Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 5433, del 22-01-2007 (2007/555)

RESOLUCIÓ de 26 de desembre de 2006, de la Direcció General de Patrimoni Cultural Valencià i Museus de la Conselleria de Cultura, Educació i Esport, per la qual s'incoa expedient de declaració de bé d'interés cultural, amb categoria de monument, a favor del Monestir de Sant Miquel dels Reis, situat a València, i s'obri període d'informació pública.
--------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   5433

Data del DOGV
:   22-01-2007

Secció del DOGV
:   III. ACTES ADMINISTRATIUS - C) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2007/555


Data del document
:   26-12-2006

Organisme emissor
:   Conselleria de Cultura, Educació i Esport

Tipus de document
:   Resolució

Descriptors 

:   * València
    * ben cultural
    * protecció del patrimoni
    * monument

Vista la resolució de 8 de juny 1981 de la Direcció General de Belles Arts, Biblioteques i Arxius per la qual es va acordar tindre per incoat expedient per a la declaració com a monument historicoartístic a favor del Monestir de Sant Miquel dels Reis, i l'informe favorable que respecte d'això va emetre la Reial Acadèmia de Belles Arts de San Fernando el 22 d'abril de 1983.
Vist, així mateix, l'informe del Servici del Patrimoni Arquitectònic i Mediambiental favorable a la continuació de l'expedient de referència.
Atés que, segons el que disposa l'article 27.7 de l'esmentada llei, es requerix la incoació d'un nou expedient respecte del ja iniciat en data 8 de juny de 1981, i després d'haver-se complementat l'expedient amb els requisits exigits per la llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià,
Esta Direcció General, en l'exercici de les atribucions que li atorga el Reglament Orgànic i Funcional de la Conselleria de Cultura, Educació i Esport, resol:
Primer. Incoar nou expedient per a la declaració de bé d'interés cultural, amb categoria de monument, a favor del Monestir de Sant Miquel dels Reis, situat a València.
Segon. De conformitat amb el que disposa l'art. 28 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, determinar els valors del bé que justifiquen la declaració, descriure'l amb les seues parts integrants per a identificar-lo perfectament, així com delimitar l'entorn afectat i fixar les normes de protecció del bé i el dit àmbit en els annexos que s'adjunten a la present resolució.
Tercer. En compliment d'allò que s'ha preceptuat en l'art. 27.3 de la Llei del Patrimoni Cultural Valencià, notificar esta resolució als interessats i a l'Ajuntament de València i fer-los saber que, de conformitat amb el que establixen els articles 35 i 36, en relació amb el 27.4 de la Llei, la realització de qualsevol intervenció, tant en el monument com en el seu entorn, haurà de ser autoritzada preceptivament per esta Direcció General amb caràcter previ a la seua realització i a l'atorgament de llicència municipal, si és el cas, quan esta siga preceptiva, així com qualsevol canvi d'ús en l'immoble a què es contrau la present incoació, de conformitat amb el que disposa art. 33 de la mencionada llei.
Quart. La present incoació, d'acord amb el que establix l'art. 33 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, determina la suspensió de l'atorgament de llicències municipals de parcel·lació, urbanització, construcció, demolició, activitat i la resta d'actes d'edificació i ús del sòl que afecten l'immoble i el seu entorn de protecció, així com de les dites actuacions quan siguen dutes a terme directament per les entitats locals. Queden també suspesos els efectes de les ja atorgades, suspensió els efectes de la qual es resoldran després de la declaració, de conformitat amb la limitació temporal continguda en l'incís segon de l'article 33 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià.
No obstant això, la Direcció General de Patrimoni Cultural Valencià i Museus, podrà autoritzar les actuacions mencionades quan considere que, en aplicació de les normes de protecció determinades per la present resolució, manifestament no perjudiquen els valors del bé que motiven la incoació, així com les obres que, per causa major o interés general, hagen de realitzar-se inajornablement, segons el que disposa l'incís primer del mencionat article.
Quint. Que, en compliment d'allò que s'ha preceptuat en l'art. 27.3 de la llei, es notifique la present resolució al Registre General de Béns d'Interés Cultural per a la seua anotació preventiva i al Registre de la Propietat de València, amb el mateix fi.
Sext. D'cord amb el que preveu l'article 86 de la Llei de Procediment Administratiu, i en l'article 27 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, obrir un període d'informació pública, a fi que totes les persones que tinguen interés puguen examinar l'expedient durant el termini d'un mes a partir de la publicació de la present resolució en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana. L'expedient estarà a disposició dels interessats en la Direcció General de Patrimoni Cultural Valencià i Museus, Servici de Patrimoni Arquitectònic i Mediambiental, de la Conselleria de Cultura, Educació i Esport, Avinguda de Campanar, número 32, de València.
Sèptim. Que la present resolució, amb els seus annexos, es publique en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana i en el Boletín Oficial del Estado.
València, 26 de desembre de 2006.- El director general de Patrimoni Cultural Valencià i Museus: Manuel Muñoz Ibáñez.
ANNEX I
Dades sobre el bé objecte de la declaració
1.Denominació:
Principal: Monestir de Sant Miquel dels Reis.
Accessòries: actual: Biblioteca Valenciana
precedent: Penal de Sant Miquel dels Reis
2. Descripció:
a) Immoble objecte de la declaració
El monestir de Sant Miquel dels Reis va ser fundat en el segle xvi pel duc de Calàbria sobre un antic monestir de l'orde del Císter. És una importantíssima obra del Renaixement valencià que, segons alguns autors, pot ser considerada com el precedent del monestir d'El Escorial, i és, com este, un monestir jerònim, focus cultural i església commemorativa de la memòria del seu fundador.
Este és el primer conjunt arquitectònic de la Comunitat Valenciana alçat segons les noves directrius del renaixement. Hi van participar importants arquitectes, mestres d'obra i artistes del seu temps.
Ressenya històrica
La fundació del monestir va ser deguda a la intenció de Na Germana de Foix, esposa de Ferran d'Aragó, duc de Calàbria, de ser soterrada, junt amb el seu marit, en un monestir jerònim. El pare Sigüenza narra que amb este propòsit van triar els ducs un lloc a les proximitats de València, al camí Reial de Morvedre, on ja existia un monestir de l'orde del Císter, que es trobava en decadència espiritual i material. D'este primitiu monestir només es conserven restes arqueològiques.
El papa va emetre una butla de traspàs de l'antiga propietat, però en 1535 va morir Germana, i el seu cos va ser traslladat al monestir de la Mare de Déu de Jesús de València, a causa de l'estat ruïnós d'aquell monestir.
A fi de complir els desitjos de la seua esposa, el duc es va traslladar al monestir jerònim de Sant Bartomeu de Valladolid, on tenia seu la cort, i va demanar els monjos que s'establiren a València. Per decret de Pau III, a instàncies del duc, se suprimia l'antic monestir de Sant Bernat en 1544, que a partir d'aleshores passava a pertànyer a l'orde jerònim amb el nom de Sant Miquel dels Reis.
El duc va portar a València dos importants arquitectes del moment: Alonso de Covarrubias i Juan de Vidaña. Segons el pare Sigüenza, estos van realitzar "una bona traça del monestir i església, que si totalment s'executara, i el duc tinguera més llarga vida, fora una de les més valentes coses que tinguérem". Orellana va arribar a veure la traça, que va declarar que estava firmada per Covarrubias. Este va tornar a Toledo, i l'obra va ser començada per Juan de Vidaña.
La primera pedra va ser col·locada en 1548 pel bisbe i el duc, i portava gravades les armes del seu fundador. La mort del duc va succeir en 1550, i va llegar al monestir el seu diners, les joies i la riquíssima biblioteca. Este llegat haguera servit per a la continuació de les obres, però el palau va ser saquejat la mateixa nit de la seua mort.
Les obres del monestir es van continuar vint anys després amb menor disposició econòmica. Els monjos, que fins a este moment no tenien dependències monàstiques pròpies, van considerar oportú substituir la traça de l'alçat del claustre per un disseny de menys ornament, i per a això van prendre com a model el Pati dels Evangelistes d'El Escorial, que van reproduir amb mínimes variants i amb menor dimensió.
La construcció del monestir es va prolongar durant el segle xvii, i es va iniciar l'església del monestir a partir de 1601. En el segle xviii es van fer obres a la cripta, en alguns altars i es va promoure l'edificació del claustre del costat del nord de l'església.
El claustre nord no es va arribar a concloure, a pesar dels intents del monjo fra Francesc de Santa Bàrbara, qui, segons Llaguno "va traçar i va dirigir el nou claustre d'este monestir, els plànols, talls i alçat del qual van aprovar el 8 d'abril de 1763 el seu oncle fra Josep (Pina), Vicent Gascó i Maür Minguet". Es va arribar a construir l'ala est, una nova part de la torre nord-est, amb els balcons de la primera planta i la mitat dels fonaments de l'ala nord i de les alqueries claustrals. L'obra realitzada va ser important, però es desconeix el motiu de la seua paralització.
En 1802 es va erigir enfront de la façana de l'església una porteria a la vora del camí Reial de Morvedre per a rebre, segons resava una làpida commemorativa, la visita de Carles IV i Maria Lluïsa de Parma.
En 1811 els frares abandonen el monestir davant de la imminent arribada de les tropes franceses, i va romandre deshabitat fins a 1814. L'edifici va quedar bastant deteriorat perquè es coneix que la comunitat religiosa es va veure obligada a fer algunes reformes després de la seua tornada. En una acta capitular de 1814 s'acorda que "es derroque el saló vell i la resta d'obres contigües a aquell per amenaçar ruïna".
En 1821, la desamortització del trienni liberal va suprimir la comunitat jerònima. L'edifici, segons la Reial Orde de 2 de juliol de 1821, es va habilitar com a Casa de Beneficència i Correcció. En 1823, hi van tornar els frares, que realitzen algunes obres menors. En 1835 se'n produïx l'exclaustració definitiva, i el monestir i les seues propietats van passar a mans de l'Estat.
Després de la desamortització, les obres d'art i el llibres que quedaven després d'haver sigut objecte de saqueig en la guerra de la Independència, van ser traslladats al Museu de Belles Arts de València, i bona part dels llibres, entre els quals es troben els procedents de la valuosa biblioteca del duc de Calàbria, es van destinar a la Biblioteca Universitària. Impedida la seua demolició per l'Ajuntament amb un informe previ de l'Acadèmia de Sant Carles, el monestir va ser destinat a asil i a presó, la qual cosa va motivar la construcció de les ales del claustre nord, la galeria carcerària de l'ala oest del claustre sud i les garites en la muralla circumdant. La nova porteria es va destinar a cos de guàrdia.
Entre 1997 i 2000 van ser realitzades les obres de rehabilitació del conjunt per al seu destí de seu de la Biblioteca Valenciana, que integren la representació arquitectònica de les seues tres etapes més importants: les restes arqueològiques de l'originari convent cistercenc, la configuració predominant del convent jerònim i la complementació tipològica efectuada en la seua adaptació penal. Van comprendre així mateix delicades actuacions de restauració arquitectònica -restitució constructiva, espacial i morfològica- centrades, particularment, en els cossos i elements d'edificació de l'antic convent jerònim que havien patit major alteració: el claustre sud, les seues dependències circumdants, les torres originàries i els pavellons que tanquen el front oriental del monument.
Descripció arquitectònica
El monestir es va alçar sobre el monestir cistercenc de Sant Bernat de Rascanya del segle xiv. Era de planta quadrada, realitzat amb fàbrica de tàpia i de rajola per al claustre i dependències. El carreu es va utilitzar únicament per als arcs del claustre, cantons, marcs i arcs, pilastres i nervis de l'església. El claustre tenia dos plantes, la inferior amb galeria d'arcs apuntats i la superior amb pilars de rajola. Al voltant del claustre es disposaven les dependències comunes, mentres que a la planta superior es trobaven les cel·les. L'església era d'una nau voltada amb cinc capelles entre contraforts a cada costat i capçalera recta. Després de la capçalera es trobava un xicotet claustre amb la residència de l'abat i la infermeria.
Covarrubias va contemplar l'ampliació de l'església cistercenca i la construcció d'un nou claustre al sud del conjunt tot mantenint el claustre nord. Les traces del monestir firmades per este arquitecte consistien en una planta rectangular amb una gran església central, i dos claustres laterals amb quatre torres angulars als cantons del conjunt. Els claustres estaven units per una escala imperial. La paralització de l'obra fins a 1571 va suposar el canvi de la ubicació de la Capella dels Reis i el canvi del disseny del claustre prenent com a exemple el Claustre dels Evangelistes d'El Escorial.
En 1600, Joan Cambra alça l'escala imperial als peus de l'església i acaba la Capella dels Reis i les arqueries del costat oest i nord del claustre. El claustre està dividit en dos plantes: a la sud es trobaven les dependències comunes com ara la sala capitular a l'est, la llibreria al sud i l'aula per a llegir i la Capella dels Reis al costat oest. A la planta principal i a la superior es trobaven les cel·les. La cel·la del prior es trobava situada al primer pis de la torre sud-est.
La nova església va ser començada en 1623 aprofitant l'anterior construcció cistercenca, pel mestre pedrapiquer Pedro Ambuesa. L'església és de planta de creu llatina amb capelles entre contraforts amb cor alt als peus i una cúpula sobre el creuer. Està coberta amb una volta de canó realitzada en obra de pedra picada. A l'interior empra pilastres toscanes d'orde gegant amb fust acanalat i el terç inferior amb una estria diferent. En la intersecció de la nau amb el creuer s'alça una cúpula sobre un alt tambor perforat per finestres. A l'exterior, es cobrix la coberta de la cúpula, rematada amb una llanterna -cegada ja en el moment d'abordar la seua construcció- amb teula vidrada blava.
La portada de l'església està orientada a oest sobre la façana principal del conjunt, que dóna a la plaça que hi ha a la vora del camí Reial de Morvedre, i es va concebre amb les dos torres bessones, quadrades. Estes torres estan realitzades en carreus, dividides en tres cossos per cornises. Així, al cos inferior s'obri un buit rectangular, mentre que en l'intermedi se n'obrin dos. Al cos superior d'ambdós es troba el cos de campanes rematat amb piràmides i boles. La part central es dividix en tres cossos, a l'inferior s'obri la portada allindada d'accés amb tres columnes dòriques a cada costat sobre pedestals. Al cos superior hi ha sis columnes jòniques, també elevades per pedestals que flanquegen el nínxol central en què es troba la imatge de sant Miquel. El cos superior va haver de realitzar-se posteriorment en incorporar columnes salomòniques, deixant al centre un buit rectangular.
El retaule de l'església va ser realitzat per Josep Cavaller amb marqueteria de marbre de diversos colors. A fra Atanaci de Sant Jeroni es deu l'enllosat, la balustrada, els fronts de les grades i tres retaules per a les capelles laterals.
En 1756 es va decidir derrocar el claustre nord a causa del seu mal estat. La construcció dels pabellons del claustre nord, començada en 1763, va ser executada amb lentitud, perquè en 1768 encara es disposaven a cobrir el cos de llevant. En algun moment a final de segle o principi del següent es van paralitzar les obres per falta de mitjans.
Amb les obres de condicionament del monestir per a presidi es va completar el fallit claustre nord dels jerònims, i també es van derrocar les escasses restes del monestir cistercenc.
Durant els anys que va funcionar com a presidi, es van efectuar algunes obres que van provocar la desaparició d'elements significatius del claustre sud. Entre estes es troba la demolició de les voltes del sobreclaustre i de les cel·les del costat meridional.
b) Parts integrants
Les parts que es consideren integrants del monument junt amb les seues pertinences respectives, són:
Església amb la nau i capelles laterals, cúpula i cor, i portada i torres-campanar
Claustre nord amb les edificacions annexes i torres
Claustre sud amb les edificacions annexes i torres
Escala principal, escala de caragol
Mausoleus
Capella dels Reis
Cripta
Porteria
Muralla i garites
Tàpia de tancament de les antigues hortes del monestir i portada
Restes del convent cistercenc, exhumades
Restes carceràries, rehabilitades
c) Béns mobles vinculats a la història de l'antic monestir jerònim
De conformitat amb el que disposen els articles 28.2 c) i 38.2 de la llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, en el procés de declaració es complementarà este apartat consignant la relació dels elements mobles, especificant el seu grau de vinculació amb el monument, que a causa dels avatars històrics reflectits en l'apartat relatiu a la "Ressenya Històrica" en l'actualitat es troben, adequadament conservats, en distints depòsits culturals.
d) Delimitació de l'entorn afectat
d.1) Caracterització de l'entorn i justificació de la delimitació proposta i de la normativa de protecció.
L'entorn d'afecció del monument s'ha delimitat atenent als criteris d'implantació històrica del bé i de protecció paisatgística i arqueològica del lloc, i coincidix amb el definit en el pla d'Ordenació O-4 del "Pla Especial de Protecció i Reforma interior de l'àmbit de Planejament de Desenvolupament T-1, Sant Miquel dels Reis, amb catàleg i homologació declarativa del Pla General d'Ordenació Urbana de València", aprovat definitivament per Resolució del conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transport de 4 de juliol del 2001 (BOP 08.08.01, DOGV 25.10.01). Tal delimitació va ser informada favorablement en data 29 de gener del 2001 per l'aleshores Direcció General de Promoció Cultural i Patrimoni Artístic de la Conselleria de Cultura i Educació.
No obstant l'amplitud dimensional de l'entorn, cal assenyalar que l'empremta paisatgística del monument en l'horta de la Vega de València sobrepassa els seus confins, però es troba garantida indirectament per la protecció urbanística dels terrenys lligada, al seu torn, des del vessant patrimonial a partir del Decret 73/2006, de 26 de maig, pel que es declara Bé d'Interés Cultural immaterial el Tribunal de les Aigües de la Vega de València (DOGV de 30.05.06 y BOE de 19.09.06). En el punt 3 del Decret, 'Mesures de protecció de Bé'es manifesta que els valors que determinen la incoació es basen en el seu caràcter de representació ritual... lligada... a un territori (l'horta de València) i que la conservació del Tribunal de les Aigües de la Vega de València està supeditada al manteniment de les Comunitats de Regants, i de la pràctica de l'agricultura tradicional, per la qual cosa la Generalitat, en coordinació amb les entitats locals i les Comunitats de regants arbitrarà les mesures oportunes per a garantir la pervivència de la institució. També establix que estes mesures s'articularan a través del Pla d'Acció Territorial de Protecció de l'Horta Valenciana que preveu l'article 22 de la Llei 4/2004, de 30 de juny, de la Generalitat, d'Ordenació del Territori i Protecció del Paisatge.
En efecte, la ubicació del Monument i el seu paisatge històric es troben immersos en l'horta de la Vega de València de la que són una de les seues fites patrimonials més significatives raó per la qual la pervivència de la dita relació associada a la subsistència dels terrenys agrícoles del seu ampli veïnat, en les seues extensions paisatgístiques oriental i occidental, es troba clarament justificada en eixe impuls legal i forma part de les directrius de la redacció del citat Pla d'Acció Territorial, per la qual cosa s'encomana al dit instrument i a la consegüent articulació urbanística de les seues determinacions, la necessària protecció de la caracterització d'este territori, permetent així l'acotació de l'entorn de protecció segons l'àmplia delimitació municipal que en el seu dia va meréixer informe favorable i que ací continua sent assumida.
El citat Pla Especial de Protecció i Reforma interior, orienta les seues actuacions en dos objectius fonamentals. D'una banda, protegir i recuperar els valors paisatgístics i ambientals del monument, remodelant la seua configuració urbanística en sentit restitutiu i pacificador front les alteracions que impròpiament ha patit (la més espectacular, l'edificació d'una torre de vivendes d'onze plantes davant de les pròpies portes del recinte monumental) i d'altra banda, la dotació auxiliar i de gaudi urbà que precisa associar-se a una implantació cultural i científica de tal calibre, a escala de Comunitat Valenciana, com la representada per la Biblioteca Valenciana. Tals premisses expliquen la valoració patrimonial positiva exercida en el seu dia i, en conseqüència, l'assumpció bàsica de les seues determinacions per par de la present proposta normativitzadora.
De manera col·lateral, el pla establix algunes mesures de menor concurrència patrimonial però l'explicació d'estes en clau local-territorial no suposa necessàriament una translació física unívoca ja que, en la seua traducció pràctica, a l'hora de materialitzar-se, han de requerir nova ponderació. Això ocorre amb les demandes de connectivitat entre els nuclis urbans de Tavernes Blanques i València que, a més del positiu retraçat de l'antiga carretera de Barcelona que en l'actualitat discorre agressivament pegada a la tanca i portada del recinte conventual per a distanciar-la cap a l'oest i facilitar l'embocadura amb el carrer del Compte de Lumiares (via de penetració que, en dualitat amb l'històric camí a Morvedre, actual avinguda de la Constitució -eix d'eixida-, constituïx la porta nord del nucli urbà de la capital), reivindicaven altres bases alternatives, donant lloc a l'establiment d'una zona de reserva estructural de la xarxa viària (Pla O-2), nord-sud, més a occident i amb això una ocupació d'horta innecessàriament esponjadora de la disposició dotacional del propi equipament. En l'actualitat, la Generalitat està proposant resoldre tal connectivitat alternativa per mitjà de la implantació d'una línia tramviària, derivació de la T-2 en execució, que des de la parada situada en la ronda o bulevard nord -Av. dels Germans Machado- i utilitzant tal reserva davant del monestir, accedisca al cor del nucli de Tavernes Blanques. La introducció de la dita infraestructura, paisatgística i mediambientalment compatible amb els valors del lloc, la seua desitjable aproximació i servici a la seu de la Biblioteca Valenciana i la consegüent remodelació de la zona associant a ella la solució viària de l'antic eix o carretera de Barcelona predefinida pel pla,... a més d'atendre les reivindicacions locals de connectivitat, permet aprofundir en l'aplicació de les directrius preservatives del Pla d'Acció Territorial de Protecció de l'Horta Valenciana sobre este entorn, i fer possible, tant el desencadenament d'una millora en la planificació que reproporcione i relocalitze les reserves auxiliars i dotacionals en favor de la realitat agrícola i del rescat paisatgístic del lloc, com la vinculació urbanística de les actuacions a àrees urbanitzables del seu veïnat nord, exteriors a l'entorn, que garantisquen la viabilitat de la pretesa rehabilitació territorial de la zona. La normativització, per tant, haurà de contemplar el afavoriment d'esta possibilitat establint una reserva cautelar a les determinacions urbanístiques actuals que incidixen sobre estos extrems.
d.2) Delimitació
Origen: La intersecció dels eixos dels carrers de Santiago Rusiñol amb el de l'avinguda de la Constitució, punt A.
Sentit: antihorari.
Línia delimitadora: des de l'origen, punt A, la línia recorre l'eix del carrer de Santiago Rusiñol, gira al nord per l'eix del carrer del Pare Vinyes, creua l'avinguda dels Germans Machado i incorpora el camí de l'alqueria d'Albors fins a girar a nord-oest i incorporar la séquia de Rascanya i el camí paral·lel a esta. Creua l'avinguda de la Constitució i prosseguix per l'eix d'un carrer sense nom fins al terreny no urbanitzable. Inclou la parcel·la 78 del polígon cadastral 023 i seguix cap a l'est incloent-hi els límits est de les parcel·les 220, 85, 205, 84, 83 i 239. Creua l'avinguda dels Germans Machado i prosseguix incorporant les parcel·la 02 de l'illa cadastral 59.559. Seguix pel límit oest de la parcel·la 03 de la dita illa i la travessa per la prolongació de la mitgera sud de la parcel·la 03 fins a l'eix del carrer del Comte de Lumiares. Gira cap al nord per l'eix del carrer fins a l'eix del carrer de Santiago Rusiñol per on prosseguix fins al punt d'origen.
e) Normativa de protecció del monument.
Monument:
Article primer
Caldrà ajustar-se al que disposa la secció segona, del capítol III, del títol II de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, relativa al règim dels béns immobles d'interés cultural.
Article segon
Els usos permesos en el monument seran tots aquells compatibles amb la posada en valor i gaudi patrimonial del bé i que contribuïsquen a la consecució dels dits fins. L'autorització particularitzada d'ús es regirà segons el que disposa l'art. 18 de la Llei del Patrimoni Cultural Valencià.
Entorn de protecció
Article tercer
Donats els antecedents de validació patrimonial segons informe favorable de l'aleshores Direcció General de Promoció Cultural i Patrimoni Artístic de la Conselleria de Cultura i Educació de 29 de gener del 2001, quant a ordenació i regulació bàsica d'este àmbit s'estarà, transitòriament i indefinidament, al que disposa el "Pla Especial de Protecció i Reforma interior de l'àmbit de Planejament de Desenvolupament T-1, Sant Miquel dels Reis, amb catàleg i homologació declarativa del Pla General d'Ordenació Urbana de València", aprovat definitivament per Resolució del conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transport de 4 de juliol del 2001 (BOP 08.08.01, DOGV 25.10.01) amb les següents reserves cautelars:
- D'acord amb la valoració patrimonial de l'horta de la Vega de València, associada a la declaració com Bé d'Interés Cultural immaterial del Tribunal de les Aigües (DOGV de 30.05.06 y BOE de 19.09.06) i les directrius preservatives del corresponent Pla d'Acció Territorial, s'equipararà el tractament dels espais d'horta del present àmbit regint-se, tots ells, segons la regulació protectora l'article 3.1 de Pla, Parcel·les sobre sòl S.N.U PH-1.
- L'ordenació del segment oest de l'àmbit quedarà supeditada a la resolució, en termes de protecció d'horta, integració mediambiental i rehabilitació paisatgística, de la connectivitat intermunicipal sobre l'eix viari que per a la reubicació de l'antic eix o carretera de Barcelona ve predefinit en el pla. En cas d'implantar-se una plataforma tramviària amb pas a través de l'entorn s'aparellarà la seua execució a la dita remodelació viària, associant ambdós traces davant del monument de manera que la seua relació física de relativa proximitat faça partícips als usuaris dels valors patrimonials de l'àmbit i permeta que el nou transport públic done servici directe a la seu de la Biblioteca Valenciana.
Article Quart
De conformitat amb el que disposa l'article 35 de la Llei de Patrimoni Cultural Valencià, qualsevol intervenció que pretenga abordar-se en l'entorn de protecció del monument, requerirà de l'autorització prèvia de la conselleria competent en matèria de Cultura. Esta autorització s'emetrà d'acord amb els criteris establits en la present normativa, i en el no previst en la mateixa, per mitjà a l'aplicació directa dels criteris previstos en l'article 39 de l'Esmentada Llei. La present normativa regirà amb caràcter provisional i indefinit mentres no es revise, de ser necessari, l'actual Pla Especial a fi de resoldre adequadament la connectivitat de la zona, reproporcionar l'assignació d'espais en favor de la seua caracterització tradicional i donar viabilitat al conjunt de la remodelació rehabilitadora que la seua posada en valor requerix.
Totes les intervencions requeriran, per a la seua autorització, la definició precisa del seu abast, amb la documentació tècnica que per la seua especificitat els corresponga, i amb la ubicació parcel·lària i el suport fotogràfic que permeta constatar la situació de partida i la seua transcendència patrimonial.
Article Quint.
Sense perjudici del que disposa l'article anterior, per mitjà de sospesat informe tècnic municipal, es podrà derivar la no necessitat de autorització previ en actuacions que se situen fora del present marc normatiu per falta de transcendència patrimonial, com seria el cas de les obres i instal·lacions dirigides a la mera conservació, reparació i decor interior d'immobles, en especial els no catalogats.
En estos casos, l'ajuntament comunicarà a esta administració en el termini de 10 dies la concessió de llicència municipal, adjuntant com a mínim l'informe tècnic que es menciona en el paràgraf anterior, un pla d'ubicació i el suport fotogràfic que permeta constatar la situació de partida i la seua falta de transcendència patrimonial.
Article Sext
La contravenció del que preveuen els articles anteriors, determinarà la responsabilitat de l'Ajuntament en els termes establits en l'article 37 de la Llei del Patrimoni Cultural Valencià.
Article Sèptim
Totes les actuacions que puguen tindre incidència sobre la correcta percepció i la dignitat en l'estima de l'escena o paisatge urbà del monument i el seu entorn, com seria el cas de l'afecció dels espais lliures per actuacions de reurbanització, enjardinament o arbratge, provisió de mobiliari urbà, assignació d'ús i ocupacions de la via pública, etc., o com podria ser-ho també l'afecció de la imatge arquitectònica de les edificacions per tractament de color, implantació de rètols, marquesines, tendals, instal·lacions vistes, antenes, etc., o qualssevol altres de semblant caire i conseqüències, hauran de sotmetre's a autorització de la conselleria competent en matèria de cultura, que resoldrà d'acord amb les determinacions de la llei i els criteris de percepció i dignitat abans al·ludits.
Queda proscrita la introducció d'anuncis o publicitat exterior als plans de façana dels edificis que, en qualsevol de les seues accepcions, irrompa en la dita escena urbana, excepte la d'activitats culturals o esdeveniments festius que, de manera ocasional, reversible i per temps limitat sol·licite i obtinga autorització expressa.
Article Octau
Qualsevol intervenció que afecte el subsòl del Monument o del seu entorn de protecció se sotmetrà al que disposa el Títol III de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià.