Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 3047, del 31-07-1997 (1997/9348)

RESOLUCIÓ de 24 de juliol de 1997, de la direcció general d'Ordenació i Innovació Educativa i Política Lingüística, que desenrotlla l'Ordre de 17 de juliol de 1997, per la qual es regulen les activitats d'estudi alternatives als ensenyaments de religió.
-------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

Estat**VIGENT**

Permalink ELI

**https://dogv.gva.es/va/eli/es-vc/res/1997/07/24/(1)/dof/vci/html**

### Dades del document

Número de DOGV
:   3047

Data del DOGV
:   31-07-1997

Secció del DOGV
:   DISPOSICIONS GENERALS

Número del document
:   1997/9348


Data del document
:   24-07-1997

Organisme emissor
:   Conselleria de Cultura, Educació i Ciència

Tipus de document
:   Resolució

Anàlisi jurídica

RESOLUCIÓ de 24 de juliol de 1997, de la direcció general d'Ordenació i Innovació Educativa i Política Lingüística, que desenrotlla l'Ordre de 17 de juliol de 1997, per la qual es regulen les activitats d'estudi alternatives als ensenyaments de religió.  
L'Ordre de 17 de juliol de 1997, de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència (DOGV del 24-07-97), disposa que els centres docents, tant públics com privats, que impartisquen ensenyaments de segon cicle d'Educació Infantil, Educació Primària, Educació Secundària Obligatòria i Batxillerat, organitzaran activitats d'estudi alternatives, que seran obligatòries per als alumnes que no hagueren optat per rebre ensenyament religiós i seran realitzades en horari simultani als ensenyaments de Religió.  
Estes activitats tindran com a finalitat específica facilitar el coneixement i l'apreciació de determinats aspectes de la vida social i cultural, en la seua dimensió històrica o actual, a través de l'anàlisi i el comentari de diferents manifestacions literàries, plàstiques i musicals.  
La mateixa ordre concreta que durant els dos cursos del segon cicle d'Educació Secundària Obligatòria i el primer curs de Batxillerat, les activitats d'estudi alternatives versaran sobre manifestacions escrites, plàstiques i musicals de les diferents confessions religioses, que permeten conéixer els fets, personatges i símbols més rellevants, i també la seua influència en les concepcions filosòfiques i en la cultura de les diferents èpoques.  
La mencionada ordre encomana a la Direcció General d'Ordenació i Innovació Educativa i Política Lingüística l'elaboració de propostes que puguen servir com a model als centres docents per a organitzar les seues pròpies activitats d'estudi alternatives i com a orientació als mestres o professors que han de dirigir-les.  
Per tot això, i d'acord amb la disposició final primera de l'Ordre de 17 de juliol de 1997, esta Direcció General, resol:  
Primer  
1. Les activitats d'estudi alternatives als ensenyaments de Religió estan concebudes com a ensenyaments complementaris i, per tant, els alumnes no en seran avaluats. Estes activitats tenen sentit, finalitat i contingut educatiu, i hauran de contribuir a la consecució dels objectius i al desenrotllament de les capacitats generals de l'etapa o del cicle corresponent.  
2. Igualment, de la mateixa forma que les àrees i matèries del currículum, contribuiran al desenrotllament d'actituds solidàries, prosocials i altruistes, que permeten als alumnes madurar la concepció moral que conferisca sentit a la pròpia vida i a la pròpia acció.  
Segon  
1. Els centres educatius organitzaran eixos ensenyaments en funció de l'edat dels alumnes i les alumnes a què s'adrecen, procurant un aprenentatge que siga significatiu en connexió amb la seua vida i amb les seues experiències extraescolars. El seu desenrotllament es pot portar a terme amb materials variats i realitzant activitats de molta diversa naturalesa, a través de l'anàlisi i el comentari de diferents manifestacions literàries, plàstiques i musicals sobre determinats aspectes de la vida social i cultural, en la seua dimensió històrica o actual, no inclosos en el corresponent Projecte Curricular amb caràcter general.   
2. Aquesta resolució proposa una possible concreció d'àmbits temàtics que, pel seu caràcter indicatiu, no tenen perquè ser organitzats tal com ací apareixen, sinó que constituïxen nuclis vertebradors que permeten estructurar al seu voltant conjunts ordenats d'activitats d'estudi alternatives que hauran de realitzar-se en el mateix horari de la classe de Religió al llarg de les diferents etapes o cicles. Amb això, es pretén facilitar al professorat la tasca de la pròpia planificació docent, respectant alhora l'autonomia pedagògica i organitzativa dels centres.  
3. Cada centre docent, en la corresponent Programació General Anual, farà constar les activitats d'estudi alternatives que realitzarà amb els diferents grups d'alumnes, tenint en compte, o no, les orientacions al respecte que acompanyen cada un dels àmbits temàtics proposats en aquesta resolució.  
4. En finalitzar cada curs acadèmic, el mestre o professor encarregat de dirigir les activitats alternatives facilitarà a la Secretaria del centre la relació dels alumnes i les alumnes que les hagen realitzat, a l'efecte de l'expedició de les acreditacions que puguen sol·licitar els dits alumnes o els seus pares o representants legals.  
Tercer  
1. Durant el segon cicle d'Educació Infantil, Educació Primària i el primer cicle d'Educació Secundària Obligatòria, les activitats d'estudi alternatives als ensenyaments de Religió tindran com a finalitat específica facilitar el coneixement i l'apreciació de determinats aspectes de la vida social i cultural, en la seua dimensió històrica o actual.  
2. Els centres docents organitzaran les dites activitats integrant en cada una les dos dimensions, conceptual i actitudinal, que els assigna el Reial Decret 2438/1994, en l'article tercer, 2, pel que fa a facilitadores de coneixements i en tant que contribuïxen a l'apreciació o valoració de la vida cultural i social.  
3. La proposta d'àmbits temàtics que permeten estructurar de forma ordenada les diferents activitats d'estudi alternatives per a cada una de les etapes o cicles indicats en el punt 1 d'este apartat figura en l'annex I de aquesta resolució  
Quart  
1. Durant els dos cursos del segon cicle d'Educació Secundària Obligatòria i el primer curs de Batxillerat les activitats d'estudi alternatives als ensenyaments de Religió versaran sobre aspectes culturals relacionats amb les religions.   
2. La finalitat d'estos ensenyaments recau en les manifestacions culturals de les religions, en els seus reflexos en la literatura, la música, les arts plàstiques, en la seua incidència en el pensament filosòfic: en suma, en els elements exteriors més que en els interiors de la religió. Suposa que, en horari simultani als ensenyaments de Religió, de caràcter confessional, es proposa com a alternativa l'estudi del fet religiós des del punt de vista aconfessional.  
3. Els centres docents organitzaran les dites activitats tenint en compte els dos àmbits epistemològics en què les distribuïx el Reial Decret 2438/1994, en l'article tercer, 3: el coneixement de fets, personatges i símbols rellevants de les diferents religions, i la reflexió sobre la influència del fet religiós en el pensament, en la cultura i en la vida social.  
4. En el segon cicle d'Educació Secundària Obligatòria les activitats d'estudi alternatives consistiran en una reflexió progressiva del fenomen religiós, per a conéixer millor l'herència rebuda i poder conjugar la identitat del passat amb el nostre present, que té moltes de les seues explicacions en les intuïcions i en les experiències dels nostres avantpassats. La informació sobre llocs de culte, pràctiques festives, literatura i música religioses, figures de líders religiosos així com dels grans llibres sagrats, podrà ajudar a viure i comprendre millor un món en què conviuen una pluralitat de creences. Estes activitats han d'afavorir el reconeixement del pluralisme religiós i ideològic del món actual, la tolerància davant les creences alienes i el rebuig a tot dogmatisme, des d'una valoració crítica que permeta als alumnes i les alumnes realitzar opcions congruents amb el seu desenvolupament personal.  
5. La proposta d'àmbits temàtics per als dos cursos del segon cicle d'Ensenyament Secundari Obligatori figura en l'annex II de aquesta resolució. Els àmbits proposats s'agrupen al voltant de quatre grans blocs: el primer tracta sobre història de les religions; el segon, sobre els fundadors de les religions, els llibres i els símbols sagrats; el tercer, sobre el fet religiós a Europa; i el quart, sobre el fet religiós a la Comunitat Valenciana.  
6. En el primer curs de Batxillerat les activitats d'estudi alternatives s'orientaran a analitzar i valorar críticament les realitats del món contemporani i els antecedents i factors que influïxen, alhora que a aconseguir una maduresa personal, social i moral que capacite per a actuar de forma responsable i solidària.  
7. La proposta d'àmbits temàtics per al primer curs de Batxillerat, que figura en l'annex III de aquesta resolució, permet organitzar les corresponents activitats d'estudi alternatives al voltant del fet religiós en si, incloent reflexions sobre religió i drets humans, religió i societat, religió i política.  
Cinqué  
1. La Direcció General d'Ordenació i Innovació Educativa i Política Lingüística elaborarà materials didàctics que puguen ajudar els mestres o professors en el desenrotllament dels àmbits temàtics que, en tot cas, s'hagueren seleccionat entre els que figuren en aquesta resolució, per a organitzar les activitats d'estudi alternatives als ensenyaments de Religió durant el nivell educatiu corresponent.  
2. Igualment, els centres de professors organitzaran activitats de formació a les quals podran assistir amb caràcter preferent els professors encarregats de dirigir les activitats d'estudi alternatives a què es referix aquesta resolució.  
València, 24 de juliol de 1997.- El director general d'Ordenació i Innovació Educativa i Política Lingüística: Josep Vicent Felip i Monlleó  
ANNEX I  
(SEGON CICLE D'EDUCACIÓ INFANTIL,   
EDUCACIÓ PRIMÀRIA I PRIMER CICLE   
D'EDUCACIÓ SECUNDÀRIA OBLIGATÒRIA)  
Autoestima i autonomia  
L'objectiu fonamental d'aquest àmbit és fomentar en els alumnes i en les alumnes l'autoconeixement, la percepció ajustada d'ells mateixos, la presa de consciència i la confiança en les seues possibilitats.  
Per a això, es podran tractar diversos temes que incidixen en l'autoestima: percepció de la identitat pròpia, valoració de les aportacions dels altres, superació personal, responsabilitat i estima de les coses pròpies.  
En Educació Infantil les activitats que s'organitzen haurien d'estar encaminades a la diferenciació entre un mateix i els altres, perquè els xiquets i les xiquetes puguen identificar-se a ells mateixos com a persones individuals. De la mateixa forma, les dites activitats hauran d'ajudar també a l'adquisició d'autonomia progressiva en les rutines i en les tasques més quotidianes.  
En el primer cicle d'Educació Primària, els xiquets i les xiquetes han d'anar reconeixent les seues possibilitats afectives, corporals i de relació social, així com adquirir progressivament la noció d'identitat. L'equip docent, per a fomentar una actitud positiva de confiança, ha d'oferir nombrosos estímuls que la despleguen, propiciant activitats que consoliden hàbits de cura personal o els ajuden a moure's en contextos coneguts.  
En els últims cursos d'Educació Primària i en el primer cicle d'Educació Secundària Obligatòria, l'alumnat té un grau més gran d'autonomia i ha d'anar posant en joc tots els aprenentatges i les estratègies que va adquirint. Per això, és important en estes edats desenrotllar la capacitat d'iniciativa, proposant situacions que els facen pensar i fer-se preguntes, que afavorisquen la unió de pensament i sentiments, que els oferisquen el contrast de les seues experiències amb altres de diferents persones, que els ajuden a comparar els seus problemes amb els d'altres, de manera que vagen aprenent que cada persona és diferent i té sentiments, necessitats i qualitats que han de ser valorades i respectades.  
Per a portar avant les activitats que s'organitzen en relació amb este àmbit, el professorat pot utilitzar diferents recursos metodològics en funció de l'edat i les característiques de l'alumnat. Així, en els primers cursos, es poden utilitzar jocs de psicomotricitat, jocs de rols, dramatitzacions, etc., centrats fonamentalment en el coneixement de la pròpia persona i en les seues possibilitats, tant afectives com cognitives i de relació interpersonal, sempre des de la perspectiva del desenrotllament de l'autoestima i l'autonomia personal.  
En els últims cursos d'Educació Primària i en el primer cicle d'Educació Secundària Obligatòria es poden utilitzar també dilemes, que tinguen un grau de dificultat creixent, que plantegen situacions en què es produïsca un conflicte de valors. Convé prendre com a punt de partida narracions breus que presenten una situació problemàtica en què els alumnes i les alumnes hagen de triar, i fonamentar la seua tria, entre dos o més opcions moralment equiparables.  
Pensament positiu  
L'objectiu d'este àmbit temàtic és ajudar els alumnes i les alumnes a desenrotllar la capacitat de filtrar el que entra en la seua ment, de decidir, per exemple, entre: "accepte un compliment» o «rebutge aquella crítica".  
Té gran importància ensenyar els alumnes i les alumnes a aplicar en les seues vides el poder creatiu de les afirmacions: declaracions positives sobre un mateix o una situació, dites en primera persona i en temps present.  
L'afirmació és una de les parts del "diàleg intern". Cada persona participa en una conversa silenciosa amb ella mateixa que consistix en dos veus internes que establixen un diàleg continuat. La veu del "sí" és una font de reforçament positiu, de pau i de poder. La segona veu, oposada, és la veu del "no", és la part que es parla a si mateix de forma negativa i atemorida i, fins i tot, destructiva.  
L'afirmació és un instrument fonamental per a enfortir i reforçar la veu del "sí" dels xiquets i de les xiquetes, que té un efecte terapèutic i transformador sobre el seu pensament. L'ús conscient de frases afirmatives fomenta la salut emocional i l'autoestima, ja que abans o després, el monòleg intern d'un xiquet passa a ser una profecia que acaba per complir-se (en el que pensa de si mateix és en el que es convertix).  
En funció de l'edat de les alumnes i dels alumnes, es poden indicar tres formes bàsiques d'introduir pensaments positius per a quasi qualsevol necessitat, meta o desafiament de la seua vida:  
- Utilitzar les afirmacions amb un mateix (així ens convertim en models positius per a ells).  
- Dir les afirmacions directament als xiquets i a les xiquetes (és fonamental per a la seua salut mental ser acceptats tal i com són).  
- Ensenyar-los a utilitzar les seues pròpies afirmacions (quan aprenen a crear les seues afirmacions, es convertixen en la font dels propis missatges positius i de la seua autoestima).  
Competència social.  
L'objectiu fonamental de l'àmbit és facilitar el desenrotllament de la competència social, ja que s'han trobat relacions sòlides entre la competència social en la infància i el posterior funcionament social, acadèmic i psicològic.  
Es tracta que les alumnes i els alumnes puguen apreciar que la gent que és socialment competent, se sent part constituent de la societat o grup a què pertany i que li assigna uns rols i estatus; que les persones socialment competents són valorades, apreciades i dignes de ser tingudes en compte pels altres. Finalment, l'alumnat ha de percebre que no és suficient pertanyer al grup i ser valorat pels altres, sinò que el subjecte ha de poder ajudar els altres, ha de poder contribuir als propòsits del grup o comunitat de què forma part.  
Junt a la família, l'escola és l'altre gran agent de socialització, pel qual els xiquets i les xiquetes aprenen les normes i conductes socialment desitjables. L'experiència escolar pot ser un element facilitador de la competència social, encara que també pot actuar com a fre o obstacle d'esta; per això que es considera un factor vital de la inhibició o potenciació de la delinqüència juvenil.  
El procés ascendent cap a la competència social, comporta unes tasques i uns moments maduratius que necessiten de l'existència de factors personals, interpersonals, socials i culturals.  
Com a metodologia per al desenrotllament de la competència social per part de l'alumnat, pot ser adequat treballar les habilitats socials, que constituïxen un repertori de comportaments verbals i no verbals, a través dels quals els xiquets i les xiquetes incidixen en el seu medi, obtenint, suprimint o evitant conseqüències desitjades o no desitjades en l'esfera social.  
El terme habilitat s'utilitza per a indicar que la competència social no és un tret de la personalitat, sinò més bé un conjunt de comportaments apresos i adquirits.  
L'empatia té un pes important en el conjunt d'habilitats necessàries per a la interacció amb els altres. Com a percepció per a interactuar eficaçment en les situacions socials, comporta la capacitat per a posar-se en el lloc de l'altre i de sentir i comprendre com senten i pensen altres.  
En general, seria molt adequat treballar en l'aula habilitats com: fer i rebre compliments, expressar queixes, saber dir no, afrontar i resoldre conflictes.  
En la intervenció didàctica amb els més menuts, n'hi hauria prou amb diferenciar entre respostes assertives, passives i agressives, en situacions, primer simulades i, posteriorment, de la vida real. Amb estudiants del primer cicle d'Educació Secundària Obligatòria, s'haurien de treballar les habilitats de forma estructurada, seguint un procés que va des d'instruccions, modelatge, representació de papers, retroalimentació i transferència, fins la generalització del que s'ha aprés.   
Habilitats de comunicació.  
L'objectiu d'este àmbit temàtic és acostar, interessar i comprometre activament cada estudiant amb el seu escenari de comunicació interpersonal que ,generalment, serà el seu grup de classe i el centre.  
Es tracta que els xiquets i les xiquetes siguen conscients que tots som sensibles a les informacions, alegries, tristeses i sentiments que se'ns comuniquen, perquè vegem i escoltem les expressions verbals, els gestos, els plors, l'expressió de la cara, el to de la veu, la cadència i el ritme dels moviments del cos, la mirada, la proximitat o llunyania. Escoltem, veiem i sentim conductes del nostre interlocutor, i este les escolta, veu i sent de nosaltres. La comunicació no és possible sense el comportament; cuidar-lo i estimar-lo és cuidar i estimar la comunicació. Ens comuniquem, per tant, amb el comportament, i ho fem amb comportaments verbals i no verbals.  
Este àmbit fa referència a habilitats com escoltar, somriure, fer preguntes, etc., d'una gran importància per a relacionar-se i comportar-se amb altres xiquets i joves, així com amb el conjunt de la comunitat.  
En relació amb este àmbit es podran treballar en Educació Infantil i en Educació Primària aspectes fàcilment observables com: l'expressió facial, els gestos, el contacte físic, etc. És recomanable que els xiquets i les xiquetes aprenguen primer a diferenciar diversos tipus d'expressions i tons de veu, a través de dramatitzacions, estudi de fotografies, cançons, mims, contes i faules. Amb l'alumnat del primer cicle d'Educació Secundària Obligatòria es pot començar també amb aspectes observables, per a progressivament anar passant a comportaments més abstractes del procés comunicatiu com: les claus vocals (to, claredat i velocitat), la proximitat espacial, la mirada, la conducta empàtica, la cadència i els ritmes de moviment del cos.  
En definitiva, es tractaria que les alumnes i els alumnes arriben a comprendre que no hi ha millor recurs que el de convertir-se, a través del procés de comunicació, en una "persona digna de confiança".  
El grup: dependència i interdependència.  
L'objectiu que es pretén és doble: d'una banda, que l'alumnat valore la seua aportació individual al grup, com a necessària per a la consecució dels propòsits d'este; i de l'altra, que entenga com a constructiva i igualment necessària l'aportació i el concurs del grup per a aconseguir els seus propis fins (educatius i de realització personal).  
Per aconseguir este objectiu, es podrien organitzar activitats que faciliten als alumnes i a les alumnes la vivència i el coneixement dels mecanismes de creació, configuració i consolidació d'un grup i de la diferenciació progressiva dels rols que en ell es desenrotllen.  
 La intervenció del docent hauria de consistir en facilitar, a través de experiències concretes, l'harmonia i la cohesió del grup, així com l'adequada integració de tots els seus membres, minimitzant i reconduint els possibles conflictes que en el seu si pogueren sorgir.  
Els recursos didàctics més adequats consistirien en realitzar activitats que passen gradualment de les de representació i descripció ( del grup, dels subgrups, dels seus membres, etc.) a activitats més complexes, com: tècniques de dinàmica de grups (role-playing, Phillips 66, etc.), psicogrames, jocs de rols, etc.  
Oci i temps lliure.  
L'objectiu fonamental d'este àmbit temàtic és aconseguir que els alumnes i les alumnes aprenguen a omplir el seu temps d'oci amb activitats constructives i formatives, que contribuïsquen al desenrotllament harmònic de la seua personalitat.   
En una societat tan complexa com la nostra, en què cada vegada tenen més importància els factors que s'associen a una òptima "qualitat de vida", el factor oci i el temps lliure es constituïxen en una variable fonamental que l'escola ha d'abordar de manera que reforce la identitat del subjecte i l'ajude a sentir-se bé amb ell mateix, alhora, que l'ajude a créixer com a persona.   
És evident que en l'etapa d'Educació Secundària Obligatòria els estudiants que adquirixen hàbits d'oci i temps lliure saludables tenen menys perill de caure en conductes de risc (absentisme, fracàs escolar, estats d'apatia i desmotivació, addicció a les drogues, etc.) que els qui no han adquirit l'hàbit d'"omplir" el seu temps d'oci amb activitats constructives. Però estos hàbits no apareixen de sobte sinó que s'aconseguixen al llarg de períodes de temps anteriors. Així, és de vital importància iniciar el desenrotllament d'estos hàbits des de les edats més primerenques.  
Els continguts propis d'este àmbit temàtic poden abordar-se a través d'activitats creatives, activitats fisicoesportives, l'associacionisme, el col·leccionisme, el voluntariat, i tot allò que puga desembocar en l'establiment d'hàbits saludables i constructius de l'oci i del temps lliure.  
Igualment, seria convenient fer activitats que ajuden els alumnes i les alumnes a superar la tendència absorbent i acaparadora que sobre ells exercix la televisió, utilitzant per a això la reflexió i la crítica,oferint-los alternatives atractives i motivadores, de manera que vagen aprenent a planificar críticament el seu temps d'oci.  
Festes i celebracions  
L'objectiu de l'àmbit és aproximar a l'alumnat el coneixement de les celebracions festives pròpies de la seua localitat, de la Comunitat Valenciana, de les altres comunitats autònomes, i, fins i tot, d'altres llocs del món,fent-li veure les relacions existents entre els cicles de la natura i les festes populars i entre els cicles vitals i els ritus que els commemoren.  
Per tal de fomentar en les alumnes i en els alumnes l'apreciació i l'estima per les tradicions populars, afavorir un major sentit de la identitat cultural respecte a la comunitat a què pertanyen, així com facilitar-los el coneixement d'altres costums i tradicions, seria convenient relacionar les diferents festes i celebracions sobre les que es treballaran, amb la tradició cultural corresponent,així com amb determinats esdeveniments que, al llarg dels temps, han sigut motiu de celebració: Nadal-solstici d'hivern, Sant Joan-solstici d'estiu, celebracions d'agost-festes relacionades amb la collita.  
Es tracta, per tant, de realitzar activitats al voltant de les nombroses festivitats que hi ha en el context social i cultural de les alumnes i dels alumnes, tant les que tenen un caràcter més universal, com les pròpies del seu entorn. Són, totes, manifestacions que definixen la nostra cultura i que aglutinen els membres d'una col·lectivitat.  
Estes activitats poden organitzar-se amb diferent grau de dificultat en funció de l'alumnat que les realitze. Així, en Educació Infantil podrien centrar-se més en un acostament afectiu i vivencial al coneixement de narracions, tradicions culinàries, llegendes i contes populars. També es poden incloure jocs autòctons i populars que formen part del nostre patrimoni cultural. En Educació Primària es poden ampliar estes activitats recopilant refranys, llegendes, produccions literàries o musicals diverses.  
En el primer cicle d'Educació Secundària Obligatòria podria abordar-se, a més de les anteriors activitats, algun estudi comparatiu sobre diferents manifestacions d'una determinada tradició que contemple la seua ubicació geogràfica, els seus orígens i la seua evolució, o el paper que juguen en estes manifestacions la publicitat o els interessos econòmics.  
Identitat i diversitat cultural  
L'objectiu d'aquest àmbit temàtic és desenrotllar en les alumnes i en els alumnes el respecte a la diversitat, la solidaritat i la cooperació i, en conseqüència, fer-los capaços de qüestionar la discriminació, la intolerància, l'etnocentrisme, el conformisme o la insolidaritat.  
L'àmbit fa referència al coneixement d'altres pobles i altres cultures; a l'educació per a la comprensió internacional i per al respecte als drets humans;i, en definitiva, a l'educació per a la interculturalitat.  
Per a la consecució dels objectius mencionats, pot resultar interessant organitzar activitats a través de les quals l'alumnat s'aproxime a la realitat d'altres cultures, bé per la seua proximitat geogràfica, per la seua presència en l'entorn quotidià o per l'interés que susciten.  
Les activitats que s'organitzen han de promoure l'educació intercultural des de tots els punts de vista, en funció de les edats i dels interessos de l'alumnat, a partir d'eixos temàtics com: els costums, la literatura, el folklore, l'artesania, les produccions musicals, la llengua, la tecnologia, l'esport, els entorns naturals, l'organització social i política, les religions, les creences, etc.  
Estes activitats han d'ajudar els alumnes i les alumnes a descobrir que les cultures tenen elements d'influència mútua. En qualsevol cas, sembla convenient destacar el valor del mestissatge com a trobada i enriquiment mutu de costums, llengües o estils de vida.  
Amistat   
Els objectius d'este àmbit consistiran en desenrotllar en els alumnes i en les alumnes la capacitat de centrar-se en ells mateixos i d'adquirir un enteniment més profund de la manera en què es relacionen amb els altres: família, amics o altres persones que ocupen un lloc rellevant en les seues vides.  
Des d'este àmbit s'intenta emfatitzar que en l'amistat i en el joc és on es forgen les habilitats emocionals que condicionen les relacions que l'ésser humà manté al llarg de tota la vida. Partim del fet que el grau d'integració de cada xiquet i de cada xiqueta en l'escola és un important predictor del rendiment acadèmic satisfactori.  
La sensació de sentir el rebuig i la falta d'amistat dels altres és una cosa amb què la major part de les persones ens enfrontem en algun moment de la nostra infància o de la nostra adolescència. Les xiquetes i els xiquets rebutjats, en lloc d'aprendre noves estratègies d'aproximació als altres, es limiten normalment a repetir una i una altra vegada pautes que no van funcionar en el passat. Estos xiquets disposen de moltes menys ocasions que els seus companys per a poder establir una amistat íntima en els anys de l'escola, i perden així una oportunitat crucial per al seu desenrotllament personal i emocional.  
Es podran organitzar en l'aula activitats com: saber distingir sentiments diferents, comprenent el seu significat i practicant la manera d'expressar-los; realitzar exercicis de clarificació de valors; proposar frases incompletes, etc.  
Amb estudiants majors es podran realitzar activitats que els permeten analitzar els límits que s'han fixat en les seues amistats i decidir si cal modificar-los d'una forma o una altra. Es poden utilitzar llistes de supòsits impossibles, jocs de simulació, diàlegs clarificadors, diàlegs a partir d'un text, etc.  
Convivència i resolució de conflictes  
L'objectiu fonamental d'este àmbit temàtic és ajudar l'alumnat a trobar solucions alternatives a les respostes agressives i violentes per a resoldre els conflictes que sorgixen en la convivència.  
Capacitats com afrontar les frustracions, controlar les emocions o saber portar-se bé amb els altres, han de ser adquirides en la infància. Per això, és molt important treballar-les amb els alumnes i les alumnes.  
Per a això, caldria organitzar activitats que els faciliten aprendre a comunicar-se amb els altres, fer preguntes a altres companys mentre realitzen qualsevol activitat, escoltar i observar els altres alumnes per a saber com se senten, dir alguna cosa agradable quan els altres facen bé alguna cosa; i somriure i mantenir la seua col·laboració, les seues propostes i el seu coratge.  
Entre les carències que l'alumnat acostuma a manifestar a l'hora de resoldre un conflicte interpersonal, destaca la tendència a triar la primera solució possible sense elaborar altres alternatives i sense examinar les conseqüències de les seues accions. Per això, el mètode de treball per a poder compensar estos dèficits podria ser realitzar jocs que intenten desenrotllar les habilitats d'atenció-percepció; fer activitats d'identificació d'emocions; buscar solucions alternatives davant d'un problema interpersonal i la seua posterior avaluació, etc. Per a tot això, i en funció de les edats de l'alumnat, es poden analitzar diferents situacions conflictives a través de textos, cartells, dibuixos, gravacions, situacions modelades pel docent i posteriorment pels alumnes i les alumnes, etc.  
Temes i personatges d'actualitat  
L'objectiu d'aquest àmbit és fomentar l'anàlisi crítica i el debat al voltant de qüestions o personatges que susciten interés en un moment determinat i que es relacionen, en major o menor mesura, amb problemes que puguen afectar l'alumnat.  
Per a això, podríem treballar sobre personatges de caràcter exemplar o típic, o sobre temes de rellevància social, com: la violència en alguns grups de joves; la desocupació juvenil; les associacions esportives o d'oci; el consum d'alcohol, de tabac i drogues; l'objecció de consciència, etc.  
Per al desenrotllament de les activitats relatives a este àmbit pot ser interessant la participació de la comunitat educativa, a través de persones pròximes (familiars, membres d'institucions o organismes de la localitat o del barri) que comuniquen les seues experiències o impartisquen xarrades sobre algun tema que suscite l'interés de l'alumnat. Seria convenient que els alumnes i les alumnes es documentaren prèviament i prepararen qüestionaris, així com que realitzaren posteriorment exposicions o cartells informatius dirigits a la resta dels seus companys i companyes.  
Interrogants i dubtes.  
L'objectiu d'este àmbit temàtic és introduir els alumnes i les alumnes en la reflexió sobre els grans interrogants que han acompanyat des de sempre la humanitat.  
Per a això, es poden organitzar activitats que faciliten la reflexió al voltant de les grans preguntes, els grans temors, i les grans alegries i il·lusions de les persones, com: el sentit de la vida, la felicitat, les malalties, el bé i el mal, etc.  
En Educació Infantil i en Educació Primària seria recomanable treballar estos aspectes a partir de les inquietuds de les xiquetes i dels xiquets, de les seues manifestacions més o menys explícites; o be responent a situacions cojunturals i/o contextuals (hospitalització d'un company, un accident, la mort d'un animal domèstic, etc.). Estes situacions, moltes vegades impredicibles, produïxen en els xiquets una gran desorientació i els fan formular-se un bon nombre de preguntes, a les quals, normalment, no saben donar resposta. En ocasions, no saben ni siquiera explicitar o formular la seua inquietud, perquè els generen dubtes, contradiccions i, sobretot, inseguretat. Ajudar-los a verbalitzar els seus interrogants, a compartir-los i a descentrar-se del seu propi punt de vista i a escoltar altres perspectives, els ajudarà notablement en el seu creixement personal.  
En el primer cicle d'Educació Secundària Obligatòria ja es pot realitzar una planificació més sistemàtica dels continguts propis de l'àmbit sense perdre de vista en tot moment que l'objectiu educatiu és dotar els alumnes i les alumnes de majors ressorts per a desenrotllar-se en el medi i contribuir al desplegament harmònic de la seua personalitat. En este sentit, és important que aprenguen a distingir entre els interrogants i els dubtes, així com les raons que originen estos últims. De la mateixa forma, han d'anar aprenent l'ús justificat o injustificat dels interrogants i els dubtes, sabent que tota interrogació té un final, un fonament, que pot consistir en la veritat o falsedat de determinades proposicions, o en una forma concreta d'actuar.  
El món dels símbols  
L'objectiu d'este àmbit temàtic és familiaritzar els alumnes i les alumnes amb els símbols i desenrotllar en ells l'hàbit de qüestionar, indagar i descobrir el seu significat i fins i tot el seu sentit últim, ja que la producció i la interpretació de símbols és una activitat i una qualitat que ha acompanyat la humanitat des dels seus orígens fins als nostres dies.   
Per aconseguir este objectiu es poden organitzar activitats que ajuden l'alumnat a avançar en la comprensió de les funcions dels símbols i dels diferents tipus de símbols que ens podem trobar (símbols de solidaritat, símbols d'organització jeràrquica, símbols religiosos i màgics etc.). Estes activitats també han de contribuir per a que l'alumnat perceba que el símbol representa una realitat concreta però que, al seu torn, la pot emmascarar i deformar quan pren el seu lloc.  
La intervenció didàctica ha d'ajustar-se en funció de l'edat i les característiques dels alumnes i les alumnes, de manera que s'aborde primer de forma molt experiencial i gràfica, per a passar més avant a l'anàlisi de símbols que tinguen ja un cert grau d'abstracció.  
Així, atesa la maduració psicològica dels xiquets i de les xiquetes d'Educació Infantil i la naturalesa fonamentalment abstracta dels símbols, en esta etapa educativa s'abordarà solament el reconeixement dels símbols, sense entrar en altres anàlisis més complexes, a no ser per a donar resposta als interessos explícits que manifesten. A partir de l' Educació Primària el tractament d'uns símbols o altres vindrà més determinat per les inquietuds manifestades per l'alumnat. La representació concreta dels símbols, a través de llaços, etiquetes, banderes, monedes, himnes, indumentària, etc., pot ser el primer pas per al seu estudi en relació amb aspectes com la justícia, l'autoritat, la bondat, el transcendent, la vida, etc.  
ANNEX II  
(SEGON CICLE D'EDUCACIÓ SECUNDÀRIA OBLIGATÒRIA)  
I. Història de les religions  
1. Les religions del passat  
1. Religió egípcia  
2. Religions germàniques i celtes  
3. Religió grega  
4. Religió romana  
2. Les religions universals  
1. Hinduisme  
2. Budisme  
3. Judaisme  
4. Cristianisme  
5. Islamisme  
II. Els fundadors de les religions i els llibres sagrats  
1. La persona i l'obra de Buda  
2. La figura de Moisés  
3. El Jesús de la Història i el Crist de la fe  
4. La figura de Mahoma  
5. Els Vedes  
6. La Bíblia Hebrea  
7. La Bíblia Cristiana  
8. L'Alcorà  
III. El fet religiós a europa  
1. Cristianisme: Catolicisme, Ortodòxia i Protestantisme  
2. Altres Religions: Judaisme i Islam  
3. Nous moviments religiosos  
IV. El fet religiós a la comunitat valenciana  
1. Vestigis prehistòrics de religiositat a l'àmbit geogràfic de la Comunitat Valenciana  
2. Tres arrels religioses: cristiana, jueva i musulmana. Relacions i conflictes en el passat  
3. El fet religiós en l'actualitat  
4. Manifestacions festives més tradicionals del nostre folklore religiós, destacant les més rellevants de la nostra Comunitat i les més característiques de l'àmbit geogràfic i cultural de cada centre  
Els àmbits temàtics vertebradors que es proposen troben la seua unitat no en cada any, sinó en el cicle, al llarg del qual i seguint el curs de la Història es presenten diferents moments, esdeveniments, èpoques, al voltant dels quals poden i han d'introduir-se elements de cultura, de producció artística i musical. Encontre i desencontre de les religions, que haurà de ser comentat tant en l'espai geogràfic hispà com també més enllà: el que ha significat la cultura i la presència jueva, així com l'Islam. És important que els alumnes i les alumnes, a més de conéixer el fet religiós a Europa, s'obrin a les perspectives d'altres cultures, d'altres societats, d'història d'altres pobles, facilitant-los la tolerància i el respecte a la diversitat de creences religioses.  
S'han proposat les religions del passat que han tingut més influència en les nostres arrels culturals; després les religions més universals, entre les quals destaquen les religions del Llibre (Judaisme, Cristianisme i Islam) per la seua especial incidència en el nostre àmbit geogràfic i cultural; i a més perquè un major coneixement d'estes ha de contribuir de manera especial a promoure actituds solidàries i tolerants, que superen els prejudicis i rebutgen qualsevol discriminació basada en diferències de creences, així com a proporcionar un millor coneixement de les creences, actituds i valors bàsics de la nostra tradició i patrimoni cultural i una valoració crítica d'estes. Encara que en la proposta no figura de forma explícita, cal no oblidar l'existència d'altres moviments religiosos (l'Adventisme, el Pentecostalisme, l'Església de la Cienciologia, etc...).  
ANNEX III  
(PRIMER CURS DE BATXILLERAT)  
El fet religiós en ell mateix  
1. La religiositat com a dimensió de l'estructura i de la història humana (el sentit del transcendent)  
2. La religiositat com a generadora de manifestacions culturals, espirituals i filosòfiques  
3. La religiositat com a centre de coherència dels pobles (el sentit de la llibertat religiosa)  
4. Religió i drets humans: religió i recerca de la justícia i la pau  
5. Religió i tolerància. El diàleg com a base de l'enteniment. El diàleg religiós  
6. La perversió del fet religiós: el fonamentalisme i el dogmatisme  
7. Algunes manifestacions de les tensions i conflictes religiosos actuals, com: el budisme en el Tíbet; Israel i els pobles àrabs: el conflicte dels Balcans; els fonamentalismes; el conflicte irlandés, etc...  
En este curs s'intenta una reflexió crítica sobre la naturalesa de la religió com a tal, sobre les relacions entre raó i creença, així com entre religió i convivència cívica i política. Encara que estos temes hagen sigut especialment candents a l'Occident i en relació amb els monoteismes d'origen en Abraham, cal considerar també tradicions religioses no monoteistes. En este any es tracta de captar el fet religiós des del pensament racional, filosòfic o educat per la ciència i la filosofia. Convé per a això que els alumnes i les alumnes comprenguen que el sentiment religiós, les creences, el culte, no estan vinculats a una divinitat única, creadora i omnipotent. També hi ha religions amb déus diversos, immortals o mortals, o fins i tot sense cap déu, com el budisme originari.


Còpia Permalink ELI