Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 4373, del 07-11-2002 (2002/11930)

Notificació a Eduardo Noguera Moltó. Recurs número 2002/76/78.
--------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   4373

Data del DOGV
:   07-11-2002

Secció del DOGV
:   V. ALTRES ANUNCIS - G) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2002/11230


Organisme emissor
:   Conselleria d'Obres Públiques,Urbanisme i Transports

Tipus de document
:   Anunci

Notificació a Eduardo Noguera Moltó. Recurs número 2002/76/78. [2002/A11921]
  
Ja que no s'ha pogut notificar a Eduardo Noguera Moltó, en el domicili conegut per esta administració, la Resolució del cap del Servici de Gestió de Ports, amb data 8 de juliol de 2002, del recurs interposat contra la liquidació de tarifa portuària G-5, sobre embarcacions esportives i d'esbarjo, i d'acord amb el que establix l'article 59.4 de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de Règim Jurídic de les Administracions Públiques i del Procediment Administratiu Comú, en la redacció donada per la Llei 4/1999, de 13 de gener, de modificació de l'anterior, es fa públic el text íntegre de la mencionada resolució perquè el present anunci servisca de notificació a l'interessat.
  
«Vist el recurs de reposició número 2002/76/78, formulat per Eduardo Noguera Moltó contra la liquidació número 056.6.7.0.671871.0, realitzada a este pel concepte de tarifa G-5 sobre embarcacions esportives i d'esbarjo com a titular de l'embarcació denominada Algon II, amb base en el port esportiu de Dénia, s'adopta la present resolució, que es basa en els següents:
  
Antecedents de fet
  
Ha tingut entrada l'escrit del recurs en què el recurrent fonamenta la seua pretensió en l'existència de doble imposició en relació amb el cànon concessional que paga el Club Nàutic de Dénia, que és, al seu parer, el que verdaderament presta els servicis gravats per la tarifa G-5.
  
A estos fets són d'aplicació els següents
  
Fonaments de dret
  
1. Quant a la competència per a dictar la present resolució:
  
L'article 1 del Decret 34/1983, de 21 de març, pel qual s'aproven les normes provisionals per a la resolució de reclamacions interposades contra liquidacions de tributs propis de la Generalitat Valenciana.
  
El Decret 182/1999, de 5 d'octubre, del Govern Valencià, pel qual es crea el Centre de Desenvolupament Marítim de la Generalitat Valenciana i el Consell Assessor de Ports i Activitats Nàutiques de la Comunitat Valenciana.
  
El Decret 210/2001, de 18 de desembre, del Govern Valencià, pel qual s'aprova el Reglament Orgànic i Funcional de la Conselleria d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports.
  
2. Quant al fons de l'assumpte:
  
Les al·legacions del recurrent confonen el concepte i la naturalesa del cànon amb el de tarifa i no distingix entre els servicis que li presta la Generalitat i els que li són prestats pel Club Nàutic. No obstant això, al costat dels servicis específics prestats pel concessionari, hi ha uns altres servicis generals prestats per esta administració que motiven la meritació de la tarifa G-5 a l'empara del que preveu la Llei 1/1999, de 31 de març, de la Generalitat Valenciana, de Tarifes Portuàries.
  
Per això és convenient, en primer lloc, distingir els conceptes de cànon concessional i tarifes portuàries i, en segon lloc, especificar els trams de què es compon la tarifa G-5.
  
a) El cànon que s'imposa al club nàutic és una manifestació del contingut necessari de tota autorització o concessió, perquè es tracta de la contraprestació per la utilització i l'aprofitament del domini públic, que se sostrau a la seua utilització per uns altres possibles candidats, i es posen els recursos públics a disposició del concessionari. Per tant, els imports que per este concepte es liquiden no corresponen a servicis prestats per l'Autoritat Portuària.
  
L'article 69 de la Llei 27/1992, de 24 de novembre, de Ports de l'Estat i de la Marina Mercant, reformada per la Llei 62/1997, de 26 de desembre, de modificació de la primera, establix la meritació del cànon a favor de l'Autoritat Portuària per l'ocupació o l'aprofitament del domini públic portuari en virtut d'una concessió o autorització, així com la base imposable d'este i criteris per a la seua determinació.
  
b) Les tarifes portuàries, entre les quals es troba el tram de la tarifa G-5 d'embarcacions esportives que es liquida al recurrent, configurades com a taxes a partir de la mencionada Llei 1/1999, engloben un conjunt de prestacions exigides per l'administració de la Generalitat Valenciana que troben el seu fonament en la utilització pels particulars del domini públic portuari i les seues instal·lacions, així com en la prestació per la dita Autoritat Portuària d'una sèrie de servicis complementaris.
  
L'article 30 de la dita Llei 1/1999 distingix 3 trams en la tarifa portuària G-5: el tram A), que correspon a la utilització de les aigües del port tant en les zones esportives en concessió, dins d'un port de la Generalitat Valenciana, com fora d'estes; i els trams B) i C), que s'apliquen a les embarcacions que es troben fora de les zones esportives en concessió, i que, per tant, no són aplicables al recurrent.
  
Des del moment de l'entrada d'una embarcació per al seu amarrament en una zona esportiva en concessió, es produïx la utilització de servicis prestats per dos entitats diferents: l'administració, ja que manté l'abalisament, les obres i els canals d'accés, el dragatge, etc. del port, que proporcionen abric a totes les embarcacions que hi entren; i el concessionari, ja que presta els servicis propis de la zona d'amarrament i ancoratge, exclusivament a les embarcacions que utilitzen les seues instal·lacions. Es tracta, per tant, de servicis distints, que generen drets de cobrament a favor dels que els presten.
  
La liquidació realitzada al recurrent no es referix a cap dels servicis que li presta el club nàutic dins de les seues instal·lacions, sinó que es referix a servicis prestats i suportats per esta administració autonòmica, cosa que li dóna dret a cobrar el tram corresponent de la tarifa.
  
En este sentit, s'ha de citar la Sentència de la Sala Contenciosa Administrativa del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana, número 803, de 31 de juliol de 1997, el fonament de dret segon de la qual diu: ?que a la vista d'allò que s'ha actuat, i concretament del certificat emés pel Club Nàutic Mascarat unit a l'expedient, en l'enumeració dels servicis que es presten per tal club, dels quals es deriva correlativa quota que se li gira i paga l'actora, no consta ressenyat l'específic ací controvertit d'abalisament el que està en harmonia amb el contingut de l'Orde de 26 d'abril de 1991, de la Conselleria d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, la qual, amb relació a la tarifa G-5, assenyala que allò que es liquida als usuaris dels ports esportius en concessió és exclusivament el tram A) de regla 6a de la dita tarifa G-5, és a dir, els costs d'abalisament al llarg de la costa de la Comunitat Valenciana, realitzats a càrrec de l'administració i el servici dels quals no apareix comprés entre aquells que són objecte de concessió per a ser prestat pel club nàutic, com atracada, ancoratge i uns altres als quals es fa referència en el certificat ressenyat, i entre els quals no consta el d'abalisament, realitzat per l'administració fora de la zona que tal club té en concessió, i en virtut d'això, segons el que s'ha exposat, és procedent desestimar el recurs, sense fer expressa condemna en costes, d'acord amb l'article 131 de la LJCA?.
  
Així mateix, pot ajustar-se, per analogia, a la Sentència del Tribunal Superior de Justícia de Balears, Sala Contenciosa Administrativa, número 729/1995, de 15 de setembre de 1995, en el fonament jurídic tercer de la qual es diu: ??tot i en el supòsit de servici prestat per concessionari, l'organisme portuari presta la utilització de les aigües del port i les instal·lacions d'abalisament, de les ajudes a la navegació, de les dàrsenes i zones d'ancoratge i dels servicis generals de policia. Doncs bé, si cap d'estos servicis els presta el concessionari, és lògic i jurídicament correcte que justifiquen l'exacció de la tarifa qüestionada per l'organisme portuari?-
  
En conseqüència, com diu la Sentència del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana, de 15 de juny de 1991, en el fonament de dret cinqué: ??del que es tracta és de qui presta els servicis i, conseqüentment, té dret a cobrar-los??.
  
Per això que s'ha exposat, no es pot sostindre l'existència de doble imposició entre el cànon concessional i la tarifa G-5, ja que el pagament del cànon per concessió administrativa no és equiparable al pressupost de fet que dóna origen a la dita tarifa, que està motivada, segons s'ha exposat, per la prestació de servicis generals en zona portuària a les embarcacions esportives i d'esbarjo. És a dir, el pagament del cànon permet la utilització privativa d'un bé de domini públic, mentre la tarifa G-5 s'aporta per la prestació de servicis generals en la zona portuària, per la qual cosa, ja que són distintes les realitats que es consideren per a l'establiment de l'un i l'altre tipus d'exacció, no és possible entendre l'existència de cap supòsit de doble imposició.
  
En este sentit s'ha de mencionar la Sentència del Jutjat Contenciós Administratiu de València número 4, d'11 d'octubre de 1999, que es remet a doctrina del Tribunal Suprem quan, en el fonament jurídic tercer, diu: ?Així mateix, l'actor adduïx com a motiu de nul·litat de les liquidacions tributàries impugnades que l'administració demandada, en exigir la tarifa G-5, incorre en una doble imposició ja que la dita tarifa s'aporta per uns servicis que són objecte de prestació per l'organització portuària privada que efectua a l'administració els corresponents pagaments. Encara que este Jutjat entén que esta qüestió no pot ser objecte del present recurs contenciós administratiu, ja que hauria hagut de ser plantejada pel demandant, no en la impugnació del constrenyiment, sinó formulant els procedents recursos contra les liquidacions tributàries, de conformitat amb la doctrina jurisprudencial exposada, s'ha d'assenyalar, als efectes merament expositius, que el Tribunal Suprem té declarat que la tarifa G-5 fixada per llei, com les altres tarifes portuàries, s'aporte pels usuaris d'embarcacions esportives i d'esbarjo per a finançar els servicis generals prestats per l'administració en els ports dependents de la Generalitat en què es realitzen, i en estos mateixos ports en les instal·lacions de concessionaris situats en les zones interior o exterior de les aigües de cada port, en les quals, en l'àmbit més limitat per la concurrència dels servicis generals o els prestats per la concessionària, també es presten estos servicis i per este motiu les tarifes són més reduïdes, i no es podrà compartir per això la interpretació que els usuaris d'embarcacions d'esbarjo que entren en les aigües dels ports esportius dependents de la Generalitat de Catalunya en règim de concessió administrativa hagen d'aportar tarifes per uns servicis que no reben perquè se'ls facilita la respectiva organització portuària privada i pels quals paguen el preu corresponent (T.S., 3a, Secció 3a, S. de 14 d'octubre de 1994)?.
  
I el mateix ha entés el Jutjat Contenciós Administratiu número 6 dels de València, en la sentència de 6 de maig de 2002, número 113, en establir el que tot seguit reproduïm:
  
?Dins de l'epígraf referit a la tarifa G-5 es determina que en els ports que depenen de la Gerència de Ports (hui el Centre de Desenvolupament Marítim) la tarifa comprén: entrada i estada en zona del port, atracada i fondeig en les distintes modalitats i recàrrecs per disponibilitat de servicis i atracada de dimensions majors de les necessàries. En la mateixa norma es determina que en les instal·lacions de gestió indirecta dins d'estos ports dependents, es meritarà únicament la corresponent a l'apartat 1 anterior (entrada i estada en la zona del port) sempre que l'atracada o fondeig es faça dins de la superfície objecte de gestió indirecta, sense perjudici de la general aplicació de la tarifa A, fins i tot si l'embarcació es troba en sec dins de la superfície esmentada. És a dir, que en aquells ports que depenen de la Gerència de Ports (hui el Centre de Desenvolupament Marítim) la tarifa exigible és la A i la B, i si l'embarcació està amarrada en instal·lacions de gestió indirecta com pot ser un club nàutic serà a este a qui es paguen les tarifes o despeses d'amarratge i qualsevol altre servici que se li preste i que estan especificats en la taula barem recollida en l'orde abans esmentada, pagament este últim que no exclou el pagament de la tarifa B, ja que és obligació de l'administració la prestació de qualsevol servici o activitat que permeta l'entrada de qualsevol embarcació dins d'un determinat port, en l'interior del qual pot haver-hi un club nàutic, gestió indirecta, al qual correspon el cobrament dels servicis concrets prestats als titulars de les embarcacions?.
  
Continuant en el sentit exposat, i per analogia amb la qüestió de fons objecte de la present resolució, també s'ha de mencionar la Sentència del Tribunal Superior de Justícia d'Andalusia, Sala Contenciosa Administrativa, número 131/1993, de 22 de febrer, que en el fonament de dret quart diu, respecte de l'antiga tarifa G-5 aplicable en ports de l'estat, que ??la llei establix el pagament de la tarifa en atenció a l'existència d'uns servicis portuaris que es presten o dels quals es beneficia el titular d'embarcacions esportives i l'orde descriu els que resulten més usuals, de manera que l'improcedent seria pretendre l'exigibilitat de la tarifa G-5 per la prestació d'uns servicis que no són els propis o habituals d'una zona portuària o que per a res afecten les embarcacions d'esbarjo o esportives que se servixen de les instal·lacions portuàries o els seus tripulants??; i en el fonament de dret sisé es diu: ??la part actora indica que amb ocasió de l'exigibilitat d'esta tarifa s'està produint un supòsit de doble imposició perquè el Club de Mar satisfà ja un cànon per la concessió administrativa corresponent a làmina d'aigua abrigada per a l'ús exclusiu i que exclou embarcacions esportives; i d'una altra part, és subjecte passiu de la tarifa que s'impugna que grava l'ús d'estes embarcacions. Argument que no pot ser compartit per la Sala, perquè el pagament del cànon per una concessió administrativa no és equiparable al pressupost de fet que dóna origen a la tarifa G-5 que està motivada, segons s'ha exposat, per la prestació d'una sèrie de servicis generals, en zona portuària, a les embarcacions esportives i d'esbarjo. És a dir, el pagament del cànon permet la utilització privativa d'un bé de domini públic, mentre la tarifa que es qüestiona s'aporta per la prestació d'uns servicis generals en zona portuària; i que són distintes les realitats que es consideren per a l'establiment de l'un i l'altre tipus d'exacció, no és possible entendre l'existència de cap supòsit de doble imposició, com s'ha argumentat en l'escrit de demanda?.
  
Finalment, cal ajustar-se a allò que disposa l'article 36, apartat un, de la Llei 1/1999, de 31 de març, de la Generalitat Valenciana, de Tarifes Portuàries, segons el qual l'import de la tarifa aplicable serà independent de les entrades, eixides o dies d'absència de l'embarcació, mentre tinga assignat lloc d'atracada.
  
A la vista dels antecedents de fet i fonaments jurídics, el cap del Servici de Gestió de Ports resol:
  
Desestimar el recurs de reposició número 2002/76/78, formulat pel senyor Eduardo Noguera Moltó contra la liquidació número 158.0.6.7.297140.0, realitzada a este pel concepte de tarifa G-5 sobre embarcacions esportives i d'esbarjo com a titular de l'embarcació denominada Algon II, amb base en el port esportiu de Dénia i, en conseqüència, confirmar la dita liquidació com ajustada a dret.
  
Esta resolució no posa fi a la via administrativa i contra la qual es pot interposar recurs d'alçada davant del conseller d'Economia i Hisenda, en el termini de quinze dies, comptadors des del sendemà de la data de notificació de la present, sense perjuí de la utilització de qualsevol altre recurs que estime oportú.»