Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 4223, del 08-04-2002 (2002/2798)

Notificació de la Resolució de 26 de desembre de 2001, del conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, en relació al recurs d'alçada interposat pel senyor Pedro Martínez Muñoz, contra la Resolució del director general de Transports de 17 de setembre de 2001.
---------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   4223

Data del DOGV
:   08-04-2002

Secció del DOGV
:   V. ALTRES ANUNCIS - G) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2002/2798


Organisme emissor
:   Conselleria d'Obres Públiques,Urbanisme i Transports

Tipus de document
:   Anunci

Notificació de la Resolució de 26 de desembre de 2001, del conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, en relació al recurs d'alçada interposat pel senyor Pedro Martínez Muñoz, contra la Resolució del director general de Transports de 17 de setembre de 2001. [2002/F2798]
  
Ja que no s'ha pogut practicar la notificació al senyor Pedro Martínez Muñoz, de conformitat amb el que disposa l'article 59.4 de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de Règim Jurídic de les Administracions Públiques i del Procediment Administratiu Comú, modificada per la Llei 4/1999, de 13 de gener, i en aplicació d'allò que es disposa en el citat article, es publica el text íntegre de la resolució adoptada pel conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, amb data 26 de desembre de 2001.
  
«Vist el recurs d'alçada interposat pel senyor Pedro Martínez Muñoz, contra la Resolució del director general de Transports amb data 17 de setembre de 2001, i tenint en compte els següents:
  
Fets
  
1. Que amb data 1 de juny de 2001, el senyor Pedro Martínez Muñoz, a través de l'Associació Gremial de Taxi, presenta la sol·licitud de visat de l'autorització de taxi d'Àrea de Prestació Conjunta de València número 2.293.
  
2. Amb data 17 de setembre de 2001, el director general de Transports resol la desestimació d'allò sol·licitat, pel fet que la citada autorització es trobava de baixa per no haver sigut visada ni rehabilitada en els terminis corresponents. La dita resolució va ser notificada amb data 3 d'octubre de 2001.
  
3. Amb data 30 d'octubre de 2001, l'interessat interposa recurs d'alçada i realitza, en síntesi, les al·legacions següents:
  
- Que va haver-hi desproporció entre l'actuació recorreguda i la infracció comesa.
  
- Que es pot temperar l'actuació administrativa en funció de les circumstàncies concurrents i que la normativa de transports preveu unes altres conseqüències (més ajustades als fets produïts) alternatives a les produïdes.
  
- Que l'article 197.a).2 del Reial Decret 1.211/1990, de 28 de setembre, que aprova el Reglament de la Llei d'Ordenació dels Transports Terrestres, estableix l'incompliment de l'obligació de visat com a infracció molt greu, però que el reglament no preveu de forma necessària que aquesta infracció comporte la revocació de l'autorització de forma necessària. L'interessat apel·la que també hi ha la possibilitat d'una sanció econòmica, segons l'article 201.1, que, al seu parer, haguera sigut el procedent. També al·lega l'aplicació de criteris com els establits en l'article 201, segon paràgraf, per a graduar les sancions.
  
En el recurs d'alçada se sol·licita la rehabilitació de l'autorització i la substitució de la caducitat d'aquesta per una sanció econòmica.
  
Són d'aplicació a aquests fets els següents
  
Fonaments de dret
  
1. El recurs ha sigut interposat dins del termini previst en l'article 115 de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de Règim Jurídic de les Administracions Públiques i del Procediment Administratiu Comú, modificada per la Llei 4/1999, de 13 de gener.
  
2. Es considera que el contingut del recurs no desvirtua els fonaments jurídics exposats en la resolució recorreguda.
  
No es pot pensar que ha existit desproporció en l'actuació de l'administració ni en el contingut de la resolució recorreguda. L'actuació de l'administració, en relació amb l'activitat de servei públic de transports discrecional en vehicles de turisme (autotaxi), sotmesa a l'autorització administrativa prèvia (l'autorització d'Àrea de Prestació Conjunta, en aquest cas), és una activitat reglada i no discrecional, per part de l'administració. En aquest sentit, s'estima que l'actuació administrativa recorreguda, és a dir, haver donat de baixa l'autorització número 2.293 de l'Àrea de València, per haver transcorregut àmpliament els terminis reglamentaris de visat i, posteriorment, els establits per a la possible rehabilitació de l'autorització, es va realitzar atenent el compliment de les normes vigents en la matèria. Efectivament, l'últim visat de l'autorització es va produir en abril de 1999. Atés que no s'ha presentat la sol·licitud de visat en abril de 2000, ni tampoc la sol·licitud de rehabilitació durant tot l'any 2000 ni en l'any 2001 (el mes d'abril d'aquest any era la data límit reglamentària per a complir l'obligació), l'administració, fent ús de les seues potestats reglades, va donar de baixa definitiva aquesta autorització. Tal actuació era exigida per la normativa descrita en la fonamentació de la resolució recorreguda i sobre la qual no es diu res en el recurs interposat.
  
D'aquesta manera, la caducitat automàtica de l'autorització número 1.666, en aplicació dels articles 2 i 3 de l'Ordre Ministerial de 20 de juny de 1995, que modifica els règims de suspensió i rehabilitació de les autoritzacions de transport per carretera i de les seues activitats auxiliars i complementàries, en relació amb els articles 49 i 50 de l'Ordre Ministerial de 4 de febrer de 1993, que desplega el reglament de la Llei d'Ordenació dels Transports Terrestres en matèria d'autoritzacions de transport discrecional de viatgers per carretera, i amb l'Ordre de 22 de desembre de 1995, de la Conselleria d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, sobre realització de visats d'autoritzacions de transport, s'ha de considerar una actuació ajustada a dret, reglada i que no admet marges de discrecionalitat que permeten apreciar graus de proporcionalitat.
  
Qualsevol actuació en un altre sentit per part de l'administració pública haguera suposat no sols una violació del principi de legalitat, sinó també del d'igualtat ja que perjudicaria totes les persones que han incorregut en el mateix supòsit que el present i que s'han resolt amb fonament en les mateixes normes i amb idèntiques conseqüències.
  
Per si calia, i atés que la titularitat de l'autorització datava de 1997, i complit regularment el requisit de visat fins a l'any 1999, causa estranyesa l'existència del «descuit» a què al·ludeix l'interessat en el seu escrit d'interposició de recurs, el qual es va prolongar fins a juny de 2001, data de la sol·licitud extemporània de rehabilitació.
  
2. L'interessat, en el recurs interposat, menciona la possibilitat d'aplicació alternativa de determinats aspectes dels articles 197 i 201 del Reial Decret 1.211/1990, de 28 de setembre, que aprova el Reglament de la Llei d'Ordenació dels Transports Terrestres, article referenciat en el títol corresponent al règim sancionador del citat reglament. No obstant això, al marge que l'actuació administrativa realitzada (donar de baixa l'autorització per no complir l'obligació de visat o la possible rehabilitació) és una conseqüència reglamentària i expressament prevista en la normativa aplicada, s'ha de tindre en compte que, en la mesura en què la prestació del servei d'autotaxi és la prestació d'un servei públic, l'administració ha de vetlar pel manteniment dels requisits i de les condicions exigits per a poder realitzar el dit servei. Aquesta és la finalitat bàsica dels actes regulars de visat, com les normes aplicades indiquen. En aquest sentit, l'actuació de l'administració respon a una funció dissuasòria de qualsevol conducta (activa o d'omissió) que implique incompliment d'obligacions inherents a la prestació de servei públic i d'estimulació del manteniment de les condicions òptimes per a la dita prestació i satisfacció adequada de les necessitats públiques de desplaçament en els distints tipus de transport públic (en aquest cas, d'autotaxi) i no una simple actuació sancionadora o de castic.
  
3. La competència per a la resolució del recurs d'alçada correspon al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, segons el que disposa l'article 114 de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de Règim Jurídic de les Administracions Públiques i del Procediment Administratiu Comú, modificat per la Llei 4/1999, de 13 de gener, i l'article 7 del Decret 110/2000, de 18 de juliol, del Govern Valencià, pel qual s'aprova el Reglament Orgànic i Funcional de la Conselleria d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports.
  
Segons tot això, resolc:
  
Desestimar el recurs d'alçada interposat pel senyor Pedro Martínez Muñoz contra la resolució del director general de Transports de 17 de setembre de 2001.
  
Contra la present resolució, que posa fi a la via administrativa, es podrà interposar, en el termini de dos mesos des de la seua notificació, recurs contenciós administratiu davant de la Sala Contenciosa Administrativa de Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana, d'acord amb el que disposen els articles 8, 10 i 46 de la Llei 29/1998, de 13 de juliol, Reguladora de la Jurisdicció Contenciosa Administrativa, sense perjudici que es puga exercitar qualsevol acció que s'estime oportú.»
  
Cosa que es notifica als efectes dels articles 58 i 59 de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de Règim Jurídic de les Administracions Públiques i del Procediment Administratiu Comú, modificada per la Llei 4/1999, de 13 de gener.