Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 9355, del 06-06-2022 (2022/5084)

RESOLUCIÓ de 27 de maig de 2022, de la Direcció General de Qualitat Democràtica, Responsabilitat Social i Foment de l'Autogovern, per la qual s'incoa expedient per a la declaració i inscripció com a Lloc de la Memòria Democràtica de la Comunitat Valenciana del Camp de Concentració d'Albatera, al terme municipal de San Isidro (Alacant), i se sotmet l'expedient incoat a tràmit d'informació pública.
---------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   9355

Data del DOGV
:   06-06-2022

Secció del DOGV
:   III. ACTES ADMINISTRATIUS - C) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2022/5084


Data del document
:   27-05-2022

Organisme emissor
:   Conselleria de Participació, Transparència, Cooperació i Qualitat Democràtica

Tipus de document
:   Resolució

Anàlisi jurídica

 Descriptors 

:   * Conselleria de Participació, Transparència, Cooperació i Qualitat Democràtica

RESOLUCIÓ de 27 de maig de 2022, de la Direcció General de Qualitat Democràtica, Responsabilitat Social i Foment de l'Autogovern, per la qual s'incoa expedient per a la declaració i inscripció com a Lloc de la Memòria Democràtica de la Comunitat Valenciana del Camp de Concentració d'Albatera, al terme municipal de San Isidro (Alacant), i se sotmet l'expedient incoat a tràmit d'informació pública. [2022/5084]  
  
  
La Llei 14/2017, de 10 de novembre, de memòria democràtica i per a la convivència de la Comunitat Valenciana (DOGV núm. 8168, de 13/11/2017), té com a pilar fonamental el compromís amb la Declaració universal de drets humans i amb el que s'estableix en el dret internacional referent al dret a la veritat, la justícia, la reparació i la memòria com a garantia de no repetició.  
Recuperar la nostra memòria democràtica és més que una qüestió relacionada amb el passat. És la forma més ferma en una societat democràtica d'assentar en el futur una cultura de la convivència i els drets humans. La preservació de la memòria democràtica és indispensable per a la consolidació dels valors de llibertat, respecte, tolerància i acord social i la seua transmissió a les generacions futures.  
De conformitat amb l'article 20.1 de la de la Llei 14/2017, de 10 de novembre, de memòria democràtica i per a la convivència de la Comunitat Valenciana, tindran consideració de llocs de la memòria democràtica de la Comunitat Valenciana aquells espais, immobles o paratges que s'hi troben i revelen interés per a la comunitat autònoma, per haver-s'hi desenvolupat fets de singular rellevància per la seua significació històrica, simbòlica o per la seua repercussió en la memòria col·lectiva de la lluita dels valencians i valencianes pels seus drets i llibertats democràtiques en el període que abasta des de la proclamació de la II República Espanyola, el 14 d'abril de 1931, fins a l'entrada en vigor de l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana, el 10 de juliol de 1982.  
  
La repressió de la dictadura franquista sobre els vençuts de la guerra civil en el territori de la Comunitat Valenciana va tindre en el Camp de Concentració d'Albatera de San Isidro (Alacant), un dels seus màxims exponents com a lloc de detenció. En aquest espai van ser represaliats mitjançant privació de llibertat, vexacions, tortures i assassinats, un elevat nombre de víctimes de diferents municipis de la Comunitat Valenciana i d'altres localitats del territori nacional.  
Vistes les constants iniciatives públiques dutes a terme per associacions, partits polítics i sindicats en demanda de la declaració de Lloc de la Memòria Democràtica de la Comunitat Valenciana i la posada en valor del Camp de Concentració d'Albatera a San Isidro (Alacant).  
  
Vist l'informe emés pels Serveis Tècnics de la Direcció General de Qualitat Democràtica, Responsabilitat Social i Foment de l'Autogovern d'aquesta Conselleria de Participació, Transparència, Cooperació i Qualitat Democràtica favorable a la incoació d'expedient per a declarar Lloc de la Memòria de la Comunitat Valenciana, el Camp de Concentració d'Albatera, al terme municipal de San Isidro (Alacant).  
  
Vist que correspon a l'Institut Valencià de la Memòria Democràtica, els Drets Humans i les Llibertats Públiques la formació, gestió i divulgació del Catàleg de llocs i itineraris de la memòria democràtica de la Comunitat Valenciana, així com el procediment per a la seua inscripció.  
  
Vista que la disposició transitòria primera de la Llei 14/2017, de 10 de novembre, de memòria democràtica i per a la convivència de la Comunitat Valenciana assenyala que, fins a la posada en marxa i funcionament de l'Institut Valencià de la Memòria Democràtica, els Drets Humans i les Llibertats Públiques, les diferents funcions atribuïdes en aquella al citat Institut es continuaran exercint per les entitats i òrgans que les vingueren exercint.  
Vista la disposició transitòria segona del Decret 179/2020, de 30 d'octubre, del Consell, d'aprovació del Reglament orgànic i funcional de la Conselleria de Participació, Transparència, Cooperació i Qualitat Democràtica, correspon a la Direcció General de Qualitat Democràtica, Responsabilitat Social i Foment de l'Autogovern exercir les competències relatives a la memòria democràtica previstes en la Llei 14/2007, fins a la posada en marxa d'aquest institut.  
Vist que la incoació i tramitació del present procediment de declaració i inscripció del Camp de Concentració d'Albatera com a Lloc de la Memòria Democràtica Valenciana pretén garantir-ne la valoració, preservació i protecció, en resposta a una demanda històrica, a fi de fixar materialment el passat mitjançant la recuperació d'un espai vinculat a la maquinària repressiva del franquisme al final de la guerra, i com a homenatge i restitució de la dignitat de les persones i dels seus familiars, allí recloses, privades de llibertat, maltractades, torturades, i fins i tot, assassinades.   
Es tracta de donar a conéixer a la societat la importància històrica, patrimonial i memorialística d'un espai d'aquest tipus del qual, a poc a poc, se'n van coneixent les característiques com una forma de defensa i reivindicació de la cultura democràtica, de la convivència i dels drets humans.  
Atés el que disposa l'article 22 i següents de la Llei 14/2017, de 10 de novembre, de memòria democràtica i per a la convivència de la Comunitat Valenciana, la Direcció General de Qualitat Democràtica, Responsabilitat Social i Foment de l'Autogovern, en el que és matèria de la seua competència, resolc:  
  
Primer  
Iniciar d'ofici el procediment de declaració com a Lloc de la Memòria Democràtica de la Comunitat Valenciana del Camp de Concentració d'Albatera al terme municipal de San Isidro (Alacant), i realitzar-ne la inscripció i anotació preventiva en el catàleg de llocs i itineraris de la memòria democràtica de la Comunitat valenciana amb el número d'inscripció LM 2/2022, segons les característiques i condicions establides en els annexos d'aquesta resolució.  
  
Segon  
L'inici comporta l'aplicació provisional, immediata i directa del règim de protecció establit en els articles 25, 26 i 27 de la Llei 14/2017 de 10 de novembre, de memòria democràtica i per a la convivència de la Comunitat Valenciana.  
  
Tercer  
Se suspenen cautelarment les llicències municipals de parcel·lació, edificació o demolició, així com l'eficàcia de les quals hagen pogut atorgar-se sobre el lloc.  
  
Quart  
Se suspén cautelarment qualsevol intervenció que poguera posar en perill els valors del bé.  
  
Cinqué  
Les anteriors suspensions es mantindran durant la tramitació del present expedient de declaració i inscripció, sense perjudici del seu alçament per part de la Direcció General de Qualitat Democràtica, Responsabilitat Social i Foment de l'Autogovern, en qualsevol moment, si s'acreditara l'absència de risc o perill per al bé la inscripció del qual es pretén.  
  
Sisé  
La resolució del procediment d'inscripció es dictarà en el termini de nou mesos per la persona titular de la Presidència de l'Institut, comptats a partir de la data de la present resolució. De no notificar-se la resolució expressa en aquest termini l'expedient s'entendrà caducat, no podent iniciar-se nou procediment sobre aquell en els tres anys següents, llevat que es realitze a instàncies de la persona titular del bé.  
  
  
Seté  
Conforme l'article 22.5 de la Llei 14/2017, en l'expedient per a la declaració i inscripció serà preceptiu l'informe del comité tècnic d'experts i se sotmetrà a tràmit d'informació pública i audiència dels interessats.  
  
  
Huité  
Que la present resolució al costat dels seus annexos es publique en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana i en el Portal de la Conselleria de Participació, Transparència, Cooperació i Qualitat Democràtica, i siga notificada als particulars directament afectats i a l'Ajuntament de San Isidro (Alacant), a fi que les persones físiques i jurídiques, i les persones interessades puguen presentar en el terme de deu dies quantes al·legacions consideren convenients en el Registre General Electrònic:   
https://sede.gva.es/va/inicio/procedimientos'id\_proc=18107)  
o en qualsevol dels registres establits en l'article 16.4 de la Llei 39/2015, d'1 d'octubre, del procediment administratiu comú de les administracions públiques, dirigides a la Direcció General de Qualitat Democràtica, Responsabilitat Social i Foment de l'Autogovern.  
  
  
Contra la present resolució, que no esgota la via administrativa, podrà interposar-se recurs d'alçada davant la Secretaria Autonòmica de Cooperació i Qualitat Democràtica en el termini d'un mes a comptar des de l'endemà de la notificació de la present resolució, d'acord amb el que s'estableix en els articles 121 i 122 de la Llei 39/2015, d'1 d'octubre, del procediment administratiu comú de les administracions públiques.  
  
  
València, 27 de maig de 2022.- El director general de Qualitat Democràtica, Responsabilitat Social i Foment de l'Autogovern: José Ignacio Pérez Rico.  
  
  
ANNEXOS  
  
Per a l'elaboració de la present resolució s'han consultat les investigacions següents: MEJÍAS LÓPEZ, FELIPE (2020): Arqueología de la represión, entre el silencio y la memoria: las fosas comunes del campo de concentración de Albatera (San Isidro, Alicante). EBRE 38, Revista Internacional de la Guerra Civil (1936-1939) núm. 10, pàg. 69-123; la pàgina Web de l'Ajuntament de San Isidro (Alacant); RODRIGO, JAVIER (2005): Cautivos: campos de concentración en la España Franquista, 1936-1947. Editorial Crítica (Barcelona); HERNÁNDEZ DE MIGUEL, CARLOS (2021): Los campos de concentración de Franco: Sometimiento, torturas y muerte tras las alambradas. Ediciones B; MORENO SAEZ, FRANCISCO (2010): La represión franquista en la provincia de Alicante. Universitat d'Alacant; els projectes presentats per l'Ajuntament de San Isidro (Alacant) a les convocatòries de subvencions de la Conselleria de Participació, Transparència, Cooperació i Qualitat Democràtica, i les seues corresponents memòries justificatives, elaborats per Felipe Mejías López; la informació continguda en http://www.loscamposdeconcentraciondefranco.es/campos/191, i la pàgina web de la seu electrònica de la Direcció General del Cadastre del Ministeri d'Hisenda.  
  
  
ANNEX I  
  
A. IDENTIFICACIÓ DEL BÉ LLOC DE LA MEMÒRIA CAMP DE CONCENTRACIÓ D'ALBATERA A SAN ISIDRO (ALACANT).  
  
  
A.1. Denominació principal  
Camp de Concentració d'Albatera  
  
A.2. Localització  
Província: Alacant  
Comarca: Baix Segura  
Municipi: San Isidro  
  
A.3. Referències cadastrals  
Polígon 2 El Saladar. Terme municipal de San Isidro (Alacant).  
Segons la seu electrònica del Cadastre. Direcció General del Cadastre. Ministeri d'Hisenda, comprén les parcel·les i referències cadastrals següents:  
PARCEL·LA REFERÈNCIA CADASTRAL  
120 50216Z027488381269BJ  
121 95829F671286280347HX  
122 68499Q954872845481SV  
123 94528B014477040092BA  
124 58702R179893031344GL  
136 61672X400478910981CS  
137 96160W040370935475NT  
138 79146E902644490982QK  
140 44740M149723545076DI  
141 41633E567528700479AX  
142 02526J791126521513MT  
147 08326I535875319750ZF  
148 82369Y189149652613UZ  
  
  
A més, inclou part de la via de comunicació de domini públic 9025: Ref. cadastral: 20939N274678666511VA, denominat Camí dels presoners.  
El Camp de Concentració d'Albatera es troba en la zona de saladars de l'actual terme municipal de San Isidro, municipi constituït segons Decret del Consell 41/1993, de 22 de març, per segregació d'Albatera.  
  
San Isidro es va alçar en els anys 50 a una distància de 400 m. al W en línia recta del camp de concentració. Tots dos espais estan separats per la via del tren i per una llengua de terra cultivada de palmeres.  
  
L'espai on va estar enclavat el camp de concentració es troba molt prop de la via del tren, a penes a 150 m, a cavall entre els paratges de la Bajura i Colom, en un terreny obert ocupat per bancals, al costat d'una granja i diversos camins asfaltats que el travessen. S'arriba fins al camp després d'un recorregut d'uns 700 metres pel camí que parteix cap al NE des de l'estació, al costat de l'encreuament de la carretera de Catral a Albatera (CV-909).  
Des del municipi de San Isidro el seu accés es pot realitzar per la carretera CV-909. Prenent la segona eixida de la rotonda, es continua per la CV-909 fins a la rotonda següent en direcció a CV-9092, seguint pel camí de la Partida Estacions, fins al monument commemoratiu del Camp de Concentració. Es continua per aqueix mateix camí fins a l'inici del Camí dels Presoners.  
  
A.4. Cronologia  
El Camp de Concentració d'Albatera (San Isidro, Alacant) té el seu origen en un camp de treball de la II República: El Camp de Treball del Segura, Secció Albatera, el qual va ser construït pel govern republicà seguint la instrucció emanada del Decret de la Presidència del Consell de Ministres, de 26 de desembre de 1936 (Gaseta de la República núm. 362, de 27 de desembre de 1936, pàg. 1118-1119).  
  
La República concebia els camps de treball com a llocs de reclusió per a persones condemnades, en la seua majoria per raons polítiques (delictes de rebel·lió, desafecció al règim, sedició, derrotisme, espionatge i quintacolumnisme); i jutjats pels tribunals especials (tribunals especials populars, jutjats d'urgència i audiències provincials, de guàrdia, i tribunals d'espionatge i alta traïció).  
Aquest camp era emblemàtic per a la República, per representar un sistema penitenciari nou. En la seua inauguració el 24 d'octubre de 1937, els tècnics (especialment un enginyer agrònom) van explicar als assistents el que era la zona en aqueix moment, i el que hauria de ser en un futur pròxim: 40.000 Ha de saladars es convertirien en terrenys laborables. Estava prevista una ocupació de 3.000 reclusos. En 1938 la població penal en el camp va ser de 1.012 reclusos.  
Com a camp de treball republicà acaba la seua comesa el 28 de març de 1939. Va ser en acabar la guerra civil quan el bàndol revoltat contra el govern legítim de la II República va aprofitar la infraestructura per a recloure-hi milers de persones que havien quedat atrapades en el costat perdedor.  
Entre abril i novembre de 1939 aquest camp, ja reconvertit per la dictadura en camp de concentració franquista, es va utilitzar per a internar i reprimir a tots aquells que no van poder exiliar-se en el Stanbrook, un dels últims vaixells que va partir des del port d'Alacant amb refugiats de la zona republicana, previ pas, entre altres llocs, pel Camp de Concentració dels Ametlers (Alacant).  
L'11 d'abril de 1939, segons nota de l'Estat Major, va quedar constituït oficialment el Camp de Concentració d'Albatera, camp de treball, tortura, humiliació, de vexacions i assassinats. Serà clausurat set mesos després, el 27 octubre 1939. Durant aquest període es calcula una ocupació de 15.000 a 20.000 reclusos i un nombre encara indeterminat de morts per malaltia o inanició, així com per actes de violència i assassinats.  
  
B. IDENTIFICACIÓ DELS VALORS MATERIALS, HISTÒRICS O SIMBÒLICS QUE JUSTIFIQUEN LA SEUA DECLARACIÓ  
B.1. Antecedents: Els camps de concentració del franquisme.  
Juntament amb els diferents vestigis que ens permeten reconstruir la memòria democràtica (documents, testimoniatges orals, relats familiars, imatges, enregistraments sonors i audiovisuals, etc.), els espais, immobles o paratges en els quals es van produir tristos i tràgics esdeveniments ocupen un lloc destacat.  
Com declaren els especialistes en la matèria ?...la recuperació de la memòria a partir dels elements físics, permet fixar el passat en el territori, pot oferir l'oportunitat d'utilitzar l'espai públic com un instrument eficaç al servei de l'aprenentatge democràtic- (MIR CURCÓ, C. -2009-: Acción Pública y regulación memorial del territorio, Barcelona, en VINYES, R. (Ed.): El Estado y la memoria. Gobiernos y ciudadanos frente a los traumas de la historia, pp. 523-547, RBA).  
  
En aquest sentit, l'existència dels camps de concentració del franquisme és una realitat que en els últims anys es revela essencial per a l'acreditació i l'anàlisi de la repressió indiscriminada que els revoltats van aplicar a la població en les zones republicanes, que anaven ocupant en la mesura que avançava l'ofensiva franquista, durant la guerra, així com també en finalitzar aquesta i durant un llarg període de temps.  
  
Des de 1936 fins a 1947 a l'Espanya franquista van funcionar, almenys, entre 200 i 300 camps de concentració de caràcter estable i molts altres de provisionals. Els camps de concentració del franquisme són una realitat prou desconeguda des del punt de vista històric, com és el cas d'Albatera, en el qual es van destruir tots els registres i les estructures que contenien. Les terres van ser posteriorment ocupades i molts dels indicis de la seua existència van desaparéixer.  
  
Entre aquests camps de concentració destaquen els següents: Hotel Ciment (Cervera, Lleida); camp de Santa Ana (Astorga, Lleó); Miranda de Ebro (Burgos); camp de Santoña (Santander); Sant Gregori (Saragossa); Seminari de Belchite (Saragossa); La Rinconada (Sevilla); convents de Las Isabelas, Las Agustinas i Las Claras (Múrcia); Formentera (Balears); Sant Marc (Lleó); Horta (Barcelona); camp de Valdenoceda (Burgos), per a les Brigades Internacionals; Monestir d'Irache (Navarra); Camposancos (La Guardia, Pontevedra); Castuera (Badajoz); La Corchuela (Dos Hermanas, Sevilla); camp de concentració de San Pedro de Cardeña (Burgos).  
La seua principal funció era ?agafar a tots els presoners republicans i sotmetre'ls?, això és, retindre la major quantitat de persones a les quals es va considerar presoners republicans: excombatents republicans de l'Exèrcit popular, càrrecs públics republicans, militants de partits polítics i afiliats sindicals de la II República, i fins i tot, població civil, com a instrument especial de repressió.  
En aquests espais repressius es classificaven els presos en funció de la seua filiació política o grau de perillositat, i es distribuïen a presons o batallons de treball. Les comissions classificatòries determinaven el destí dels interns; els declarats afectes al règim eren posats en llibertat; els desafectes lleus i sense responsabilitats polítiques eren enviats als batallons de treball; i els desafectes greus anaven a presó i es posaven a la disposició de l'Auditoria de Guerra, per a ser processats pels tribunals militars. Els classificats com a delinqüents comuns eren enviats també a la presó.  
En 1938 els camps de concentració franquistes albergaven més de 170.000 presoners. Segons xifres oficials de la Inspecció de Camps de Concentració de Presoners, en finalitzar la guerra havien passat pels camps 431.251 persones. Encara en 1946 estaven operatius 137 camps de treball i tres camps de concentració, amb 30.000 presoners polítics, destaquen Castuera (tancat al febrer de 1940), Formentera (en 1942) o Miranda de Ebro (1947).  
Segons Javier Rodrigo, prop de 500.000 presoners van passar pels camps de concentració entre 1936 i 1942. Carlos Hernández de Miguel (2019) va identificar prop de 300 camps franquistes, calculant que haurien passat per ells entre 700.000 i 1.000.000 de persones.  
Franco va crear el 5 de juliol de 1937 la Inspecció dels Camps de Concentració de Presoners (ICCP), l'objectiu de la qual era centralitzar la gestió de tots els camps. Alguns historiadors assenyalen funcionaris nazis de la Gestapo com els organitzadors de la xarxa de camps de concentració franquistes, i que es van inspirar en els camps de concentració de la mateixa Alemanya nazi per al disseny dels espanyols.  
Entre els oficials nazis va destacar Paul Winzer, del qual alguns sostenen que va ser l'autor de l'organització dels camps franquistes. D'altra banda, diversos recintes, com els camps de Laredo o El Dueso, van ser habilitats i gestionats en els seus inicis per batallons del Corpo di Truppe Volontaire de la Itàlia feixista.   
En els camps de concentració, i en altres establiments repressius, els presoners estaven jerarquitzats de tal manera que alguns presos comuns molt violents i sense motivacions polítiques estaven en un escaló superior a la majoria dels altres presoners, treballant de vigilants, els denominats caps de vara.  
També alguns dels encarregats de l'administració en els camps havien sigut represaliats de la zona republicana. No era infreqüent que els qui propinaven les pallisses als presos foren excombatents, excaptius, falangistes o familiars de víctimes de la repressió en la rereguarda republicana, als quals se'ls deixava entrar en els establiments repressius.  
  
Hi ha consens entre els historiadors a afirmar, segons testimoniatges de supervivents i dels propis informes oficials franquistes, que les condicions d'internament eren atroces. Els interns van suportar condicions de vida deplorables per l'amuntegament, la malaltia, les tortures i maltractaments, així com, a vegades, fins i tot, la mort.  
A això, s'afegia el fet que els revoltats franquistes no reconeixien els soldats republicans com a presoners de guerra, amb el que mai se'ls va aplicar el Conveni de Ginebra de 27 de juliol de 1929, al qual estava adherit Espanya des de la monarquia, relatiu al tracte degut als presoners de guerra.  
Alguns estudis sintetitzen la il·legalitat en el tracte als reclusos en l'ús de presoners per a treballs militars (prohibit explícitament pel Conveni), l'internament preventiu generalitzat sense condemna, l'ús de la tortura per a obtindre testimonis i acusacions, i les execucions arbitràries.  
També s'ha destacat la corrupció generalitzada imperant entre l'oficialitat que administrava els camps, que va permetre l'enriquiment de molts militars i va agreujar el sofriment dels internats sota la seua custòdia.  
  
B.2. Valors materials  
L'interés material o físic de l'espai del Camp de Concentració d'Albatera, consisteix en la recuperació i senyalització d'aquella superfície en la qual va estar instal·lat aquest camp, així com la dels seus elements estructurals i instal·lacions més destacables, com ara canalitzacions, barracons, torres de vigilància, camí d'accés, etc., que permeten recuperar, fixar i interpretar els fets repressius esdevinguts en aquest espai durant el temps en què va romandre obert.  
Després del tancament del camp a l'octubre de 1939, es va produir una profunda transformació del lloc. Van desaparéixer la majoria dels rastres visibles de la presència del camp de concentració. Les terres van ser posteriorment ocupades i tots els seus indicis van quedar enterrats, com si el camp de concentració mai no haguera existit.  
No obstant això, el rastre d'alguns dels elements que van integrar el camp és perfectament visible a partir dels fotogrames del primer vol americà (sèrie A -1945/46-) sobre la vertical del camp el 19 de juny de 1946. Aquest permet veure el seu perfil i disposició, mostrant sobre el terreny encara sense rompre la planta rectangular del camp. Per mitjà del segon vol americà al juliol de 1956 (Sèrie B -1956/57-) s'intueix la silueta del clos exterior encara que ja molt desdibuixada entre el reticle del nou parcel·lari.  
En l'actualitat, el conjunt està compost per un espai agrícola. Alguns dels elements amb els quals comptava anteriorment han sigut corroborats per les intervencions arqueològiques dels últims anys.  
  
Al costat d'això, les prospeccions arqueològiques en el camp han posat al descobert la troballa de munició percudida, constatant que es van disparar armes llargues dins del camp. La prova material d'aquesta circumstància comença a indicar que es van produir afusellaments a l'interior del camp, i per tant morts, tal com compten els testimoniatges dels presoners, desconeixent-se fins al moment la ubicació exacta de les fosses del camp de concentració.  
Des dels anys 50 s'han produït descobriments puntuals d'ossos complets, que apareixen disseminats, ocupant, a vegades, espais pertanyents al propi camp. A més, es va descobrir una probable fossa comuna en 1977, que segons es constata es va obrir immediata a la tanca del sector SW del camp.  
En els últims anys, per part de la Conselleria de Participació, Transparència, Cooperació i Qualitat Democràtica, i amb el suport de l'Ajuntament de San Isidro, s'han finançat mitjançant subvenciones actuacions arqueològiques dutes a terme per Felipe Mejías López, dins del pla general d'investigació del projecte Les petjades de la memòria. Investigació arqueològica, localització i exhumació de fosses comunes de represaliats en el Camp de Concentració d'Albatera, mitjançant autoritzacions arqueològiques de la Direcció Territorial d'Educació, Cultura i Esport d'Alacant, de data 15.10.2020 i 26.08.2021, així com l'exhumació de les restes arqueològiques de fonamentacions dels barracons o de qualssevol altres estructures que pogueren romandre soterrades.  
  
  
B.3. Valors històrics i simbòlics.  
B.3.1. Com s'ha exposat adés, el Camp de Concentració d'Albatera té el seu origen en un camp de treball de la II República: el Camp de Treball del Segura, Secció Albatera, que va funcionar des del 24 octubre 1937 a 28 març 1939.  
Aquest camp de treball va ser reutilitzat pels colpistes al final de la guerra com a camp de concentració per a recloure la població de la zona republicana capturada al port d'Alacant. El camp va funcionar com a lloc de detenció, i d'identificació, classificació i redistribució de presoners encara sense jutjar.  
El camp tenia forma d'un polígon irregular amb unes dimensions exteriors de 709 m. de longitud per 200 m. d'ample i una superfície aproximada de 12 Ha. de terreny. Si es compara amb les dimensions del pla original del camp republicà, aquestes són coincidents.  
Tal com consta per al camp republicà, el camp franquista es degué articular entorn de dos espais perfectament diferenciats: un rectangle de 238×118 m., on es trobava l'accés a través d'una porta de doble fulla d'uns 8 m. d'amplària; i adossat a aquest, un altre rectangle de 471×200 m. configurat com una gran esplanada en la qual es van disposar els barracons per als reclusos.  
Tota la instal·lació estava envoltada per una tanca protegida amb filferro espinós de 3 m. d'altura, reforçada al seu torn en l'espai destinat als presos amb una segona línia de filat; d'aquesta manera es deixava entremig un carrer a manera de passeig de ronda, en la qual es van situar diverses torres de vigilància de 8 m. d'altura amb llocs de metralladores i il·luminació durant la nit.  
De l'antic camp republicà degueren quedar els barracons que es van construir alternant unitats prefabricades de parets de fusta al costat d'uns altres íntegrament de maçoneria; els paviments eren de ciment i s'elevaven entre 10 i 15 cm. sobre el sòl, la qual cosa obligava a la instal·lació d'escalons en els accessos. L'altura rondava els 4 m. amb sostres de dos aiguavessos i coberta d'uralita; en molts d'ells es deixava una faixa perimetral sense tancar en la trobada entre la teulada i les parets per a facilitar la ventilació. Ignorem les dimensions totals dels edificis, però els testimoniatges parlen d'amplàries entre 8 i 10 m. i longituds variables que oscil·larien entre 40 i 90 m.  
A principis d'abril comencen a arribar expedicions integrades en la seua major part per aquells que s'havien refugiat en el port d'Alacant. Després d'un breu pas pel camp dels Ametlers (Alacant), i una vegada separats de les dones, entre els dies 4 i 7 d'abril de 1939 van arribar fins a Albatera en diverses expedicions ferroviàries milers de refugiats civils, sindicalistes, militars i polítics que no havien pogut escapar per mar del cércol de les tropes franquistes i italianes. S'hi van anar unint també altres detinguts provinents de pobles del Baix Segura.  
Els presos van ser numerats i van ser custodiats, en un primer moment, per soldats del 6é Batalló del Regiment de Muntanya d'Arapiles, i després, pel 2n Tabor de Regulars de Melilla. Els soldats marroquins van tindre una actuació despietada, perquè molts testimoniatges asseguren que disparaven quan algun pres s'acostava als filats. A més, segons algunes fonts, les autoritats militars van instaurar un procediment per a evitar fugides que consistia a castigar amb l'afusellament els qui tenien el número anterior i posterior a l'escapolit.  
  
S'han establit diferents xifres sobre els presoners internats; algunes investigacions parlen d'entre 12.000 i 16.000 persones en els moments de major ocupació (ràtio espacial per persona d'uns 5 m2.); unes altres parlen de 14.600 homes. Segons la publicació Hoja Oficial de Alicante (28/IV/1939), quan visita el camp el governador militar de la província, Joaquín Carballo Álvarez, s'informa que hi ha 6.800 presoners.  
Diferents testimoniatges de reclusos que van aconseguir salvar la vida, aporten les seues expedièncie i es parla d'un mínim de 15.000 persones. Entre ells destaquen dos testimoniatges: el d'Eduardo de Guzmán (historiador, periodista i director en 1937 del periòdic sindicalista de Madrid Castilla Libre), la xifra seria d'unes 18.000 o 20.000 persones, i el testimoniatge del brigadista internacional originari d'Alcàsser, José Eduardo Almudéver Mateu (1919-2021), que tenia 19 anys en aquells dies, que parla de 17.000 persones.  
Segons les mateixes fonts, en el moment del tancament, a la fi d'octubre de 1939, l'ocupació ja no havia de superar els 2.000 individus.  
Des de l'inici els presoners van ser desposseïts de totes les seues pertinences de valor, en molts casos fins i tot de la roba i del calçat. Abarrotats els barracons i les poques tendes de campanya facilitades, la majoria dels presos es van veure obligats a dormir al ras sobre el sòl, esquena amb esquena, amb l'única protecció d'alguna manta.  
En el camp hi havia una absència quasi total d'aigua, amb intervals de tres o quatre dies sense subministrament, i de menjar durant la primera setmana. Els primers aliments van arribar als tres dies de l'internament i van consistir en una llanda de sardines per a tres presos i un tros de pa per a cinc persones. Aqueixa dieta romandrà més o menys invariable durant tot el mes d'abril, donant-se amb freqüència diverses jornades de dejuni entre una ingesta i la següent, i substituint les sardines per un pot de llentilles bullides per a quatre presos.  
Amb el pas dels dies, aquesta extrema penúria porta els presoners a menjar pràcticament de tot el que troben, xicotets animals que es colen en el camp, escorces de taronges o faves rebutjades per alguns presoners privilegiats que reben subministraments de familiars, menjar podrit, o fins i tot manolls d'alfals comprats als guàrdies.  
La privació d'aigua deteriora les condicions higièniques, a més les latrines deixen de funcionar molt prompte, convertint l'interior dels barracons en un lloc insalubre. També va haver-hi episodis continus de pluges el mes d'abril.  
Proliferen insectes i paràsits (polls, puces, xinxes i mosquits), que, unit a l'esgotament extrem causat per la deshidratació, la fam, la contínua exposició a la intempèrie i la falta de descans, fan que la salut dels presoners es ressenta.  
En efecte, els testimoniatges assenyalen com els patiments més traumàtics i dolorosos per als detinguts el tifus, els trastorns intestinals provocats per la falta d'higiene (disenteria) i la dieta (diarrees severes i/o restrenyiment continuat durant períodes de fins a tres setmanes).  
  
Els nombrosos metges existents entre els detinguts només poden diagnosticar les malalties, ja que no se'ls faciliten medicines per als tractaments. Tots els afectats, sense oblidar els que ingressen en el camp ja malalts, queden abandonats a la seua sort.  
L'11 d'abril es va permetre l'eixida dels xiquets menors de 16 anys, i una setmana després la dels majors de 60 (alguns d'aquests opten per falsejar les seues edats per a quedar-se en el camp i evitar possibles represàlies amb el retorn als seus llocs d'origen).  
A l'amuntegament, privacions i la malaltia cal sumar les humiliacions i els càstigs. Amb les fosses sèptiques dels barracons col·lapsades, els presoners són obligats a realitzar les seues necessitats en rases excavades per ells mateixos, a l'aire lliure i a la vista de tots, incrementant la sensació d'indefensió i sotmetiment. Segons testimoniatge del presoner Isidre Benet Palou (milicià anarquista), aquesta estratègia vexatòria arriba a l'extrem que les escasses entrevistes que els més afortunats poden mantindre amb els seus éssers estimats es cobren a 2 pessetes (conversa pública i a distància, separats pel doble filferro espinós), i 5 pessetes per una breu trobada vigilada.  
La indisciplina o qualsevol falta que es considere punible pot implicar la reclusió en la graella, un xicotet recinte d'uns 10 m2 tancat amb filats i situat a ple sol en l'eixample central del camp, obligant els castigats a romandre dempeus durant hores, o fins i tot dies, vigilats per guàrdies amb ordre de no deixar-los descansar.  
Sovintegen les pallisses i el maltractament psicològic, incloent-hi simulacres de ?passejos?. La por i l'estrés augmenten quan es realitzen rodes de reconeixement per falangistes i comissions d'autoritats i veïns d'altres pobles dels voltants, i fins i tot de la resta d'Espanya, que arriben quasi diàriament al camp buscant reconéixer entre els presoners el culpable de qualsevol afront o teòric delicte. Aquestes identificacions, realitzades al marge de qualsevol legalitat i de connivència amb l'autoritat del camp, acaben en saques, els resultats de les quals són deduïbles.  
  
Aquest cúmul de circumstàncies provoca prompte intents d'evasió. Alguns reclusos acaben triomfant, encara que les represàlies en cas de captura són terribles; els afusellaments realitzats en el camp que se citen en els testimoniatges tenen quasi sempre el seu origen en fugides fracassades.  
Tot l'anteriorment exposat degué ocasionar un nombre de morts encara pendent d'avaluar de manera definitiva, bé siga per afusellament (es parteix d'una xifra de més de 600 executats), bé per malaltia o inanició.  
Certament, es van produir afusellaments al marge de qualsevol procés judicial. Segons consta en les fonts utilitzades, els afusellaments van començar a donar-se en la segona quinzena de maig, a plena llum del dia i davant milers de presoners formats i obligats a presenciar l'acte, a cantar el Cara al Sol, i fins i tot a desfilar davant els cadàvers una vegada consumat l'afusellament, tot això amb evident finalitat coercitiva i alliçonadora.  
Els càlculs de víctimes afusellades es basen fonamentalment en dades procedents de testimoniatges orals o en les memòries publicades d'alguns presoners; l'única xifra d'afusellats provinent de documentació oficial s'ha extret del Registre Civil d'Albatera, on apareixen huit morts per arma de foc, a més d'altres dos morts per malaltia. D'aquests huit afusellats, almenys quatre van ser executats alhora en la matinada de l'1 de juliol de 1939, i la resta el 14, 16 i 29 de setembre, i el 15 d'octubre. La causa de mort anotada pels funcionaris del Registre Civil va ser ferida per arma de foc.  
El camp de concentració es va clausurar el mes d'octubre de 1939, concretament el 27 d'octubre, poc temps després de començar la II Guerra Mundial.  
El tancament, segons alguns testimonis, va ser motivat per una epidèmia de tuberculosi i tifus produïda per les males condicions higièniques i alimentàries. La majoria dels presos van passar llavors al camp de concentració de Porta Coeli (Nàquera-Serra), però també a altres centres penitenciaris, batallons de treball forçat, o van ser condemnats a mort després d'un Consell de Guerra sumaríssim.  
Coneixem la identitat d'alguns presos del camp de concentració gràcies al llistat de presoners elaborat per Francisco Moreno Sáez a partir de les fitxes de l'Arxiu Històric Provincial d'Alacant i diverses relacions de presos de la presó de Sant Miquel d'Oriola.  
Entre els presoners es trobaven, entre altres, alts càrrecs del Govern, líders sindicals, comissaris polítics, periodistes i militars d'alta graduació. Eren la cúpula del que quedava del Govern (i altres els noms dels quals romanen en l'anonimat). I restaren com a presoners, persones amb estudis, industrials, professionals, bracers, etc., la major part d'ells compresos entre els 18 i 45 anys, i de molt variada condició social (annex II).  
El camp va ser clausurat, com molts altres camps de la immediata postguerra, a la tardor de 1939.   
Al final de les seues activitats el filferro espinós i la uralita de les teulades dels barracons van ser venuts a agricultors i amos de cases i terres a Albatera i zones pròximes. Encara hui es continuen utilitzant, sense que molts dels seus propietaris imaginen el que representen.  
Es va salvar del complet enderrocament el que havia sigut el forn de coure pa, reutilitzat posteriorment com a caseta d'eines.  
Van desaparéixer la majoria dels rastres visibles de l'existència del camp. Les terres van ser posteriorment ocupades i tots els seus indicis van quedar enterrats; com si el camp mai no haguera existit; malgrat que encara es manté la seua petjada en la memòria col·lectiva dels agricultors de l'entorn immediat, en els veïns dels pobles pròxims, i fins i tot en la toponímia (Camí dels Presos).  
No serà fins a la realització d'abancalaments per part de l'Institut Nacional de Colonització, a mitjan dels anys 50, quan les restes del camp foren definitivament retirades i abocades en una parcel·la immediata a l'estació de tren Albatera-Catral, on posteriorment es van alçar les instal·lacions d'una empresa d'estructures metàl·liques.  
Mereix destacar-se la troballa en les labors arqueològiques dutes a terme, entre altres restes, de tres projectils de plom pertanyents a munició militar per a fusells de l'últim terç del segle XIX (bala de fusell tipus Lefaucheux), dues bales cilíndriques i una de cònica, que caldria posar en relació amb la presència de paramilitars falangistes i requetés en les nombroses saques que pogueren haver-s'hi produït quasi diàriament.  
  
Afegir finalment que diversos agricultors van assegurar en el seu moment haver trobat restes òssies en cavar en finques de la zona.  
B.3.2. La importància simbòlica del Camp de Concentració d'Albatera, consisteix a constituir un testimoniatge excepcional de la brutal repressió i tractament per part dels qui es van alçar contra el poder legítimament constituït de la II República sobre la població que es trobava a Alacant, últim territori republicà, i que pretenia fugir al final de la guerra civil.  
Per tant, el seu protagonisme històric i simbòlic, envoltat de fets traumàtics, exigeix la seua protecció com a LLoc de la Memòria Democràtica de la Comunitat Valenciana, així com la seua deguda recuperació, senyalització i interpretació com a homenatge i dignificació de les víctimes.  
En efecte, amb aquesta declaració es pretén contribuir a fixar materialment el passat mitjançant la recuperació d'un espai vinculat al terror, on es van cometre pels vencedors de la guerra tot tipus de vulneracions dels drets humans (maltractaments, tortures, assassinats) i normes internacionals sobre presoners de guerra (inaplicació del Conveni de Ginebra de 27 de juliol de 1929, relatiu al tracte degut als presoners de guerra), i amb el qual es va donar inici a un llarg període de temps durant el qual la violència sistemàtica va constituir el mitjà de defensar i imposar el nou projecte polític i la ideologia dels vencedors.  
  
A més, la seua rellevància per a la memòria democràtica de la Comunitat Valenciana és manifesta. Consta a la Comunitat Valenciana l'existència d'altres camps de concentració franquistes després de la guerra, però cap d'ells va tindre la significació política i simbòlica que el camp de concentració d'Albatera, sense oblidar el Camp de Concentració dels Ametlers (Alacant) i el Camp de Concentració de Portaceli, estretament vinculats amb el camp d'Albatera i formant part de la mateixa maquinària repressiva, donat el transvasament de nombrosos presoners entre ells, que en considerables casos el seu destí final va ser l'execució al Terrer de Paterna.  
D'acord amb els estudis més recents, després de la guerra a la Comunitat Valenciana es van obrir aproximadament uns 49 camps de concentració franquistes (Alacant: 15; Castelló: 13 i València: 21) (annex III).  
Hem de tindre en compte que segons documentació de l'època que ha arribat fins al nostres dies, fins i tot es van arribar a fer crides pel nou govern militar després de la guerra als combatents republicans que havien sigut vençuts per al seu reagrupament, els quals en la majoria dels casos respongueren a la crida del nou règim establit. En el cas de la Comunitat valenciana, es van publicar crides en aquest sentit. Algun dels textos del qual s'incorpora a continuació:  
  
«Per ordre del Govern Militar de València. Presentació de tots els individus de l'exèrcit roig. D'ordre de l'Autoritat Militar tots els individus pertanyents al dispers exèrcit enemic han de dirigir-se al camp de concentració de presoners mes pròxim als seus pobles respectius i els que es troben en la capital a la plaça de Bous.  
Els camps de concentració es troben als pobles següents: Manuel, Soneja, Sot de Ferrer, Algar de Palància, Azuébar, la Vall d'Uixó, Almenara, Xilxes i Moncofa.  
Interessa el ràpid compliment d'aquesta ordre, perquè a més de trobar-hi la deguda assistència, tindran les facilitats consegüents per a integrar-se en el més breu termini possible als seus pobles respectius.»  
  
No obstant això, malgrat l'anterior i que alguns camps concentraron un nombre important de reclusos (3.000, 5.000, 12.000 reclusos), i fins i tot es van mantindre oberts durant més temps, el Camp de Concentració d'Albatera ha deixat una petjada en l'imaginari col·lectiu molt profunda.  
El Camp de Concentració d'Albatera va ser el destí de la major part de les persones que els revoltats van capturar a Alacant, últim territori controlat per la República en el context del final de la guerra.  
  
Fugint de les tropes revoltades, unes 15.000 o 20.000 persones van acabar en el port de la ciutat esperant la seua evacuació marítima pel govern de la República. Les tropes franquistes van impedir l'aproximació dels vaixells i van capturar els qui intentaven fugir. Després d'un breu pas pel Camp dels Ametlers (Alacant) van ser, en la seua majoria, dirigits a Albatera.  
En els últims anys s'ha treballat en l'elaboració d'un llistat complet de presoners, treball complex i de llarg recorregut que ha de sotmetre's a una constant revisió, com a eina fonamental per a aprofundir en la història del camp i tractar d'indagar sobre el destí últim dels qui van passar per allí.  
Hi ha proves de contínues morts i desaparicions en el camp, així com dels seus soterrars en fosses excavades en els voltants. L'aparició a partir dels anys 50 de restes humanes esqueletitzades ha sigut constant i significativa i s'estén per una superfície considerable, que fa pensar en una possible fossa comuna, en aquest moment sotmesa a prospecció arqueològica.  
D'aquesta manera, la petjada que ha deixat en la consciència col·lectiva aquest camp de concentració s'alimenta de proves físiques i veritats, de testimoniatges de primera mà, però també de records i pors, interioritzats durant dècades de silenci.  
Per tot això, el Camp de Concentració d'Albatera, (San Isidro, Alacant) si té una indiscutible i singular rellevància històrica per al poble valencià en tractar-se d'un espai fonamental que actua com a revitalitzador de la memòria democràtica, i, per tant, essencial per a afermar la consciència simbòlica i d'identificació de la cultura democràtica valenciana, i fins i tot, la del panorama memorialista de l'Estat.  
  
C. DESCRIPCIÓ I IDENTIFICACIÓ DE LES PARTS DEL BÉ I DEL SEU ENTORN QUE SÓN OBJECTE D'INSCRIPCIÓ  
Distints factors han permés delimitar el que hauria sigut el perímetre, l'estructura i configuració del Camp de Concentració d'Albatera, fonamentalment, el pla original de les instal·lacions conservat a Salamanca i les fotografies aèries dels vols americans (vols fotogramètrics realitzats per Army Map Service dels EUA: Serie A -1945/46- de 19 de juny de 1946 i- Sèrie B -1956/57-1956) als quals es fa referència en l'Annex IV i la troballa de restes humanes en els anys 50.  
  
A la vista de l'anterior, i si es compara el camp de concentració franquista amb les dimensions del pla original del camp republicà, aquestes són coincidents, pel que es pot afirmar que el perímetre del recinte no va ser substancialment modificat després del seu pas a les mans de l'exèrcit franquista.   
A més, els treballs arqueològics duts a terme en els últims temps han permés localitzar alguns espais concrets del camp de concentració d'Albatera, així com algunes de les restes de barracons d'aquesta instal·lació repressiva, avançant també en la identificació i caracterització arqueològica sobre el terreny dels límits del camp.  
D'aquesta manera, tenim:  
  
C.1. Espais i elements que són objecte d'inscripció: el camp i els seus accessos  
C.1.1. Són elements objectes d'inscripció, el camp de concentració constituït pel perímetre d'un polígon irregular d'uns 709 m. de longitud per 200 m. d'ample, amb una superfície aproximada a 12 Ha. de terreny i un entorn de 50 metres contigus a aquest polígon, en raó a la seua adequada protecció per tractar-se d'una zona de rellevant interés arqueològic.  
  
En efecte, el Camp de Concentració d'Albatera pels seus peculiars característiques anteriorment manifestades, hauria de comptar amb un procés ampli i metòdic d'excavació arqueològica dirigit a la seua recuperació, conservació i posada en valor, per a la seua posterior interpretació i divulgació.   
Així mateix, hauran de ser inscrits tots aquells elements que es troben en aqueix espai que en l'actualitat estan a la vista, així com els elements ocults i els que en un futur puguen ser exhumats.  
Així tenim com a elements visibles:  
- Barracons. Restes de la fonamentació. Segons la fonts utilitzades, són les úniques restes arqueològiques que s'han trobat a Espanya d'un camp d'aquestes característiques; destaca la resta d'un barracó complet amb 21 pilars i una extensió de més de 60 m. de longitud i 8 m. d'amplària. L'estructura exhumada, malgrat estar arrasada fins al nivell de la fonamentació, encara conserva in situ l'arrancada dels pilars, construïts de rajola buida amb algeps sobre lloses de pedra (coordenades 689963-4227232).  
- Cuina-forn del camp. Originalment havia sigut el forn de pa del camp de treball republicà, funció que degué mantindre durant els mesos en què va estar operatiu el camp franquista. Del que compten els presoners es dedueix que en aqueixa àrea se situaven els pavellons d'oficines, el cos de guàrdia i les cuines. Finalitzades les activitats del camp, es tranformà en una caseta d'eines (coordenades 689930-4227168).  
  
- Desguassos. Arquetes dels lavabos.  
  
C.1.2. Accessos  
Part del camí d'accés (Camí dels presoners). Es tracta de la via 9025 que enllaça amb la via 9017, la qual comunica l'estació de ferrocarril d'Albatera amb el camp amb una longitud d'aproximadament 500 m., i prossegueix el seu traçat fins a la confluència actual amb el camí 9014. Per aquest camí els presos van accedir a les instal·lacions del camp. L'àmbit de protecció de la via de comunicació seria d'aproximadament 178 m. (coordenades 68456-422134 a 690078-4.227233), en estar inclosa en el perímetre del propi camp, i uns 50 m. dins de l'entorn.  
  
  
C.2. Altres espais i elements adjacents  
Aquests espais i elements queden fora de la inscripció de la declaració de Lloc de la Memòria, però es documenten a l'efecte de contribuir a la recuperació dels fets allí ocorreguts.  
  
C.2.1.-: Espais i elements relacionats amb les activitats i el fun-  
cionament  
- Torres de vigilància, Torre 1 actualment travessada per la tanca d'una granja (689946-4227472), i Torre 2 (689867-4227453).  
- Palmeres tirotejades Palmera 1 (689895-4227479); Palmera 2 (689641-4227384).  
- Lloc on es van depositar els enderrocs del camp (689396-4226405).  
- Tolla, brollador i bassa de la Font Profunda utilitzades pels presos. A partir de la primera quinzena de juny, quan el nombre de presoners havia descendit ostensiblement i la situació dins del camp s'havia estabilitzat, es va permetre l'eixida de grups reduïts escortats per guàrdies fins al paratge de la Font Profunda, situat a 800 m. en línia recta, per a endreçar-se en una bassa excavada sobre la roca, on es recull l'aigua salobre d'un brollador immediat a una casa amb pou. La tradició oral encara manté viu el record de l'estiu de 1939, quan els encarregats de custodiar els presoners, els soldats del 2n Tabor de Regulars de Melilla es banyaven i endreçaven les seues cavalleries en la tolla (689586-4226404).  
- Safareig dels presos (689459-4226313). Molt prop de la tolla, a penes a 150 m. i al costat del camí que va de l'estació al camp, encara existeix el safareig on els captius llavaven les seues robes.  
- Pedrera del camp de concentració, on tan sols un any abans els presos del camp republicà s'ocupaven obrint una pedrera (689458-4226119).  
- En les zones adjacents a la tanca del camp s'han identificat espais de freqüentació i ús (abocadors en xicotetes fosses), possiblement relacionats amb les cuines del camp de treball republicà.  
  
  
C.2.2. Fosses comunes  
Els testimoniatges sobre l'aparició de restes humanes en els voltants del camp apunten a l'existència de fosses comunes.   
El descobriment de restes òssies va començar a produir-se a la fi dels anys 50. Les remocions de terres produïdes per les rompudes impulsades per l'Institut Nacional de Colonització (INC), que van incloure l'excavació d'assarbs i rases per a la instal·lació de canalitzacions d'aigua per a reg, afectaren la integritat d'alguna fossa situada en la parcel·la coneguda com del Tio de les Pedres, molt prop de l'accés al camp per la seua part W, la qual cosa va provocar la dispersió d'aqueixes restes pels voltants.  
Els propietaris refereixen la troballa fortuïta d'ossos no fragmentats en nivells superficials durant els primers mesos d'explotació dels terrenys, sobretot mentre es feien tasques de llaurat amb conreador, la qual cosa implica un aprofundiment de la reixa de l'arada no superior als 30-40 cm. (Ref. cadastral 85361P651023921105EP, políg. 2, parcel·la 122).  
Segons testimoniatges, en tots els casos, i seguint els advertiments del capatàs assignat per l'INC per a la supervisió d'aquell sector, els descobriments van ser silenciats i els ossos enterrats de nou.  
En 1977 durant els treballs de drenatge realitzats per l'IRYDA (689971-4227317) és localitzada accidentalment una fossa comuna en la mateixa parcel·la.  
Els enterraments se situaven a una cota entorn d'1,5 m. de profunditat i estaven associats a grans llentilles d'una matèria terrosa endurida de color gris identificada com morter de ciment. Es tractaria d'una fossa de grans dimensions, o bé de diverses fosses de menor grandària, encara que pràcticament contigües.  
Pel que sembla, la fossa es va obrir immediata a la tanca del sector SW del camp, un lloc ocupat per les tropes encarregades de la seua vigilància, i a resguard de mirades indiscretes per la proximitat de diversos barracons que actuarien a manera de pantalla.  
  
C.2.3. Element memorialista  
La CNT i AIT l'any 1995 va construir un monument en record de tots els presos del camp situat molt prop de l'estació de tren de San Isidro; a escassos metres de les vies del ferrocarril.  
Són dues bigues de ferro amb cadenes enrotllades, col·locades al costat del text següent:»EN RECORD DE TOTS ELS ÉSSERS HUMANS QUE VAN PATIR I VAN MORIR PER UN MÓN MÉS JUST I MÉS LLIURE. CAMP D'ALBATERA. MAIG 1939 - 1995». CNT / AIT.  
  
C.2.4. Altres.  
Entre altres elements quedaria per identificar l'emplaçament del Campo Chico, citat per nombrosos testimoniatges de presoners i del qual a penes se'n sap res; la petjada física deixada sobre el territori per aquesta infraestructura seria molt tènue per l'efímer de la seua existència.  
  
D) DELIMITACIÓ CARTOGRÀFICA AMB LES SEUES CORRESPONENTS COORDENADES GEOGRÀFIQUES  
D.1. Delimitació literal cartogràfica del Lloc de la Memòria. Coordenades:  
  
Punt centroide. Fus 30 ETRS89 (sentit horari).  
UTMe: 690151  
UTMn: 4227477  
Altura aproximada: 6 m.s.n.m.  
  
X Y  
Punt A 909423 4227800  
876141 4227686  
462638 4227399  
637821 4227353  
344957 4227169  
510630 4227105  
  
  
  
La delimitació literal del bé i de l'entorn de protecció declarat Lloc de la Memòria Camp de Concentració d'Albatera, comprén un polígon irregular que s'insereix entre algunes parcel·les del polígon 2 El Saladar, al terme municipal de San Isidro (Alacant), i ve delimitat per les seues corresponents coordenades (sentit horari).  
  
El polígon delimitat comença en el punt A (coordenades 690237-4227800) situat en la parcel·la 138; continua en direcció SE per la parcel·la 140 fins a arribar a les coordenades 690398-4227686, situades en la parcel·la 141. Segueix en direcció SW travessant les parcel·les 141, 142, 136, 137 i 121 fins a les coordenades 689953-4227399 situades en la parcel·la 120. Segueix per aquesta parcel·la i la 122 en direcció NW, fins a les coordenades 690019-4227353 que es troben en un punt límit amb el camí 9023 (Ref. cadastral 79703J369915917148AG); continua cap al NE per la parcel·la 122 fins a les coordenades 689897-4227169 en la intersecció amb la parcel·la 137 i segueix direcció NW per la parcel·la 122 fins a les coordenades 689990-4227105. Continua fins al punt d'origen A (coordenades 690237-4227800), travessant les parcel·les 122, 137, 123, 148, 124 i 138.  
  
D.2. Delimitació literal de l'entorn de protecció. Coordenades:  
  
X Y  
467661 4227849  
368569 4227694  
361709 4227056  
003018 4227157  
801714 4227442  
  
  
A més de part de les vies públiques 9023 i 9017.  
  
D.3. Referències Cadastrals (segons seu electrònica del Cadastre).  
Les parcel·les pertanyen al polígon 2 El Saladar del terme municipal de San Isidro (Alacant) i formen part, totalment o parcialment, de l'entorn, o del camp pròpiament dit, presentant diferents tipus de cultius i/o aprofitaments (sòl rústic d'ús agrícola):  
  
Parcel·la Ref. Cadastral Ubicació Cultiu/aprofit.  
57 68765J081140474315IE entorn labor-regadiu  
58 07321T687325938717BC entorn labor-regadiu  
60 99937A441737650587DA entorn labor-regadiu  
61 06507I381990302686VZ entorn labor-regadiu  
62 24902H578672838906HC entorn labor-regadiu  
63 88409L521154294472BJ entorn labor-regadiu  
64 01344E807529416317SJ entorn fruiters-regadiu  
66 34659U118279847999SQ entorn fruiters-regadiu  
88 86307F462523338179JT entorn fruiters-regadiu  
119 64194O984781892208IC entorn fruiters-regadiu  
120 22940B500564109850FY camp/entorn labor-regadiu  
121 31856L306330992301XN camp/entorn fruiters-regadiu/improductiu  
122 30240V015436715918KG camp/entorn labor-regadiu  
123 53245M412130769511LP entorn/camp labor-regadiu/  
improductiu/pastures  
124 67648U517289051670ED camp/entorn labor-regadiu  
130 80929W240725644303ZF entorn fruiters-regadiu/improductiu  
136 79616A318177636497GM camp/entorn labor-regadiu  
137 73191N017223568218TQ camp/entorn fruiters-regadiu  
138 19862T813798523910BE camp/entorn labor-regadiu  
140 88973C987744406767GX camp/entorn labor-regadiu  
141 61086L239532815975HL camp/entorn labor-regadiu  
142 76531P476687735799RG camp/entorn labor-regadiu  
146 19639H700668190072WI entorn labor-regadiu  
147 34842B720626655300GS camp/entorn labor-regadiu  
148 05406T674802865458DJ camp/entorn labor-regadiu  
9023 04928P268978634140EX entorn via pública  
9025 03324Y171981587227CM camp/entorn via pública (Camí dels presoners)  
9017 15098K639503386543AK entorn via pública  
  
  
  
E) INSTRUCCIONS PARTICULARS DE PROTECCIÓ I USOS COMPATIBLES, SENYALITZACIÓ I DIVULGACIÓ  
  
Article 1. Objecte  
La present resolució té per objecte determinar les instruccions particulars de protecció i usos compatibles de la declaració com a Lloc de la Memòria Democràtica de la Comunitat Valenciana del Camp de Concentració d'Albatera, situat en el terme municipal de San Isidro ( Alacant).  
El Camp de Concentració d'Albatera és un Lloc de Memòria Democràtica de la Comunitat Valenciana quan està indissolublement associat al patrimoni memorialista del final de la guerra i la dictadura franquista.  
  
Article 2. Espais i elements memorialistes protegits  
1. Formen part del patrimoni memorialista protegit el camp de concentració constituït pel perímetre d'un polígon irregular d'uns 709 m. de longitud per 200 m. d'ample, amb una superfície aproximada a 12 Ha. de terreny i un entorn de 50 metres contigus a aquest polígon, en raó a la seua adequada protecció per tractar-se d'una zona de rellevant interés arqueològic, així com tots aquells elements que es troben en aqueix espai que en l'actualitat estan a la vista així com els elements ocults i els que en un futur puguen ser exhumats.  
2. Així mateix, quedaran protegits com a béns mobles de l'àrea declarada i gaudiran de la mateixa protecció, tots aquells elements actuals o futurs, que s'instal·len en l'espai declarat per a la dignificació i homenatge a les víctimes.  
  
Article 3. Règim d'inscripció del bé  
Conforme a l'art. 24 de la Llei 14/2017, de 10 de novembre, de memòria democràtica i per a la convivència de la Comunitat Valenciana, la inscripció d'un lloc o itinerari de la memòria democràtica de la Comunitat Valenciana en el corresponent catàleg suposarà un reconeixement singular i l'aplicació del règim general de protecció establit en la llei.   
  
Article 4. Règim particular de protecció i conservació  
1. Les persones propietàries, titulars de drets o simples posseïdores dels terrenys o immobles inscrits com a lloc de la memòria democràtica de la Comunitat Valenciana, en tot cas hauran de:  
a) Dur a terme les actuacions de conservació, protecció i manteniment en raó de la seua condició de lloc de la memòria democràtica, de manera que es garantisca la salvaguarda dels seus valors.  
b) Utilitzar els béns de manera compatible amb els valors intrínsecs a la seua condició.   
c) Executar les obres o actuacions per a la conservació, manteniment o custòdia, ordenades per l'Institut Valencià de la Memòria Democràtica, els Drets Humans i les Llibertats Públiques, o òrgan que corresponga, de conformitat amb la disposició transitòria primera de la Llei 14/2017, de 10 de novembre, de memòria democràtica i per a la convivència de la Comunitat Valenciana, a la vista dels informes tècnics dels quals es desprenga aquesta necessitat, el cost de la qual no supere el 50% del valor del bé de què es tracte.  
d) Facilitar a l'Institut Valencià de la Memòria Democràtica, els Drets Humans i les Llibertats Públiques, o òrgan que corresponga, de conformitat amb la Llei 14/2017, de 10 de novembre, les activitats d'inspecció, així com totes les actuacions tendents d'evitar la destrucció i deterioració del bé.  
2. Correspon a l'Institut Valencià de la Memòria Democràtica, els Drets Humans i les Llibertats Públiques, o òrgan que corresponga, de conformitat amb la Llei 14/2017, de 10 de novembre, assessorar sobre aquelles obres i actuacions precises per al compliment del deure de conservació.  
3. L'Institut Valencià de la Memòria Democràtica, els Drets Humans i les Llibertats Públiques, o òrgan que corresponga, de conformitat amb la Llei 14/2017, de 10 de novembre, de memòria democràtica i per a la convivència de la Comunitat Valenciana, col·laborarà en la conservació, manteniment i rehabilitació de conformitat amb la citada llei.  
  
  
Article 5. Usos permesos  
4.1. Els usos permesos seran aquells tendents a la conservació, restauració, i rehabilitació, valoració i gaudi del bé i el seu entorn, i que contribuïsquen a la consecució d'aquests fins sense degradar la seua imatge o posar en perill la seua conservació, ni alterar els seus valors memorialistes.  
4.2. Els usos permesos, en tot cas hauran de:  
a) Respectar el manteniment del perímetre, estructura i configuració del bé inscrit, afavorint la conservació dels elements patrimonials que l'integren.   
b) Respectar el manteniment de tots els elements adjacents, especialment els forats provocats pels impactes dels trets de qualsevol naturalesa.  
4.3. No està permés dur a terme cap activitat que puga portar a la deterioració del bé protegit ni del seu entorn, o que implique el menyspreu de la dignitat de la memòria de les víctimes recloses, torturades i/o executades, quedant només permeses les activitats encaminades a la dignificació del lloc, l'homenatge a les víctimes i els seus familiars, o les dirigides a establir rutes de la memòria democràtica, activitats didàctiques i similars.  
4.4. No s'autoritzarà cap nova edificació ni alteració o modificació de béns i instal·lacions dins del perímetre del camp ni del seu entorn, qualsevol que en siga l'ús, excepte aquelles edificacions vinculades a la protecció i/o divulgació del bé.  
4.5. Es prohibeix l'accés amb vehicles motoritzats a zones o vials inclosos en l'entorn que en l'actualitat no es troben asfaltats, amb l'excepció dels vehicles d'ús agrícola, ramader, forestal i patrimonial.  
  
4.6. Queden expressament prohibits l'abocament de residus, els moviments de terres i excavacions, excepte aquells moviments i actuacions que siguen necessaris per a l'estudi, conservació i valoració del bé.  
  
Article 6. Obligacions i drets.  
5.1. Les persones propietàries, titulars de drets o simples posseïdores dels terrenys o immobles inscrits com a lloc de la memòria democràtica de la Comunitat Valenciana, a més de les obligacions a les quals es refereix l'article 3, en tot cas hauran de:  
a) Comunicar a l'Institut Valencià de la Memòria Democràtica, els Drets Humans i les Llibertats Públiques, o òrgan que corresponga de conformitat amb la Llei 14/2017, de 10 de novembre, les transmissions o actuacions que, en relació amb els béns inscrits, efectuen per qualsevol títol, causa o circumstància, així com els danys o altres afectacions que aquests patisquen.  
b) Permetre la seua senyalització, conforme al que s'estableix en l'article 28 de la Llei 14/2017, de 10 de novembre, de la Generalitat, de memòria democràtica i per a la convivència de la Comunitat Valenciana.  
c) Permetre la visita pública en dies i hores prèviament assenyalats. L'emplene d'aquesta obligació podrà ser dispensat totalment o parcialment per l'Institut Valencià de la Memòria Democràtica, els Drets Humans i les Llibertats Públiques o òrgan que corresponga, de conformitat amb la Llei 14/2017, de 10 de novembre, quan hi haja causa justificada.  
d) Quantes altres obligacions se'ls imposen expressament per la normativa d'aplicació en matèria de memòria democràtica i patrimoni cultural valencià.  
5.2. Les persones propietàries, titulars de drets o simples posseïdores dels terrenys o immobles inscrits com a lloc de la memòria democràtica de la Comunitat Valenciana, tenen els drts següents:  
  
a) Rebre assessorament per part de l'Institut Valencià de la Memòria Democràtica, els Drets Humans i les Llibertats Públiques, o òrgan que corresponga, de conformitat amb la Llei 14/2017, de 10 de novembre, en tot el relatiu a la conservació i protecció del bé.  
b) Sol·licitar subvencions o altres mesures de foment que puguen establir-se per a la seua conservació.  
  
Article 7. Règim d'intervenció administrativa.  
1. L'Institut Valencià de la Memòria Democràtica, els Drets Humans i les Llibertats Públiques, o òrgan que corresponga, de conformitat amb la Llei 14/2017, de 10 de novembre, podrà impedir qualsevol enderrocament i suspendre qualsevol classe de moviment de terres, obra o intervenció que no siguen necessàries per a salvaguardar la integritat d'un bé inscrit en el catàleg de llocs de la memòria.   
2. Les entitats locals hauran de comunicar a l'Institut Valencià de la Memòria Democràtica, els Drets Humans i les Llibertats Públiques, o òrgan que corresponga, de conformitat amb la Llei 14/2017, de 10 de novembre, amb caràcter previ a la seua tramitació, les sol·licituds de llicència de parcel·lació, moviment de terres, obra, edificació, enderrocament o intervenció que els siguen formulades i afecten un lloc de la memòria inscrit.  
3. Amb la finalitat de salvaguardar els valors que van motivar la inscripció en el catàleg, serà necessària l'autorització de l'Institut Valencià de la Memòria Democràtica, els Drets Humans i les Llibertats Públiques, o òrgan que corresponga, de conformitat amb la Llei 14/2017, de 10 de novembre, per a qualsevol canvi o modificació que es desitge dur a terme en un lloc de la memòria i que pot afectar la seua conservació, tant de tota mena d'obres o intervenció, incloent-hi remocions del terreny, com a canvis d'ús, cablejat, antenes i conduccions aparents.  
  
4. La sol·licitud d'autorització haurà d'acompanyar-se d'un projecte de conservació corresponent a la intervenció que es pretenga realitzar i la seua repercussió sobre els valors del bé inscrit.  
5. L'autorització s'entendrà caducada si transcorreguera un any sense haver-se iniciat les actuacions per a les quals va ser sol·licitada.  
6. Es prohibeixen l'emmagatzematge a l'aire lliure de materials i l'abocament de residus. La senyalització del lloc per a la seua dignificació haurà d'ajustar-se a la tipologia que s'establisca i serà harmònica amb el lloc i el seu significat històric i simbòlic.  
  
Article 8. Obligacions en relació amb instruments d'ordenació, urbanisme i medi ambient  
1. Els instruments de planificació territorial i el planejament urbanístic establiran determinacions d'ordenació concordes amb el règim de protecció establit per als béns inscrits en el Catàleg de llocs i itineraris de la memòria democràtica de la Comunitat Valenciana.  
  
2. El planejament urbanístic inclourà els llocs inscrits en el corresponent catàleg mitjançant fitxa individualitzada i amb un grau de protecció adequat a la preservació d'aquests béns.  
3. L'Institut Valencià de la Memòria Democràtica, els Drets Humans i les Llibertats Públiques,o, si fa el cas, l'òrgan amb competències en matèria de memòria que corresponga, emetrà informe preceptiu i vinculant al planejament territorial i urbanístic respecte dels béns inscrits en el Catàleg de llocs i itineraris de la memòria democràtica de la Comunitat Valenciana.  
4. En les actuacions sotmeses als instruments de prevenció i control ambiental segons la legislació vigent, s'adoptaran les mesures protectores i cautelars necessàries per a conservar els béns inscrits en el Catàleg de llocs i itineraris de la memòria democràtica de la Comunitat Valenciana.  
  
Article 9. Patrimoni arqueològic  
Per a la realització d'intervencions arqueològiques en el bé declarat Lloc de la Memòria Democràtica de la Comunitat Valenciana, s'haurà de presentar una proposta d'intervenció, que haurà de definir el seu abast en els termes que prescriu la Llei 4/98, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià, modificada per la Llei 9/2017, de 7 d'abril, i anar acompanyada de la documentació tècnica oportuna que permeta la seua avaluació patrimonial. També haurà d'especificar la ubicació així com adjuntar les fotografies que permeten constatar la situació actual i la seua transcendència patrimonial.  
Article 10. Senyalització i difusió  
1. L'Institut Valencià de la Memòria Democràtica, els Drets Humans i les Llibertats Públiques, o òrgan que corresponga, de conformitat amb la Llei 14/2017, de 10 de novembre, farà la senyalització del bé protegit mitjançant la senyalística corporativa sobre memòria democràtica aprovada.  
2. Aquest òrgan adoptarà les mesures oportunes per a la difusió i divulgació dels llocs de la memòria, així com dels valors que representa.  
  
  
Article 11. Règim sancionador  
1. L'incompliment de les obligacions i deures previstos en els preceptes anteriors donarà lloc a l'exigència de la corresponent responsabilitat sancionadora en els termes de l'art. 59 i següents de la Llei 14/2017.  
2. D'igual manera, l'incompliment de les obligacions i deures establits en els preceptes anteriors sobre el règim de protecció, usos compatibles i mesures cautelars, facultarà a la Generalitat Valenciana l'expropiació forçosa dels terrenys i immobles inscrits com a llocs de la memòria democràtica de la Comunitat Valenciana, per causa d'utilitat pública o interés social. Constituirà a més causa d'interés social per a l'expropiació per la Generalitat Valenciana, el perill de destrucció o deterioració irreparable del bé.  
  
F) MESURES CAUTELARS PER A la PROTECCIÓ I CONSERVACIÓ DEL BÉ  
1. La iniciació del present procediment de declaració i inscripció del bé en el catàleg de llocs i itineraris de la memòria, porta aparellada l'anotació preventiva del bé en el Catàleg de llocs i itineraris de la memòria democràtica de la Comunitat Valenciana, i determinarà l'aplicació immediata del règim previst en la llei per als béns inscrits.  
  
2. En tant es dicte resolució definitiva, queden suspeses amb caràcter cautelar la tramitació de les llicències municipals de parcel·lació, moviment de terres, obres, edificació o demolició que pogueren existir, així com els efectes de les ja atorgades.  
3. Igualment queda suspesa cautelarment qualsevol intervenció que pose en perill els valors del bé a protegir, així com qualsevol canvi d'ús d'aquest.  
No obstant això, la Direcció General de Qualitat Democràtica, Responsabilitat Social i Foment de l'Autogovern, podrà autoritzar les actuacions esmentades quan considere que, en aplicació de les normes de protecció establides en la present resolució, manifestament no perjudiquen els valors del bé que motiven la incoació, així com les obres que per causa de força major o interés general hagueren de realitzar-se inajornablement.  
  
  
ANNEX II  
Relació de presoners rellevants   
del Camp de Concentració d'Albatera  
  
Coronels:  
- Juan Ibarrola Orueta, 22é Cos de l'exèrcit popular de la República.  
- Ricardo Burrillo Stholle, Servei d'Intel·ligència Militar (SIM) i Direcció General de Seguretat.  
- Leopoldo Ortega Nieto, mediador amb l'exèrcit nacional en la revolta comunista de Madrid (5-13 març 1939).  
  
Caps de milícies populars:  
- Etelvino Vega Martínez, 68a Divisió de l'Exèrcit Popular Republicà i comandant militar d'Alacant. Afusellat el 15 de novembre de 1939, al costat de 26 republicans més, en les tàpies del cementeri municipal d'Alacant.  
- Nilamón Toral Azcona, exèrcit popular republicà, va manar en l'Agrupació de Divisions de la batalla de Valsequillo (Còrdova) en 1939, una de les més veteranes de l'exèrcit popular, a la qual es va encarregar la defensa del Port d'Alacant en els últims dies.  
- Antonio Molina. Va manar una divisió en el Jarama.  
  
  
Polítics:  
- David Antona Rodríguez, governador civil de Ciudad Real des de 1938.  
- Antonio Trigo Mairal i José Gómez Osorio, governadors civils de Madrid.  
- Rafael Henche de la Plata, alcalde de Madrid (1937-1939).  
- Ángel Pedrer García, del SIM.  
- Manuel Arnil, del Comité de Defensa Confederal.  
- Ricardo Zabala, diputat socialista.  
- Antonio Pérez García, del Consell Nacional de Defensa, en representació d'UGT.  
- José Rodríguez Vega, secretari general d'UGT des de 1938, va succeir Largo Caballero.  
- Amós Acero Pérez, diputat socialista (1931-1933) i alcalde de Vallecas (1931).  
- Jaume Mata i Romeu, del Partit dels Socialistes Catalans, president de l'Associació d'Aviadors de la República (1976).  
- Alfonso Fernández Torres, va ser secretari general de la Federació Socialista de Jaén i president de la Diputació.  
- Jesús Larrañaga Churruca, comissari general de l'exèrcit d'Euskadi, i va assumir el comandament en el port d'Alacant durant els últims dies.  
- Luis (Ramón o Eduardo) Sendín López, comissari general de Blindats.  
- Antonio Ejarque Pina, 25a Divisió del XVI Cos de l'Exèrcit.  
- Miguel Pedrero García, cap del SIM.  
- Francisco Trillo, sotssecretari de Sanitat.  
- Heriberto Quiñones González, reorganitzador del PCE després de la guerra.  
  
Periodistes:  
- Manuel Navarro Ballesteros, director de Mundo Obrero.  
- Manuel Villar Mingo, director de Fragua Social.  
- Eduardo de Guzmán, director del periòdic sindicalista de Madrid Castilla Libre.  
- Aselo Plaza, redactor en cap de la Confederació Nacional del Treball (CNT).  
  
Metges:  
- Joan Baptista Peset Aleixandre, rector de la Universitat de València.  
- Gonzalo Recatero, cap de Sanitat de l'exèrcit de Llevant.  
- Francisco Bajo Mateos, Direcció General d'Higiene Infantil.  
  
Escriptors:  
- Miguel Alonso Calvo, de pseudònim Ramón de Garciasol.  
- Pascual Pla i Beltrán, poeta valencià, mort a Veneçuela en 1966.  
  
- Ángel Gaos González-Pola, escriptor oriolà.  
- Marcos Ana (Fernando Macarro Castillo), poeta.  
- Manuel Tuñón de Lara, historiador, va romandre en el camp fins a l'últim dia, en què va ser traslladat a Porta Coeli.  
- Jorge Renales Fernández, posteriorment escriptor amb el pseudònim de Jorge Campos, Premi Nacional de Literatura en 1955, autor de Cuentos sobre Alicante y Albatera, que va estar pocs dies en el camp.  
  
Al costat d'aquests:  
- Manuel García Pelayo, jurista, després president del Tribunal Constitucional.  
- Arturo Rodríguez Suárez.  
- i l'il·licità Rafael Ramos Folqués, registrador de la Propietat.  
  
Un llistat de la resta de presoners es pot consultar en la publicació web de la Universitat d'Alacant en:  
https://archivodemocracia.ua.es/es/represion-franquista-alicante/campo-de-albatera.html  
  
  
  
  
  
  
ANNEX III  
Camps de concentració de la Comunitat Valenciana  
  
A la Comunitat Valenciana entre 1938 i 1943 es computen aproximadament 49 camps de concentració franquista.  
  
Província d'Alacant: 15.  
- Camp de concentració d'Albatera, a San Isidro. Va comptar amb entre 72.275-76.394 persones amuntegades en barracons i a l'aire lliure. Inclou entre les seues pràctiques tortures i assassinats. Es van utilitzar els terrenys que va ocupar l'anterior camp de treball republicà, obert a l'octubre de 1937.  
- Camp de concentració dels Ametlers, Alacant. Durant 10 dies van passar per ell mes de 30.000 persones que es van trobar sense aliments, morint centenars dels presoners. Estretament relacionat amb el Camp de concentració d'Albatera.  
- Camp de concentració a la casa d'exercicis espirituals Sant Ignasi, en el barri de Benalua, Alacant. Va funcionar fins a finals de 1939.  
  
- Camp de concentració del Castell de Sant Ferran, Alacant. Va funcionar fins a finals de 1939.  
- Castell de Santa Bàrbara, Alacant. Va funcionar fins a finals de 1939.  
- Plaça de bous, Alacant. Camp provisional que va funcionar entre abril i maig de 1939.  
- Camp de concentració d'Oliver, Alcoi. Situat en una antiga fàbrica (l'Estamera). Va operar entre el 5 d'abril i el 29 de novembre de 1939.  
  
- Hospital suec-noruec, Alcoi. Va funcionar des de 1939 fins a 1943.  
- Camp de concentració Espanya, Dénia. Amb 2.000 interns. Al desembre 1939 va passar a ser presó.  
- Palau d'Altamira, Elx. Va operar des d'abril de 1939. Més tard fou camp-presó.  
- Camp de concentració d'Elda. Documentat de juliol a novembre de 1939.  
- Cinema Cervantes, Col·legis Eliseo Verdú i Pare Manjón, Elda.  
- Camp de concentració de Monòver. Situat en la plaça de bous i en un altre edifici. En 1939 va passar a ser camp penitenciari.  
- Convent de les Comanadores i Seminari Diocesà de Sant Miquel, Oriola. Va funcionar en 1939. Després fou presó.  
- Camp de concentració de Villena. Ubicació desconeguda. Va operar entre els anys 1939-1940.  
  
Província de Castelló: 13.  
- Camp de concentració, Almenara. Va acollir a més de 3.000 presoners entre abril i juny de 1939.  
- Camp de concentració, Azuébar. Ubicació desconeguda.  
- Caserna de Sant Francesc, Castelló de la Plana. En funcionament entre juny 1938-setembre 1939.  
- Plaça de bous; Castelló de la Plana. Va operar durant l'estiu de 1938.  
- Camp de concentració, Xilxes. Ubicació desconeguda.  
- Camp de concentració de Borriana-Nules, Nules. Platja de Nules. Va funcionar a l'abril de 1939.  
- Camp de concentració, Moncofa. Platja de Moncofa. Va concentrar més de 3.500 presoners.  
- Camp de concentració, Pina de Montalgrao. En funcionament entre 28 de març fins al 16 d'abril de 1939.  
- Camp de concentració, Sogorb. Ubicació desconeguda.  
- Camp de concentració, Soneja. Situat en una fàbrica al costat del riu Palància. Va albergar més de 12.300 presoners.  
- Camp de concentració, Sot de Ferrer. Hi va recloure uns 12.100 presoners en terreny envoltat de filats.  
- Camp de concentració del Toro-Barracas, el Toro. Ubicació desconeguda.  
- Camp de concentració, La Vall d'Uixó. Amb més de 1.500 presoners. Va ser un camp provisional.  
  
Província de València: 21.  
- Camp de concentració d'Alberic. Ubicació desconeguda.  
- Camp de concentració d'Alzira. Ubicació desconeguda.  
- Camp de concentració d'Algar de Palància. Ubicació desconeguda.  
- Camp de concentració de Carcaixent. Ubicació desconeguda.  
- Camp de concentració de Catarroja. Situat en una antiga fàbrica de paper. Creat l'any 1939.  
- Camp de concentració de Quart de les Valls. Va albergar més de 5.000 presoners.  
- Camp de concentració d'Estivella. Ubicació desconeguda. Va empresonar uns 2.000 interns.  
- Camp de concentració de Faura-Quartell. Va recloure més de 2.300 presoners.  
- Camp de concentració de Gilet-Petrés. Documentada la seua existència d'abril a maig de 1939.  
- Camp de concentració de Manuel. Va albergar més de 17.000 presoners (1939).  
- Camp de concentració de Montserrat. En una masia, amb uns 500 interns.  
- Camp de concentració d'Ontinyent. Abril 1939. Va funcionar en 1940 per a estrangers.  
- Camp de concentració de Riba-roja de Túria-Benaguasil-Masia del Pedrís. Camp provisional itinerant. Va comptar amb fins a 1.000 presoners.  
- Camp de concentració de Sagunt. Estació de Les Valls. Va funcionar a l'abril de 1939.  
- Camp de concentració de Torres Torres. Va recloure 1.500 interns. Va funcionar des d'abril de 1939.  
- Camp de concentració d'Utiel. Plaça de bous. Va recloure més de 6.000 presoners.  
- Camp de concentració de Castelló. Ubicació desconeguda.  
- Camp de concentració de Villar del Arzobispo. En funcionament des d'abril de 1939. Situat en un frontó amb més de 600 presoners.  
  
- Camp de concentració de Sueca. La Peanya. Més de 3.300 interns.  
  
- Cartoixa de Porta Coeli, Serra. Va empresonar més de 5.000 interns.  
- Plaça de bous, València. En funcionament a l'abril de 1939.  
  
  
  
ANNEX IV  
Documentació gràfica  
  
Vols americans: Sèrie A i Sèrie B:  
- Serie A -1945/46- Vol fotogramètric realitzat per Army Map Service dels EUA. Escala aproximada 1.43.000. Institut Cartogràfic Nacional. Centre Nacional d'Informació Geogràfica:   
https://fototeca.cnig.es/fototeca/  
- Serie B -1956/57- Vol fotogramètric realitzat per Army Map Service dels EUA. Escala aproximada 1.32.000. Institut Cartogràfic Valencià. Visor cartogràfic: https://icv.gva.es/va/