Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 3691, del 18-02-2000 (2000/827)

RESOLUCIÓ de 21 de gener de 2000, de la Direcció General de Promoció Cultural i Patrimoni Artístic de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència de la Generalitat Valenciana, per la qual s’acorda tindre per incoat expedient de delimitació de l’entorn de protecció i de determinació de la normativa de protecció dels «Restes arqueològics de l’alqueria islàmica fortificada de Bofilla i la seua Torre», en Bétera (València).
-----------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   3691

Data del DOGV
:   18-02-2000

Secció del DOGV
:   III. CONVENIS I ACTES - G) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2000/827


Data del document
:   21-01-2000

Organisme emissor
:   Conselleria de Cultura, Educació i Ciència

Tipus de document
:   Resolució

Descriptors 

:   * Bétera
    * protecció del patrimoni
    * patrimoni arquitectònic
    * ben cultural

RESOLUCIÓ de 21 de gener de 2000, de la Direcció General de Promoció Cultural i Patrimoni Artístic de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència de la Generalitat Valenciana, per la qual s'acorda tindre per incoat expedient de delimitació de l'entorn de protecció i de determinació de la normativa de protecció dels «Restes arqueològics de l'alqueria islàmica fortificada de Bofilla i la seua Torre», en Bétera (València). [2000/827]
  
La Disposició Addicional Primera de la Llei del Patrimoni Cultural Valencià, Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat Valenciana considera Béns d'Interés Cultural aquells declarats de conformitat amb la Llei 16/1985, de 25 de juny, del Patrimoni Històric Espanyol. En virtut de la dita Disposició Addicional i de la Disposició Addicional Segona de la citada Llei del Patrimoni Històric Espanyol, l'alqueria islàmica fortificada de Bofilla i la seua torre, siti a Bétera (València) constituïx per ministeri directe de la Llei un Bé d'Interés Cultural amb la categoria de Monument.
  
Vist l'informe del Servei del Patrimoni Arquitectònic i Mediambiental favorable a la incoació de l'expedient de delimitació de l'entorn de protecció d'este monument i de determinació de la normativa de protecció que ha de regir-lo.
  
Atés el que disposa la Disposició Transitòria Primera, apartat 2, de la Llei 4/1998, de la Generalitat Valenciana, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià sobre adaptació de les declaracions ja produïdes als requisits i mencions que s'exigixen en la nova normativa autonòmica, així com els seus articles 27 i 28, he resolt:
  
1. Incoar expedient de delimitació de l'entorn de protecció dels «Restes arqueològics de l'alqueria islàmica fortificada de Bofilla i la seua torre» a Bétera (València), així com de determinació de les normes de protecció aplicables al mateix.
  
Els annexos que s'adjunten a la present Resolució delimiten gràficament i literalment l'entorn de protecció i establixen les normes de protecció que han de regir-lo.
  
2. Seguir amb la tramitació de l'expedient d'acord amb les disposicions vigents.
  
3. Donar trasllat d'esta resolució a l'alcalde-president de Bétera i fer-li saber que, de conformitat amb el que establix l'article 35, en relació amb el 27.4 de la Llei del Patrimoni Cultural Valencià, qualssevol actuacions en esta zona hauran de ser autoritzades per la Direcció General de Promoció Cultural i Patrimoni Artístic sempre amb caràcter previ a la seua execució, i abans de l'aprovació d'atorgament de llicència municipal en el cas que esta siga preceptiva, havent de notificar, a més a més, l'ajuntament a este centre directiu simultàniament a la notificació a l'interessat les llicències urbanístiques i d'activitat que afecten el monument o el seu entorn de conformitat amb allò que s'ha preceptuat en l'article 36.4 de la Llei del Patrimoni Cultural Valencià.
  
4. La incoació del present expedient de delimitació comporta la suspensió del tràmit ordinari d'atorgament de llicències municipals de parcel·lació, urbanització, construcció, demolició, activitat i la resta d'actes d'edificació i ús del sòl que afecten l'entorn que ara es delimita en els termes referits en el punt anterior. Pel que fa a les ja atorgades, hauran de sotmetre's preceptivament a la consideració d'este centre directiu amb vista a verificar la seua compatibilitat patrimonial en el termini de dos mesos comptats des de la publicació de la present Resolució i es podran suspendre en la mesura que es revelen incompatibles o contradictòries amb les normes de protecció que figuren en els annexos, de conformitat amb allò que s'ha disposat en l'article 33 de la Llei del Patrimoni Cultural Valencià.
  
5. Que la present Resolució es publique en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana i en el Boletín Oficial del Estado i es comunique al Registre General de Béns d'Interés Cultural, dependent de l'administració de l'Estat per a la seua anotació preventiva.
  
El que es fa públic als efectes oportuns.
  
València, a 21 de gener de 2000.- La directora general de Promoció Cultural i Patrimoni Artístic: Consuelo Císcar Casabán.
  
ANNEX I
  
Resum històric i descripció
  
L'alqueria de Bofilla va pertànyer a una sèrie d'alqueries fortificades que conformà el cinturó defensiu de la taifa de València i donava recer, al seu torn, a la població dispersa que, gràcies a l'abundància d'aigua de la zona, explotava els seus recursos agrícoles i naturals. Cronològicament data de la segona mitat del segle XI i es va configurar com un centre d'habitació i defensa. Més tard, cap a la segona mitat del segle XII, s'hi construirà un recinte més fort i eficaç amb una torre de 16,50 metres d'altura i 6 metres de costat, que encara queda en peu, un albacar i un circuit defensiu. L'any 1238 es va rendir voluntàriament al rei Jaume I, que la va donar a l'orde de Calatrava, la qual va sol·licitar l'expulsió dels seus pobladors a Pere IV. Al desembre de 1358, segons fonts fiscals, Bofilla va quedar despoblada i el seu terme s'adscrigué a Bétera.
  
En relació amb la resta d'alqueries, Bofilla trenca el vell esquema que es feia d'elles, sinònim de xicotet enclavament rural, per a adquirir una nova dimensió. Algunes podrien ser considerades com a nuclis urbans d'una concentració demogràfica important (Paterna, Quart, Moncada, etc.) i d'altres tindran menys rellevància, com Bofilla, però encara esta està molt lluny d'eixa imatge de reduïda habitació.
  
La distribució espacial va requerir una ordenació prèvia, ja que no anà configurant-se com un nucli inicial al qual se li van agregant noves vivendes. Per a descriure les parts de l'alqueria es pot prendre com a referència el precís relat que la Crònica de Jaume I realitza d'una d'elles: Moncada. Així, enumera les seues parts ?vivenda, torre, albacar, circuit defensiu- i descriu les seues funcions. Gràcies a les restes visibles de Bofilla es posa de manifest que el relat cronístic no correspondrà només a l'alqueria de Moncada, sinó que eren totes iguals en les seues parts, i es diferenciaven en l'extensió. També es pot dir que l'estructura coincidix amb la que oferia en els moments de la seua rendició en 1238. L'arqueologia revela les modificacions que va sofrir Bofilla quan, a mitjan segle XII, es va vore alterada per la construcció d'un nou recinte fortificat i defensiu. Este deixarà fora diverses vivendes, i d'altres quedaran inutilitzades perquè el traçat s'executarà damunt d'elles. Es poden diferenciar les restes de cases posteriors a la reforma, que seran les que continuen amb vida dins del recinte defensiu, d'aquelles altres que la configuraven amb anterioritat, que romandran fora i abandonades. El sistema defensiu finalment es compondrà de la torre principal, altres torres secundàries, l'albacar i la tanca defensiva.
  
El lloc d'habitació serà el que la Crònica denomina com a vil·la, que estava integrada per les cases i edificacions de caràcter públic. Les vivendes s'agrupaven, en general, en illes de diverses cases i les seues estructures cobrien una extensió aproximada de 40.000 m2. La vivenda es conformava, segons el model islàmic, a partir d'un pati central que articulava les distintes dependències. Es poden distingir tres tipus d'acord amb la seua superfície: de 340 a 270 metres quadrats, de 269 a 169 metres quadrats i, finalment, de 189 a 125 metres quadrats. Els vials rodejaven els blocs de cases i posaven en contacte tots els punts de l'alqueria. En la seua planificació es van ordenar també espais de servicis, dels quals s'han pogut constatar, per les restes arqueològiques, els corresponents a banys, pous, sistema defensiu i portes de l'alqueria.
  
Destaca també en el jaciment la quantitat i varietat d'utensilis domèstics musulmans i cristians trobats, com ara l'ataifor, cassola, gerreta o pitxer, safa, llibrell, olla, tapadora, gerres i cresol.
  
L'alqueria ha sigut objecte d'estudi des de l'any 1969, en el qual es va realitzar la primera campanya arqueològica, i posteriorment les següents l'any 1972, i entre 1981 a 1991. També s'han pogut recopilar, fins hui, 17 notícies cronístiques i documentals, algunes de gran rellevància. Bofilla es menciona, entre altres, en el Llibre del Repartiment de València, en la Crònica de Jaume I i en l'ordre d'expulsió dels musulmans de Bofilla, sol·licitada per l'orde de Calatrava i aprovada per Pere IV.
  
ANNEX II
  
1. Justificació de la delimitació proposada.
  
La delimitació s'establix en funció dels següents criteris:
  
- topogràfics i paisatgístics, amb la inclusió del lloc en què es troba situada l'alqueria i els camins més pròxims des d'on és possible la seua contemplació.
  
- arqueològics, incorporant les parcel·les on és previsible la troballa de restes arqueològiques.
  
- jurídicoadministratius, establint límits que faciliten la seua definició.
  
2. Delimitació de l'entorn.
  
Origen: Punt A, intersecció entre els límits nord del camí del Mas de Quiquet i del camí de l'Almúnia pertanyents als polígons cadastrals números 55 i 57.
  
Sentit: horari.
  
Línia delimitadora: des de l'origen, la línia es dirigix cap a sud-est pel nord del camí de l'Almúnia per a girar i incorporar la parcel·la núm. 1d del polígon cadastral núm. 57 fins a la séquia de l'Almúnia. Prosseguix a oest incorporant la séquia i posteriorment a sud incloent el camí del Mas de Quiquet i el camí de Moncada. Gira a nord pel límit oest del camí entre les parcel·les 369 i 371 i pel límit entre les parcel·les números 542, 541 i 673, 543, del polígon núm. 56. Gira a oest incloent el camí entre les parcel·les 543 i 537 del mateix polígon, prosseguint a nord pel mateix camí. Gira a oest per la séquia i pel límit entre les parcel·les 333 i 328, després prosseguix per la séquia en direcció nord-oest fins al camí existent pel qual gira a est. Torna a girar a nord pel camí entre les parcel·les números 86 i 89 i entre les números 191 i 193, del polígon núm. 55 per a prosseguir per la séquia que continua a est, incloent les parcel·les números 69 i 70 i el camí al nord d'estes, fins al camí del Mas de Quiquet pel límit est del qual continua a sud fins al punt d'origen.
  
ANNEX III
  
Normativa de protecció del monument i el seu entorn.
  
Monument:
  
Article 1. S'atindrà a allò que s'ha disposat en la Secció Segona, Règim dels Béns Immobles d'Interés Cultural, del capítol III, títol II de la Llei 4/1998 d'11 de juny, de la Generalitat Valenciana del Patrimoni Cultural Valencià (DOGV 18-6-1998) aplicable a la categoria de monument.
  
Article 2. Els usos permesos seran tots aquells que siguen compatibles amb la posada en valor i gaudi patrimonial del Bé i contribuïsquen a la consecució d'estos objectius. L'autorització particularitzada d'ús es regirà segons allò que s'ha disposat per l'article 35 de la Llei del Patrimoni Cultural Valencià.
  
Entorn de protecció:
  
Article 3. L'ús permés serà l'agrícola. A fi de preservar el paisatge històric de l'alqueria no s'autoritzarà cap edificació per a qualsevol ús, i queden expressament prohibits els moviments de terres i excavacions, senyalitzacions de tipus publicitari, instal·lacions aèries i abocament de residus. S'exceptuen les actuacions especificades en els articles 4 i 5 i el possible alçament d'una xicoteta edificació al servici exclusiu del monument com a centre de rebuda i exhibició.
  
Article 4. La històrica masia de l'Almúnia, que forma part de l'entorn des de temps immemorial, haurà de ser conservada, preservant els elements definitoris de la seua estructura arquitectònica, i també els elements constructius singulars d'intrínsec valor que existisquen. Esta mantindrà els seus usos agrícoles i residencials tradicionals si bé podrà acollir altres usos compatibles amb la seua arquitectura i amb la posada en valor de l'àmbit protegit del monument i el seu entorn. Les llicències d'obres que s'atorguen en esta última necessitaran l'estudi previ arqueològic a l'efecte de l'article 62 de la Llei del Patrimoni.
  
Article 5. Les actuacions arqueològiques hauran de ser autoritzades per la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència, d'acord amb l'article 60 de la Llei del Patrimoni Cultural Valencià.
  
Article 6. La torre metàl·lica i la línia elèctrica aèria existent hauran de ser eliminades per a no perjudicar la panoràmica de l'alqueria i el seu entorn.
  
Article 7. Tot allò que no estiga regulat per la present normativa es precisarà en l'autorització de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència - preceptiva- a tenor de l'article 35 de la Llei del Patrimoni Cultural Valencià per a qualsevol intervenció fins i tot les regulades pels articles anteriors; la dita autorització haurà de tindre en compte els criteris establits en l'article 39.3 de la mateixa llei.
  
ANNEX IV
  
Delimitación gràfica.