Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 5200, del 16-02-2006 (2006/1246)

Notificació a Lauren Patricia Sinclair de la sentència recaiguda en les actuacions de juí ordinari número 442/2003.
-------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   5200

Data del DOGV
:   16-02-2006

Secció del DOGV
:   IV. ADMINISTRACIÓ DE JUSTÍCIA - A) EDICTES I CÈDULES DE NOTIFICACIÓ D'INTERLOCUTÒRIES, PROVISIONS I SENTÈNCIES

Número del document
:   2006/1246


Organisme emissor
:   Jutjat de Primera Instància Número 1 de la Vila Joiosa

Tipus de document
:   Edicte

Notificació a Lauren Patricia Sinclair de la sentència recaiguda en les actuacions de juí ordinari número 442/2003. [2006/S1246]  
Procediment: assumpte civil 000442/2003.  
Juí: juí ordinari 000442/2003.  
Part demandant: Dean Alan Doherty.  
Part demandada: Lauren Patricia Sinclair.  
En el juí referenciat, s'ha dictat la resolució el text literal diu així:  
«Sentència  
La Vila Joiosa, 18 de maig de 2004  
Paz Fernández Muñoz, jutgessa titular del Jutjat de Primera Instància i Instrucció número 1 d'esta ciutat, ha vist les actuacions de juí ordinari seguits en este Jutjat amb el número 442/2003, promogudes per Dean Alan Doherty i en la seua representació el procurador Luis Roglá Benedito i amb l'assistència lletrada de Pedro Beltrán Gamir, contra Laureen Patricia Sinclair, en situació processal de rebel·lia, dicta la present resolució.  
Antecedents de fet   
Primer. El procurador Luis Roglá Benedito, en nom i en representació acreditada en les actuacions, va interposar en data de 30 de juliol de 2003 demanda de juí ordinari contra Lauren Patricia Sinclair, en exercici d'una acció declarativa de domini, en la qual després d'exposar els fets i fonaments de dret que va estimar oportuns, acabava sol·licitant en la pètita que es dictara sentència que declarara que la finca registral descrita en les actuacions és de propietat exclusiva de l'actor, i que es lliurara manament al Registre de la Propietat a fi que deixara sense efecte la titularitat de la meitat indivisa de l'esmentada finca que consta a favor de la demandada i amb condemna en costes de la demandada.  
Segon. Admesa a tràmit la petició, amb l'examen previ de la jurisdicció i competència objectiva, per interlocutòria d'11 de setembre de 2003, es va acordar traslladar la petició a la demandada a fi que contestara en termini legal. Per interlocutòria de data 14 d'octubre de 2003, es va declarar en rebel·lia a la demandada, i es va convocar a les parts a l'audiència prèvia el 4 de desembre.  
Tercer. L'audiència prèvia es va celebrar en el dia assenyalat, en la qual va assistir la part actora però no la demandada, i prèvies les al·legacions oportunes es va sol·licitar la recepció del pleit a prova, i proposà l'actora documental per reproduïda, i testifical, i es va admetre tota la proposta i es va assenyalar per a la celebració del juí el 2 de febrer, que va haver de suspendre's i assenyalar-se novament per al dia 11 de març. El juí es va celebrar el dia esmentat en el qual va comparéixer la part actora, es va practicar la prova amb el resultat que consta en les actuacions, i després d'això, es va passar a la fase de conclusions i es va donar per finalitzada la vista i les actuacions vistes per a sentència.  
Quart. En el present procediment s'han observat les prescripcions legals, i la resta de normes d'igual i pertinent aplicació general, excepte el termini per a dictar sentència, atesa la càrrega de treball que suporta este jutjat.  
Raonaments jurídics  
Primer. L'acció exercitada per l'actora és la declarativa de la propietat exclusiva de la finca registral 20.835 del Registre de la Propietat d'esta ciutat, en la qual apareix com a titular registral la demandada pel que fa al 50% de la finca, i es basa en l'existència d'un negoci fiduciari estipulat entre les parts. Efectivament, en escriptura pública de compravenda de data 9 d'abril de 2001 figuren com a adquirents de la finca urbana descrita l'actor junt amb el demandat, la qual va tindre accés al registre, havent de procedir a la rectificació de la dita inscripció ja que esta va ser exclusivament adquirida amb diners provinents de l'actor. Per tot açò, la part demandada va ser declarada en rebel·lia.  
Segon. Com va assenyalar el Tribunal Suprem en les sentències de 30 de setembre de 1999 i 7 de febrer de 2000, el negoci fiduciari consistix en l'atribució patrimonial que un dels contractants, anomenat fiduciant, realitza en favor de l'altre, cridat fiduciari, perquè este utilitze la cosa o el dret adquirit per mitjà de la referida assignació, per a la finalitat que ambdós van pactar (STS de 2 de desembre de 1996) i que un contracte fiduciari «apareix definit jurisprudencialment com aquell conveni anòmal en què concorren dos contractes independents, un, real, de transmissió plena del domini, eficaç erga omnes i un altre, obligacional, vàlid inter parts, destinat a compel·lir l'adquirent a actuar de manera que no impedisca el rescat dels béns quan es done el supòsit obligacional pactat (STS de 19 de juny de 1997), i que l'Alt Tribunal ho ha explicitat, en allò referent a la validesa i eficàcia del negoci fiduciari, que la seua validesa i eficàcia, en no implicar frau de llei, està reconeguda i proclamada per reiterada jurisprudència (STS de 6 d'abril de 1987 i 2 de desembre de 1996).»  
En el mateix sentit es manifesta la jurisprudència que considera connexos amb els negocis simulats els contractes fiduciaris. Ja en el dret romà es coneixia el contracte fiduciari en les seues dues modalitats de fiducia cum amico i fiducia cum creditore, i és donava la primera quan algú desitjava que un amic administrara els seus béns, per a la qual cosa li transferia la propietat d'estos, encara que l'única cosa que realment perseguia era constituir un mandat o una simple administració sobre els béns, i la segona quan un deutor, per a garantir el compliment d'una obligació, transmetia al creditor la propietat d'un o més béns. En l'un i l'altre cas el medi utilitzat sobrepassava els fins perseguits, ja que es transferia la propietat per a obtindre un mandat o la garantia d'un crèdit. La jurisprudència ha reconegut el negoci fiduciari, com a figura diferent del negoci simulat, en assenyalar que en la fidúcia no hi ha simulació absoluta ni relativa, i que es tracta d'un negoci jurídic complex el tret peculiar de la qual radica en l'ocupació d'un medi desproporcionat amb la finalitat vertaderament perseguida per les parts, que és complir determinat encàrrec en el cas de la fiducia cum amico (SSTS 3-5-55; 18-2-65; 9-12-1981; 28-10-1988; 4-7-1998 i 5-3-2001. La validesa i eficàcia del negoci fiduciari s'ha proclamat quan no embolica frau de Llei.  
Tercer. I a això no s'oposa a l'apreciació de la fidúcia el que el contracte haja sigut documentat davant de fedatari públic, com té declarat el Tribunal Suprem en sentències de 15 de maig i 2 de juny de 1983, 24 de febrer de 1986, 1 de juliol i 5 i 10 de novembre de 1988 i 23 de setembre de 1989, ja que «l'eficàcia dels contractes atorgats davant de notari no aconseguix la veracitat intrínseca de les declaracions dels contractants, ni a la intenció o propòsit que oculten o dissimulen, perquè açò escapa a l'apreciació notarial, atés que, evidentment, el document públic dóna fe del fet i de la data .és a dir, d'allò que s'ha comprés en la unitat d'acte, però no de la seua veritat intrínseca.».  
D'altra banda, la necessitat d'acudir a la prova de presumpcions per a apreciar la realitat de la simulació o fidúcia, és doctrina reiterada del Tribunal Suprem, que en sentència de 5 de novembre de 1988 diu que «com té declarat esta Sala en la recent sentència de 13 d'octubre de 1987 al ser grans les dificultats de la prova plena de la simulació dels contractes pel natural interés que posen els contractants a fer desaparéixer tots els vestigis de la simulació i per aparençar que el contracte és cert i efectiu reflex de la realitat, obliga a acudir a la prova de presumpcions que autoritza l'article 1253 del Codi Civil, com es reconeix en reiterada doctrina jurisprudencial, de la que són exponent, entre altres i com més recents, les sentències de l'Alt Tribunal de 25 d'abril de 1981, 2 de desembre i 10 de juliol i 5 de desembre de 1984».  
Quart. Perquè bé, atés l'anteriorment ressenyat, tenint en compte les declaracions testificals practicades en l'acte de la vista, i la documental obrant en interlocutòries en què consta que l'actora va hipotecar el seu habitatge al Regne Unit, i que la suma va ser transferida a un compte corrent en el Banco Zaragozano, sucursal d'esta ciutat .document dos., en data 4 d'abril de 2001, és a dir, cinc dies abans de l'atorgament d'escriptura de compravenda davant de fedatari públic (9 d'abril del 2001); així com que part de la suma transferida va ser objecte de disposició per l'actor per mitjà de l'atorgament de dos xecs i un reintegrament el dia d'atorgament d'escriptura pública com consta en els apunts de la llibreta d'estalvi; tot això, conduïx a l'afirmació que l'habitatge va ser adquirit únicament per mitjà de diners aportats per l'actor, i que la fidúcia va ser pactada entre les parts en forma verbal mentre subsistira la relació afectiva entre ells, la qual igualment es presumix en el moment que la llibreta d'estalvi esmentada apareixen com a titulars l'actor junt amb la demanda, i els testimonis van declarar que van conviure junts durant uns mesos quan es va produir l'adquisició de l'habitatge.  
Quint. En definitiva, basant-se en els anteriors pronunciaments, procedix la íntegra estimació de la demanda, amb imposició de costes a la demandada, per aplicació de l'article 394.1 de la LEC.  
En virtut de l'anteriorment exposat, en nom del rei, i per la potestat conferida pel poble espanyol, de conformitat amb el que preveu l'article 117 de la Constitució Espanyola.  
Decisió  
Que amb l'estimació íntegra de la demanda interposada per Luis Roglá Benedito, en nom i representació de Dean Alan Doherty contra Lauren Patricia Sinclair, declare que la finca registral inscrita en el Registre de la Propietat de La Vila Joiosa amb el número 20.835, en el tom 629, llibre 215, foli 29, que consistix en tros de terra d'horta de 21 àrees, situada al terme de la ciutat de la Vila Joiosa, partida de Sant Antoni, també coneguda com Mediares, és de l'exclusiva propietat en el 100% de Dean Alan Doherty. I pel que fa a les costes, el seu pagament correspon a la part demandada.  
Ferma la present resolució, lliureu l'oportú manament al Registre de la Propietat d'esta ciutat a fi que procedisca a deixar sense efecte la titularitat de Lauren Patricia Sinclair pel que fa al 50% de l'esmentada finca registral, i procedisca a inscriure la titularitat del 100% del domini d'esta finca a favor de Dean Alan Doherty.  
Notifiqueu la present resolució a les parts, i feu-los saber que contra esta sentència es pot interposar recurs d'apel·lació que haurà de preparar-se davant d'este Jutjat en el termini de cinc dies a comptar de la notificació, de conformitat amb el que preveu l'article 457.1 de la LEC.  
Així ho pronuncia, mana i firma, Paz Fernández Muñoz, jutgessa del Jutjat de Primera Instància número 1 de la Vila Joiosa i el seu partit. Done fe.  
En atenció al desconeixement de l'actual domicili o residència de la part demandada, per provisió de 17 de gener de 2006, el jutge, de conformitat amb el que disposen els articles 156.4 i 164 de la Llei 1/2000, d'Enjudiciament Civil, ha acordat la publicació del present edicte en el tauler d'anuncis del Jutjat per a portar a efecte la diligència de notificació de sentència.  
La Vila Joiosa, 17 de gener de 2006.. La secretària judicial: Penélope Solá Sebastián.