Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 3888, del 29-11-2000 (2000/9193)

Notificació a l'interessat del text íntegre de la Resolució del conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, d'11 de juliol de 2000, sobre els recursos ordinaris interposats contra l'Acord de la Comissió Territorial d'Urbanisme d'Alacant, de 8 de juny de 1998, pel qual s'aprova definitivament el pla especial de la Franja Litoral del municipi de Benissa.
---------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   3888

Data del DOGV
:   29-11-2000

Secció del DOGV
:   V. ALTRES ANUNCIS - G) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2000/9193


Organisme emissor
:   Conselleria d'Obres Públiques,Urbanisme i Transports

Tipus de document
:   Anunci

Notificació a l'interessat del text íntegre de la Resolució del conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, d'11 de juliol de 2000, sobre els recursos ordinaris interposats contra l'Acord de la Comissió Territorial d'Urbanisme d'Alacant, de 8 de juny de 1998, pel qual s'aprova definitivament el pla especial de la Franja Litoral del municipi de Benissa. [2000/F9193]
  
Ja que no s'ha pogut practicar la notificació al senyor Luis Delgado de Molina Hernández (en representació de l'entitat Patmore Establishment) i d'acord amb el que disposa l'article 59.4 de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de Règim Jurídic de les Administracions Públiques i del Procediment Administratiu Comú, i en aplicació d'allò que s'ha disposat en el dit article, es publica el text íntegre de la Resolució adoptada pel conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, amb data 11 de juliol de 2000.
  
Vistos els recursos ordinaris interposats pel senyor Salvador M. Ferrando Pérez, que actua en nom i representació de la mercantil Cala Baladrar, SA; la senyora Mónica María Kordura Rothweiler; el senyor Luis Delgado de Molina Hernández, en nom i representació de l'entitat Patmore Establishment, i el senyor Rolf Eisele, contra l'Acord de la Comissió Territorial d'Urbanisme d'Alacant de data 8 de juny de 1998, i de conformitat amb els següents:
  
Antecedents de fet
  
Primer. La Comissió Territorial d'Urbanisme d'Alacant, en la sessió del 8 de juny de 1998, adoptà l'acord següent: «1. Aprovar definitivament el pla especial de la Franja Litoral del Municipi de Benissa. 2. Publicar íntegrament el present acord d'aprovació juntament amb les normes urbanístiques corresponents en el Butlletí Oficial de la Província d'Alacant, i inserit en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana una ressenya d'aquest a l'efecte de la seua immediata entrada en vigor, tot això de conformitat amb allò que s'ha disposat en l'article 59 de la Llei 6/1994, de 15 de novembre, de la Generalitat Valenciana, Reguladora de l'Activitat Urbanística».
  
El dit acord fou publicat en el Butlletí Oficial de la Província d'Alacant de data 16 de desembre de 1998, i, així mateix, amb data 11 de març de 1999, es procedí a la publicació de la ressenya del citat acord en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana.
  
Segon. Amb data 12 d'abril de 1999, el senyor Salvador M. Ferrando Pérez, que actua en nom i representació de la mercantil Cala Baladrar, SA, i la senyora Mónica María Kordura Rothweiler interposen sengles recursos ordinaris, i amb data 18 de setembre de 1998, el senyor Luis Delgado de Molina Hernández, en nom i representació de l'entitat Patmore Establishment, interposa un recurs ordinari i, amb data 18 de maig de 1999, el senyor Rolf Eisele interposa un recurs ordinari; tots aquests contra l'Acord de la Comissió Territorial d'Urbanisme d'Alacant de data 8 de juny de 1998.
  
Tercer. Amb dates 24 de setembre de 1998 i 18 de maig de 1999, es dóna trasllat a l'Ajuntament de Benissa dels indicats recursos ordinaris, perquè en el termini de 15 dies, de conformitat amb allò que s'ha previst en l'article 112 de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de Règim Jurídic de les Administracions Públiques i del Procediment Administratiu Comú, poguera al·legar tot allò que estimara pertinent en defensa dels seus interessos legítims. L'alcalde president de l'Ajuntament de Benissa, mitjançant els informes de dates 19 d'octubre de 1998 i de 9 de juliol de 1999, s'oposa a l'estimació dels referits recursos ordinaris.
  
Quart. Amb data 17 de novembre de 1998 i 18 de maig de 1999, respectivament, es remet l'escrit a la Direcció Territorial de Medi Ambient i a la Conselleria de Medi Ambient, perquè en el termini de 15 dies, de conformitat amb l'article 112 de la Llei 30/1992, pogueren al·legar tot allò que estimaren convenient en defensa dels seus interessos legítims.
  
En contestació a la dita sol·licitud, el dia 25 de gener de 1999, el director general de Costes del Ministeri de Medi Ambient remet l'escrit d'al·legacions, i s'estima que el recurs únicament afecta les matèries urbanístiques, i no es qüestiona la normativa de Costes. La Conselleria de Medi Ambient no s'hi ha pronunciat fins a la data.
  
Cinqué. El Servei Territorial d'Urbanisme d'Alacant, amb data 17 d'abril de 2000, emeté informe sobre els referits recursos ordinaris.
  
Sisé. El Servei Jurídic de la Conselleria d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, amb data 10 de juliol de 2000, informà favorablement la desestimació dels presents recursos ordinaris.
  
Fonaments de dret
  
Primer. El recurs interposat pel senyor Luis Delgado de Molina Hernández, encara que fou formulat el 18 de setembre de 1998, se li notificà el referit acord via ajuntament el 19 d'agost de 1998, i en la notificació s'assenyalava expressament que es podia interposar un recurs ordinari en el termini d'un mes, de conformitat amb l'article 114 a 116 de la Llei 30/1992, i això, en relació amb els principis generals del dret relatius al respecte de la confiança legítima, la bona fe i la prohibició d'anar en contra dels mateixos actes, ens porta a admetre el referit recurs encara que s'haja interposat amb anterioritat a l'entrada en vigor de l'acord impugnat.
  
Els recursos ordinaris formulats per l'entitat Cala Baladrar, SA, i la senyora Mónica Mª Kordura Rothweiler, i atés que l'últim dia (l'11 d'abril de 1999) fou inhàbil, en aplicació de l'article 48.3 de la Llei 30/1992, el termini s'entendrà prorrogat el primer dia hàbil següent i en conseqüència procedeix admetre els referits recursos ordinaris que s'interposaren el 12 d'abril de 1999.
  
En relació amb el recurs formulat pel senyor Rolf Eisele, convé manifestar que el termini establit per a interposar el recurs ordinari està fixat en l'article 114.2 de la Llei 30/1992, en relació amb l'article 48.2 de la referida Llei 30/1992, i és d'un mes a comptar des de la publicació i en conseqüència, sent l'última publicació 11 de març de 1999, el termini concloïa el 12 d'abril de 1999 (ja que el dia 11 d'abril fou inhàbil), i en el present cas resulta patent la seua extemporaneïtat perquè la seua interposició el dia 18 de maig de 1999 excedí del termini legalment establit. I força a declarar la seua inadmissibilitat per haver esdevingut ferm i consentit l'acord recorregut, sense que es puguen formular unes altres consideracions sobre el fons de les qüestions plantejades pel recurrent, ja que està prohibida l'anul·lació d'un acte ferm per via de resolució d'un recurs extemporani (STS 11 de març de 1967, 12 de maig de 1969, 19 d'abril de 1983, 9 de març de 1987, 3 d'octubre de 1990, 15 de juny de 1993, 18 de gener de 1996, 13 d'octubre de 1997 i 30 d'abril de 1998, entre d'altres). De manera que no hi ha més resolució que declarar que concorre, per extemporaneïtat, causa d'inadmisión del present recurs ordinari.
  
Aquests recursos ordinaris tenen una íntima connexió i identitat substancial entre si, per la qual cosa procedeix la seua acumulació, de conformitat amb allò que s'ha establit en l'article 73 de la Llei 30/1992, de Règim Jurídic de les Administracions Públiques i del Procediment Administratiu Comú.
  
Segon. En els recursos ordinaris de la senyora Mónica Mª Kordura i l'entitat mercantil Cala Baladrar, SA, s'al·lega, en síntesi, el següent:
  
1. Incompetència del regidor delegat d'Urbanisme que sotmet a informació pública el citat pla especial quan la competència és del Ple l'Ajuntament i, en conseqüència, el referit acte és nul de ple dret.
  
2. Alteració de la qualificació dels terrenys que passen de sòl urbà residencial, pel Pla General d'Ordenació Urbana de Benissa, a sòl dotacional mitjançant el referit pla especial.
  
3. I la inclusió dels terrenys en l'àmbit del pla especial manca de justificació i és contrària a les determinacions del Pla General d'Ordenació Urbana de Benissa.
  
Respecte a la incompetència assenyala en el punt primer, que s'incorre en un supòsit de nul·litat de ple dret, hem de manifestar que, perquè opere la nul·litat absoluta, la incompetència ha de ser manifesta i com ha assenyalat la jurisprudència del Tribunal Suprem, entre d'altres, sentències de 30 d'octubre i 10 de novembre de 1992 (RJ 8263, 8664): «És incompatible com ha establit la jurisprudència, l'exigència que siga manifesta la incompetència, amb qualsevol interpretació jurídica o exigència d'esforç dialèctic, com correspon a la semàntica de l'adverbi empleat en el precepte». El citat requisit legal no concorren en el present supòsit.
  
D'altra banda l'Ajuntament de Benissa, en el seu informe de 9 de juny de 1999, assenyala que, després de la modificació introduïda per la Llei 11/1999, de 21 d'abril, de la Llei 7/1985, de 2 d'abril, Reguladora de les Bases de Règim Local, manté només la competència del Ple per a aprovacions inicials assimilables a la submissió a informació pública només per al planejament general, i és, per contra, competència de l'Alcaldia i delegable ordenar la publicació d'acords adoptats pel Ple. A més, se cita la Sentència del Tribunal Superior de Justícia de Madrid de 25 d'octubre de 1996, que diu: «El Tribunal Suprem ha declarat la inutilitat d'una retroacció d'allò que s'ha actuat per a procedir en forma, quan amb l'esmena de defecte només s'aconseguiria donar ocasió d'al·legar als qui ja ho havien fet i que possiblement es tornaria a rebutjar allò que, al·legat precedentment, no fou pres en consideració».
  
En definitiva, en el present supòsit no estem davant d'una nul·litat de ple dret pels motius expressats anteriorment, sinó en un cas d'anul·labilitat i, per tant, esmenable. Havent-se convalidat el referit acte mitjançant l'acord de 17 de febrer de 1997, del Ple de l'Ajuntament de Benissa, procedeix desestimar la referida al·legació.
  
En relació amb l'alteració de la qualificació jurídica dels terrenys, que passa de sòl urbà residencial a dotacional públic (equipaments), hem d'assenyalar que, en primer lloc, s'ha mantingut la classificació de sòl urbà (excepte en unes xicotetes porcions que han passat a sòl no urbanitzable d'especial protecció) que establia el pla general d'ordenació urbana vigent, segons disposa l'article 7 del pla especial de la Franja Litoral de Benissa.
  
En segon lloc, el pla mai no és un instrument estàtic, tancat en si mateix, sinó molt contràriament, susceptible d'obertura dinàmica al canvi, en la mesura en què pot ser objecte de modificació o revisió. Alteracions aquestes que se subsumeixen dins del que s'ha determinat ius variandi, que és una cosa inherent a la potestat de planificació. El seu fonament es troba en la necessitat d'adaptar les previsions urbanístiques a les canviants exigències de la realitat, i es modulen les respostes als nous requeriments que demana l'espai físic urbà. Així ho ha declarat reiteradament la jurisprudència del Tribunal Suprem en sentències la cita de les quals és ociosa, però entre les quals es podien mencionar les següents: Sentència de 24 de setembre de 1989, 24 de febrer de 1984, 6 de febrer i 3 d'abril de 1990, 8 de maig de 1992, 15 d'abril de 1992, de 25 de maig de 1996, de 17 de juny de 1997, de 20 d'octubre de 1997 i de 19 de febrer de 1998.
  
Aquesta mateixa jurisprudència s'ha preocupat de fixar els principis operatius a través dels quals s'actualitza aquella potestat; un d'aquests, no és sinó el de l'interés general, en el qual constitucionalment s'ancora tot el quefer de l'administració pública, «ja que serveix amb objectivitat els interessos generals» (article 105 de la Constitució Espanyola). D'ací la justificació del sacrifici que moltes vegades s'oposa no sols a simples expectatives, sinó a titularitats dominicals; d'ací, l'objectivació dels poders dominicals i la modulació del seu exercici. Els plans, segons diu el Tribunal Suprem en Sentència de 19 de febrer de 1987, «no es tracen en funció dels propietaris del sòl, sinó dels ciutadans i de les necessitats col·lectives». Corol·lari d'aquell principi resulta el que algun sector de la doctrina ha denominat proequipament, de conformitat amb tot aquell contingut dels nous plans que atenga o pretenga cobrir dèficits, i s'estableixen noves dotacions urbanístiques (vials, zones verdes, centres docents), gaudeix de forta presumpció de legalitat (així les Sentències de 30 de juny de 1980 i 21 de febrer de 1984). D'aquesta manera, davant d'una determinació d'aquest tipus, el manteniment de la qualificació, encara que no esdevé irresistible, justifica suficientment la reforma.
  
Finalment, respecte a la qüestió que no es justifica la inclusió dels terrenys en l'àmbit del pla especial i no s'ajusta a les determinacions del Pla General d'Ordenació Urbana de Benissa, cal argumentar el següent:
  
a) Els objectius del pla especial es detallen en la memòria justificativa d'aquest i són els següents:
  
- Creació d'àrees dotacionals públiques i zones verdes en l'àmbit de la franja litoral de Benissa.
  
- Actuacions per a la millora de l'accessibilitat i ús públic de les dites àrees.
  
- Reservar sòl per a la connexió de totes les dotacions pel front coster.
  
- Protecció de les microreserves botàniques.
  
- Adaptar el planejament de la zona costera a la legislació vigent: Llei de Costes, Llei d'Aigües i Llei de la Generalitat Valenciana sobre el Sòl No Urbanitzable.
  
b) La Direcció General de Costes del Ministeri de Medi Ambient, en l'informe de 14 de gener de 1999, mostra la seua conformitat amb els criteris de classificació fets per l'autoritat urbanística, tenint en compte que a l'administració de l'estat correspon la gestió, la tutela, la policia i la vigilància del domini públic marítim terrestre i, en destinar aquests sòls a zona verda i senda litoral, el citat domini públic maritimoterrestre queda més protegit que amb qualssevol altres usos en aquestes zones.
  
c) La possibilitat de modificar el pla general mitjançant un pla especial està expressament prevista en l'article 12.E) de la Llei 6/1994, de 15 de novembre, de la Generalitat Valenciana, Reguladora de l'Activitat Urbanística (LRAU), que estableix: «Plans especials, que ?en desenvolupament, complement o, fins i tot, modificació del planejament general i parcial- compleixen qualssevol de les següents comeses: crear o ampliar reserves de sòl dotacional; definir i protegir les infraestructures o vies de comunicació, el paisatge o el medi natural; adoptar mesures per a la millor conservació dels immobles d'interés cultural o arquitectònic; concretar el funcionament de les xarxes d'infraestructures; i vincular àrees o parcel·les, urbanes o urbanitzable, a la construcció o rehabilitació d'habitatges subjectes a algun règim de protecció pública quan el Pla General s'haguera limitat a preveure la seua destinació residencial». I així mateix, la dita possibilitat està prevista en l'article 24 de la LRAU i actualment també en l'article 86.1 del Decret 201/1998, de 15 de desembre, del Govern Valencià, pel qual s'aprova el Reglament de Planejament de la Comunitat Valenciana (RPCV).
  
Finalment, l'entitat mercantil Cala Baladrar, SA, al·lega que té concedida la llicència d'obres en els referits terrenys. A l'efecte, l'Ajuntament de Benissa, en l'informe de 9 de juny de 1999, manifesta que les referides llicències d'obres foren caducades mitjançant els acords de la Comissió de Govern d'1 de març de 1994 i 25 d'octubre de 1994, i les dites resolucions administratives, per ser consentides i no recorregudes, esdevenen fermes.
  
Tercer. El recurs formulat pel senyor Luis Delgado de Molina Hernández, en nom i representació de l'entitat Patmore Establishment, es fonamenta, en síntesi, en els mateixos arguments exposats en els anteriors recursos, per la qual cosa, a fi d'evitar reiteracions i en benefici de la concisió de la present resolució, no remetem a allò exposat anteriorment, i, a més, al·lega la falta de l'avaluació o estimació ambiental i la inviabilitat tècnica i econòmica del pla especial.
  
Davant de les citades al·legacions, fem les consideracions següents:
  
a) La Conselleria de Medi Ambient, en el seu informe de 15 d'octubre de 1996, considera innecessari que se sotmeta el referit pla especial al tràmit d'estimació d'impacte ambiental.
  
Els articles 28.1.d) i 43.2 de la LRAU exigeixen la declaració d'impacte ambiental si se reclassifica sòl no urbanitzable, circumstància que no concorre en el present supòsit, ja que el pla especial no modifica les classificacions de sòl del Pla General d'Ordenació Urbana de Benissa, excepte en allò que ha exigit la Llei de Costes, la Llei d'Aigües i la Llei de la Generalitat Valenciana sobre el Sòl No Urbanitzable, que únicament impliquen la conversió d'algunes porcions de sòl urbà i urbanitzable en sòl no urbanitzable d'especial protecció.
  
D'altra banda, convé manifestar que consta en la documentació del pla especial un estudi d'entorn natural.
  
b) En la documentació del pla especial, no consta un «estudi economicofinancer», ja que manca de transcendència la seua redacció en un pla especial de les característiques com les del que ens ocupa (la finalitat primordial de les quals és protegir el paisatge i el medi ambient). Per si calia, la LRAU ha suprimit l'exigència del dit estudi econòmic en la documentació dels plans, i es manté únicament en els plans generals, segons estableix l'article 27.1.B) de la LRAU: «Els plans generals que afecten grans poblacions, segons reglamentàriament es definisquen, hauran d'analitzar, en la seua memòria, el trànsit, la mobilitat i el transport, així com avaluar críticament les possibles implicacions econòmiques i financeres del pla». Els dits requisits no concorren en el present supòsit, i actualment l'article 91 del RPCV tampoc no exigeix el mencionat «estudi economicofinancer» amb relació als plans especials.
  
Tot allò que s'ha exposat ens porta a desestimar els presents recursos ordinaris, excepte el recurs interposat pel senyor Rolf Eisele, que procedeix inadmetre per extemporani.
  
Quart. El conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports és competent per a la resolució dels recursos ordinaris interposats de conformitat amb allò que s'ha establit en l'article 114 i concordants de la Llei 30/1992, de Règim Jurídic de les Administracions Públiques i Procediment Administratiu Comú, i l'article 14.2 del Decret 77/1996, de 16 d'abril, del Consell, pel qual s'aprova el Reglament d'Òrgans Urbanístics de la Generalitat Valenciana.
  
Vistos els preceptes legals citats i la resta de general i pertinent aplicació, resolc:
  
Primer
  
Desestimar els recursos ordinaris interposats pel senyor Salvador M. Ferrando Pérez, que actua en nom i representació de la mercantil Cala Baladrar, SA; la senyora Mónica María Kordura Rothweiler; el senyor Luis Delgado de Molina Hernández, en nom i representació de l'entitat Patmore Establishment, contra l'Acord de la Comissió Territorial d'Urbanisme d'Alacant de data 8 de juny de 1998, pel qual s'aprovà definitivament el pla especial de la Franja Litoral del municipi de Benissa.
  
Segon
  
 Inadmetre per extemporani el recurs ordinari interposat pel senyor Rolf Eisele, contra el referit Acord de la Comissió Territorial d'Urbanisme d'Alacant de 8 de juny de 1998.
  
Contra aquesta resolució, que posa fi a la via administrativa, es podrà interposar un recurs contenciós administratiu, davant de la Sala Contenciosa del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana, en el termini de dos mesos, comptadors des de l'endemà de la notificació o publicació d'aquesta, de conformitat amb allò que s'ha previst en l'article 10 i 46 de la Llei Reguladora de la Jurisdicció Contenciosa Administrativa, de 13 de juliol de 1998. Tot això sense perjuí que es puga exercitar qualsevol altre recurs que s'estime oportú.