Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 9285, del 24-02-2022 (2022/1090)

RESOLUCIÓ de 9 de febrer de 2022, de la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport, per la qual es declara bé de rellevància local immaterial la foguera de la Mare de Déu de Loreto de Venta del Moro.
-----------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   9285

Data del DOGV
:   24-02-2022

Secció del DOGV
:   III. ACTES ADMINISTRATIUS - C) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2022/1090


Data del document
:   09-02-2022

Organisme emissor
:   Conselleria d'Educació, Cultura i Esport

Tipus de document
:   Resolució

Descriptors 

:   * Conselleria d'Educació, Cultura i Esport
    * Conselleria d'Educació, Cultura i Esport
    * Venta del Moro
    * ben cultural
    * legislació

RESOLUCIÓ de 9 de febrer de 2022, de la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport, per la qual es declara bé de rellevància local immaterial la foguera de la Mare de Déu de Loreto de Venta del Moro. [2022/1090]  
Antecedents de fet  
  
Primer. Mitjançant escrit de l'Ajuntament de Venta del Moro se sol·licita el reconeixement com a bé immaterial de rellevància local de la foguera de la Mare de Déu de Loreto de Venta del Moro, descrivint aquesta tradició i/o creació artística, els seus orígens, així com les referències espacials i temporals a les quals s'associa, destacant els valors patrimonials que incorpora, que motiven el seu reconeixement i inclusió en aquesta categoria protectora.  
Segon. Des de la Comissió Tècnica per a l'Estudi i Inventari del Patrimoni Immaterial i els Serveis Tècnics s'informa favorablement la proposta municipal, en els termes en què s'ha sotmés a l'avaluació patrimonial d'aquest centre directiu, establint-se d'acord amb els valors detectats les mesures que asseguren la seua pervivència, estudi i posada en valor.  
  
Fonamentació jurídica  
  
I. Aquesta conselleria resulta competent per a resoldre el present expedient, en virtut del que es disposa en l'article 28 de la Llei 5/1983, de 30 de desembre, del Consell, l'article 7 del Decret 5/2019, de 16 de juny, del president de la Generalitat, pel qual es determina el número i la denominació de les conselleries i les seues atribucions, l'article 56 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià i l'article 4 del Decret 173/2020, de 30 d'octubre, del Consell, d'aprovació del Reglament orgànic i funcional de la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport.  
  
II. L'article 1.3 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià, estableix que formen part del patrimoni cultural valencià, en qualitat de béns immaterials del patrimoni etnològic, les creacions, coneixements, tècniques, pràctiques i usos més representatius i valuosos de les formes de vida i de la cultura tradicional valenciana.  
  
III. Els articles 15.5. 55, 56 i 57 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià estableix que s'inclouran en la secció cinquena de l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià, amb la qualificació de béns immaterials de rellevància local, aquelles creacions, coneixements, pràctiques, tècniques, usos i activitats més representatives i valuoses de la cultura i les formes de vida tradicionals valencianes. Igualment s'inclouran els béns immaterials que siguen expressions de les tradicions del poble valencià en les seues manifestacions musicals, artístiques, gastronòmiques o d'oci, i especialment aquelles que han sigut objecte de transmissió oral i les que mantenen i potencien l'ús del valencià.  
IV. L'informe emés pels serveis tècnics del Servei de Patrimoni Cultural de data 15.04.2021, proposa la protecció cultural com a bé de rellevància local immaterial per a aquesta manifestació singular, arrelada i volguda pels veïns de Venta del Moro, quedant definit aquest bé immaterial per l'annex que acompanya aquesta resolució.  
  
Vistos els anteriors fets i fonaments de dret i en allò que és matèria de la competència d'aquesta conselleria, resolc:  
  
Primer  
Declarar bé de rellevància local immaterial la foguera de la Mare de Déu de Loreto de Venta del Moro, de conformitat amb la descripció del mateix que figura en l'annex que s'adjunta a la present resolució en atenció als valors destacats que incorpora i inscriure-ho en la secció cinquena de l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià.  
  
Segon  
La protecció de la foguera de la Mare de Déu de Loreto de Venta del Moro com a patrimoni cultural immaterial es concretarà en les següents mesures:  
a) Realitzar labors d'identificació, descripció, investigació, estudi i documentació amb criteris científics.  
b) Incorporar els testimoniatges disponibles a suports materials que garantisquen la seua protecció i preservació.  
c) Vetlar pel normal desenvolupament i la pervivència d'aquesta manifestació cultural, així com tutelar la conservació dels seus valors tradicionals i la seua transmissió a les generacions futures.  
d) La gestió del patrimoni cultural protegit per aquesta declaració, correspon a l'Ajuntament de Venta del Moro i a la seua comunitat veïnal.  
Qualsevol canvi que excedisca el normal desenvolupament dels elements que formen aquesta manifestació cultural haurà de comunicar-se a la direcció general competent en matèria de patrimoni cultural per a la seua avaluació i informe en el seu cas, i la modificació de la present resolució, amb vista a la seua constància en l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià.  
  
Contra la present resolució, que posa fi a la via administrativa, podrà interposar-se recurs contenciós administratiu en el termini de dos mesos, comptats des de l'endemà de la seua notificació, davant la Sala Contenciosa administrativa del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana, d'acord amb el que s'estableix en els articles 10, 25 i 46 de la Llei 29/1998, de 13 de juliol, reguladora de la jurisdicció contenciosa administrativa, o potestativament, recurs de reposició davant la persona titular de la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport en el termini d'un mes, comptat des de l'endemà de la seua notificació, d'acord amb el que es disposa en els articles 123 i 124 de la Llei 39/2015, d'1 d'octubre, del procediment administratiu comú de les administracions públiques.  
  
  
València, 9 de febrer de 2022.- El conseller d'Educació, Cultura i Esport: Vicent Marzà i Ibáñez.  
  
  
  
ANNEX  
  
1. Identificació  
A. Identificació geogràfica  
Venta del Moro (altiplà de Requena-Utiel, València) La Derrubiada i serra de Rubial (Venta del Moro)  
B. Àmbit  
Creences, rituals festius i altres pràctiques cerimonials  
C. Tipologia  
Bé immaterial de rellevància local Rituals festius  
D. Denominació principal i altres  
Foguera de la Mare de Déu de Loreto. Popularment, tot i que es fan diverses fogueres al terme (San Julián el Cestero, San Antón, San Francisco Javier), aquesta és coneguda com «la Hoguera», ja que és la de més importància per al veïnat i la que tenen més interioritzada.  
  
E. Comunitats o persones relacionades amb l'element  
En la confecció i la crema participa absolutament tot el poble, sense distinció d'edats i sexe. A la tradicional tala de pins per part dels agricultors s'han incorporat des de 2012 les dones, les quals aporten el seu propi tractor de pins, i també els xiquets, que, guiats per adults, participen amb les primeres aportacions de llenya a la gran foguera. Sol ser habitual que en tala de pins a la muntanya coincidisquen fins a tres generacions. En el moment de confecció de la foguera, tot el poble amb alegria acompanya els més de vint tractors carregats de pins que hi solen participar, mentre s'observa com es va descarregant la fusta talada aquell mateix matí. En la cercavila que es dirigeix a la foguera per a iniciar-ne la crema participen les autoritats locals, convidats i la banda de la Unió Musical de Venta del Moro. Una vegada que crema la foguera, la tradició marca que les famílies pugen al campanar per a voltejar les campanes manualment, mentre d'altres del mateix grup visiten la imatge de la Mare de Déu de Loreto i es fotografien davant seu la vespra de la seua festa.  
L'Ajuntament dona suport logístic a tota la festa, sufragant l'esmorzar i el dinar de tots els que participen en la tala de pins (uns 150 homes i dones), a més d'aportar la pólvora. La comissió de festes amb la comitiva festiva, formada per reines, dames i «damos» (els seus acompanyants masculins) són els protagonistes en la cercavila i en l'encesa de la pira.  
Dins de la festa, hi ha tres o quatre persones d'experiència i edat avançada que el conjunt de llenyaters respecten, les quals van donant les instruccions perquè es complisca el ritual amb puntualitat, tenint sempre en compte les normes marcades per l'autoritat forestal, per tal que es desenvolupe el tradicional protocol festiu de manera harmònica, amb la qual cosa s'accentuen els llaços de convivència que han marcat el costum.  
Ateses les grans dimensions que adquireix la foguera, amb l'amuntegament de la càrrega de vint o més tractors, està prevista la presència habitual de dues cisternes de bombers per a evitar incidents inesperats i salvaguardar de riscos l'acte, els veïns i els assistents.  
  
F. Descripció breu  
És una gran foguera confeccionada des que es conserva memòria en la vespra de la festivitat local de la Mare de Déu de Loreto, el 9 de desembre, sense acomodar-se el ritu a les dates que puguen marcar els caps de setmana. Disposa d'un guió no escrit, interioritzat per la comunitat veïnal, que es compleix amb puntualitat i rigor: A les nou del matí s'ajunten en un bar de la localitat per a esmorzar tots aquells veïns i gent propera que es disposen a confeccionar la foguera. Finalitzat l'esmorzar, tots els participants (superen el centenar), es dirigeixen amb tractors (una vintena) cap al lloc senyalitzat prèviament pels agents forestals per a dur a terme la tala selectiva de pins blancs.  
  
Amb un rigor laboral exemplar i d'harmonia veïnal, que no consent bromes en aquesta fase del ritu davant de la possible perillositat, es divideix els homes en tres grups. Els més experimentats tallen els pins amb motoserres i netegen les branques amb l'ajuda de destral, uns altres traslladen la llenya al tractor, i un tercer grup es dedica a organitzar la fusta dins del remolc per a aconseguir una càrrega completa i correcta. Els troncs més grans, que són portats entre diversos homes, es depositen al fons del remolc i a mesura que s'ascendeix en altura es va rematant amb llenya de menys calibre i més vistosa, deixant els brancatges i les acícules dels pins perquè pengen, cap a l'exterior del remolc. Amb dues o tres hores de dedicació i gràcies a la massiva participació veïnal els pins i la llenya es tallen i s'arreglen en una vintena o més de remolcs.  
  
Acabada la tasca principal i de risc més alt, s'inicia un moment de recés en el qual comencen a aflorar les bromes entre els participants. Prèviament, alguns homes s'han dedicat a confeccionar una xicoteta foguera per a rostir i preparar el dinar dels participants, consistent en el rostit d'embotit i carn, que s'acompanya amb adobats i aperitius que aporten els mateixos particulars. El dinar s'efectua al camp i a peu dret, entre riures i bromes, entorn d'una taula habilitada al centre del grup, al voltant de la qual els llenyaters van picant. Acabat el dinar, després dels moments de xala i diversió, tractors i cotxes enfilen cap a Venta del Moro, no sense parar abans dues vegades a la carretera (prop de l'aldea de Casas de Moya i del caseriu de Casa Nueva), on es boten petards. L'última parada es fa a l'entrada a la població, on s'apuren tots els morterets.  
Molts ventamorins esperen a l'entrada de la població la desfilada triomfal i emocionant costera amunt dels remolcs carregats amb tota la llenya, que es presenta molt ben organitzada fins al caramull de la seua capacitat. Quan la comitiva entra al poble, després de les parades de rigor per a recuperar forces amb cobles, cafés, begudes i bromes, entre les quatre i les cinc de la vesprada, es procedeix a la confecció de la foguera a la plaça de l'església, un acte que gran part de la població espera expectant. Els tractors, d'un en un, van descarregant la fusta, mentre una màquina de pala excavadora la va apilant i arreglant amb mestratge. Una vegada culminat el procés, els veïns que envolten el monument de la pira aprofiten per a fer-se fotografies amb els seus familiars i amics, mentre es reparteixen els pastissos comprats al forn de la localitat mitjançant la recol·lecta voluntària de donatius entre els participants. És costum singular i antic tastar el vi de Venta del Moro, ja que és una comarca especialitzada en la producció vitivinícola.  
A les set de la vesprada, es procedeix a l'acte denominat «pegar chista», amb el qual es procedeix a l'encesa de la foguera comunal davant d'una multitud. La comitiva d'autoritats, reines i les seues corts d'honor, comptant amb l'acompanyament de la Unió Musical de Venta del Moro, ixen de l'Ajuntament i es dirigeixen a la plaça de l'església, on la reina de les festes de l'any en qüestió bota foc a la foguera. L'encesa s'inicia amb una traca prèviament disposada per un pirotècnic al voltant de la pira. Quasi immediatament sorgeixen flames enormes, el soroll de la crepitació és intens, les gents s'aparten davant de la calor que desprén la foguera, mentre es reparteix vi amb algun acompanyant alimentari i comencen a sonar a rebat les campanes percudides per mitjà del volteig manual dels veïns. L'ambient comunitari i multitudinari que es genera al voltant de l'encesa de la foguera accentua els llaços del veïnatge en aquesta ineludible cita anual vinculada a les festes patronals. Segons les circumstàncies atmosfèriques, i especialment la circulació del vent en els dies en què se celebra, la foguera pot tardar a consumir-se un, dos i fins a tres dies, però la mateixa nit de l'encesa, grups de veïns van retirant brases i rostint embotit de la terra al seu voltant fins a l'alba.  
L'alba del 10 de desembre s'inicia amb la «despertá» pròpia del dia gran. En aquesta jornada, la processó de la Mare de Déu de Loreto eixirà a la plaça de l'església després de l'ofici litúrgic, en què la foguera es manté cremant i fumejant. Des de l'any 2012, les dones s'han unit a la festa d'una manera natural aportant la seua pròpia càrrega de llenya i realitzant el seu propi dinar a la muntanya. També s'ha introduït una convocatòria especial per als xiquets, que, acompanyats dels seus pares, ixen a una muntanya pròxima a la població per a participar en la tala i la càrrega de llenya. D'aquesta manera s'assegura la transmissió intergeneracional d'un ritu que s'interioritza des de la infància. Tradicionalment, els adolescents s'han organitzat autònomament per a aportar la seua pròpia càrrega de fusta.  
  
2. Marc espacial  
a) Localització  
Terme municipal de Venta del Moro. La gran massa forestal que envolta les gorges del riu Cabriol ha constituït la font ancestral de provisió de pins per a la foguera. Des de la inauguració del Centre d'Interpretació de les Gorges del Cabriol, com a centre de gestió del parc natural, s'ha assegurat i confirmat la plena sostenibilitat de les tales sota les pautes forestals consignades. El lloc habitual de la tala de pins és la Derrubiada, als voltants de les gorges del Cabriol, una gran superfície poblada pel pi blanc o Pinus halepensis. Després de la tala de pins, els tractors carregats marxaran cap a la població en un recorregut d'uns quinze quilòmetres.  
b) Recorregut  
S'esmorza i es parteix amb tractors i cotxes des del poble de Venta del Moro fins al lloc triat pels agents forestals per a realitzar la tala selectiva de pins. Aquesta sol ser la muntanya de l'àrea coneguda com la Derrubiada, extensa zona que segons el lloc triat pot estar a una distància d'entre 12 i 17 quilòmetres del poble. Es menja en germanor al camp, a prop de l'aldea de Casas de Moya. La tractorada avança cap a Venta del Moro fent dues parades en el recorregut: a l'entrada de l'aldea de Casas de Moya i al caseriu de Casa Nueva.  
A l'entrada del poble, al lloc anomenat «Desvíe», es detenen els tractors i s'esgota la pólvora entre els participants. Comença el recorregut dels tractors cap a la plaça de l'església davant de l'expectació de la resta dels veïns que esperen la comitiva des de l'entrada de la població. A la plaça de l'església, en un terra condicionat des de fa anys amb llambordes especials, es van depositant tots els pins tallats en un procés que dura una hora i mitja.  
A les set de la vesprada, des de l'ajuntament, s'inicia una cercavila que es dirigeix pel carrer Colón, carrer Manzana i carrer Doctor Fleming fins a la plaça de l'Església, on s'ha alçat la gran foguera i està la gent congregada.  
El següent espai seria el campanar de l'església parroquial, on la gent comença a pujar i a voltejar les campanes manualment, com també el mateix interior del temple, on es troba la imatge de la Mare de Déu de Loreto, a la qual es resa. És costum fer-se fotografies davant de la talla envoltada de les ofrenes que se li van depositar el dia anterior, 8 de desembre. A la nit, els veïns solen acudir a la foguera per a rostir embotit de porc i carn de corder.  
  
3. Marc temporal  
a) Calendari  
Es realitza una vegada a l'any, el 9 de desembre, vespra de la festivitat patronal de la Mare de Déu de Loreto. És important destacar que tot aquest protocol s'executa en dates hivernals, amb el fred propi d'una terra d'interior. També que es respecta la data del calendari en la vespra de la patrona, encara que siga laborable, i que en cap cas es trasllada a un cap de setmana. La cita es presenta amb un fort caràcter identitari per a la comunitat veïnal, per a la qual tant els residents com els no residents (generalment «fills del poble») acoblen els seus calendaris laborals personals per a tindre lliure els dies 9 i 10 de desembre i, d'aquesta manera, assistir als actes de la festivitat. Per tant, es respecta la pauta i el ritme temporal sense ingerències ni pressions externes.  
b) Periodicitat  
Anual. Des de temps immemorials s'ha anat desenvolupant, amb l'excepció de la interrupció durant la Guerra Civil de 1936-1939.  
  
4. Descripció i caracterització  
a) Orígens documentats o atribuïts  
La foguera de la mare de Déu de Loreto és una «foguera de vespres» que se celebra el dia anterior a la festivitat de la Mare de Déu de Loreto, i amb això presenta els trets característics d'una celebració profana, popular i independent de la festa religiosa que té lloc el dia posterior, encara que manté una estreta correlació amb aquella. És a dir, la foguera està vinculada al patronatge de Venta del Moro.  
La primera referència a l'ermita de Venta del Moro és una visita pastoral realitzada en 1579. No s'esmenta l'advocació, però justament és en el segle XVI quan la devoció loretana més s'expandeix, com va estudiar Ferran Olucha al territori de Castelló, on es van fundar moltes ermites sota aquesta advocació mariana («El arte en el siglo XVI», en Historia de Castellón, Prensa Valenciana, 1992, p. 323). La seua veneració va ser aconsellada pel papa Juli II en 1507, la qual cosa va estendre molt la seua advocació en ermites i esglésies. A l'aldea de Las Cuevas d'Utiel, pròxima a Venta del Moro, el cronista utielà Ballesteros Viana ja esmenta per a mitjan segle XVI la seua ermita dedicada a la Mare de Déu de Loreto.  
En 1706 ja hi ha una al·lusió directa a la Mare de Déu de Loreto com a advocació de l'ermita de Venta del Moro quan el sacerdot Pedro Domínguez de la Coba en el seu manuscrit «Antigüedad y cosas memorables de la Villa de Requena», escrit en 1730, quan narra el lloc immediatament anterior protagonitzat per les tropes austriacistes durant la Guerra de Successió escriu: «Hi ha una aldea de Requena anomenada Venta del Moro on hi ha una ermita que serveix als veïns d'església, sota l'advocació de la Nostra Senyora de l'Oreto». Així es pot vincular la foguera quasi als orígens fundacionals del poble, que són molt pròxims en data a la construcció de l'ermita i la instauració del  
seu patronatge. En tot cas, la memòria oral transmesa en el segle XIX ja retrotreia la foguera a segles precedents. Part d'aquesta memòria oral és recollida per l'antic cronista de Venta del Moro, Feliciano Antonio Yeves, en el capítol denominat «La Hoguera de la Virgen de Loreto» del seu llibre Cuentos y leyendas de mi pueblo. Venta del Moro (Venta del Moro, Ayuntamiento, 1997, 305 p.). Només es recorda que s'haja interromput durant la Guerra Civil.  
Davant de la dificultat d'assenyalar amb precisió el moment de naixement de la festa i del ritu, tampoc resulta improbable que puga tindre els orígens en el moment en què l'església de Venta del Moro va deixar de ser un annex de la de Villargordo del Cabriel en 1763 o quan Venta del Moro va adquirir per primera vegada el rang de municipi segregat de Requena en 1813. Una referència que podria ser indicativa del seu inici seria la data d'edificació de la peculiar torre campanar que presenta, que utilitza carreus de pedra, moment en el qual la capacitat financera de la feligresia es va mostrar concorde a l'increment de la població de la localitat i amb la posada en explotació de terres fins llavors incultes, és a dir, durant el segle XVIII.  
b) Evolució històrica / modificacions  
El ritual, fins on arribava la memòria del nostre antic cronista, Feliciano Antonio Yeves (1920-2014), basada en transmissions orals de persones de mitjan segle XIX, ha romàs bastant inalterable.  
En el seu moment les carretades de pins eren portades pels majordoms de la Mare de Déu de Loreto, que van arribar als 153 components, la qual cosa va propiciar la monumentalitat de la foguera. El guió és molt semblant al de llavors, encara que en l'actualitat és tot el poble (homes, dones i xiquets) el que participa tant en l'aportació de pins com en la resta del ritual. Els xiquets, guiats pels adults, es van incorporar des de fa anys a fer la seua contribució en llenya. Les dones en 2012 es van organitzar per a portar també el seu tractor de pins. Com que el ritual no ha patit ingerències externes o pressions mediàtiques, s'ha conservat en la seua puresa i originalitat, sense ni tan sols acomodar dates per a propiciar la vinguda de més públic o participants. Tampoc s'ha necessitat una organització intermèdia que prepare i regisca el ritual, perquè el seu desenvolupament està totalment interioritzat per la comunitat veïnal i es realitza d'una manera autònoma i espontània.  
c) Personatges: indumentària, pràctiques i funcions  
- Persones d'edat avançada considerades de respecte, que són els qui controlen el compliment del ritual amb puntualitat i bona convivència.  
- Grup de taladors experts de pins, que utilitzen motoserres i destrals.  
- Grups de portadors de pins que carreguen els tractors.  
- Tractoristes i ajudants que organitzen i acomoden els pins en el tractor, col·locant els troncs grans primer, baix a la caixa, la qual es va cobrint i rematant a la part superior amb llenya de menys calibre i més vistosa, deixant els brancatges i les acícules dels pins caient cap a l'exterior de manera que quede segur i estètic.  
- Grup de persones que preparen el dinar en el moment, consistent en el rostit d'embotit i carn de procedència local.  
- Ajuntament que organitza la logística.  
- Agents forestals que assenyalen el lloc de tala de pins.  
- Maquinistes que van confeccionant la foguera col·locant els pins de manera convenient a partir de la descàrrega dels tractors.  
- Reines, dames i «damos» (acompanyants masculins de les dames de la cort festiva) que participen en la desfilada i encenen la foguera.  
  
- Banda de música de Venta del Moro que amenitza la cercavila oficial i la crema de la foguera.  
- Comunitat veïnal, i convidats en general, que participen en la tala de pins, en la confecció de la foguera, en la crema, en el volteig manual de campanes, etc.  
d) Elements, procés, desenvolupament  
- Esmorzar comunal preliminar dels participants en la tala, la càrrega i el trasllat de pins.  
- Tala en la muntanya, poda i càrrega de pins en els tractors.  
- Desfilada de tractors formant comitiva fins al lloc de la muntanya assenyalada per a dinar.  
- Menjar comunal de rostit d'embotits locals amb vi del poble.  
  
- Recorregut dels tractors al poble amb parades per a tirar morterets i fer bromes.  
- Cordada final i entrada en la població.  
- Parades en bars de la població on s'entonen cobles populars i es pren café i begudes.  
- Tram final dels tractors cap a la plaça de l'església.  
- Descàrrega de tractors a la plaça de l'església, arranjament i alçament de la foguera monumental amb màquines, procés que compta amb la majoritària expectació de la gent. Repartiment de pastissos, bunyols i adobats amb font de vi.  
- Cercavila oficial amb autoritats, convidats oficials, banda de música, reines de les festes, dames i damos des de l'ajuntament fins a la plaça de l'església.  
- Encesa de la foguera per les reines de les festes mitjançant l'acte denominat «pegarle chista a la hoguera».  
- Crema de la foguera amb el veïnatge al seu voltant, volteig manual de campanes pels veïns i entrada a l'església per part de les famílies que volen per a presentar els seus respectes a la Mare de Déu de Loreto, patrona de Venta del Moro.  
Elements: gastronomia local (embotits i companatges com la güeña, el perro, llonganissa, botifarra, xoriço, cansalada), vi de raïm boval de procedència local, pólvora, música de la banda Unió Musical de Venta del Moro, tocs de les campanes. Aquest comensalisme omnipresent de la festa patronal s'entén com un element important de celebració, que permet consolidar i augmentar els vincles de cohesió grupals entre el veïnatge, perquè ratifica o accentua els llaços de germanor entre els participants en la tala i en el trasllat de pins, també amb la distribució de dolços al voltant de la foguera, o en la pràctica protagonitzada pels grups d'amics per a elaborar sopars al seu voltant, aprofitant les mateixes brases de la plaça de l'església.  
Pel que fa als elements extrasensorials (imatges, olors, sabors, valors humans), els sintetitza nítidament en la seua descripció l'antic cronista local, Feliciano Antonio Yeves (1920- 2014), en la seua obra Cuentos y leyendas de mi pueblo. Venta del Moro (Utiel, Llogodí, 1997, p.178-179): «És el 10 de desembre de cada any quan, solemnement, se li festeja (a la Mare de Déu de Loreto) i se l'aclama en totes les concitacions populars, especialment en la foguera dedicada a Ella, en la salve, i en l'himne que, després de les celebracions litúrgiques, s'entonen i canten per tot el poble congregat als seus peus. Singularment el Dia de la Foguera, vespra de la festivitat, és una cosa que val la pena viure plenament pel que significa d'acostament i germanor entre tot el veïnat; és com una bestreta de glòria, com un pressentiment de favors celestials, és l'abraçada total i completa del poble. De sempre, les festes de la Mare de Déu de Loreto han reunit en aquest poble presents i absents en un clamorós jubileu de felicitacions, salutacions, emocions, retrobaments i bons desitjos; i és que els fills d'aquesta terra esperen aquestes dates per a acudir en massa, encara que hagen de fer algun sacrifici, des dels punts més allunyats; són dates i llocs quasi sacralitzats per la devoció i pel costum; especialment hi ha dos moments en què l'aire s'ompli de congratulacions perquè brollen d'allò més íntim del poble: ens referim a la foguera i la salve de la vespra, i a la missa i la processó del dia de la Festa. Ja és un espectacle contemplar com es va confeccionant la foguera a la plaça, enfront de la porta del temple parroquial; veure com els xics arrosseguen els pins fins a portar-los a la foguera, i els majors ?abans en carros i ara en tractors- aportant carretades de brancatge i troncs fins a fer un gran muntó a l'ample cercle de la plaça. I quan s'encén, ja a poqueta nit, entre voltejos de campanes, músiques i coets, sembla elevar les seues crepitants flames i fumegueres celebrant la gatzara de la trobada de veïns i amics que envolten la foguera en tota la seua circumferència. Les espurnes s'eleven al cel i el fum aromàtic dels pins envaeix els àmbits, tot això com proclamant l'amor devot a la Santa Verge Patrona posant-li com a peanya l'entranyable afecte, l'amistat sincera i la fraternitat més unànime, oblidant qualsevol menudesa i qualsevol diferència.  
  
I, encara que l'endemà, 10 de desembre, és la festa major, ja que se celebra la glorificació de Maria en la translació de la casa de Natzaret a Loreto, i ser centre i eix d'aquestes festes solemnes: Eucaristia, sermó i processó que són el colofó i tanquen amb brillantor totes les altres manifestacions festeres i festives, socials i populars, és precisament la vespra, el Dia de la Foguera, quan el ritme vital del poble s'engeganteix i fins i tot es desborda alegrement en una eclosió de goig». Podem entendre, per tant, que es compleixen fidelment els dos adagis populars: en valencià, «de la festa, la vespra», i en castellà, «son más las vísperas que las fiestas». D'aquesta manera, la celebració de la festa patronal diferència amb claredat la part profana, popular i alegre, al voltant de la foguera, durant la vespra, de la part solemne i religiosa del dia de la patrona, que es materialitza amb la missa i la processó.  
e) Desenvolupament i seqüència temporal:  
Tot el ritual es desenvolupa el 9 i el 10 de desembre.  
- 9 de desembre.  
9 h. Concentració i esmorzar comunal en un bar de la localitat per a «anar als pins».  
9 h 30 m. Desplaçament de tractors i participants en la foguera al lloc assenyalat per l'agent forestal per a dur a terme la tala de pins.  
10 h - 13 h. Tala i càrrega d'una vintena de tractors de pins.  
11 h. Concentració i eixida de dones per a la càrrega d'un tractor de pins.  
11 h 30 m. Concentració i eixida de xiquets amb els seus pares per a recollir llenya per a la foguera.  
13 h ca. Dinar comunal basat en rostit d'embotits locals de participants en la tala de pins.  
14 h ca. Fi del dinar. Minut de silenci pels participants en la foguera ja desapareguts. Un home de respecte indica les normes per a la confecció de la foguera i la bona convivència dins d'un ambient alegre. Repartiment de pólvora facilitada per l'Ajuntament per a una primera tirada de morterets.  
14 h - 15 h. Desfilada de tractors cap a la població fent dues o tres parades per a tirar morterets i realitzar actes de germanor.  
15 h. S'explota la resta de pólvora i s'enfila cap al nucli urbà de la població davant de l'expectació del públic que espera.  
15 h - 16 h. En els bars de la localitat es pren café i begudes i es canten cobles populars.  
16 h. Últim tram dels tractors cap a la plaça de l'església.  
16 h 15 m - 18 h. Muntatge de la foguera amb la descàrrega dels tractors; màquines que van alçant la foguera monumental; assortit de bunyols, dolços i vi entre la població.  
19 h. Desfilada d'autoritats; convidats; reines, dames i «damos» i de la Unió Musical de Venta del Moro.  
19 h 15 m. Encesa de la foguera (popularment «pegarle chista»).  
19 h 15 m - 21 h. Mentre la foguera està cremant, es produeix el volteig manual de campanes a càrrec dels veïns de la població i s'acosten les famílies a veure la imatge de la Mare de Déu de Loreto envoltada de les ofrenes deixades el 8 de desembre.  
23 h. A l'església parroquial, pregària, cant i salve a la Santíssima Mare de Déu de Loreto.  
24 h. Castell de focs artificials.  
- 10 de desembre  
1 h. Ball.  
1 h - 7 h. Grups de veïns i amics s'acosten a la foguera per a observar-la i rostir embotits locals.  
8 h. Despertá amb músics i chocolatá.  
11 h. Cercaviles amb reines i corts d'honor, autoritats i comissió de festes, acompanyats per la Unió Musical.  
12 h. Missa en honor de la Mare de Déu de Loreto i processó.  
14 h. Mascletá i vi d'honor per a tota la població.  
19 h. Ball del dia de la Mare de Déu de Loreto.  
f) Relació de béns mobles i immobles o entorns d'interés vinculats  
  
Béns mobles:  
- Destrals i motoserres.  
- Cordes de lligar la càrrega dels remolcs.  
- Botes de vi.  
- Tractors.  
- Pólvora.  
Béns immobles:  
- Muntanyes de la Derrubiada.  
- Camins tradicionals i carretera d'arribada al poble.  
- Carrers del recorregut tradicional de tractors i cercavila oficial per a encendre la foguera.  
- Plaça de l'església, on es confecciona i crema la foguera.  
- Església de la Mare de Déu de Loreto de Venta del Moro, declarada bé de rellevància local.  
- Torre i campanar on es realitza el volteig manual de campanes.  
  
El toc de campanes forma part de la identitat d'un poble, com és fàcilment comprovable si advertim que cada campana gaudeix de personalitat, so i nom propis i que tota la comunitat veïnal de Venta del Moro identifica el so de les campanes de l'església parroquial sense possibilitat de confondre-les amb les d'una altra localitat. No hi ha cap estandardització possible, ni convé que n'hi haja, en el toc i el so de les campanes. El toc manual de campanes de Venta del Moro és patrimoni immaterial. Especialment ressenyable és el volteig manual de campanes que ha quedat preservat com una singularitat popular a la comarca. El campanar de Venta del Moro té actualment quatre campanes:  
  
- Sant Antoni Abat és la de més volum, fosa en 1945.  
- Nostra Senyora de Loreto, la segona en grandària, fosa l'any 1950. Conserva el jou original de fusta del segle XVIII.  
- Santa Cecília és la tercera en grandària, fosa en 1997.  
- Sant Isidre Llaurador és la campana més xicoteta o zumbanillo, fosa en 1997.  
  
5. Interpretació i simbolisme  
És una «foguera de vespres» que se celebra sempre el 9 de desembre, sense acomodacions de data, dia anterior a la festivitat de la Mare de Déu de Loreto, patrona de Venta del Moro. Per tant, és una pira en llaor d'aquesta advocació mariana titular de la parròquia. Hi ha tractoristes que participen en la foguera per tradició familiar, que ha passat d'una generació a l'altra, i es dona el cas que un determinat germà s'ha compromés a continuar aportant la càrrega de pi davant de la falta o la impossibilitat per part del pare. Per exemple, és el cas del septuagenari Gervasio Haya, que va ser l'assenyalat entre els huit germans per a continuar la tradició paterna d'aportar un carro de llenya a la foguera. A més, és una de les diverses fogueres rituals que a Venta del Moro es fan en el solstici d'hivern, quan el camp reposa i les tasques agrícoles minven en urgència. La duresa del fred hivernal és contrarestada amb la calor de les flames en una foguera comunitària que reuneix el veïnat per a celebrar el patronatge marià, el qual precisament està situat en el calendari local en el moment en què han conclòs les labors agràries, és a dir, després de la recol·lecció de les collites tradicionals (raïm, ametla i oliva), una vegada culminat l'emmagatzematge dels productes de la terra en els cellers, les sitges i l'almàssera locals. L'apoteosi de la festa de la foguera introdueix la comunitat en una fase de letargia, a imitació de la naturalesa, que conclou amb la primavera i la celebració de la Resurrecció, quan es manifesten de nou altres celebracions populars, com bé exemplifica «el judes».  
El ritual es desenvolupa en tota la seua primera fase en plena vinculació amb la naturalesa, més concretament amb l'entorn forestal. Venta del Moro posseeix una extensíssima massa forestal que ha sigut una font molt important d'aprofitament per als seus habitants de recursos tan importants com la fusta, la llenya, la tea, la pastura, l'espart, el carbó, la calç, l'algeps, l'aigua, la caça, la fornilla, etc. El ritual recorda aquest origen agrari-pecuari-silvícola de la població que es manté en l'actualitat, encara que ja quasi exclusivament en la faceta agrícola dedicada a la vinya, l'ametler i l'olivera. La foguera suposa un retorn a la muntanya de la comunitat veïnal, un contacte que en el passat va ser molt estret amb aquesta font quasi inesgotable de recursos per a la comunitat veïnal, quan es practicava una agricultura de subsistència. Aquest entorn forestal va servir a moltes generacions de ventamorins per a viure en caserius dispersos per les serres i muntanyes o per a aconseguir béns imprescindibles per a la seua subsistència bàsica al poble i les aldees.  
El foc ha estat i continua estant present en molts dels rituals i les festivitats mediterranis des de l'època antiga. El caràcter ambivalent de la flama com a font de llum i calor i, alhora, amb l'efecte devastador de la combustió que impedeix qualsevol retorn a la matèria original, li atorguen significats oposats i complementaris de saviesa i amor sagrat, i, alhora, de justícia implacable i destrucció. En molts casos, la foguera és un ritual de renovació i purificació, que simbolitza l'obertura d'una nova etapa. Així, a Venta del Moro, el 27 de gener, es cremen les cistelles velles a Sant Julià per a renovar l'aixovar domèstic o antany es llançava a la foguera de la Mare de Déu de Loreto la boina vella per a calar-se la nova immediatament.  
És, a més, la gran foguera comunal que sobreïx i integra tota la localitat en comparació amb d'altres que es fan a Venta del Moro, organitzades per barris o carrers per a celebrar San Antón o San Julián el Cestero. Atesa la seua condició de foguera comunal «de vespres» vinculada amb el patronatge de la parròquia i la integració de tota la població amb tota la piràmide d'edat, des dels xiquets fins als majors, és un ritual profundament interioritzat, capaç per si mateix d'haver engendrat una cohesió col·lectiva genuïna a Venta del Moro.  
La particular dispersió poblacional entre Venta del Moro i les seues aldees ens ha permés heretar un llegat actiu, completament vinculat a les fogueres com a ritual festiu. Aquestes pires es combinen amb el calendari litúrgic i es vinculen amb la commemoració d'un sant o una santa al mateix temps que amb el cicle agrícola. Les fogueres rituals de la comarca se solen produir al voltant del solstici d'hivern. La primera és la que es fa per Sant Francesc Xavier a l'aldea de Jaraguas, que s'efectuava antigament la vespra del sant, és a dir, el 2 de desembre, tot i que en l'actualitat s'ha acomodat al divendres més pròxim a la festivitat. És una foguera comunal a la plaça de l'església amb material combustible abundant que és recollit al matí pels agricultors. També es confecciona una xicoteta fogata al marge que és anomenada «la de las patatas». Cap a les nou de la nit tota l'aldea sopa conjuntament formant grups amb el que cada família porta de sa casa. Els coets acompanyen la pira. És una foguera que des de fa uns quants anys s'ha revitalitzat i ha incrementat l'afluència de participants. La foguera de la Mare de Déu de Loreto de Venta del Moro, ja comentada, que se celebra el 9 de desembre. Les fogueres més esteses al terme municipal de Venta del Moro són les de Sant Antoni. Aquesta referència és pròpia i general d'una societat agropecuària, perquè és el sant protector dels animals domèstics, els de treball i dels bestiars, tots fonamentals en l'economia llauradora. La foguera es confecciona la vespra del sant, en aquest cas, el 16 de gener, encara que en les aldees han acomodat aquesta data al cap de setmana més pròxim per a assegurar més afluència de participants i, especialment, el retorn dels seus veïns que per qüestions laborals s'han traslladat de domicili. A Venta del Moro, les fogueres es continuen confeccionant la vespra del sant i es fan en diversos carrers de la població, entre grups de veïns o amics, sopant tots junts aprofitant les brases que es van retirant de la fogata. Es reparteixen morterets (anteriorment coets borratxos o correcames) que s'encenen la nit de la festa. A Casas de Moya la foguera comunal es munta a la plaça de l'església la vespra del sant i és de gran envergadura, ja que coincideix amb la festivitat patronal, i el veïnat hi participa amb una dotzena de tractors ben carregats de llenya. La fusta és condicionada amb cura de manera que queda una bonica imatge de la plaça. Es continuen fent fogueres amb caràcter comunal a sant Antoni Abat el cap de setmana pròxim a la festa a les aldees de Casas del Rey, Casas de Pradas, Los Marcos i Las Monjas.  
  
  
Una altra festa encara activa en algun barri de Venta del Moro és la San Julián el Cestero, que és el patró de la diòcesi de Conca, a la qual va pertànyer Venta del Moro fins a 1958 i la festivitat de la qual se celebra el 28 de gener. Sant Julià va ser, a més, segon bisbe de Conca i s'anomena «el Cestero» perquè, pel que sembla, segons conta la tradició popular, ja com a mitrat, deixava a una banda l'anell episcopal i trenava cistelles per a regalar-les als pobres. Així doncs, era tradició cremar cistelles velles i altres estris d'espart, vim i canya. A Venta del Moro encara es continua cremant alguna pira de cistelles en la vespra. Altres fogueres del solstici hivernal que se celebraven al terme de Venta del Moro eren la de la Candelera el 2 de febrer; el 3 de febrer es feien fogates a Sant Blai a Casas de Moya i Casas del Rey; i el 5 de febrer a Santa Àgueda a Casas de Moya. Acabat l'hivern, començava un altre cicle (la Pasqua, els majos, la sega, Sant Joan, la verema), en què el foc deixava pas a la llum pròpia de l'equinocci de primavera i de tardor.  
  
6. Percepció i implicació de la població i grau d'obertura al públic  
  
La foguera de la Mare de Déu de Loreto és un ritual absolutament obert i participatiu, sense que hi haja ni tan sols una confraria que el regisca. La comunitat veïnal és la vertadera protagonista i la que organitza el ritual sense necessitat d'organitzacions intermèdies. Tot i ser una festa de gran càrrega identitària per als ventamorins, és freqüent que moltes persones que no hi hagen nascut, però estiguen vinculades amb el poble, hi participen d'una manera activa en fases com la de la tala de pins. També els estrangers que s'han domiciliat a la localitat i desenvolupen labors agrícoles s'integren activament en els actes. Tothom està convidat a participar en el ritual en la seua integritat, complint la condició de plena accessibilitat. La festa incideix en tota la població que acompanya tant la confecció de la foguera com la crema d'aquesta. Una multitud, mentre la foguera està en marxa, puja al campanar per a fer el volteig manual o entra a l'església per a venerar la imatge de la Mare de Déu de Loreto i fotografiar-se amb les seues ofrenes. La gent també es posa al costat o damunt de la foguera per a fer-se fotografies, mentre es reparteixen adobats, dolços i vi a tots els congregats.  
El ritual es realitza espontàniament, marcat per la tradició i per mitjà de la perpetuació intergeneracional, gràcies a la implicació dels veïns que aporten els estris necessaris (destrals, tractors, motoserres...), mentre que l'administració municipal ofereix cobertura logística en l'organització i el finançament de l'esmorzar i del dinar comunals, el tancament al trànsit del recorregut, la pólvora i el castell de focs artificials, etcètera. També és l'administració local la que coordina les entitats necessàries per al desenvolupament de la festa, per a la qual cosa contacta amb els agents mediambientals, els bombers i la Comissió de Veïns. La Comissió de Festes i reines, dames i «damos» intervenen en la cercavila i l'encesa de la foguera.  
  
7. Salvaguardes  
a) Protecció administrativa  
L'Ajuntament de Venta del Moro vetla perquè la foguera continue sent un dels dies culminants de la vida veïnal. Aporta la logística i coordina els diferents col·lectius implicats, a més de costejar gran part de les despeses.  
b) Agents i metodologia de la transmissió  
L'organització del ritual, atés que ha sigut interioritzat per la comunitat veïnal des de menuts, és pràcticament espontània, sense necessitat d'una organització convocant, més enllà que es publique en el llibre de festes. Uns homes d'edat i de respecte són els que vetlen perquè dins de l'alegria festiva, el ritual es desenvolupe d'acord amb la tradició i sense incidències.  
La transmissió és intergeneracional, i la participació també; s'ajunten fins a tres generacions en el ritual. Fins i tot els xiquets aporten els seus pins a la foguera acompanyats pels pares.  
c) Altres accions de salvaguarda  
És destacable que des de fa uns quants anys hi haja una convocatòria específica per als xiquets i xiquetes, que, ajudats pels seus pares fan la seua aportació de fusta combustible a la foguera. D'aquesta manera, assimilen i assumeixen el ritual des de menuts. En el futur, aquests xiquets s'incorporaran a la festa d'adults juntament amb son pare o sa mare.  
d) Identificació de riscos i diagnòstic  
El ritual té un caràcter tan marcadament identitari i gaudeix de tal popularitat i tirada en la comunitat veïnal que la seua continuïtat no està en risc, i en l'actualitat és una festa en alça. Malgrat situar-se en dates hivernals i generalment laborables, no s'ha acomodat la data a cap de setmana, atés que la comunitat, tant la que resideix al poble com la que viu fora, adapta la seua activitat laboral per a lliurar el 9 i el 10 de desembre a fi de participar en el ritual.  
No obstant això, Venta del Moro és un municipi inserit en una dinàmica demogràfica regressiva, pròpia dels pobles de l'interior de la província de València, per la qual cosa la festa en un futur es pot veure amenaçada o minvada pel flagell de la despoblació. Venta del Moro, amb un terme de 272 km², posseeix una enorme superfície forestal, en gran part necessitada d'aclarides regulars i tales selectives per la gran densitat d'arbratge que generen els pins poc desenvolupats, del qual deriva el perill inherent i el risc d'incendi forestal. Una legislació forestal molt restrictiva i ignorant de les circumstàncies i els costums locals podria posar traves al ritual en un futur. En l'actualitat, són els agents mediambientals els que marquen la zona de tall i encinten els pins que han de ser tallats, per la qual cosa el ritual es desenvolupa respectant els condicionants forestals del Parc Natural de les Gorges del Cabriol i dins de la filosofia ecològica de la sostenibilitat. Només es tallen pins blancs assenyalats pels agents mediambientals en concordança amb les seues prioritats d'aclarida de muntanya.  
  
Donada la monumentalitat de la foguera i la potent càrrega de combustible d'aquesta, sempre han d'estar presents dues cisternes de bombers, com es fa en l'actualitat. En el seu moment, ja es va preparar la plaça amb un empedrat especial resistent a la potència calorífica de la pira.  
e) Objectius, estratègies i accions proposades per a la salvaguarda  
El primer objectiu seria obtindre una figura de protecció juridicopatrimonial per al ritual, i aquest és el fi principal d'aquesta fitxa de catàleg per a obtindre la declaració de la foguera de la Mare de Déu de Loreto de Venta del Moro com a bé immaterial de rellevància local per part de la Generalitat Valenciana. Aquesta figura el podria protegir de riscos que amenacen la seua continuïtat com els declarats en el punt anterior.  
Tot i que és una festa molt estimada per la comunitat, és poc coneguda més enllà de la comarca d'origen. Caldria una major difusió perquè es coneguera més a la resta de la Comunitat Valenciana, de manera que s'hi acostara gent forana a observar-la i a gaudir-ne donat el seu caràcter obert i participatiu, un resultat que es podria aconseguir mitjançant l'esmentada declaració i la difusió en els mitjans de comunicació (premsa en paper i digital o la mateixa televisió autonòmica), així com l'edició de fullets explicatius i la realització d'estudis acadèmics.  
  
La singularitat del ritual per la puresa, l'originalitat i el caràcter intergeneracional i participatiu que presenta exigeix un nivell més alt de coneixement acadèmic de la festa per part d'estudis d'etnografia, antropològics i sociològics. Una acció seria contactar amb les diferents universitats valencianes per a oferir-los la possibilitat de fer un estudi del ritual i publicar-lo en una monografia.  
Seria pertinent establir un protocol de seguretat respecte a la fase de tala i transport de pins fins a la població i pel que fa a l'acte de la crema de la foguera. I fins i tot també sobre l'ús de pólvora en determinades zones.  
  
8. Valoració i justificació de la declaració  
És un ritual que es remunta a temps immemorials, que pràcticament s'ha desenvolupat sense interrupció cronològica i que s'ha conservat íntegre en la seua puresa i originalitat, sense ingerències o pressions externes que l'hagen modificat. Ni tan sols la data, el 9 de desembre, es modifica encara que caiga en dia laborable i en mes hivernal. S'han respectat les pautes i els ritmes temporals, així com tots els elements naturals i de paisatges tradicionals. Part del ritual es desenvolupa en ple bosc de la partida municipal de la Derrubiada, la qual cosa recorda la tradicional vinculació de la comunitat veïnal amb la seua extensa reserva forestal, que ha sigut una font molt important de proveïment per als seus habitants de recursos tan importants com la fusta, la llenya, la tea, la pastura, l'espart, el gamó, el carbó, la calç, l'algeps, l'aigua, la caça, la fornilla, etc.  
És una vertadera festa comunal i autònoma. En el ritual la comunitat veïnal és la vertadera protagonista i implicada en la seua organització, sense que hi haja una organització intermèdia (confraria, associació) que la regisca. L'administració municipal té només un paper subaltern i de suport logístic.  
Un altre valor singular del ritual és la seua transmissió intergeneracional, que moltes vegades implica fins a tres generacions en fases com la tala i càrrega de pins, els esmorzars comunals, la confecció i crema de fogueres o el volteig manual de campanes. És, sens dubte, una festa que la comunitat té absolutament interioritzada des de la infància i que forma part de la seua consciència identitària de poble i ha generat tota una memòria col·lectiva. L'arrelament del ritual al poble és enorme i són dies en què la socialització familiar és molt intensa. El ritual implica la realització d'altres tradicions, com el volteig manual de campanes, el cant de la salve i la pregària pròpia de Venta del Moro, així com múltiples percepcions extrasensorials de so (campanes, pólvora), olor (fum, pólvora), emoció (companyonia, retrobaments familiars), etc.  
  
El ritual compleix amb valors com ara:  
- La plena accessibilitat, ja que tothom està convidat a participar-hi d'una manera espontània.  
- La sostenibilitat mediambiental, ja que els pins talats són els que selecciona l'autoritat forestal per a zones d'aclarida.  
- El principi d'igualtat i no discriminació, atés que la dona ja està completament integrada en algunes de les fases antigament reservades exclusivament als homes, com és l'aportació de fusta i la confecció de la foguera.  
- Es valoren els grups portadors de la manifestació com a usuaris legítims d'aquesta i es respecta el seu principi de participació i el dinamisme intrínsec propi del ritual.  
- El ritual no exclou ningú i se segueix la Convenció de la Unesco per la qual el patrimoni immaterial està basat en el respecte a la naturalesa, com el respecte mutu entre comunitats, grups i individus  
Aquesta figura de protecció juridicopatrimonial per al ritual com la de bé immaterial de rellevància local per part de la Generalitat Valenciana contribuiria a:  
- Protegir el ritual pel que fa a l'originalitat, la puresa i l'autonomia.  
- Identificar una part del patrimoni cultural immaterial valencià fins ara poc conegut.  
- Assegurar la continuïtat de la tradició davant d'amenaces i riscos exposats.  
- Contribuir a difondre i promocionar un ritual pertanyent a la diversitat cultural valenciana.