Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 7291, del 09-06-2014 (2014/4905)

Notificació de la sentència dictada en el procediment de divorci contenciós número 38/2013.
-------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   7291

Data del DOGV
:   09-06-2014

Secció del DOGV
:   IV. ADMINISTRACIÓ DE JUSTÍCIA

Número del document
:   2014/4905


Organisme emissor
:   Jutjat de Violencia Sobre la Dona Número 1 de Dénia

Tipus de document
:   Edicte

Notificació de la sentència dictada en el procediment de divorci contenciós número 38/2013. [2014/4905]  
Divorci contenciós 000038/6367-NE  
De: Pilar Calero García.  
Procurador: Justo Cabrera Rovira.  
Contra: Wilson Ermes Lumber Gaibor.  
Procurador/a: -  
Fernando Javier Cremades López de Teruel, com a secretari judicial, done fe que en este procediment de divorci contenciós, seguit a instàncies de Pilar Calero García contra Wilson Ermes Lumber Gaibor, s'ha dictat la sentència que, literalment, diu així:  
  
«Sentència número 000001/2014  
Jutgessa que la dicta: María del Mar del Campo Iniesta.  
Lloc: Dénia.  
Data: 16 de gener de 2014.  
María del Mar del Campo Iniesta, magistrada jutgessa titular del Jutjat de Violència sobre la Dona número 1 de Dénia, he vist estes actuacions de divorci número 38/2013, instades per Pilar Calero García, representada pel procurador senyor Cabrera Rovira i assistida pel lletrat senyor Salvá Monfort, contra Wilson Ermes Lumber Gaibor, declarat en situació de rebel·lia processal.  
  
Antecedents de fet  
Primer. Amb data 1 de juliol de 2014, va tindre entrada en este Jutjat de Violència sobre la Dona una demanda amb les seues còpies i documents de què s'acompanya presentada pel procurador senyor Cabrera Rovira i en què, després d'exposar els fets i fonamentació jurídica que va estimar aplicables, va acabar suplicant que es declarara el divorci del matrimoni amb l'aprovació de les mesures proposades.  
Segon. Pel Decret de 23 de juliol de 2013, es va admetre a tràmit la demanda, i se'n va ordenar la substanciació pels tràmits del juí verbal, amb les especialitats previstes en l'article 753 de la Llei d'Enjudiciament Civil, i es va ordenar que es traslladara a les parts perquè hi contestaren.  
Tercer. La part demandada no va contestar a la demanda dins del termini en la forma oportuna, i per tant va ser declarada en situació de rebel·lia processal per mitjà de la diligència d'ordenació de data 11 de novembre de 2013, i es van convocar les parts a la celebració de la vista corresponent el dia 12 de desembre de 2013, a les 10.00 hores. El ministeri fiscal, amb data 2 de setembre de 2013, va presentar un escrit de contestació a la demanda.  
Quart. L'acte de la vista va tindre lloc el dia assenyalat a este efecte, 12 de desembre, amb l'assistència de totes les parts, llevat del demandat. Cada part va ratificar les seues pretensions i es van practicar les proves proposades per les parts i admeses pel tribunal, amb el resultat que consta en les actes del procés. A continuació, les actuacions van quedar en poder del tribunal per a dictar sentència.  
  
Fonaments de dret  
  
Primer. La part actora sol·licita que es declare el divorci dels esposos Pilar Calero García i Wilson Ermes Lumber Gaibor.  
L'article 86 del Codi Civil establix que es ?decretarà judicialment el divorci, siga quina siga la forma de celebració del matrimoni, a petició de només un dels cònjuges, d'ambdós o d'un amb el consentiment de l'altre, quan concórreguen els requisits i circumstàncies exigits en l'article 81?. I l'article 81 del mateix cos legal disposa que es decretarà ?judicialment la separació siga quina siga la forma de celebració del matrimoni: 2n. A petició d'un sol dels cònjuges, una vegada transcorreguts tres mesos des de la celebració del matrimoni. No serà necessari el transcurs d'este termini per a la interposició de la demanda quan s'acredite l'existència d'un risc per a la vida, la integritat física, la llibertat, la integritat moral o llibertat i indemnitat sexual del cònjuge demandant o dels fills d'ambdós o de qualsevol dels membres del matrimoni. A la demanda s'adjuntarà una proposta fonamentada de les mesures que hagen de regular els efectes derivats de la separació?.  
En este cas, de la documental aportada es desprén que els cònjuges van contraure matrimoni el dia 2 de maig de 2007, i per això, complint els requisits legals, pertoca accedir a la dissolució proposada.  
  
Segon. Pertoca, en conseqüència, pronunciar-se sobre les mesures definitives que cal adoptar. La part actora, en l'acte de la vista, va ratificar les pretensions contingudes en la pètita de la demanda, que són les següents: 1r. Que s'ordene la privació de la pàtria potestat del pare i, subsidiàriament, que se n'atribuïsca l'exercici exclusiu a la mare; 2n. Que no es fixe un règim de visites a favor del pare; 3r. Que el pare satisfaça a la seua filla, en concepte de pensió d'aliments, la suma de 200 euros mensuals; i 4t. que s'atribuïsca l'ús i gaudi del domicili familiar a la menor i a sa mare.  
Tercer. Respecte a la primera de les pretensions, que s'ordene la privació de la pàtria potestat del pare, cal dir que la pàtria potestat es configura com al conjunt de drets que la llei conferix als pares sobre les persones i sobre els béns dels seus fills no emancipats, que constituïx alhora un conjunt de deures que, com a inherents a la pàtria potestat esmentada, han d'assumir i complir els pares respecte dels seus fills. És una funció al servici del fill, dirigida a prestar-li assistència de tot tipus (art. 39.3 de la Constitució espanyola), i per això totes les mesures judicials relatives a esta han d'adoptar-se considerant primordialment l'interés superior del fill, com indica la Convenció sobre els Drets del Xiquet, de 20 de novembre de 1989, articles 3.1, 9 i 18.1, en benefici dels quals està concebuda i orientada esta institució. Per això, la privació de la pàtria potestat (art. 170 del Codi Civil) que, per la seua gravetat, ha de reputar-se com a excepcional i aplicar-se únicament en casos extrems, no pot ser considerada sense més una espècie de sanció abstracta a la conducta indigna dels seus titulars, perquè sobre tal consideració prima l'interés del menor. Així doncs, per a establir-la no n'hi ha prou amb la sola constatació d'un incompliment, fins i tot greu dels deures paternofilials, sinó que cal que la seua adopció estiga aconsellada per les circumstàncies concurrents i que resulte convenient en un determinat moment per als interessos del menor. En suma, s'exigix: a) l'existència i subsistència, plenament provada, d'una causa greu, d'entitat suficient per a ordenar-la; i b) la raonable necessitat, oportunitat i conveniència de la seua actual adopció per a la salvaguarda adequada de la persona i interessos del menor.  
De les proves practicades en l'acte del juí consistents en l'interrogatori de la part actora, les testificals practicades així com la documental aportada, se'n desprén, i així ha resultat acreditat, que el demandat, en situació de rebel·lia processal en este procediment, va ser condemnat per este mateix jutjat per mitjà de la Sentència de data 17 d'abril de 2013 €com a autor penalment responsable d'un delicte de lesions en l'àmbit de la violència sobre la dona a la pena, entre altres, de presó de sis mesos?, i es va manar en la mateixa sentència ?la substitució de la pena de presó per la seua expulsió del territori nacional, sense que ell puga tornar a Espanya en un termini de cinc anys, comptats des de la data de la seua expulsió i, en tot cas, mentres no haja prescrit la pena?, expulsió que es va materialitzar el dia 15 de maig de l'any passat. Ara bé, de la prova practicada ha resultat igualment acreditat que el demandat ha conviscut i s'ha ocupat de la seua filla des que va nàixer fins que es va executar la pena d'expulsió, quan la menor tenia nou anys d'edat i que, des que ja no residix al nostre país, ha cridat la seua filla en dos ocasions, i han manifestat tant la mare de la menor com les dos testimonis que van declarar en l'acte del juí ?que mantenien una relació d'amistat amb Pilar Calero- ?que la xiqueta sí que volia a son pare?. Per tant, tenint en compte estes circumstàncies, en cas de privar-se el pare de la pàtria potestat, això constituiria més una doble sanció, per haver-se'l condemnat a l'expulsió del territori nacional amb la prohibició de tornar en un període de cinc anys, que un clar benefici per als interessos de la menor; açò és, no s'ha acreditat que privar el pare de la pàtria potestat resulte convenient per als interessos de la seua filla. Sí que pertoca, en canvi, atribuir a la mare l'exercici exclusiu de la pàtria potestat, de conformitat amb el que disposa l'article 156 del Codi Civil, i sense perjuí que puga modificar-se este aspecte en el cas que el demandat torne al nostre país una vegada complida la condemna que li va ser imposada, i per això pertoca assignar exclusivament a Pilar Calero García l'exercici de la pàtria potestat sobre la seua filla menor, sense que això determine la privació a l'altre progenitor de la titularitat de la pàtria potestat.  
  
Quart. Pertoca, igualment, estimar la pretensió de l'actora en el fet que no es fixe cap règim de visites a favor del pare, ateses les circumstàncies que concorren en este cas, per trobar-se el progenitor patern fora del nostre país des del dia 15 de maig de l'any passat, sense que puga tornar en un termini de cinc anys; per tant, este tribunal estima que no fixar per ara un règim de visites és el que resulta prudent, sense perjuí de la seua determinació ulterior en procés de modificació de mesures, si fóra procedent i en interés de la xiqueta, una vegada siguen coneguts els detalls de la relació que mantingueren ambdós.  
  
Quint. Respecte a la pensió d'aliments, de l'interrogatori de la mare de la menor i la documental aportada, es desprén que la menor, que té nou anys d'edat, acudix a un col·legi públic pel qual la mare satisfà la suma de 60 euros anuals pel menjador i que ambdós, mare i menor, residixen actualment a l'habitatge de la parella sentimental de l'actora. Respecte al pare, la senyora Calero, durant el seu interrogatori, va manifestar que la germana del seu marit li va dir que ell estava treballant a l'Equador ?criant porcs?, i que ella desconeixia si percebia ingressos ni en quina quantitat; per tant no existix cap prova sobre la capacitat econòmica del pare, i este tribunal estima que la suma de 180 euros mensuals resulta adequada i proporcional a les necessitats del menor i a la capacitat econòmica d'una persona de la qual es desconeixen els ingressos i, per tant, poden ser mínims o nuls.  
Finalment, no és procedent estimar la pretensió de l'actora inclosa en la demanda del fet que li siga atribuït l'ús i gaudi del que fóra domicili conjugal, ja que ella ha manifestat en l'acte del juí que ja no ocupa este domicili sinó que residix, junt amb la seua actual parella sentimental, al domicili d'este últim.  
Sext. No és procedent fer un pronunciament especial en matèria de costes processals ateses les circumstàncies especials que concorren en els processos matrimonials.  
Vistos els articles esmentats,  
  
Dispose  
Estime la demanda interposada per Pilar Calero García, representada pel procurador senyor Cabrera Rovira i assistida pel lletrat senyor Salvá Monfort, contra Wilson Ermes Lumber Gaibor, declarat en situació de rebel·lia processal, i declare la dissolució del matrimoni per divorci celebrat el dia 2 de maig de 2007 a Dénia (Alacant), i adopte amb caràcter definitiu les mesures següents:  
1. Atribuïsc l'exercici exclusiu de la pàtria potestat, així com la guarda i custòdia de la menor I. L. C., a favor de la mare, Pilar Calero García.  
2. No fixe, de moment, cap règim de visites a favor del pare, sense perjuí de la seua determinació ulterior en el procés de modificació de mesures si fóra procedent i en interés de la xiqueta.  
3. Establisc una pensió d'aliments a càrrec del pare i a favor de la filla menor per l'import de 180 euros mensuals. La quantitat esmentada haurà d'ingressar-se per mesos anticipats i dins dels cinc primers dies de cada mes en el compte corrent que designe la mare, i que s'incrementarà anualment d'acord amb les variacions que experimente l'índex de preus de consum publicat per l'Institut Nacional d'Estadística o organisme públic que el substituïsca. Els gastos extraordinaris seran satisfets per mitat entre ambdós progenitors.  
No és procedent fer un pronunciament en matèria de costes.  
Porteu un testimoniatge d'esta resolució a les actuacions corresponents i notifiqueu-la a les parts fent-los saber que, contra esta sentència, es pot interposar un recurs d'apel·lació de què prendrà coneixement l'Audiència Provincial d'Alacant, en el termini de 20 dies des de la notificació.  
Esta és la meua sentència, que pronuncie, mane i firme.  
Publicació. La sentència anterior va ser llegida i publicada en audiència pública per la jutgessa que la va dictar, el mateix dia de la seua data. En done fe.»   
  
I atés que el demandat, Wilson Ermes Lumber Gaibor, es troba en parador desconegut, expedisc este edicte a fi que li valga de notificació de forma deguda.  
  
Dénia, 23 de gener de 2014.- El secretari judicial: Fernando Javier Cremades López de Teruel.