Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 698, del 09-11-1987 (1987/809922)

RESOLUCIÓ de 3 de novembre de 1987, de la Conselleria de Treball i Seguretat Social, per la qual es disposa la publicació del Laude dictat en arbitratge obligatori acordat pel Consell de la Generalitat Valenciana en la sessió de 22 d'octubre de 1987, per a la solució de la vaga de caràcter indefinit que s'exerceix en el Sector de Transports Internacionals de Mercaderies per Carretera de la província de València, des del día 7 d'octubre de 1987.
----------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   698

Data del DOGV
:   09-11-1987

Secció del DOGV
:   ALTRES DISPOSICIONS

Número del document
:   1987/809922


Data del document
:   03-11-1987

Organisme emissor
:   Conselleria de Treball i Seguretat Social

Tipus de document
:   Resolució

Resolució de 3 de novembre de 1987, de la Conselleria de Treball i Seguretat Social, per la qual es disposa la publicació del Laude dictat en arbitratge obligatori acordat pel Consell de la Generalitat Valenciana en la sessió de 22 d'octubre de 1987, per a la solució de la vaga de caràcter indefinit que s'exerceix en el Sector de Transports Internacionals de Mercaderies per Carretera de la província de València, des del día 7 d'octubre de 1987.  
Vist el text del Laude dictat el dia 2 de novembre de 1987 per En Joan Alepuz i Romeu, Director Territorial de Treball d'aquesta Conselleria de Treball i Seguretat Social, en arbitratge obligatori acordat pel Consell de la Generalitat Valenciana en sessió de 22 d'octubre de 1987, per a la solució de la vaga de caràcter indefinit, iniciada el passat 7 d'octubre, en el Sector de Transports Internacionals de Mercaderies per Carretera de la província de València, i de conformitat amb el que disposa l? article 10, paràgraf primer, del Reial Decret-Llei 17/1977, de 4 de març, sobre Relacions de Treball, l'article 2.f) del Reial Decret 1040/81, de 22 de maig, sobre Registre i Dipòsit de Convenis Col·lectius de Treball i el RD 4105/1982, de 29 de desembre, Annex I,B) 3,2,sobre traspàs de funcions i serveis de l'Administració de l'Estat a la Generalitat Valenciana, en matèria de treball, aquesta Conselleria de Treball i Seguretat Social acorda,  
Primer. Ordenar la inscripció del Laude en el Registre de Convenis Col·lectius de Treball de la Direcció Territorial de Treball de València, d'aquesta Conselleria, amb notificació a les parts interessades; i el dipòsit del text original d'aquest.  
Segon. Donar coneixement del Laude dictat al Consell de la Generalitat Valenciana.  
Tercer. Disposar-ne la publicació al Butlletí Oficial de la Província de València i al Diari Oficial de la Generalitat Valenciana.  
València, 3 de novembre de 1987. - El Conseller de Treball i Seguretat Social: Miquel Doménech i Pastor.  
LAUDE ARBITRAL  
Laude arbitral dictat per En Joan A tepuz i Romeu, Director Territorial de Treball, en arbitratge obligatori acordat pel Consell de la Generalitat Valenciana per tal de solucionar la vaga plantejada per les Centrals Sindicals Comissions Obreres i Unió General de Treballadors, en el Sector de Transports Internacionals de Mercaderies per carretera, des del dia 7 d'octubre de 1987.  
El Consell de la Generalitat Valenciana, en sessió del 22 d'octubre de 1987, acordà delegar en l'Hble. Sr. Conseller de Treball i Seguretat Social la possibilitat de fer ús de la facultat concedida en el paràgraf In de l?article 10 del Reial Decret-Llei 17/1977, de 4 de març.  
L?Hble. Sr. Conseller de Treball i Seguretat Social, fent ús d'aquesta facultat, dictà Resolució de 23 d'octubre de 1987, per la qual s'estableix un arbitratge obligatori per a posar fi a la vaga de caràcter indefinit del Sector de Transports Internacionals de Mercaderies per carretera, de la Província de València, iniciada el 7 d'octubre de 1987.  
En aquesta Resolució es nomenava un àrbitre perquè, en el termini de set dies, dictàs un Laude arbitral pronunciant-se sobre les qüestions plantejades per causa de la vaga i les altres suscitades per les parts afectades al llarg del seu desenvolupament.  
Al punt 5é d'aquesta Resolució es faculta l'àrbitre designat perquè practique totes les consultes, diligències i proves que crega avinents, i sobre aquesta base, els dies 28 i 29 d'octubre, s'han realitzat consultes amb el Comité de Vaga i amb la Federació Valenciana d'Empresaris Transportistes. Del resultat d'aquestes i de l'examen de la documentació existent, s'arriba a les conclusions següents:  
1. Amb data 24 de setembre de 1987 es presentà en la Delegació Territorial de Treball un escrit de les Federacions de Transport de Comissions Obreres i d'UGT, on s'anunciava una vaga al Sector de Transport de Mercaderies per carretera en règim Internacional, per al dia 7 d'octubre i següents, amb caràcter indefinit.  
Malgrat haver-se realitzat dues reunions entre les parts afectades, amb caràcter previ a l'inici de la vaga, s?arribà al dia 7 d'octubre sense que s'hi hagués aconseguit acorda per la qual cosa en aquesta data s?inicià la vaga amb caràcter indefinit.  
Durant el desenvolupament d'aquesta, i malgrat les diverses reunions amb intervenció de l'Administració laboral, tampoc no s?aconseguí arribar a un acord entre les parts, per la qual cosa el Conseller de Treball i Seguretat Social dictà la Resolució de 23 d'octubre de 1987 (DOGV 1987/10/26), per la qual s'establia l'arbitratge obligatori a fi de posar fi a l'esmentada vaga.  
2. En l'escrit de comunicació de vaga, s'indiquen, com a motius d'aquesta, l'incompliment sistemàtic, per banda de la patronal en les matèries següents: jornada laboral i descansos, dietes i responsabilitat civil derivada de la falta de seguretat en la circulació, entre altres.  
La Federació d'Empresaris del Transport per carretera, en les distintes reunions mantingudes durant els dies de vaga i en les consultes realitzades amb posterioritat a aquesta, ha manifestat que, des, de la signatura del Conveni Col·lectiu del Sector de Transports de Mercaderies per carretera fins la data de l'inici de la vaga, no hi hagut cap denúncia a cap Empresa del Sector de Transports Internacionals per incompliment del Conveni, ni cap demanda a Magistratura de Treball per aquestes qüestions, motiu pel qual és difícilment demostrable que hi haja incompliments de Conveni de manera generalitzada.  
3. Durant el desenrotllament de la vaga s'ha qüestionat, en algun moment, la legalitat dels motius de la vaga, sense entrar en l'examen detallat dels fets, i salvant la competència de la Magistratura de Treball per a entendre de la legalitat o il·legalitat d'aquesta, i limitant-nos estrictament als motius enunciats en l'escrit de comunicació de la vaga cal indicar que el Tribunal Constitucional, en Sentència de 8 d'abril de 1981, dictada com a conseqüència del Recurs d'Inconstitucionalitat interposat contra determinats articles del Reial Decret-Llei 17/1987 de 4 de març,, sobre relacions de treball, declara que, si bé l'article 1l de l'esmentat Reial Decret-Llei no permet la vaga per a alterar allò pactat en un Conveni durant la vigència d'aquest, tanmateix, és possible exercir el dret de vaga per a reivindicar el possible incompliment d'allò pactat en Conveni Col·lectiu.  
4. Passant a l'examen concret dels motius de la vaga, cal indicar que una de les qüestions principals plantejades, tant en l'escrit de comunicació, com en les reunions mantingudes en el transcurs de la vaga, és el tractament que se li dóna al tema de la jornada, hores de presència, hores extraordinàries i descansos setmanals.  
La regulació legal d'aquestos temes ens ve donada en la normativa laboral de caràcter general i, concretament, en la Llei 8/80, de 10 de març, Estatut dels Treballadors, Reial Decret 2001/83, de 28 de juliol de 1983 i el mateix Conveni Col·lectiu de treball del sector de Transports de Mercaderies per carretera de 16 d'abril de 1987 (BOP 29 de maig de 1987).  
De l'anàlisi conjunt d'aquestes normes, podem deduir:  
Que la jornada ordinària de treball en el sector serà de 40 hores setmanals (article 12.1 del Conveni Col·lectiu). Es consideraran hores extraordinàries les realitzades segons l'activitat pròpia de cada categoria professional i que excedesquen de les 9 diàries màximes que estableix l'article 12.1.ª) i les hores treballades que superen les 40 ordinàries setmanals (article 12.2 del Conveni Col·lectiu).  
La jornada ordinària setmanal es distribuirà, amb caràcter general de dilluns a dissabte fins les dotze hores, respectant-se així el descans setmanal de dia i mig; no obstant, i d'acord amb el que estableix l'article 8 del Reial Decret 2001/83, és possible computar el descans setmanal de dia i mig en períodes de fins a quatre setmanes.  
En la definició d'hores extraordinàries que es dóna en l'article 12.2 del Conveni Col·lectiu, s'introdueix un element peculiar del sector de transport, que és l?exigència que siguen hores treballades en l'activitat pròpia de cada categoria professional, perquè hi puguen ser considerades com a hores extraordinàries. I això és així perquè hi ha en aquest sector un tercer tipus d'hores, les quals són les denominades hores de presència, que no poden ser considerades ni com a hores ordinàries (per tant, no formen part integrant de la jornada ordinària), ni com a hores extraordinàries i, per això, no són retribuïdes amb el recàrrec establit per a aquestes hores extra.  
Així, l'article 9.1 del Decret 2001/83 indica que, en el transport per carretera, es distingirà entre el treball efectiu i el temps de presència del treballador, tot definint, a continuació, aquest temps de presència com aquell que es dóna per raons d'espera, expectatives, serveis de guàrdia, viatges sense servei, avaries, menjades en ruta i altres similars, en les quals el treballador, per bé que no preste servei efectiu, s'hi trobe a disposició de l'Empresa. El mateix article 9, en el punt 3, indica que les hores de presència no es consideraran dins la jornada de treball efectiu, ni es computaran a efectes del límit d'hores extraordinàries, sense perjudici que la remuneració salarial global siga, com a mínim, d'igual quantia que les hores ordinàries.  
Així, doncs, hem de considerar les hores de presència com un tercer gènere d'hores distintes de les de la jornada ordinària i de les hores extraordinàries, posat que així vénen diferenciades en el Decret 2001/83 i ve corroborat pel que estableix el Conveni nùm. 153 de l?Organització Internacional del Treball, sobre duració del treball i períodes de descans en els transports per carretera, ratificat per Espanya mitjançant Instrument de 7 de desembre de 1984, que en l'article 4t.  
diferencia «el temps dedicat a la conducció i altres treballs, dels períodes de simple presència, d'espera o de disponibilitat ... durant els quals els conductors no disposen lliurement de llur temps.»  
D'acord amb l'article 17.2 del ja esmentat Decret 2001/83, «el còmput dels temps d'espera en els quals el treballador no estiga subjecte a la vigilància del vehicle, s'efectuarà per meitat quan es tracte d'esperes en localitats distintes de les de principi i final de trajecte.»  
Sensu contrario, cal deduir que no es considerarà temps de presència o d'espera quan el treballador no estiga subjecte a la vigilància del vehicle i es trobe en les localitats de principi o final de trajecte.  
De tot això es desprèn l?existència de tres tipus d'hores amb tractament legal diferenciat, o siga: Les hores ordinàries, que com a màxim seran de 40 hores setmanals; les hores extraordinàries realitzades segons l'activitat pròpia de cada categoria professional i que excedesquen de les 9 diàries màximes o de les 40 ordinàries setmanals, i finalment, les hores d'espera, que com a màxim seran 20 a la setmana, i que són aquelles que es presten per raons d'espera, expectatives, serveis de guàrdia, viatges sense servei, etc.  
Les hores que excedesquen de les 9 primeres diàries i/o de les 40 setmanals, es retribuiran com a extraordinàries si són de treball efectiu, i com a ordinàries si són de mera presència (article 43.4 RD 2001/83).  
Amb tot, cal no oblidar que el Reial Decret 1270/84, de 23 de maig de 1984, determina, des del punt de vista de seguretat vial, els períodes màxims de conducció i mínims de descans dels conductors, l'eventual infracció de la qual donaria lloc a sancions segons allò previst en el Codi de la Circulació, i en l'examen detallat del qual no entrem, per tractar-se d'una normativa no laboral, encara que evidentment de plena aplicació en el Sector del Transport Internacional per carretera.  
5. Quant a les dietes i a la forma de retribució, hi ha el costum, en el sector, d'utilitzar una fórmula mixta entre la retribució per temps i el salari per tasca realitzada. Així, tots els conductors perceben la totalitat dels conceptes retributius indicats en el Conveni Col·lectiu, llevat de les dietes i hores extraordinàries, amb independència del nombre de viatges realitzats, i d'altra banda, es percep una quantitat, variable en funció del viatge a realitzar, que el Sector ve denominant muntonet, que ve a suplir i engloba les possibles dietes, hores extraordinàries, o hores d'espera que es meriten en aquest viatge.  
Les regles derivades de l'autonomia dels contractants, són perfectament vàlides i es basen en l'article 1091 del Codi Civil, que assenyala que «les obligacions que naixen dels contractes tenen força de llei entre les parts contractants», i l'article 1225 del Codi Civil, que indica que «els contractants poden establir els pactes, clàusules i condicions que tinguen per convenients, sempre que no siguen contraris a les lleis, a la moral, ni a l'ordre públic».  
Tanmateix, cal no oblidar que hi ha un ordre de prelació de fonts normatives i que abans i per damunt de les regles derivades de l'autonomia dels contractants s'hi troben les normes imperatives. Així es reconeix expressament en l'article 3.1.c) de l'Estatut dels Treballadors, quan assenyala que els drets i obligacions concernents a la relació laboral es regulen: «Per voluntat de les parts... i sense que en cap cas s'hi puguen establir en perjudici del treballador condicions menys favorables o contràries a les disposicions legals i convenis col·lectius».  
Per tot així, aquesta forma de retribució per viatge realitzat, reconegut en la legislació, que ja estava regulada en la Llei de Contracte de Treball, reconeguda per la jurisprudència (stc. 2 d'abril de 1981) i per la doctrina, té al nostre parer uns mínims que són el respecte al contingut de les normes de dret necessari o que siguen més favorables en conjunt al treballador, com poden ser la retribució per hores ordinàries marcada en el conveni, la dicta internacional en la quantia de 2.585 pessetes, establida en l'article 13 del conveni, i el preu de l'hora extraordinària indicada en la correspondent columna de la taula salarial del conveni, de tal manera que aquest preu alçat o quantitat fixa per viatge (muntonet) no puga ser inferior a la quantitat que resultaria de sumar les hipotètiques dietes, hores extraordinàries i hores d'espera, si s'escau, necessàries per a realitzar el viatge.  
Una altra qüestió lligada al tema de la retribució dels viatges o muntonet és la forma de cotització a la Seguretat Social, ja que a través del muntonet, almenys teòricament, s'hi retribueixen conceptes diferents i que tenen un tractament distint a l'hora de la cotització a la Seguretat Social.  
Si, com hem indicat, el muntonet és una quantitat a preu fet, per la qual es retribueixen les possibles dietes, hores extraordinàries i hores d'espera que s'efectuen en un viatge, cal separar el correspon a cada concepte, a efectes de poder cotitzar segons els tipus i bases corresponents, tant les hores extraordinàries, com les d'espera, alhora que s'exclou de la cotització el concepte de dietes, segons estableix l'article 73 del Decret 2065/1974, de 30 de maig, Text Refós de la Llei General de la Seguretat Social.  
6. Dels motius al·legats en l'escrit de comunicació de la vaga, queda per examinar el relatiu a la responsabilitat civil derivada de la falta de seguretat en la circulació. A aquest efecte, cal indicar que l?article 31 del Conveni Col·lectiu de Treball del Sector Transports de Mercaderies per carretera, estableix «per als supòsits de responsabilitat civil de danys propis del vehicle, s'estableix el compromís entre les parts, de sotmetre el Contenciós a una comissió que resoldrà la litis i que estarà constituïda per tres membres de la Federació i un membre per cadascuna de les Centrals Sindicals. La Presidència d'aquesta Comissió serà ostentada per un membre de la Federació, el vot del qual decidirà en cas d'empat».  
Atés, doncs, que es tracta d'una qüestió regulada en el Conveni Col·lectiu, qualsevol modificació que s'establesca sobre aquesta matéria seria una alteració d?allò pactat en Conveni col·lectiu dins del període de vigència, la qual cosa no és possible, i aniria en contra deI que estableix l?article 82.3 de l'Estatut dels Treballadors i de l?article 11.c) del Reial Decret-Llei de Relacions Laborals de Treball de 4 de març de 1977 i, així mateix, contra el principi pacta sunt servanda, que imposa la impossibilitat d'alterar allò pactat, tret del canvi de les circumstàncies objectives que presidiren la negociació (clàusula rebus sic stantibus). Per tot això, no és possible cap pronunciament que supose modificació o alteració d'allò pactat en aquest article 31.  
Vistos i examinats els antecedents enumerats, analitzades i ponderades les circumstàncies concurrents, dicte la següent  
DECISIO ARBITRAL OBLIGATORIA  
Primer. Instar les empreses del sector del Transport Internacional de Mercaderies per carretera perquè en els supòsits que pertoquen adeqüen llurs relacions laborals a allò exposat en els apartats anteriors, i en general, al que es preceptua en la normativa laboral aplicable al sector.  
Segon. En el termini de set dies haurà de reunir-se la Comissió Paritària constituïda en el'article 30 del Conveni Col·lectiu, a fi que per ella mateixa, o per Subcomissió nomenada a l'efecte, s'estudien, s'analitzen i s'acorden, si pertoca, totes les qüestions, dubtes o problemes que existesquen en el sector del Transport Internacional de Mercaderies per carretera.  
Amb aquest fi, es reuniran totes les vegades que calga i a voluntat de qualsevol de les parts, sempre que siga sol·licitat per aquesta.  
Tercer. Aquest Laude arbitral tindrà vigència fins el 31 de desembre de 1988; les seues decisions són vinculants per a les parts i contra ell no cap recurs.  
Així, segons el meu lleial saber i entendre, resolc en els termes exposats les qüestions sotmeses al meu criteri, signant aquest Laude arbitral, del qual s'entregarà un exemplar a cada part i un altre a l'Honorable Conseller de Treball i Seguretat Social.  
València, 2 de novembre de 1987. - El Director Territorial de Treball: Joan Alepuz i Romeu.