Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 3039, del 21-07-1997 (1997/8278)

RESOLUCIÓ de 4 de juny de 1997, de la Direcció General de Patrimoni Artístic de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència de la Generalitat Valenciana, per la qual es fa pública la delimitació de l'entorn de protecció i s'obri el període d'informació pública en l'expedient incoat per a la declaració com a monument a favor del convent de les Canònigues Regulars de Sant Agustí d'Alacant.
--------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   3039

Data del DOGV
:   21-07-1997

Secció del DOGV
:   ALTRES ANUNCIS - ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   1997/8278


Data del document
:   04-06-1997

Organisme emissor
:   Conselleria de Cultura, Educació i Ciència

Tipus de document
:   Resolució

RESOLUCIÓ de 4 de juny de 1997, de la Direcció General de Patrimoni Artístic de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència de la Generalitat Valenciana, per la qual es fa pública la delimitació de l'entorn de protecció i s'obri el període d'informació pública en l'expedient incoat per a la declaració com a monument a favor del convent de les Canònigues Regulars de Sant Agustí d'Alacant.  
Trobant-se en tramitació l'expedient per a la declaració com a monument a favor del Convent de les Canònigues Regulars de Sant Agustí d'Alacant, incoat per Resolució de la Direcció General de Belles Arts, Arxius i Biblioteques, de data 17 de febrer de 1982 (BOE d'1 d'abril de 1982), aquesta Direcció General ha resolt:  
1. Fer pública la delimitació de l'entorn de protecció del Convent de les Canònigues Regulars de Sant Agustí d'Alacant, segons l'annex III que s'adjunta a la presente resolució.  
2. Continuar la tramitació de l'expedient d'acord amb les disposicions vigents.  
3. D'acord amb el que s'ha previst en l'article 87 de la Llei de Procediment Administratiu, obrir un període d'informació pública, a fi que totes aquelles persones que tinguen interés puguen examinar l'expedient per a la declaració com a monument, durant el termini de 20 dies, a partir de la publicació de aquesta resolució en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana. L'expedient estarà a disposició dels interessats en la Direcció General de Patrimoni Artístic, Servei de Patrimoni Arquitectònic i Mediambiental, de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència, avinguda de Campanar número 32, de València, de 09.00 a 14.00 hores.  
4. Que aquesta resolució es publique en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana i se notifique al Registre General de Béns d'Interés Cultural.  
València, 4 de juny de 1997.- La directora general de Patrimoni Artístic: Carmen Pérez García.  
ANNEX I  
Immoble objecte de la declaració.  
Entre els monuments de la ciutat d'Alacant, el Convent de la Canònigues destaca per la seua extraordinària qualitat, per la puresa de les seues línies i la correcció i harmonia de les seues proporcions; encara truncat, fa pensar que pogué haver sigut un dels aconseguiments més destacables de la construcció del segle XVIII en tota la Comunitat Valenciana.   
L'edifici actual consta de distints cossos, construïts en successives èpoques. L'original, alçat entre els anys 1725 a 1732, l'ala sud i l'església, i el cos nord.  
De la planta actual es dedueix l'existència d'un projecte unitari del conjunt, concebut cap a l'any 1724, amb el qual es pretenia realitzar un edifici de grans dimensions sensiblement rectangular seguint els límits de la parcel·la, amb un pati rectangular central, per al Reial Col·legi i l'església de la Companyia de Jesús.  
La part tancada de l'edificació estaria constituïda per un anell d'una crugia d'aproximadament 8,5 metres d'ample que deixaria un pati de 27 x 20 metres de llum a la planta baixa del qual es disposaria un pòrtic de 3,5 metres d'ample recorrent tot el perímetre.  
L'edifici no es va concloure segons els plans previstos, i es va construir en les següents fases:  
1. Zona construïda de 1725 a 1732.  
Comprén tot el cos oest (carrer de Sant Agustí ) i els inicis dels cossos nord i sud, formant una «U» d'ales curtes. El tram del cos nord topava amb una edificació primitiva de l'orde. Respon totalment al projecte original, amb mur exterior d'obra de pedra picada amb carreus acuradament escairats i de respectables dimensions, de roca calcària als sòcols i de gres a la resta. Està reforçat interiorment amb fàbrica de maçoneria i argamassa.   
Les façanes són llises i mostren la nuesa dels carreus, amb les finestres enquadrades amb motlures planes de plena vigència barroca, que fan referència a l'època que l'edifici va funcionar com a col·legi.  
La façana oest es troba totalment acabada. La seua composició pot donar-nos una idea de com hauria quedat la totalitat de la construcció en el cas que les obres hagueren prosseguit d'acord amb el suposat pla previ.  
És d'una gran sobrietat compositiva i formal. Està subjecta a una ordenació simètrica respecte a un eix vertical. Hi predominen els plens sobre els buits.   
Els cantons s'expressen amb enorme rotunditat ja que els buits estan allunyats d'ells. Al mateix temps les entrepilastres són de gran longitud i totes iguals. Aquesta possible monotonia provocada per la repetició rigorosa de la mateixa seqüència s'evita en introduir major varietat en el recorregut visual ascendent, en el qual una motlura plana, situada per damunt dels buits del segon pis, talla en dos espais aquest desenvolupament vertical. A això s'uneix també el major perforament de l'última planta en què s'augmenta el nombre de vans i per tant s'acurta la longitud de les entrepilastres. D'aquesta manera s'estableix clarament una franja horitzontal que preludia la rematada de l'edifici assolida mitjançant el recurs d'una potent cornisa que subratlla definitivament la terminació de la façana. Com a conseqüència de la diferència de nivells en les rasants dels carrers, sobre el cantó del carrer de les Monges s'organitza una lògia de finestres disposades en sèrie que d'alguna manera eliminen severitat al conjunt total.  
Destaca la decoració de la porta principal situada a la façana sud (carrer de les Monges). Presenta un pòrtic adovellat, flanquejat per pilastres sobre les quals es troba l'entaulament recte. Sobre ell hi ha un àtic piramidal on se superposen pinacles. L'ornamentació se centra en els escuts situats sobre l'eix vertical així com en els laterals que estableixen la unió entre el pòrtic i el mur, amb la utilització d'uns elements vegetals i de rocall de traçat rococó. La seua iconografia té paral·lelisme amb unes altres portades barroques de la ciutat, en especial amb les de l'església de Santa Maria.  
El pòrtic del pati presenta cinc intercolumnis amb columnes monolítiques d'ordre toscà de fustos llisos sobre els quals recolzen uns arcs de mig punt, de cadiratge cuidat en l'arrancada i basta a la resta.  
La resta de fàbriques sembla de maçoneria, si bé es troben avui esquerdejades i és possible que amaguen uns altres draps de cadiratge, com apunten alguns indicis de la façana del pati, i en els enquadraments de les portes de les cel·les.  
L'escala té caixa de planta rectangular d'ampli desenvolupament; està realitzada en volta de tipus català revocada de morter. Hi destaca la taulelleria de les contrapetges i la barana de ferro de magnífic disseny anatòmic.   
L'estructura horitzontal està realitzada amb escaires de fusta d'índies, amb les arestes tallades en els forjats, i la coberta a manera de cintres. Aquesta és a dues aigües amb un tauler continu de taules disposades a límit que reben la cobertura de teula àrab.  
Les obres d'aquesta primera fase van haver de suspendre's per falta de recursos l'any 1732.  
2. La cúpula.  
L'any 1734 es reprenen lentament les obres, i es realitza en primer lloc la cúpula sota la direcció de fra Francesc Cabezas. Aquesta és de planta el·líptica sobre petxines, de manera que s'aconsegueix així un major moviment del que haguera proporcionat la circumferència; s'accentua radicalment d'aquesta manera l'espai barroc. Es decora amb nervis i motlures d'escaiola. Destaca la decoració amb figures i motius vegetals de les petxines.  
La cúpula remata la crugia de l'escala i s'eleva sobre un tambor de forma octogonal. Es revesteix exteriorment amb teula esmaltada. La rotunditat arquitectònica de la cornisa de façana és tanta que la cúpula queda com deslligada espacialment de tot el cos inferior de forma que gaudeix de total autonomia.   
3. Prolongació de l'ala sud i església jesuïta.  
Les obres de l'ala sud (carrer de les Monges) van continuar fins l'altura del primer cos d'obra, encara que no es prolonga el pòrtic, amb les mateixes qualitats originals i cobrint-la provisionalment a manera de terrassa. També s'inicia l'església en l'ala est a continuació del cos sud, i es realitzen només els començaments i part de la façana. Les obres van quedar interrompudes l'any 1767 amb l'expulsió dels jesuïtes i van passar a ser propietat de l'estat.  
4. Obres de reforma per a convent.  
Transcorreguts anys sense que l'edifici s'ocupara, la comunitat del veí convent d'Agustines va acudir al rei i demanà que els donaren l'antiga casa dels jesuïtes per a traslladar-s'hi. Carles III va acollir el prec i les mares van poder prendre possessió de l'edifici, l'any 1735 i, una vegada realitzades les obres d'adaptació, traslladar-s'hi l'any 1790. Mentre que l'exterior no va haver de canviar entre una i l'altra etapa, l'interior en canvi va haver d'adequar-se a usos distints dels que s'havia destinat. Les sales del col·legi es distribueixen de nou per tal d'adequar-se a les necessitats de l'orde de clausura.   
Orellana assenyala: «Gonsalvez de Coniendo va realitzar el disseny de convent, església, casa d'educands i educats, tot en una peça, i sense comunicació, si només amb l'església, que s'havia d'executar a la ciutat d'Alacant i monges de la Sang de Crist, agustines».  
La planta en l'actualitat consta d'un corredor per a la circulació longitudinal contigu a la façana del carrer, pel qual s'accedeix a les cel·les que donen al pati.  
5. Església del santuari de la Preciosa Sang de Crist (1800-1804).  
Sota la direcció de Vicent Marzo es reprenen pràcticament des de zero les obres de l'església, ubicada a l'ala est.  
La planta és rectangular amb murs perimetrals de càrrega, no té capelles laterals i l'eix longitudinal perpendicular al carrer de les Monges és per on s'accedeix directament des de l'exterior.  
Un vestíbul serveix de transició entre el carrer i la nau.   
El presbiteri és recte i té dues finestres situades a gran altura i a cada costat dels costats de major longitud; les de llevant permeten l'entrada de la llum; les del costat oposat connecten directament amb les instal·lacions conventuals.  
Té el cor als peus, enlaire, coincidint amb el nivell del primer pis. Està protegit per la gelosia i la reixa de ferro; i és des d'on assisteixen les monges a la celebració de la missa.  
El sostre és horitzontal; una motlura de mitja canya de gran desenvolupament permet la continuïtat amb els panys verticals.  
No té decoració de cap tipus, les parets i els sostres són llisos, acabats amb pintura blanca.   
Es cobreix a una aigua, i queda conclosa l'any 1804.  
Va haver de quedar també almenys realitzada la fonamentació i l'arrancada de la resta del cos nord (cantó N-E), perquè es troba totalment buidat el terreny fins el carrer de Maldonado, i només falta buidar el tram del cos nord que enllaça amb la part iniciada el 1725 i que havia d'estar ocupada encara per la primitiva edificació.  
6. D'altres obres.  
L'elevació del cos est que quedava a continuació de l'església i del seu pòrtic transformat en crugia tancada, va haver de realitzar-se per mestres d'obra menors i amb poques pretensions perquè es percep que el començament parteix de l'esquema original, però es perd la claredat exposada en la resta de les obres. S'executa a més amb una qualitat molt inferior, tant en fàbriques com en fustes.  
Pitjor és el cas de les adaptacions que van afectar les restes de l'edifici que havia quedat en el carrer de Maldonado interrompent l'enllaç dels cossos est i oest. Totes elles van quedar cobertes al terrat, i això ha obligat a la seua renovació ja en aquest segle.  
Posteriorment a la guerra civil, la comunitat va considerar convenient efectuar treballs per a l'exterior i va alçar una nova planta en la crugia sud. Es va realitzar aquesta, per raons econòmiques, amb murs de maçoneria i morter de ciment, encara que l'Ajuntament va indicar en un principi la conveniència de realitzar-lo amb cadiratge, si bé s'ha deixat lleugerament reculat per a permetre el seu xapat en pedra. Els forjats són de bigueta pretensada.  
Més avant es va produir una desgraciada reforma de l'església i del cor baix que va ocasionar la destrucció d'un arc.  
ANNEX II  
Parts integrants.  
El convent.  
L'església.  
ANNEX III  
Delimitació de l'entorn de protecció.  
a) Justificació de la delimitació.   
El criteri general seguit per a la delimitació de l'entorn de protecció consisteix a incloure dins de la seua àrea els següents elements urbans:  
- Parcel·les que limiten directament amb la que ocupa el bé d'interés cultural, al qual pot afectar, tant visualment com físicament, qualsevol intervenció que es realitze sobre elles.  
- Parcel·les que donen al mateix espai públic que el bé d'interés cultural i que constitueixen l'entorn visual i ambiental immediat i en el qual qualsevol intervenció que es realitze pot suposar una alteració de les seues condicions de percepció o del caràcter de l'espai urbà.  
- Espais públics en contacte directe amb el bé d'interés cultural i les parcel·les enumerades anteriorment i que constitueixen part del seu ambient urbà immediat.  
- Edificacions o qualsevol element del paisatge urbà que encara que no tenen una situació d'immediatesa amb el bé d'interés cultural afecten de forma fonamental la seua percepció.  
b) Descripció literal de la delimitació.  
Origen: prolongació de la mitgera sud de l'edificació número 3, carrer de Sant Agustí, amb l'eix d'aquest carrer, punt A.  
Sentit: horari.  
Línia delimitadora: des de l'origen, punt A, per la mitgera sud de la casa número 3 del carrer de Sant Agustí entra a l'illa, seguint les mitgeres de ponent de les cases número 3 i 5, així com la número 10 del carrer de Montegón; creua el carrer, segueix per les mitgeres de ponent de les cases número 9, 11, 13, 15 i 17 del carrer de Sant Agustí, segueix per la mitgera oest de la número 12 de la plaça de Quijano, incloent les façanes sud i oest de la plaça, fins trobar l'eix del carrer del Carme. Continua a llevant per l'eix d'aqueix carrer fins arribar al carrer de Maldonado, continua per aquest eix fins la prolongació de la mitgera est de la casa número 3 de la plaça de al Mare de Déu del Remei; ací gira al sud per la mitgera fins trobar-se amb aquesta plaça. Des d'aquest punt es desplaça al sud fins que arriba a la prolongació de la mitgera sud de l'edifici número 2 de la plaça, segueix per ella desplaçant-se cap a ponent sobre les mitgeres sud de les cases número 4 i 2 del carrer de les Monges; ix al carrer de Sant Agustí, segueix a nord per l'eix del carrer fins l'origen, punt A.  
c) Descripció gràfica de la delimitació.  
S'hi adjunta plànol.