Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 6713, del 14-02-2012 (2012/1354)

ORDE 3/2012, de 23 de gener, de la Conselleria de Turisme, Cultura i Esport, per la qual es declara Bé Immaterial de Rellevància Local la dansa denominada La Mojiganga de Titaguas.
------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

Estat**VIGENT**

Permalink ELI

**https://dogv.gva.es/va/eli/es-vc/o/2012/01/23/3/dof/vci/html**

### Dades del document

Número de DOGV
:   6713

Data del DOGV
:   14-02-2012

Secció del DOGV
:   I. DISPOSICIONS GENERALS

Número del document
:   2012/1354


Data del document
:   23-01-2012

Organisme emissor
:   Conselleria de Turisme, Cultura i Esport

Tipus de document
:   Ordre

Descriptors 

:   * Titaguas
    * legislació
    * protecció del patrimoni
    * espectacles
    * cultura popular
    * ben cultural

ORDE 3/2012, de 23 de gener, de la Conselleria de Turisme, Cultura i Esport, per la qual es declara Bé Immaterial de Rellevància Local la dansa denominada La Mojiganga de Titaguas.   
 [2012/1354]  
Els articles 15 i 55 de la Llei 4/98, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, establixen que s'han d'incloure en la secció cinquena de l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià, amb la classificació de béns immaterials de rellevància local, les creacions, els coneixements, les pràctiques, les tècniques, els usos i les activitats més representatives i valuoses de la cultura i les formes de vida tradicionals valencianes. Igualment s'hi han d'incloure els béns immaterials que siguen expressions de les tradicions del poble valencià en les seues manifestacions musicals, artístiques, gastronòmiques o d'oci, i en especial aquelles que han sigut objecte de transmissió oral i les que mantenen i potencien l'ús del valencià.  
Vistos la sol·licitud formulada per l'Ajuntament de Titaguas i l'informe emés pel Servici de Patrimoni Arqueològic, Etnològic i Històric, favorable a la incoació de l'expedient de declaració de Bé Immaterial de Rellevància Local a favor de la dansa denominada La Mojiganga de Titaguas.  
En ús de les facultats que conferixen l'article 56 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, el Decret 7/2007, de 28 de juny, del president de la Generalitat, pel qual es determinen les conselleries en què s'organitza l'administració de la Generalitat i s'assignen competències a la Conselleria de Cultura i Esport, i l'article 39.1 del Decret 24/2009, de 13 de febrer, del Consell, sobre la forma, l'estructura i el procediment d'elaboració dels projectes normatius de la Generalitat.  
  
ORDENE  
  
Primer  
Es declara com a Bé Immaterial de Rellevància Local, la dansa de La Mojiganga de Titaguas.  
  
Segon  
D'acord amb allò disposat en l'article 56 de la Llei de la Generalitat València 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, determinar els valors del bé que justifiquen la declaració, descriure els detalls que en permeten la precisa identificació, definir-ne l'àmbit espacial i temporal i fixar-ne les normes de protecció en l'annex que s'adjunta a la present resolució.  
  
Tercer  
L'Ajuntament de Titaguas ha de vetlar pel normal desplegament i la pervivència d'esta manifestació cultural i ha de tutelar la conservació dels seus valors consuetudinaris i tradicionals. Qualsevol canvi que excedisca el normal desplegament dels elements descrits en l'annex, haurà de comunicar-se a la direcció general competent en matèria de patrimoni cultural, perquè, si és el cas, emeta l'autorització administrativa.   
La Generalitat i l'Ajuntament de Titaguas han de fomentar la difusió pública d'este bé i garantir-ne l'estudi i la documentació amb criteris científics i amb la incorporació dels testimonis disponibles a suports materials que en garantisquen la pervivència.  
  
  
DISPOSICIÓ ADDICIONAL  
  
Única. Inscripció en l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià  
La present declaració queda inscrita en la secció cinquena de l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià.  
  
  
DISPOSICIÓ FINAL   
  
Única  
La present orde entra en vigor l'endemà de la publicació en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana.  
  
Cosa que es fa pública als efectes oportuns.  
  
València, 23 de gener de 2012  
  
La consellera de Turisme, Cultura i Esport,  
LOLA JOHNSON SASTRE  
  
  
ANNEX  
  
1. Introducció  
La Mojiganga de Titaguas és una dansa ritual amb esquemes clars i ben definits, molt acadèmics, i sempre sota la direcció d'un mestre de dansa. Esta manifestació cultural, procedent de les antigues moixigangues o danses burlesques, ha evolucionat precisament cap a una fixació simbòlica que reproduïx, en un context festiu molt especial (Las Fiestas Gordas, cada set anys), deu imatges o quadros, formats en part per torres humanes. És una representació de carrer perfectament estructurada, amb totes les parts intactes i amb variacions mínimes o inexistents des del segle xviii, fruit de l'evolució de l'antic «Ball de Valencians» renaixentista, que es va transmetre oralment.  
Totes les figures que componen la dansa tenen una estreta relació entre si. Es diferencien clarament els altars de la primera part, amb un clar motiu religiós (inclús marià), dels quadros de la segona part, que fan referència a oficis tradicionals o a desplegaments dansístics. La Mojiganga de Titaguas compartix amb altres celebracions semblants de la Comunitat Valenciana la realització de les torres humanes de figures amb significats diversos, tant religiosos com profans. No es tracta, per tant, de formar elevades construccions per mitjà de persones, sinó que es pretén comunicar significats a través d'eixes torres humanes.   
  
El mestre de dansa és l'actor clau, ja que és el que ha mantingut la cohesió i l'estructura de la dansa a través del temps, per mitjà de la tradició oral transmesa dels uns als altres des del començament fins a arribar a l'actualitat. Concretament, fins a 1979 no es plasma l'estructura de la dansa en paper, amb l'edició dels Quaderns de Música Folklòrica Valenciana número 2 de la Institució Alfons el Magnànim, 2a època, «La Mojiganga y las danzas de Titaguas», segons ho recordava el mestre de dansa que hi hagué al llarg de quasi tot el segle xx, anterior a l'actual.   
La vestimenta la distingix de la resta de moixerangues de la Comunitat Valenciana, totes amb vestits molt similars entre si i pareguts als dels castellers, ja que empra l'antiga vestidura dels llauradors valencians.  
També es diferencia de la resta de moixerangues, perquè totes han fraccionat el desplegament continu, transformant-se en una amalgama de figures distintes que s'executen sense un orde determinat. Per contra, La Mojiganga té un desplegament únic i continu de totes les figures, amb un lloc i un orde determinat.   
La Mojiganga de Titaguas no sols transmet valors tradicionals, sinó que s'ha convertit en element aglutinador d'identitat i pertinença per a esta població i els seus habitants, especialment per a aquells que per uns o d'altres motius residixen i treballen fora de la població.  
La Mojiganga de Titaguas, dansa llarga, cerimoniosa, de gran bellesa i plasticitat, és mereixedora per la seua singularitat de la qualificació de Bé Immaterial de Rellevància Local, ja que és una de les creacions representatives de la cultura valenciana.  
  
2. Denominació  
La Mojiganga de Titaguas.  
  
3. Localitat  
Titaguas.  
  
4. Data de realització  
Al voltant del 8 de setembre, durant les festes dels patrons de Titaguas, cada set anys.  
5. Actors principals  
- Mestre de dansa: dirigix la dansa, va vestit amb espardenyes, calces blanques, lligacames de color, calçó negre, faixa de seda o llana roja, camisa blanca, jupetí forrat de tela de vellut i mocador de seda. Es distingix perquè porta capa, barret i garrot.  
- Ajudant del mestre de dansa: amb la mateixa indumentària que el mestre però sense capa, barret ni garrot.  
- Balladors: 16 hòmens i 16 dones, porten el vestit d'estiu dels antics llauradors: saragüells o calçons blancs, faixa de seda o llana roja, camisa blanca, jupetí forrat de tela de vellut i el mocador nugat a l'esquerra, a la manera de la Serrania Alta. Les calces i les cintes de les espardenyes alternen el negre i el blanc, cada una d'un color, amb la calça negra en el peu dret, la blanca en l'esquerre i lligacames de formes i colors diversos.  
- Angèlics: tres xiquets i tres xiquetes, amb la mateixa indumentària que els balladors majors.  
- Instruments musicals: clarinets i caixa com a melodia principal; guitarra i veus per als balls d'El Garrote i Las Muecas.   
  
6. Actors secundaris  
- Autoritats civils i religioses: Davant de les quals es repetix cada quadro de La Mojiganga.  
- Públic assistent.  
  
7. Descripció del bé  
Actes preliminars.  
Durant l'any anterior a Las Fiestas Gordas, els balladors, coordinats pel mestre de dansa, assagen les distintes composicions plàstiques els caps de setmana, per Nadal i Pasqua i a l'estiu.  
Part central  
- La dansa: els balladors en els seus moviments per la plaça, al voltant de la font central, en dos files de huit, seguits pels tres angèlics i angèliques, i al seu torn seguint el mestre de dansa ajudant, es desplacen alçant els peus i els braços de forma alternativa i balancejant el cos cap al costat contrari del peu que alcen. Es dividix en dos parts, una part dita religiosa i una altra denominada profana.  
Composicions religioses: El Altar Mayor, El Altar Movible, Las Andas, La Eme i El Pilón.  
Composicions profanes: Los Oficios, El Batán, La Rueda de Molino, Las Muecas i el Baile del Garrote.   
- Música: les danses s'acompanyen de clarinets i caixa, a excepció de la dansa de Las Muecas, que s'acompanya de guitarra, i del Baile del Garrote, de guitarra i veu.   
La música de La Mojiganga es compon de diverses melodies:  
a) Melodia 1 o principal: s'interpreta durant els desplaçaments per la plaça i mentre es fan les figures religioses o es preparen els quadros profans.  
b) Melodia 2 o secundària: s'interpreta sempre que s'acaben de fer cada una de les figures religioses i també com a avís d'introducció i d'acabament respecte de la melodia i el desplegament de cada un dels quadros profans.  
c) Melodies pròpies de cada un dels quadros profans, que s'interpreten durant la representació d'estos, precedides sempre de la melodia 2.  
  
  
8. Elements que formen part del bé  
Elements mobles:  
- Indumentària pròpia de cada ballador.  
- Instruments musicals.  
- Objectes propis dels oficis i la dansa d'El Garrote.  
Elements immobles:  
La plaça, emmarcada per l'Ajuntament, l'església parroquial i la font central, és el lloc on La Mojiganga té sentit ple.  
  
9. Definició de l'àmbit espacial i temporal  
Àmbit espacial: la plaça de la Iglesia.  
La Mojiganga es representa en ambdós costats de la plaça, fet que significa la interrelació entre la institució civil, l'ajuntament, i la religiosa, l'església. D'esta manera, el món profà i el religiós se celebren en un mateix espai de doble connotació: la part pròxima a l'església (àmbit religiós) i la pròxima a l'ajuntament (àmbit civil). El recorregut per la plaça de l'Església es fa en el sentit de les agulles del rellotge, cosa que la diferencia de la resta de danses rituals, en què es gira al revés de les agulles del rellotge.   
Àmbit temporal   
En les festes de la solemnitat de Nuestra Señora del Remedio i El Nazareno, patrons de Titaguas (al voltant del 8 de setembre), de vesprada, com a part de Las Fiestas Gordas, que se celebren cada set anys.


Còpia Permalink ELI