Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 7632, del 08-10-2015 (2015/8161)

RESOLUCIÓ de 5 d'octubre de 2015, de la Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport, per la qual s'incoa un expedient per a declarar Bé d'Interés Cultural Immaterial la processó cívica del Nou d'Octubre a València.
---------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   7632

Data del DOGV
:   08-10-2015

Secció del DOGV
:   III. ACTES ADMINISTRATIUS - C) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2015/8161


Data del document
:   05-10-2015

Organisme emissor
:   Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport

Tipus de document
:   Resolució

Descriptors 

:   * Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport

RESOLUCIÓ de 5 d'octubre de 2015, de la Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport, per la qual s'incoa un expedient per a declarar Bé d'Interés Cultural Immaterial la processó cívica del Nou d'Octubre a València. [2015/8161]  
La Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, estableix en l'article primer que formen part del patrimoni cultural valencià les expressions de les tradicions del poble en les seues manifestacions musicals, artístiques, gastronòmiques o d'oci, i en especial aquelles que han sigut objecte de transmissió oral i les que mantenen i potencien l'ús del valencià.  
La festivitat del Nou d'Octubre és el dia del poble valencià. Aquest dia es commemora la conquesta de València, en 1238, per part de les tropes del rei Jaume I. Ja en 1338 es va instituir la festa commemorativa i des del segle xvii s'ha celebrat quasi ininterrompudament, especialment en els casos dels centenaris. Sempre s'ha mantingut com a rerefons el fet de celebrar la data fundacional del poble valencià i l'exaltació de la identitat col·lectiva dels valencians. Aquestes circumstàncies s'han fet patents en l'acte de la processó cívica que se celebra el matí del 9 d'octubre, consistent en el solemne descens amb honors d'ordenança pel balcó de l'ajuntament de la Reial Senyera, i la seua processó, envoltada i escortada per les entitats cíviques valencianes i les principals autoritats locals, en un seguici cerimonial. Fins a l'actualitat, la processó cívica es manté com a vertader fil conductor d'una festa que expressa l'autoconsciència ciutadana i de valencianitat del poble valencià.  
  
Vist l'informe tècnic favorable a la incoació de l'expedient de declaració de Bé d'Interés Cultural Immaterial a favor de la processó cívica del Nou d'Octubre a València.  
Considerant les disposicions de l'article 27 de la Llei de la Generalitat Valenciana 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, la Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport resol:  
  
  
Primer. Incoació  
Incoar expedient per a declarar Bé d'Interés Cultural Immaterial la processó cívica del Nou d'Octubre a València.  
  
Segon. Règim de protecció  
De conformitat amb els articles 28 i 45 de la Llei de la Generalitat Valenciana 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, determinar els valors del bé que justifiquen la declaració, descriure els detalls que en permeten la identificació precisa, definir l'àmbit espacial i temporal en l'annex que s'adjunta a la resolució i fixar les normes de protecció del bé. S'estableix com a mesura de protecció que qualsevol canvi en la processó cívica mencionada que excedisca el desenvolupament normal dels actes de la festivitat anual ha de ser proposat per l'Ajuntament de València a la Direcció General de Cultura i Patrimoni per a l'autorització administrativa, si és el cas, i la modificació consegüent d'aquesta declaració.  
La gestió de la processó cívica serà exercida per l'Ajuntament de València, el qual decidirà sobre aspectes materials i immaterials, així com el desenvolupament dels actes de la festivitat anual.  
  
Tercer. Notificació  
En compliment del que preceptua l'article 27.3 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, aquesta resolució serà notificada a l'Ajuntament de València, i es comunicarà al Registre General de Béns d'Interés Cultural per a l'anotació preventiva.  
  
  
Quart. Publicació  
Publicar aquesta resolució, amb el seu annex, en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana i en el Boletín Oficial del Estado.  
  
València, 5 d'octubre de 2015.- El conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport: Vicent Marzà Ibáñez.  
ANNEX  
  
1. Exposició de motius. Es pot dir molt bé que la festivitat del Nou d'Octubre constitueix el dia del poble valencià. La jornada commemora la conquesta de València, el 9 d'octubre de 1238, per part de les tropes catalanes i aragoneses del rei Jaume I. Encara que va ser en 1239 quan l'històric Regne de València es va constituir com a entitat política pràcticament independentment dins de la Corona d'Aragó, als ulls dels avantpassats medievals la data del 9 d'octubre de 1238 ja es va presentar com a símbol de la recuperació de les terres valencianes i, amb posterioritat, ha sigut considerada com a data de naixement del poble valencià.  
A partir de 1338, data del primer centenari de la conquesta, es va instituir la festa commemorativa del Nou d'Octubre i, des d'aquell moment, especialment des del segle xvii, s'ha celebrat quasi ininterrompudament, especialment en els casos dels centenaris, amb diverses reinterpretacions simbòliques, transformacions formals i instrumentalitzacions ideològiques, si bé sempre s'ha mantingut com a rerefons el fet de celebrar la data fundacional del poble valencià i l'exaltació de la identitat col·lectiva dels valencians del cap i casal com a capital del Regne. Aquestes circumstàncies, especialment la segona, s'han fet patents en l'acte de la processó cívica que se celebra el matí del Nou d'Octubre a partir de les 12.00 hores del migdia, consistent en el solemne descens amb honors d'ordenança, pel balcó de l'ajuntament, de la Reial Senyera de València, composta per quatre barres roges sobre fons groc, coronades sobre franja blava a l'asta, culminada per la figura d'una rata penada, que durant tot l'any es conserva al Museu de l'Arxiu Històric de València, i la seua processó, envoltada i escortada per les entitats cíviques valencianes i principals autoritats locals. Es tracta d'un singular seguici cerimonial que, des de la plaça de l'Ajuntament, recorre els principals carrers del centre de la ciutat de València fins a arribar a la plaça d'Alfons el Magnànim, en què es rendeix homenatge a la figura del rei Jaume I, fundador del Regne de València, i des d'allí es torna novament a la plaça de l'Ajuntament, on la Reial Senyera és hissada perquè torne a ser custodiada a les dependències de l'Arxiu Històric Municipal.  
  
La processó cívica, encara que ha experimentat diverses transformacions i reconfiguracions en funció dels diferents contextos sociohistòrics, es manté com a vertader fil conductor d'una festa que expressa l'autoconsciència ciutadana i de valencianitat dels habitants del cap i casal. Durant la seua llarga trajectòria, la processó ha funcionat com a prova irrefutable d'una espècie d'espiritualitat cívica on s'uneixen la creença en la comunitat, la memòria col·lectiva i el desig de cohesió social i identificació amb l'urbs, aconseguida per mitjà de tot un cerimonial escrupolosament codificat. Així, la processó cívica, que en principi va tindre un origen i significat quasi religiós, vinculat al naixement providencial del Regne de València, anà transmutant-se en un acte de caràcter laic en què es refermen els vincles culturals, socials i polítics dels ciutadans de la ciutat de València, com a ciutat amb personalitat pròpia i capital del territori valencià, actualment denominat Comunitat Valenciana.  
  
2. Dades sobre el bé objecte de la declaració  
2.1. Denominació: Processó cívica del Nou d'Octubre a València.  
  
2.2. Localitat: Ciutat de València.  
2.3. Data de realització: 9 d'octubre.  
2.4. Protagonistes principals: Reial Senyera, figura històrica del rei Jaume I, entitats civicoculturals i polítiques, representants institucionals municipals i autonòmics i ciutadania en general.  
2.5. Antecedents històrics: l'actual processó cívica té els antecedents en les celebracions medievals de la conquesta cristiana de València, que se situen en el context de la nova atmosfera europeista i occidental universalitzada a través de la ideologia transmesa per l'Església catòlica i per la reialesa, les dos grans institucions que van vertebrar des del principi el nou regne de València i van afavorir la codificació de les noves tradicions festives locals. El 9 d'octubre de 1238, dia de Sant Dionís, el rei Jaume I va fer la seua entrada triomfal; lligava des d'aquell moment el destí de València al de la Corona d'Aragó. D'aquesta manera, sant Dionís, que no tenia res a veure amb la tradició local i que tan sols representava una festa menor del calendari litúrgic, aconseguiria una popularitat extraordinària en solemnitzar-se el seu record juntament amb la rendició de la plaça i la consagració eclesiàstica de la catedral, i identificar-se la seua commemoració amb la inclusió de València en el si de la cristiandat.  
Històricament, a la catedral ha tingut lloc (encara que no sempre amb caràcter oficial) la celebració del tedèum o cant d'acció de gràcies a Déu per aquesta commemoració.  
Les primeres celebracions daten d'un segle després de la conquesta, ja que les primeres institucions de govern locals i autònomes estaven àvides de manifestar públicament les prerrogatives adquirides gràcies a la pionera política municipalista de la reialesa. Amb tot, la celebració en 1338 del primer centenari de la conquesta va tindre també un tarannà eminentment religiós, sense cap motiu lúdic, i pretenia celebrar la incorporació providencial de la ciutat, per les tropes de Jaume I, a la cristiandat. Per tant, la celebració del Nou d'Octubre naixia com una acció de gràcies col·lectiva dels nous pobladors davant de la conquesta providencial a major glòria de Déu. Un triomf cristià protagonitzat pels reis de la casa d'Aragó, els avantpassats dels quals no van oblidar mai els orígens cristians de València gràcies a una tradició transmesa secularment. Per aquesta raó, des d'aquell moment i en el futur, la data i festa del Nou d'Octubre haurien de servir per a fixar els orígens historicopolítics del nou regne de València i permetrien aprofundir en les arrels dels nous pobladors dotant-los d'un corpus de referències que, reelaborades convenientment, van constituir el gros del patrimoni ideològic d'un poble que va convertir l'esdeveniment en una celebració legitimadora de la seua existència.  
  
D'aquesta manera, la celebració del Nou d'Octubre va quedar incorporada com una representació sacra al calendari festiu local, en què la comunitat cívica apareixia ordenada segons els esquemes ideològics del pensament polític i social medieval. En les primeres celebracions destacava la processó religiosa, una desfilada solemne en què els magistrats municipals ja portaven i exhibien la bandera de la ciutat al llarg del trajecte com a símbol màxim, representatiu de la seua jurisdicció i de la seua autonomia política. La celebració adquiriria, així, unes connotacions civicopolítiques que superaven els pretextos religiosos argumentats originàriament. El Nou d'Octubre destacava com un refirmament de la consciència ciutadana, i la festa emfatitzava la renovació contractual de la fidelitat mútua amb què es juramentaven el monarca i la comunitat urbana. De manera que, des de mitjan segle xiv, allò que havia sigut una acció de gràcies de caràcter eminentment espiritual començà a transmutar-se en una espècie de festa patriòtica adaptant-se a les circumstàncies històriques canviants, un factor que explica la supervivència de la celebració durant aquests quasi huit segles.  
Els motius del ritual festiu sobirà, assumits per la població que participava directament en la celebració, van introduir nous costums, com ara la tradició de les piuletes i els tronadors, per a afalagar les enamorades per Sant Donís, o els focs artificials, a més dels voltejos de campanes, lluminàries, balls, festes i serenates de joglars, que acompanyaven la celebració del dia dels valencians.  
  
La celebració del tercer centenari, en 1538, ja va demostrar amb claredat l'aparició d'una genuïna consciència històrica, fet que coincideix amb el moment de l'hegemonia valenciana en el si de la Corona d'Aragó i amb la seua castellanització política creixent. La recreació de la memòria perduraria en les commemoracions successives, i inauguraria una nova etapa en l'evolució secular de la festa, que va formalitzar definitivament la seua concreció protocol·lària amb la fastuositat i grandiloqüència tan pròpies de les cerimònies de l'Espanya imperial. Després de la fallida revolta de les Germanies, les institucions i els oficials que exercien delegacions del poder regi van aconseguir major rang i posició en la desfilada processional vespertina, alhora que cobrava vigor de nou el component religiós i militarista de la celebració. Amb tot, el poder va intentar que hi haguera una major implicació popular en els festejos del Nou d'Octubre.  
Així, en la commemoració de 1538 ja hi ha una clara referència al trasllat de la bandera de la ciutat des del Consell fins a la catedral, on es va celebrar el sermó de la conquesta, després del qual continuà la processó civicoreligiosa, encara que a la vesprada es va fer la gran processó, en la qual també anava la bandera local, símbol de la potestat urbana, acompanyada per les autoritats religioses i custodiada pels màxims representants del poder reial en els àmbits polític, militar i fiscal. No obstant això, la imatge simbòlica que conformava la justícia criminal amb l'asta de la bandera, flanquejada pels advocats del municipi que portaven els seus bordons, subratllava l'antiga autonomia ciutadana, la seua legalitat i legitimitat sota la fidelitat a les normes legislatives dictades per la monarquia. Ja en aquesta ocasió es va fer l'acte protocol·lari d'hissar la bandera per damunt del portal amb una corda, tant a l'anada com a la tornada, mentre els membres de la milícia disparaven les seues bombardes i arcabussos.  
En plena ofensiva de la Contrareforma, caracteritzada per una gran exaltació religiosa i la intensificació del procés de castellanització, el centenari de 1638 ja deixa una descripció més pròxima al que hui és la processó cívica. Així, a les huit del matí del 9 d'octubre de 1638, els magistrats, vestits de gala, van portar des de la casa de la ciutat fins a la catedral la bandera per a assistir a l'ofici i al sermó. L'ensenya es va traure per la finestra, i el racional, rector de les finances municipals però agent del rei en l'Administració local, la va lliurar al justícia a la plaça de la catedral. Aquesta segona autoritat, juntament amb la resta de magistrats i el Centenar de Sant Jordi, va ordenar que abans d'iniciar el trajecte es fera una descàrrega d'armes a manera d'homenatge. Una vegada acabada la missa a la catedral, es va tornar la bandera a la casa de la ciutat, i llavors començaren els festejos populars pròpiament dits.  
  
El Decret de Nova Planta de 1707 va eliminar l'ordenament jurídic valencià, així com les formes de govern de l'antic Regne de València, incorporat com una província més a l'Espanya borbònica, però a pesar d'això les noves autoritats van mantindre les celebracions del Nou d'Octubre, tot i que justificant-les en termes d'exacerbada religiositat lligada a la nova situació política. En aquest nou context, la festa va perdre el seu antic sentit polític, tot i que mantenia el ritual. Així, en la celebració del centenari de 1738, la Reial Senyera es va baixar pel balcó de la casa consistorial i va ser recollida pel síndic procurador general, la comitiva anà fins a la catedral i, ja a la vesprada, va tindre lloc la tradicional processó multitudinària.  
Durant el segle xix, l'expansió creixent del liberalisme i les idees revolucionàries democràtiques no sols van anar acabant progressivament amb l'Antic Règim, sinó que van construir la nova idea de la nació espanyola. Així, les institucions reorganitzades pels liberals intentaren conciliar, no sense dificultats, la celebració de la valenciania tradicional amb l'ideari liberal nacionalment espanyol. D'aquesta manera, la commemoració de 1838 va estar ja molt més imbuïda dels ideals laics, alhora que s'obria pas un romanticisme valencià clarament precursor del que seria la Renaixença. El 9 d'octubre de 1838, la Reial Senyera, que en els últims dos segles era baixada pel balcó principal de l'Ajuntament i rebuda a la porta sobre una tarima a manera de trona, va ser baixada per les escales de l'Ajuntament, sense inclinar-la, i ja al carrer la va rebre amb honors la milícia nacional.  
A mitjan segle xix, la festa de Sant Dionís es limitava a reflectir el seu aspecte costumista, amorós, galant i gastronòmic, en què destacaven els passejos de la població davant de les pastisseries de la ciutat que mostraven els exquisits dolços elaborats amb aquest motiu. Amb tot, i en un ambient marcat per la Renaixença, es va produir el descobriment polític de la celebració, lligat a un incipient moviment valencianista conduït per associacions com Lo Rat Penat. A causa d'aquesta influència, el 20 de juliol de 1891 es va inaugurar l'estàtua eqüestre de Jaume I al Parterre. Amb aquest motiu, es va organitzar una manifestació cívica vespertina que partia de l'ajuntament i arribava fins al Parterre. Amb la participació de la corporació municipal, juntament amb la Senyera, i la presència d'altres institucions, societats científiques, gremis i representants d'associacions cíviques, l'acte constitueix un precedent dels homenatges que es brindarien posteriorment al monarca amb motiu del Nou d'Octubre.  
A partir dels anys vint, les demandes del nou valencianisme cultural i polític, amb la proliferació de partits polítics que havien incorporat al seu ideari l'autogovern, van omplir de contingut reivindicatiu els actes del Nou d'Octubre, així com la processó cívica i el valor simbòlic aglutinador de la Reial Senyera, especialment durant els anys de la Segona República, en què la festa assoleix la màxima dimensió política. És en aquest context quan, l'any 1931, el Centre d'Actuació Valencianista proposa a l'Ajuntament la participació municipal en l'acte d'homenatge del Parterre i demana, també, que s'invite tot el poble valencià, totes les entitats i totes les forces vives de la societat a sumar-se a l'acte, de manera que es convertirà en el símbol màxim de les reivindicacions valencianistes. D'aquesta manera, l'Ajuntament, acompanyat de la Reial Senyera, començà a dipositar anualment una corona de flors als peus de l'estàtua de Jaume I.  
  
La Guerra Civil va impedir que se celebrara amb normalitat el centenari de 1938, que es va repetir un any després, 1939, d'acord amb les idees del nou règim franquista, que va mantindre els actes tradicionals, entre els quals la processó cívica, si bé no es va traure la Reial Senyera en la processó perquè s'identificava amb la causa republicana. Els anys següents, la commemoració del Nou d'Octubre va quedar reduïda a misses en honor de Jaume I i la venda dels dolços característics d'aquesta celebració. Va ser a partir de 1943 quan es va reprendre l'acte principal de la processó cívica, especialment gràcies a la insistència de l'entitat Lo Rat Penat, que tornà a comptar amb la participació de la Reial Senyera. A partir de 1951, la processó cívica anà guanyant en magnificència i assistència de públic, i es va establir una estructura integradora que va servir de base per a les edicions ulteriors de la processó. En l'edició de 1951 obria la marxa la guàrdia municipal de gala a cavall, darrere de la qual anaven, ordenades en dos fileres, les banderes dels diferents gremis seguides de les representacions sindicals, així com dels centres culturals, la Banda Municipal, timbals i, pel centre de la desfilada, la senyera, escortada per macers i un piquet militar. Darrere de l'ensenya anava la corporació municipal i l'alcalde amb la resta d'autoritats. Tancava la comitiva una banda i un nou piquet militar. En 1953, el seguici es va completar amb la incorporació de diverses comissions falleres, que també van homenatjar l'estàtua de Jaume I al Parterre. Els anys seixanta es va consolidar aquesta estructura de la processó cívica, i en la dècada dels setanta ja es considerava plenament establida.  
  
Tant la festa del Nou d'Octubre com la processó cívica han tendit a expressar un valencianisme en expansió, fet especialment visible des dels anys setanta. La promulgació, en 1982, de l'Estatut d'Autonomia, en combinació amb la recuperació de la democràcia i la principal institució d'autogovern, la Generalitat Valenciana, van fer que el component de celebració de la valencianitat compartida i de refermament valencianista es fera notar molt més en les festivitats del Nou d'Octubre, que es va convertir en la festa oficial de la nova Comunitat Valenciana, i molt concretament en la processó cívica, que va veure com s'incrementava el seu públic, l'impacte mediàtic i el ressò popular, fins a convertir-se en el principal i simbòlicament més rellevant acte ritual de la festa dels valencians al cap i casal.  
2.6. Descripció del bé: En l'actualitat, la processó cívica del Nou d'Octubre a València comença a les 11.30 hores amb la recepció de la corporació municipal, autoritats i invitats a l'Ajuntament. A les 11.45 hores té lloc la lectura del decret de l'Alcaldia i l'entrega de la senyera al Museu de l'Arxiu Històric Municipal. A les 12.00 hores es produeix el solemne descens de la Reial Senyera des del balcó de l'Ajuntament, mentre se li rendeix homenatge amb la descàrrega de salves d'honor. La senyera es baixa per mitjà de cordes pel balcó de la casa consistorial, ja que des de l'any 1365, i per privilegi del rei Pere III el Cerimoniós, la senyera del cap i casal no pot inclinar-se davant de res o de ningú. Com que no pot eixir per les portes de l'Ajuntament si no s'inclina, és despenjada pel balcó en un acte molt solemne durant el qual el públic congregat en la plaça victoreja i aplaudeix la senyera de la ciutat, també oficialitzada per l'Estatut d'Autonomia de 1982 com a ensenya autonòmica de tota la Comunitat Valenciana.  
  
Una vegada baixada la senyera, es forma el seguici i comença la processó cívica pròpiament dita, que és contemplada per un públic nombrosíssim i que segueix un ordre protocol·lari que ha anat variant amb el pas del temps i en el qual participen autoritats i càrrecs institucionals diversos, així com representants d'entitats cíviques, culturals, científiques i professionals, entre altres, que constitueixen un reflex de la pluralitat de la societat valenciana.  
La processó ix des de la plaça de l'Ajuntament i recorre els principals carrers del centre de la ciutat de València en direcció a la plaça d'Alfons el Magnànim. En aquesta plaça té lloc l'homenatge a l'estàtua eqüestre del rei Jaume I, amb ofrena floral institucional i corones de llorer, i el cant de l'himne de la Comunitat Valenciana, interpretat per la Banda Municipal. Des d'aquesta plaça es torna novament a la plaça de l'Ajuntament, on la Reial Senyera és hissada al so de l'himne valencià i es disparen les salves d'honor, i torna a ser custodiada a les dependències de l'Arxiu Històric Municipal. Els actes acaben amb una mascletada a la plaça de l'Ajuntament.  
  
Pel que fa a la conducció de la Reial Senyera en la processó cívica, el costum estableix que la porten diversos regidors de l'Ajuntament, encara que una resolució de l'Alcaldia fixa qui en serà el portador inicial o principal.  
2.7. Elements que en formen part: De tots els elements que conformen la processó cívica del Nou d'Octubre el més destacat és, sens dubte, la Reial Senyera de València, al voltant de la qual adquireix sentit el seguici, atés que simbolitza la màxima expressió de la identitat compartida dels valencians i funciona com a condensador de tota una memòria històrica ciutadana.  
La senyera oficial que actualment ix en la processó data de 1928 quan, a causa de l'estat de deteriorament en què es trobava l'anterior (que es conserva custodiada en una vitrina a l'Arxiu Històric Municipal), es va decidir fer-ne una rèplica. De la nova senyera se'n van fer tres còpies: la que ix en la processó, la que va cobrir el taüt de l'escriptor i polític Vicent Blasco Ibáñez quan les seues restes es van traslladar a València en 1933, que encara es conserva, i una altra que es guarda des de 1969 al Museu del Col·legi de l'Art Major de la Seda. Aquestes tres senyeres es van confeccionar a la fàbrica de teixits de seda d'Eduardo Sanchis Romero, al carrer de Quart de València. En 1994 es va fer una nova restauració de la senyera utilitzada en la processó cívica, coordinada pel Col·legi de l'Art Major de la Seda. El seu pes és de 18 quilograms, 5 dels quals corresponen a la cimera. L'asta té una alçària de 3,30 metres, i les dimensions de la bandera són de 2,50 metres per 1,55 metres. L'any 2008 va ser novament restaurada i netejada la cimera, i se li van tornar el color i la brillantor originals.  
La Reial Senyera va acompanyada pels timbalers, que executen la Marxa de la ciutat de València, que ja tocaven en la processó del Corpus el segle xviii, i que va servir d'inspiració al mestre Josep Serrano per a bastir els primers compassos de l'Himne de l'Exposició Regional de 1909. Aquest himne va ser declarat en 1982 himne oficial de la Comunitat Valenciana, i també es toca i es canta en l'acte d'homenatge a l'estàtua eqüestre de Jaume I, que forma part destacada de la processó cívica. En realitat la interromp, ja que el seguici processional es deté i comença una concentració de caràcter estàtic. En aquest homenatge multitudinari es refermen especialment els vincles compartits amb la condensació màxima de tots els símbols que defineixen la valencianitat en la processó cívica: la Reial Senyera, l'evocació del rei conqueridor Jaume I, fundador del Regne de València, i l'himne de la Comunitat Valenciana, a més del valencià, que està present en la litúrgia civil de la processó com a llengua pròpia i distintiva del poble valencià.  
  
No obstant això, a més dels elements concrets destacats adés, la dimensió immaterial més reeixida de la processó cívica és el mateix ritual deambulatori, que té caràcter processional circular, ja que comença i acaba al mateix lloc, l'Ajuntament de València, seu de l'Arxiu del Museu Històric Municipal, on es custodia la Reial Senyera durant tot l'any, però també altres símbols importants del Nou d'Octubre, com el penó de la conquesta o les armes (espasa i escut) atribuïdes al rei Jaume I, entre altres objectes rellevants. La processó actual continua recollint en el mateix seguici la representació simbòlica de tots els estaments ciutadans, com històricament ha succeït, amb presència de gremis, entitats civils, festives, polítiques i culturals, autoritats locals, autonòmiques i estatals, institucions culturals i societat civil en general, per a refermar, per mitjà d'un exercici de civisme, la solidesa i perdurabilitat dels vincles comunitaris i la vocació de projecció cap al futur d'una comunitat cohesionada per uns símbols compartits.  
  
  
  
3. Definició de l'àmbit espacial i temporal  
3.1. Àmbit espacial: L'àmbit espacial és, dins de la ciutat de València, l'àrea del centre urbà que cobreix el desplegament iteratiu de la processó cívica, que es desplega per l'àrea de Sant Francesc (plaça de l'Ajuntament i carrer de Sant Vicent), la Seu (plaça de la Reina i carrer de la Pau) i novament Sant Francesc (retorn cap a la plaça de l'Ajuntament pels carrers de les Barques i del Pintor Sorolla). Cal subratllar que també es tracta del centre simbòlic de la ciutat, on es troben els principals edificis de l'Administració pública (Ajuntament i Generalitat), la religió tradicional cristiana (catedral) i la zona comercial i residencial considerada més distingida de la València moderna. Per tant, l'entorn arquitectònic, monumental i històric contribueix a destacar la centralitat simbòlica de la processó i el seu paper com a acció performativa de la valencianitat.  
3.2. Àmbit temporal: La celebració de la processó té lloc a les 12.00 del matí del dia 9 d'octubre, en el moment culminant del migdia, i sol desenvolupar-se durant dos hores o dos hores i mitja, si bé la duració convencional pot variar en funció de circumstàncies diverses, com el desenvolupament de l'acte d'homenatge a l'estàtua eqüestre de Jaume I, l'itinerari, les condicions atmosfèriques o l'assistència de públic.