Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 7703, del 22-01-2016 (2015/10682)

Notificació de la interlocutòria d'aclariment dictada en el rotlle d'apel·lació número 506/2015.
------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   7703

Data del DOGV
:   22-01-2016

Secció del DOGV
:   IV. ADMINISTRACIÓ DE JUSTÍCIA

Número del document
:   2015/10401


Organisme emissor
:   Audiència Provincial de València

Tipus de document
:   Anunci

Notificació de la interlocutòria d'aclariment dictada en el rotlle d'apel·lació número 506/2015. [2015/10748]  
La Secció Sexta de l'Audiència Provincial de València ha dictat, en el rotlle d'apel·lació número 506/2015, la resolució del tenor literal següent:  
  
«Interlocutòria aclaridora de la Sentència número 352  
President: Vicente Ortega Llorca.  
Magistrats: María Mestre Ramos i José Francisco Lara Romero.  
València, 17 de desembre de 2015  
Donat compte.  
Antecedents de fet  
Primer. En el present rotlle es va dictar la sentència de 27 de novembre de 2015, notificada a les parts.  
Segon. Per par del procurador dels tribunals Alberto Mallea Catalá, en nom d'Isidro Perona Blanco, María del Carmen Perona Blanco, Ascensión Perona Blanco, va presentar un escrit en què sol·licita l'aclariment de la sentència.  
El procurador dels tribunals Alberto Mallea Catalá, en nom de José Perona Blanco, va presentar un escrit en què sol·licita l'aclariment basant-se en les mateixes al·legacions.  
El procurador dels tribunals Francisco Javier Blasco Mateu, en nom de Margarita Perona Blanco, va presentar un escrit en què sol·licita l'aclariment basant-se en les mateixes al·legacions.  
Admés a tràmit es va traslladar a la part contrària que s'hi va oposar parcialment.  
Fonaments de dret  
Primer. Com té declarat, esta mateixa secció de l'Audiència Provincial, en l'article 363 de la Llei d'Enjudiciament Civil, així com en l'article 267 de la Llei Orgànica del Poder Judicial, està regulat el recurs d'aclariment de sentència amb l'objectiu de poder aclarir algun concepte fosc que hi aparega, o de suplir qualsevol omissió que la sentència continga, cosa que està descrita per la jurisprudència en el sentit que això no constituïx realment un recurs, sinó que suposa una facultat de correcció i de rectificació de possibles errors materials comesos en la redacció de la decisió, possibilitat que es concedix a les parts i al jutge, i s'observen com a correccions admissibles: l'aclariment de conceptes foscos, l'addició d'algun pronunciament omés sobre punts litigiosos, l'esmena d'errors de compte que es deduïsquen de les dades aritmètiques que siguen el seu fonament, així com la modificació de pronunciaments que siguen erronis per ser contraris a la fonamentació de la sentència. Tot això en virtut del reconeixement de la possible existència d'errors materials que, si no s'esmenen, podrien produir perjuís a les parts litigants.  
  
Segon. En primer lloc, les parts apel·lades demandades sol·liciten que es pronuncie sobre la causa d'oposició a la demanda basada en la prescripció adquisitiva del domini pels demandats.  
Davant d'esta petició, la sala ha de desestimar-la atés que no s'ha incorregut en una omissió en la sentència ja que del contingut d'esta i dels seus fonaments de dret es desprén la desestimació tàcita d'este motiu d'oposició.  
Tercer. En segon lloc, sol·licita que s'aclarisca la qüestió relativa a l'import de la indemnització establida en la sentència.  
Certament la sala va incórrer en una omissió en determinar l'import de la indemnització que corresponia a la part apel·lant demandant quan era part de la seua pretensió; en conseqüència, procedix completar el fonament de dret octau en el sentit que este mateix quedara de la manera següent:  
«Octau. Procedix entrar a conéixer de la pretensió de condemna exercitada per la part actora apel·lant que postula que es condemne la part demandada a abonar-li la quantitat de 126.389,25 euros, atés que les finques objecte del contracte de compravenda d'11 de setembre de 1989 van ser venudes a Miguel Ángel Muñoz Gras, fundat en l'enriquiment injust.  
Certament declarada la compravenda per part dels actors als pares dels demandats de les finques registrals 27419, 12695 i 27670 del Registre de la Propietat de Torrent número 1 i ja que no és un fet discutit que este objecte de la compravenda va ser venut pels hereus d'Isidro Perona i Margarita Blanco a un tercer, Miguel Ángel Muñoz Gras, que va comparéixer com a testimoni, procedix resoldre la el quàntum indemnitzatori a concedir a la part actora per la pèrdua de la propietat i, per tant, de la possessió sobre les finques registrals objecte del contracte de compravenda».  
L'enriquiment injust seguint, entre altres, la SAP València, Secció 7, S 20.06.2007, número 370/2007, rec. 375/2007. Presidenta: Pilar Cerdán Villalba, implica:  
«Segon. L'acció d'enriquiment clarament i inicialment esgrimida en la demanda, a la qual haja d'estar quant a això i a la seua fixació fàctica per mor dels articles 410 i 411 de la Llei d'Enjudiciament Civil que, al derivar d'esta la litispendència i la perpetuatio iurisdictionis i a la qual estarem en tot això i en esta súplica es rebutgen de ple les al·legacions noves d'esta alçada pel principi pendent apellatione nihil innovetur, com diu la jutgessa d'Instància, no concorre ja que els seus requisits no es donen en el cas d'interlocutòries, perquè el que s'ha obtingut per esta demandada deriva d'un contracte la validesa del qual no impugna la recurrent amb petició respecte d'això, que empara l'enriquiment de la primera pel benefici obtingut per l'extracció de la terra, i que no produïx un empobriment de l'apel·lant aliena a eixe benefici i la finca del qual, almenys, pel seu caràcter inicial de secà, ja està culminant el seu pas a regadiu. Estos requisits, segons la jurisprudència, són: a) Augment del patrimoni de l'enriquit ?o una no disminució d'este (STS, Sala Primera, 08.01.1980); b) Correlatiu empobriment de l'actor, representat per un damnum emergens o per un lucrum cesans; c) La connexió entre enriquiment i empobriment; d) Falta de causa que justifique l'enriquiment. Esta última circumstància és, potser, la de delimitació menys senzilla i més controvertida. Com va assenyalar la STS, Sala Primera, d'1 de desembre de 1980 no s'exigix que... procedisca de mitjans reprovats o de mala fe (S 06.06.1951)..., ja que són compatibles amb la bona fe (SSTS, Sala Primera, 5 d'octubre de 1985; 6 de febrer de 1992; 31 de març de 1992; 30 de setembre de 6430 TQM 1993/8508; 14 de desembre de 1994; entre altres) i no es dóna quan s'adquirix alguna cosa en virtut d'un contracte legal vàlid (SSTS, Sala Primera, d'1 de desembre de 1980; 19 de maig de 1993; 17 de febrer de 1994; 24 de febrer de 1994; 4 de novembre de 1994; 8 de juny de 1995; entre altres); o com a conseqüència d'un legítim dret que s'exercita sense abús (STS, Sala Primera, de 28 de gener 1956; 1 de desembre de 1980; 5 de desembre de 1992; 17 de febrer de 1994; 4 de novembre de 1994; entre altres). En conseqüència, no té lloc quan s'usa d'un dret, i més quan este està judicialment reconegut, segons tenen reconegut les SSTS, Sala Primera, de 25 de novembre de 1935, 21 de maig de 1948, 5 de gener de 1956, pel fet que no fa mal a un altre qui usa del seu dret (STS, Sala Primera, de 31.01.1980).  
  
Per a determinar el quàntum indemnitzatori, la part actora apel·lant va aportar el dictamen pericial emés per Juan Ramón Puchades Perpiñá ?folis 55 a 77.  
Davant d'este dictamen la part demandada va aportar el dictamen pericial emés per Tomás Muñoz ?folis 232 a 254- i es fixa com a import la quantitat de 17.017 euros.  
Valorant estos dictàmens pericials, segons els criteris fixats per este tribunal en la sentència dictada en el rotlle d'apel·lació núm. 657/2002, en què vam dir:  
«La valoració de la prova pericial ha de fer-se tenint en compte les consideracions següents:  
a) Que la funció del pèrit és la d'auxiliar al jutge, i se l'il·lustra sense força vinculant sobre les circumstàncies del cas, però sense negar en cap cas al jutjador la facultat de valorar l'informe pericial (sentències, entre altres, de 30 de març de 1984 i 0 6.02.1987).  
b) Que ni els derogats articles 1242 i 1243 del Codi Civil, ni el també derogat article 632 de la Llei d'Enjudiciament Civil de 1881, ni ara l'article 348 de la vigent Llei d'Enjudiciament Civil 2000, tenen el caràcter de valoratius de prova, perquè la prova pericial és de lliure apreciació pel jutge (sentències, entre altres, de 17 de juny, 17 juliol i 12 de novembre de 1988, 11 d'abril i 9 desembre de 1989, 9 d'abril de 1990 i 7 de gener 1991).  
c) Que el procés deductiu del jutjador a quo no pot xocar d'una manera evident i manifesta amb el raciocini humà, les seues apreciacions han de tindre coherència entre si, no poden vulnerar la sana crítica, i s'establixen conceptes fàctics diferents dels que realment s'han volgut portar a les actuacions, o es provoquen alteracions que impliquen canvi de la causa petendi.  
d) No hi ha normes legals sobre la sana crítica (sentències, entre moltes altres, de 10 juny 1992 i 10.11.1994). Haurem d'estar a l'import de valoració continguda en el dictamen pericial pel senyor Muñoz i en la quantia de 17.017 euros, i això per considerar que del contingut d'estos dictàmens, dels aclariments dels mateixos pèrits en l'acte del juí és més ajustat a la realitat actual, s'han tingut en compte dades per este que falten i omeses en el del senyor Puchades que siguen importants per a determinar-ne el verdader valor en el mercat.  
  
Fixat este import en 17.017 euros, hem de continuar la fixació del quàntum atés que procedix descomptar la quantitat que faltava per abonar del preu respecte que la part apel·lant demandant va postular que es descompte del valor d'immoble la part del preu pendent de pagament (2.223,75 ?) i a l'oposició de la part apel·lada demandada que este import hauria de ser actualitzat.  
Considera el tribunal que sí que procedix l'actualització i de conformitat amb la variació de l'índex general nacional, segons el sistema IPC base 2011 des de setembre de 1989 fins a febrer de 2011 índex percentatge (%) nacional 106,7 (2.372,7 euros), i resulta un total de 4.597 euros.  
Per això el quàntum indemnitzatori serà de 12.420 euros.  
I, en conseqüència, procedix modificar la quantitat de la condemna fixada en el pronunciament segon b) de la desició.  
Part dispositiva  
Atés el que s'ha exposat, la Secció Sexta de l'Audiència Provincial de València, en nom del rei i per l'autoritat conferida per la Constitució, aprovada pel poble espanyol, disposem:  
1. Estimar parcialment les sol·licituds d'aclariment instades per Isidro Perona Blanco, María del Carmen Perona Blanco, Ascensión Perona Blanco, José Perona Blanco i Margarita Perona Blanco.  
2. S'aclarix la sentència dictada amb data de 17 de novembre de 2015, i, en conseqüència, el fonament de dret octau ha de dir:  
«Octau. Pertoca entrar a conéixer de la pretensió de condemna exercitada per la part actora apel·lant que postula que es condemne la part demandada a abonar-li la quantitat de 126.389,25 euros, atés que les finques objecte del contracte de compravenda d'11 de setembre de 1989 van ser venudes a Miguel Ángel Muñoz Gras, fundat en l'enriquiment injust.»  
Certament declarada la compravenda per part dels actors als pares dels demandats de les finques registrals 27551, 12851 i 27153 del Registre de la Propietat de Torrent número 1 i ja que no és un fet discutit que este objecte de la compravenda va ser venut pels hereus d'Isidro Perona i Margarita Blanco a un tercer, Miguel Ángel Muñoz Gras, que va comparéixer com a testimoni, procedix resoldre el quàntum indemnitzatori a concedir a la part actora per la pèrdua de la propietat i, per tant, de la possessió sobre les finques registrals objecte del contracte de compravenda».  
L'enriquiment injust, seguint entre altres la SAP València, Secció 7, S 20.06.2007, número 370 2007/, rec. 375/2007. Presidenta: Pilar Cerdán Villalba, implica:  
«Segon. L'acció d'enriquiment clarament i inicialment esgrimida en la demanda, a la qual haja d'estar quant a això i a la seua fixació fàctica per mor dels articles 410 i 411 de la Llei d'Enjudiciament Civil que, al derivar d'esta la litispendència i la perpetuatio iurisdictionis i a la qual estarem en tot això i en esta súplica es rebutgen de ple les al·legacions noves d'esta alçada pel principi pendent apellatione nihil innovetur, com diu la jutgessa d'Instància, no concorre ja que els seus requisits no es donen en el cas d'interlocutòries, perquè el que s'ha obtingut per esta demandada deriva d'un contracte la validesa del qual no impugna la recurrent amb petició respecte d'això, que empara l'enriquiment de la primera pel benefici obtingut per l'extracció de la terra, i que no produïx un empobriment de l'apel·lant aliena a eixe benefici i la finca del qual, almenys, davant del seu caràcter inicial de secà, ja està culminant el seu pas a regadiu. Estos requisits, segons la jurisprudència, són:  
  
a) Augment del patrimoni de l'enriquit ?o una no disminució d'este (STS, Sala Primera, 08.01.1980).  
b) Correlatiu empobriment de l'actor, representat per un damnum emergens o per un lucrum cesans.  
c) La connexió entre enriquiment i empobriment.  
d) Falta de causa que justifique l'enriquiment. Esta última circumstància és, potser, la de delimitació menys senzilla i més controvertida. Com va assenyalar la STS, Sala Primera, d'1 de desembre de 1980 no s'exigix que... procedisca de mitjans reprovats o de mala fe (S 06.06.1951)..., ja que són compatibles amb la bona fe (SSTS, Sala Primera, de 5 d'octubre de 1985; 6 de febrer de 1992; 31 de març de 1992; 30 de setembre de 7194 DQS 1993/8508; 14 de desembre de 1994; entre altres) i no es dóna quan s'adquirix alguna cosa en virtut d'un contracte legal favorit (SSTS, Sala Primera, d'1 de desembre de 1980; 19 de maig de 1993; 17 de febrer de 1994; 24 de febrer de 1994; 4 de novembre de 1994; 8 de juny de 1995; entre altres); o com a conseqüència d'un legítim dret que s'exercita sense abús (STS, Sala Primera, de 28 de gener 1956; 1 de desembre de 1980; 5 de desembre de 1992; 17 de febrer de 1994; 4 de novembre de 1994; entre altres). En conseqüència, no té lloc quan s'usa d'un dret, i més quan este està judicialment reconegut, segons tenen reconegut les SSTS, Sala Primera, de 25 de novembre de 1935, 21 de maig de 1948, 5 de gener de 1956, pel fet que no fa mal a un altre qui usa del seu dret (STS, Sala Primera, 31.01.1980).  
  
Per a determinar el quàntum indemnitzatori, la part actora apel·lant va aportar el dictamen pericial emés per Juan Ramón Puchades Perpiñá ?folis 55 a 77.  
Davant d'este dictamen la part demandada va aportar el dictamen pericial emés per Tomás Muñoz ?folis 232 a 254- i es fixa com com a import la quantitat de 17.017 euros.  
Valorant estos dictàmens pericials, segons els criteris fixats per este tribunal, en sentència dictada en el rotlle d'apel·lació núm. 657/2002, en què vam dir:  
«La valoració de la prova pericial ha de fer-se tenint en compte les consideracions següents:  
a) Que la funció del pèrit és la d'auxiliar al jutge, i se l'il·lustra sense força vinculant sobre les circumstàncies del cas, però sense negar en cap cas al jutjador la facultat de valorar l'informe pericial (sentències, entre altres, de 30 de març de 1984 i 0 6.02.1987).  
b) Que ni els derogats articles 1242 i 1243 del Codi Civil, ni el també derogat article 632 de la Llei d'Enjudiciament Civil de 1881, ni ara l'article 348 de la vigent Llei d'Enjudiciament Civil 2000, tenen el caràcter de valoratius de prova, perquè la prova pericial és de lliure apreciació pel jutge (sentències, entre altres, de 17 de juny, 17 juliol i 12 de novembre de 1988, 11 d'abril i 9 desembre de 1989, 9 d'abril de 1990 i 7 de gener 1991).  
c) Que el procés deductiu del jutjador a quo no pot xocar d'una manera evident i manifesta amb el raciocini humà, les seues apreciacions han de tindre coherència entre si, no poden vulnerar la sana crítica, i s'establixen conceptes fàctics diferents dels que realment s'han volgut portar a les actuacions, o es provoquen alteracions que impliquen canvi de la causa petendi.  
d) No hi ha normes legals sobre la sana crítica (sentències, entre moltes altres, de 10 juny de 1992 i 10.11.1994). Haurem d'estar a l'import de valoració continguda en el dictamen pericial pel senyor Muñoz i en la quantia de 17.017 euros, i això per considerar que del contingut d'estos dictàmens, dels aclariments dels mateixos pèrits en l'acte del juí és més ajustat a la realitat actual, s'han tingut en compte dades per este que falten i omeses en el del senyor Puchades que siguen importants per a determinar-ne el verdader valor en el mercat.  
  
Fixat este import en 17.017 euros, hem de continuar la fixació del quàntum atés que procedix descomptar la quantitat que faltava per abonar del preu respecte que la part apel·lant demandant va postular que es descompte del valor d'immoble la part del preu pendent de pagament (2.223,75 ?) i a l'oposició de la part apel·lada demandada que este import hauria de ser actualitzat.  
Considera el tribunal que sí que procedix l'actualització i de conformitat amb la variació de l'índex general nacional segons el sistema IPC base 2011 des de setembre de 1989 fins a febrer de 2011 índex percentatge (%) nacional 106,7 (2.372,7 ?) i resulta un total de 4.597 euros.  
  
Per això el quàntum indemnitzatori serà de 12.420 euros.  
I el pronunciament segon B) de la dispositiva, ha de dir:  
«B) I es condemna la part demandada, Isidro Perona Blanco, Jesús Perona Blanco, Carmen Perona Blanco, José Perona Blanco, Margarita Perona Blanco i Ascensión Perona Blanco a abonar solidàriament la quantitat de dotze mil quatre-cents vint euros (12.420 ?) pel principal, més interessos legals des de la interpel·lació judicial.»  
Esta és la nostra sentència, que pronunciem, manem i firmem els senyors del marge.»  
  
Esta sentència es publica en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, a fi de notificar-la a la part incompareguda, Jesús Perona Blanco.  
  
València, 21 de desembre de 2015.- La lletrada de l'Administració de Justícia: Eugenia Rosa Martín Landete.