Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 5428, del 15-01-2007 (2006/14427)

RESOLUCIÓ de 30 de novembre de 2006, de la Direcció General de Patrimoni Cultural Valencià, de la Conselleria de Cultura, Educació i Esport, per la qual s'incoa expedient de declaració de bé d'interés cultural, amb categoria de conjunt històric, a favor de l'àrea denominada Teulada Gòtica Murallada, a Teulada, província d'Alacant, i s'obri un període d'informació pública.
--------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   5428

Data del DOGV
:   15-01-2007

Secció del DOGV
:   III. ACTES ADMINISTRATIUS - C) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2006/14819


Data del document
:   30-11-2006

Organisme emissor
:   Conselleria de Cultura, Educació i Esport

Tipus de document
:   Resolució

Descriptors 

:   * Teulada
    * patrimoni arquitectònic
    * protecció del patrimoni
    * ben cultural

Vistos l'acord del Ple de l'Ajuntament de Teulada de data 10 de novembre de 2005 i els informes emesos pels servicis tècnics d'esta direcció general, favorables a la declaració de bé d'interés cultural, amb la categoria de conjunt històric, de l'àrea denominada Teulada Gòtica Murallada, a Teulada, província d'Alacant.
Atés el que disposa l'article 27 de la Llei d'11 de juny de 1998, de la Generalitat Valenciana, de Patrimoni Cultural Valencià, este centre directiu, en el qual és matèria de la seua competència, ha resolt:
Primer. Incoar expedient de declaració com a bé d'interés cultural, amb la categoria de conjunt històric, a favor de l'àrea denominada Teulada Gòtica Murallada, a Teulada, província d'Alacant.
Segon. De conformitat amb el que disposa l'article 28 de la Llei d'11 de juny de 1998, de Patrimoni Cultural Valencià, en els annexos que s'adjunten a la present resolució, es determinen els valors del bé que justifiquen la seua declaració, es descriu per a la seua perfecta identificació, es delimita el seu àmbit físic, així com es fixen les normes de protecció.
Tercer. En compliment del que disposa l'article 27.3 de la Llei del Patrimoni Cultural Valencià, notificar esta resolució a les persones interessades i a l'Ajuntament de Teulada i fer-los saber que, de conformitat amb el que establixen els articles 35 i 36 en relació amb el 27.4 de la Llei, la realització de qualsevol intervenció en l'àmbit, haurà de ser autoritzada preceptivament per esta direcció general amb caràcter previ a la seua realització i a l'atorgament de llicència municipal, quan esta resulte preceptiva.
Quart. La present incoació, d'acord amb el que establix l'article 33 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de Patrimoni Cultural Valencià, determina la suspensió de l'atorgament de llicències municipals de parcel·lació, urbanització, construcció, demolició, activitat i la resta d'actes d'edificació i ús del sòl que afecten l'àmbit objecte del present expedient, així com de les dites actuacions quan siguen dutes a terme directament per les entitats locals. Queden, igualment suspesos els efectes de les ja atorgades, amb els efectes disposats en l'esmentat article.
No obstant això, la Direcció General de Patrimoni Cultural Valencià i Museus, podrà autoritzar les actuacions mencionades quan considere que, en aplicació de les normes de protecció, determinades per la present resolució, manifestament no perjudiquen els valors del bé que motiven la incoació, així com les obres que per causa major o interés general hagen de realitzar-se inajornablement, segons el que disposa l'incís primer del mencionat article.
Quint. Que, en compliment del que disposa l'article 27.3 de la Llei, es notifique la present resolució al Registre General de Béns d'Interés Cultural per a la seua anotació preventiva i al Registre de la Propietat de València amb el mateix fi.
Sext. D'acord amb el que es preveu en l'article 86 de la Llei de Procediment Administratiu i en l'article 27 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, obrir un període d'informació pública, a fi que totes les persones que estiguen interessades puguen examinar l'expedient durant el termini d'un mes, a partir de la publicació de la present resolució en el Diari Oficial de la Generalitat. L'expedient estarà a disposició de les persones interessades en la Direcció General de Patrimoni Cultural Valencià i Museus, Servici de Patrimoni Arquitectònic i Mediambiental, de la Conselleria de Cultura, Educació i Esport, avinguda de Campanar, número 32, de València.
Sèptim. Que la present resolució amb els seus annexos es publique en el Diari Oficial de la Generalitat i en el Boletín Oficial del Estado.
Cosa que es fa pública als efectes oportuns.
València, 30 de novembre de 2006.- El director general de Patrimoni Cultural Valencià i Museus: Manuel Muñoz Ibáñez.
ANNEX I
Dades sobre el bé objecte de la declaració
1.nominació:
Conjunt històric Teulada Gòtica Murallada
1.Localització:
a) Comunitat autònoma. Comunitat Valenciana
b) Província. Alacant
c) Municipi. Teulada
2.Delimitació:
Justificació de la delimitació:
La delimitació s'establix segons els criteris següents:
- Patrimonials i urbanístics, amb la inclusió dels immobles i espais urbans necessaris per a garantir la correcta tutela del conjunt.
- Arqueològics, segons les previsibles troballes arqueològiques.
Definició literal de la delimitació:
- Origen: vèrtex sud-est de la parcel·la cadastral núm. 15 de l'illa 83.083, punt A.
- Sentit: horari.
Línia delimitadora. Des de l'origen, la línia seguix cap al sud i envolta la parcel·la núm. 12 de l'illa 83.087, gira cap a l'oest i recorre una línia imaginària paral·lela al carrer d'Alacant situada a 10 m d'este i que travessa les illes 83.087 i 81.074. Gira cap al nord fins a recórrer les parts posteriors de les parcel·les de l'illa 80.089 que donen al carrer de les Roquetes. Creua el carrer de les Germanes Oliver, gira cap al nord-est, i incorpora les parcel·les, que donen a este carrer de l'illa núm. 80.096, des de la núm. 48 fins a la núm. 27. A partir d'esta gira cap a l'est i recorre les fatxades d'esta illa, que donen al carrer de Sant Bonaventura i les de l'illa 83.101 que donen al carrer de València. Creua el carrer dels Ferrers i incorpora les parcel·les 06 de l'illa núm. 83.092; 30, 27 i 26 de l'illa núm. 83.097 i les 01, 02, 03, 04, 05 i 15 de l'illa núm. 83.083 fins al punt d'origen A.
1. Descripció:
(Basada principalment en els estudis de Joan Llobell, Joan Ivars, Josep Ivars i Jaume Buigues)
Teulada es troba situada a la comarca de la Marina Alta, al sud del cap de la Nau, entre el Poble Nou de Benitatxell i Benissa, al costat de la costa. La vila, xicoteta població murallada de planta regular, orientada cap al sud-est, s'ubica a l'interior del seu terme municipal, adaptada a la topografia del tossal on s'assenta.
El conjunt, de gran bellesa, harmonia i regularitat, és representatiu d'una implantació cristiana posterior a la conquista amb ampliacions dels segles xvi i xvii, que no ha patit alteracions fins a l'arribada del segle xx. Posseïx un valor excepcional per l'interés dels edificis que la componen, alçats amb pedra tosca del lloc, que en la seua gran majoria presenten fatxades amb característiques constructives i estètiques pròpies del gòtic, i interiors que conserven elements arquitectònics originals com ara arcs, voltes de canó, etc. Forma un conjunt únic a la Comunitat Valenciana. També posseïx edificis que pertanyen estilísticament al barroc i, en menor nombre, al modernisme.
4.a) Evolució històrica
La franja litoral de la comarca alacantina de la Marina ha estat des de final del segle xiii habitada per una població majoritàriament cristiana, que constituïa una barrera enfront de les invasions i els atacs de pirates i barbarescs per mar. La primitiva defensa de la costa estava determinada pels castells de Calp, Dénia i Altea, entre d'altres, que comprenien, cada un d'estos, un territori sota la seua protecció. Dins del territori del castell de Calp es trobava l'alqueria de Teulada, que ja apareix en les donacions del Llibre del Repartiment a partir de 1249. Almenys, a partir de 1277, ja hauria d'haver-se realitzat una repoblació nombrosa, ja que enguany té lloc la concessió de la carta de poblament de Teulada i altres alqueries pròximes a favor de Bernat Durand i cent més.
A principi del segle xiv devia estar constituïda una comunitat cristiana, segons es deduïx de la relació de rectors de les parròquies que acudixen als Sínodes de la catedral de València l'any 1310, entre els quals es troba el de Teulada. A final d'este mateix segle, Teulada comptava amb 52 llars i pocs anys després, en 1377, aconseguixen la independència municipal, i en 1386, l'assignació de terme municipal propi independent de Benissa i Calp.
A final del segle xiv, els teuladins disposaven de permís del bisbat per a edificar "...la dita universitat de Teulada vol et entén construhir, edifficar e fundar una sglesia en lo dit lloch de Teulada con ne haja obtenguda licència et comissió del reverend bisbe de Valencia...". A principi del segle xv comptava amb 65 llars i es conserven documents de l'època amb els noms dels rectors de Teulada.
També es té constància de l'existència d'un mur de fortificació de la població segons es deduïx:
"Lo señor Marqués ab la dita carta de gràcia mana que ço que procehia pagar al consell de Teulada en lo dit do de XX mil florins, convertesquen en la obra del mur ordenada sots certa condició..." y en otra página del mismo documento se indica que "les dites obres foren acomplides segons que erean obligats."
Teulada va rebre en 1410 la visita de sant Vicent Ferrer, on va realitzar diversos miracles alguns dels quals s'escenifiquen, hui en dia, en els coneguts miracles.
En un protocol de 1476 del notari de Xàbia, Sebastià Xulbi, es parla del mur Nou, com a límit d'una propietat que apareix en un document privat "Item medietatem pro indiviso cuiusdam ovilis franqui e quiti, siti e positit intus murum novum dicti loci." (AMD: Protocol Sebastià Xulbi R 303). Però, sobretot, és en el segle xvi quan es troben abundants notícies sobre la fortificació de la vila i la construcció de l'església de Santa Caterina.
A mitjan d'este segle, en 1551, es té constància de la construcció d'una torre de defensa al costat d'un edifici denominat quartijo, també d'ús defensiu, al mateix temps que es construïxen torres de defensa a Calp i a Benissa, totes costejades per Jerònima Pujadas, la qual, en el pleit que manté contra Joan Palafox, aporta la documentació demostrativa d'haver gastat molts diners en estes obres de fortificació: "Primerament en lo loch de Teulada per a la fortificació del dit loch e defensa dels pobladors de aquella y ha un quartijo eo un edifici axí e nomenat que tenen los pobladors de dit loch per poder-se defensar en aquell ..ïtem diu ut supra que per a la fortificació del quartijo se ha fet una torre la cual está en acabança e sta de tal manera constrohida que poden de dita torre deffensar dos panys eo quartars del dit quartijo...ïtem diu ut supra que per a fortificar-se los del dit loch en lo dit quartijo e torre tenen necessitat de demolir e derrocar alguna casa eo cases de les quales axí per la propinquitat de aquelles com altres, podrien los enemichs desfer lo dit quartijo e molestar en gran manera als que.s farien forts i es defendrien en aquell." (ARV. Processos de Madrid, 2283, 83j).
L'any 1562, l'informe de Joan Baptista Antonelli no esmenta esta obra de fortificació, sinó que recomana que es revisen les muralles per a veure si és millor fortificar-les o acabar de fortificar l'església. (A.G.S. Estat, Llig 141, f 171).
En 1582 és concedida, pel virrei de València, llicència al poble de Teulada per a imposar contribucions especials amb la finalitat de comprar dos cases contigües a l'església i acabar les obres de fortificació iniciades anys arrere. La petició de llicència per a imposar impostos està acompanyada de diversos testimonis que declaren la necessitat que té la vila de Teulada per a fortificar-se. El síndic Joan Banyuls en nom dels justícia, jurats i consell de la vila de Teulada diu que: "dita vila estava situada e posada en frontera de la mar..." i estava exposada als atacs de moros i turcs. D'altra banda, "estava aquella poch fortificada...", motiu pel qual es determina reunir consell general en el qual "..acordaren unànimes de acabar un fort que y ha comensat que comprén la església de dita vila e dos cases junto d'aquella per a poder-se resistir en temps de necessitat...".
També es troben altres testimonis en el mateix sentit com el de Guillem Banyuls, notari de Xàbia, escrivà i assessor de l'Ajuntament de Teulada; el de Lluís Vives, mercader de Benissa, i el de Cristòfol Sapena, cavaller de Xàbia. Davant d'estos informes el virrei de València, Francesc de Moncada, va concedir permís per cinc anys per a imposar l'impost de la cisa. Este permís pareix que després va ser prorrogat.
Les obres de construcció de l'església fortificada i de les noves muralles continuen a final del segle xvi i principi del xvii, com ja preveien les autoritats teuladines, amb els diners dels quinze anys de cisa.
L'any 1602 no estaven acabades les obres, i es torna a sol·licitar la imposició de cises, petició que es repetix en els anys 1608 i 1614.
L'any 1609, la defensa de Teulada estava realitzada per un capità, 130 soldats, 100 arcabussos i tres peces d'artilleria, estes xifres se suposen que incloïen la defensa de la costa.
En 1614 es troba un informe positiu del marqués d'Ariza i baró de Teulada, en el qual s'enumeren les raons favorables a la nova imposició de cises. Una vegada acabat el procés de fortificació que havia de durar 35-40 anys (1572-1610), la vila de Teulada experimentarà un augment demogràfic notable: a final del segle xvi Teulada comptava amb 129 cases (any 1589), en 1609 comptava amb un total de 160 cases i en 1629 s'arribarà a les 228 cases. A partir d'este moment, comença la forta crisi demogràfica i econòmica que reduirà molt la seua població.
Una vegada concloses les obres de fortificació de la vila es construïx la casa de la vila o sala de jurats i justícia. Este edifici va ser acabat l'any 1620 i en la seua fatxada va ser gravat un rellotge de sol l'any 1639.
Altres notícies posteriors sobre el recinte murallat es produïxen a mitat del segle xvii, quan es té notícia de la denominada porta de la Barbacana, que donava accés a un possible recinte interior de la fortificació al costat de l'església, esta notícia és de l'any 1667. Esta porta va ser derrocada junt amb la casa abadia, l'any 1901. Del segle xviii es coneix la porta de Baix, que estava al principi del carrer de Baix, per un document sobre comptes municipals. També es té notícia de la torre campanar, que amenaçava ruïna, que degué ser derrocada a final del segle xix, i es va edificar una altra de nova en l'angle sud-est de l'església. L'any 1940 es derroca el Portalet, una porta existent al carrer de Sant Vicent o de la Manegueta, per qüestions estètiques o de millora urbanística, segons les actes de l'Ajuntament. En estos anys s'obri una comunicació entre el carrer de Sant Bonaventura (C/ Nou) i el carrer de Sant Josep (C/ La Sala), i es derroca una casa adossada al mur nord del recinte que és derruït també. A principi del segle xx encara estaven en peu les torres de Blasco (al final del carrer del Mur) i, una altra, a la part posterior de la casa d'Ivars, segons es pot observar en els plànols del Dr. Pitarch (1924) i de J. Cardona (1929).
4.b) Descripció urbanística
La vila de Teulada s'integra dins de les viles denominades de nova planta, fundades al llarg dels segles xiii-xv, caracteritzades per l'existència d'una trama ortogonal o reticular.
En primer lloc va existir un primer recinte murallat medieval. El seu traçat viari està format per tres carrers principals que recorren la vila d'est a oest, adaptades a la topografia del terreny, el carrer de Dalt, del Mig i de Baix. Estos carrers són travessats per altres de secundaris, que acusen el pendent de l'enclavament, encara que sense arribar a les muralles, com en altres viles.
Al centre geomètric es troba la plaça dels Porxes on està l'antiga sala dels justícies i jurats. Es detecta una certa irregularitat en la trama, ja que els carrers, els antics Fons i Manegueta, no presenten un traçat rectilini, i l'existència d'un carrer en forma de cul de sac, a la plaça dels Porxes, és de difícil explicació.
Posteriorment, el primer recinte fortificat va ser ampliat. La seua datació ens l'oferixen les cases que l'envolten, construïdes al llarg dels segles xvii i principi del xviii; i una inscripció de 1789, al costat d'un escut, situada al mateix lloc que ocupava la porta del camí del Mar, que possiblement corresponia a la dita porta, permet pensar en els anys en què es tanca l'eixamplament. L'eixamplament s'efectua tant a l'est com a l'oest, de manera que es prolonguen els tres carrers principals de la vila, i apareixen únicament dos carrers transversals. La nova trama, no obstant això, presenta un traçat més regular.
4.c) Edificació. Tipologia
L'edificació intramurs de Teulada posseïx una gran harmonia i bellesa per l'ús comú de la pedra tosca per a portades, cantons i tanques de finestres, de característiques gòtiques, sobre mur de maçoneria lluïda amb argamassa de calç. Les portes, amb arcs de mig punt amb dovelles, després allindades; les llindes de les finestres amb decoració de xicotets arcs de cortina tallats en la clau, i les cornises de rajola volada, són les característiques comunes a quasi tots estos. Les crugies interiors es resolien amb forjats de biguetes de fusta i revoltó recolzats en arcs de mig punt de carreuat.
Es poden distingir les vivendes del nucli originari per la menor amplària de la parcel·lació i són, en general, de dos plantes. L'eixamplament d'este primer recinte fortificat es caracteritza per una major amplària de la parcel·lació i el nombre de plantes respon a: planta baixa, planta noble i cambra. El tram de l'eixamplament corresponent al carrer de Colom posseïx els casalots de major amplitud i importància, que pertanyen a l'oligarquia de la ciutat.
Destaquen els edificis següents:
Església de Santa Caterina
L'església va ser alçada sobre la primitiva església gòtica, que havia sigut alçada durant els segles xiv i xv. L'actual, data de final del segle xvi i va ser projectada per l'arquitecte Joan Cambra, que també va treballar al monestir de Sant Miquel dels Reis de València i a l'església de Pego.
L'església es va fortificar per a oferir un lloc de resguard a la població que patia periòdicament atacs de pirates barbarescs. Després del resultat de l'informe de l'enginyer Antonelli i després de les reiterades peticions dels jurats i justícies de la vila, es va escometre la construcció de l'església. Les obres van durar al voltant de 35-40 anys, i en el document de concessió de llicència al poble per a imposar les cises amb la finalitat de comprar dos cases al costat de l'església i acabar les obres de fortificació començades anys arrere es llig:
"...resulta ser molt necessari fer un fort en la yglésia del dit fort de Teulada y per al dit efecte comprar dos cases que estan contingües a dita yglésia o fort perquè en temps de corsaris e tunch dels quals està molt concorreguda aquella vila..."
Les obres estaven acabades l'any 1614, segons consta en un document:
"y les obres importants como se han fet de la fortalesa, muralles noves e iglésia ha deixat a la vila molt alcansada..."
L'església és d'una sola nau amb quatre trams entre contraforts, entre els quals se situen els altars i un corredor que els unix. L'absis és poligonal de cinc costats i l'entrada principal actual es troba prop d'este. Les pilastres i els arcs que conformen la nau, així com la imposta que la rodeja, d'estil renaixentista, contrasta amb les voltes de creueria amb arcs tercelets, entre arcs de mig punt, en el cobriment d'esta.
La il·luminació d'esta entra per les finestres quadrangulars, decorades amb vidrieres, que es troben situades, una per arc, sobre la imposta. Són molt reduïdes a causa del caràcter defensiu de l'església.
L'església es va ampliar en el segle xviii i se li va donar la forma de creu llatina, com una prolongació de la planta gòtica. En este moment, es canvia l'orientació de l'altar major d'est a oest. I, llavors, s'obri la porta d'estil neoclàssic, coneguda fins fa poc com a porta Nova.
Després d'esta ampliació es construïxen la capella de la Comunió i les noves dependències de la sagristia entre els segles xix i xx. En este moment, es tira l'antiga torre redona, coneguda com a torre del Rellotge, situada al costat de la porta Barbacana, que anava des de l'església fins a l'actual casa Abadia. Este nou campanar, començat al voltant de 1895 i acabat en la primera dècada del segle xx, posseïx planta hexagonal i té 24 metres de perímetre en la base i 30 m d'alçària. El campanar no va ser realitzat segons el projecte original, i es va quedar per fer un rematada on anirien les campanes del rellotge, que estava coronat en projecte amb un cupulí.
L'església de Santa Caterina comptava, abans de la Guerra Civil de 1936, amb una important riquesa artística, que consistia principalment en un important altar major de fusta daurada. Així mateix, comptava amb una gran làmpara sobre la cúpula i una rica imatgeria de la qual es va salvar la imatge de vestir de sant Vicent Ferrer (segle xviii) i la del natzaré, esta última formaria part d'un grup escultòric desaparegut. També posseïx interés l'orgue neogòtic fabricat pels successors de Randeynes.
L'ermita de la Divina Pastora
Es troba al costat de l'església parroquial de Santa Caterina, forma un bell fons de perspectiva del carrer de Dalt. La imatge de la Divina Pastora estava relacionada amb els ritus mortuoris de la població.
No es coneix la data exacta de construcció de l'ermita, encara que per l'estil renaixentista de la seua portada es pot datar en el segle xvi, però sí que va ser renovada l'any 1861 i que, en la dècada dels anys 70 del segle xix, va ser col·locada la campana en l'espadanya.
La planta de l'ermita és rectangular, de 7,60 m dividida en dos trams. La fatxada té una amplària de 4,50 m on es troba la portada formada per arc de mig punt flanquejat per dos pilastres. Posseïx entaulament, decorat, i, sobre la cornisa, dos pilastres llises sostenen el frontó triangular.
El primer tram de l'ermita està cobert per una volta amb teules verdes a l'exterior i coberta a dos aigües en el segon.
Va ser restaurada per l'arquitecte Josep Ivars Pérez, i finançada per l'Associació Cultural Amics de Teulada, amb diverses aportacions, entre estes, la de la Diputació d'Alacant.
Sala de jurats i justícies
Va ser construïda en la segona dècada del segle xvii, en un moment d'expansió urbana, econòmica i demogràfica de la ciutat. A la fatxada s'observa la data de 1620, segurament la de finalització de l'edifici. Ha sigut reformada diverses vegades, entre les quals en destaca una a mitjan segle xviii. L'any 1986 es va iniciar la restauració de la fatxada que va concloure en 1996.
És de planta rectangular, d'una sola crugia i respon a una tipologia del màxim interés, dins de les construccions civils que van sorgir a final de l'edat mitjana i principi del Renaixement. Es tracta d'un edifici que unix la representació i les funcions dels nous poders civils, la casa de la vila o ajuntament, al costat d'un espai, la llotja, destinat a albergar una activitat en auge: el comerç.
La seua fatxada, de gran harmonia i senzillesa, és de carreuat en pedra tosca del lloc. A la planta baixa, disposa de tres arcs de mig punt a la fatxada principal i un en cada fatxada lateral, que conformen el porxe obert. A la planta superior, disposa de tres buits sobre una imposta que recorre la fatxada; el del mig és un balcó.
Sobre la fatxada principal es conserva el rellotge de sol de 1639 i posseïx una porta posterior que dóna al carrer de Sant Josep, amb llinda decorada amb xicotet arc de cortina.
1. Monuments i els seus entorns de protecció
En virtut del que disposa la disposició addicional primera de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, es troben en el conjunt històric els següents immobles que gaudixen singularment de la consideració de béns d'interés cultural:
5.a) Església fortificada, en una de les seues claus es troba l'escut de l'església. Es troba situada en la parcel·la cadastral núm. 03 de l'illa cadastral núm. 81.099.
Parts integrants, pertinences i accessoris de l'església fortificada que compartixen la condició de bé d'interés cultural de l'immoble:
1. Orgue. Núm. Identif.: 95.60.680-939-4958 (codi SVI: K5963758349845).
2. Porta. Núm. Identif.: 75.42.776-678-4987 (codi SVI: G7883735929971).
3. Porta. Núm. Identif.: 01.06.169-485-4912 (idèntica a l'anterior, codi SVI: F6075457438491).
4. Clau de volta. Núm. Identif.: 63.95.165-819-5298 (codi SVI I6729988266796). Set en l'absis i altres set en la volta de la nau, disposades en grups de quatre en els espais delimitats pels arcs de diafragma.
5. Portada. Núm. Identif.: 33.38.790-961-7511 (codi SVI: C8097721600845).
6. Portada. Núm. Identif.: 65.14.860-546-3062 (codi SVI: A3894120900163).
7. Porta. Núm. Identif.: 73.72.131-790-0859 (codi SVI: Q3531574824836).
8. Pila d'aigua beneïda. Núm. Identif.: 81.01.207-629-1129 (codi SVI: K8981860038733).
9. Pila d'aigua beneïda. Núm. Identif.: 48.71.313-072-2961 (idèntica a l'anterior, codi SVI: A1869739404301).
10. Clau de volta. Núm. Identif.: 55.24.306-721-7549 (codi SVI: C6392958215314).
11. Portada. Núm. Identif.: 77.04.247-555-0896 (codi SVI: B7609311942135).
12. Pila baptismal. Núm. Identif.: 87.23.466-008-7416 (codi SVI: S2951712446852)
13. Reixat. Núm. Identif.: 06.91.441-440-8289 (codi SVI: O2456742524028).
14. Porta. Núm. Identif.: 05.00.847-424-5725 (codi SVI: T7299543882217).
15. Pila baptismal. Núm. Identif.: 23.31.496-550-3012 (codi SVI: T73193211930).
16. Porta. Núm. Identif.: 99.14.631-174-7457 (codi SVI: V842518029549).
17. Estendard. Núm. Identif.: 33.96.813-305-2027 (codi SVI: B4587666464276).
18. Capa pluvial. Núm. Identif.: 33.70.219-877-9325.66(codi SVI: F6879835072850).
19. Capçó. Núm. Identif.: 22.04.284-232-5989.13 (codi SVI: R9410565967980).
20. Casulla. Núm. Identif.: 69.63.653-369-8366.72 (codi SVI: F6124056913311).
21. Estola. Núm. Identif.: 68.77.157-571-2614.37 (codi SVI: Z4956490502929).
22. Escultura. Núm. Identif.: 21.40.588-247-3399 (codi SVI: C4537655404486).
23. Calze. Núm. Identif.: 52.17.125-880-1728 (codi SVI: U7384732650170).
24. Calze. Núm. Identif.: 41.06.979-980-1315 (codi SVI: S0730819447916).
25. Copó. Núm. Identif.: 15.55.355-707-7595 (codi SVI: O2563970279562).
26. Copó. Núm. Identif.: 15.61.958-539-8524 (codi SVI: F2393948670754).
27. Calze. Núm. Identif.: 70.46.331-912-7516 (codi SVI: K2602367941641).
28. Custòdia. Núm. Identif.: 69.32.159-787-5791 (codi SVI: Y9446772582960).
29. Copó. Núm. Identif.: 59.87.475-905-3175 (codi SVI: T4579415994032).
30. Reliquiari amb relíquies de santa Caterina i altres sants. Núm. Identif.: 52.23.678-721-0945 (codi SVI; C001080000070.
31. Marc barroc del segle xviii amb rocalles. Núm. Identif.: 49.89.993-946-3675 (codi SVI; Z112371144795).
32. Campana Santa Bàrbera (1901).
33. Campana Dolors (1980).
34. Campana Sant Benet (1736).
35. Campana Guillerma (1973).
36. Campana Sant Vicent Ferrer (1990).
37. Campana Santa Caterina i Sants Vicents (1736).
38. Arxiu parroquial, en l'actualitat custodiat a la nova casa parroquial.
5.b) Muralles. Es troben situades a les illes cadastrals 81.099, 82.099, 82.097, 82.089, 81.088, 81.085, 81.082, 81.083, 81.091 i 82.091.
Entorn de protecció de les muralles i església fortificada
Justificació de la delimitació proposada:
El criteri general, seguit per a la delimitació de l'entorn de protecció, consistix a incloure dins de la seua àrea els elements urbans següents:
- Parcel·les que limiten directament amb la que ocupa el BIC, de manera que qualsevol intervenció que es realitze sobre estes, poden afectar-lo tant visualment com físicament.
- Parcel·les que donen al mateix espai públic que el BIC i que constituïxen l'entorn visual i ambiental immediat, en el qual qualsevol intervenció que es realitze puga suposar una alteració de les condicions de percepció d'este o del caràcter de l'espai urbà.
- Espais públics en contacte directe amb el BIC i amb les parcel·les enumerades anteriorment, que constituïxen part del seu ambient urbà immediat.
- Edificacions o qualsevol element del paisatge urbà que, encara no tenint una situació d'immediatesa amb el BIC, afecten de manera fonamental la percepció d'este.
Perímetre interior 1r
- Origen: vèrtex sud-oest de la parcel·la cadastral núm. 03 de l'illa 81.085, punt C.
- Sentit: horari.
- Línia delimitadora: des de l'origen, la línia recorre les fatxades de l'illa cadastral núm. 81.088, que donen al carrer de Colom fins a girar al nord i creuar l'illa cadastral núm. 8.102 entre les parcel·les 09, 10, 14 i 15. Creua el carrer de Constança Ferrer i travessa l'illa cadastral núm. 81.083 per la mitgera entre les parcel·les 12, 11, 19 i 20. Creua el carrer del Doctor Moll i gira a l'est per les fatxades de les illes cadastrals 81.091 i 81.099, que donen a este carrer. Torna a girar al sud i creua l'illa cadastral núm. 82.091 entre les parcel·les 12, 13, 03 i 04. Creua el carrer de Cervantes i travessa l'illa cadastral núm. 81.085 entre les parcel·les 01, 02, 21, 03 i 04 fins al punt d'origen C.
Perímetre interior 2n
- Origen: vèrtex sud-oest de la parcel·la cadastral núm. 09 de l'illa 82.097, punt B.
- Sentit: horari.
- Línia delimitadora: des de l'origen, la línia recorre les fatxades de les parcel·les de l'illa núm. 82.089, que donen al carrer de Colom. Gira al nord i travessa l'illa núm. 82.084 entre les parcel·les 07, 08, 09 i 10. Creua el carrer de Cervantes i l'illa núm. 82.098 entre les parcel·les 02, 03, 14 i 01. Creua el carrer de Dalt i gira cap a l'est recorrent les fatxades de l'illa núm. 82.099, que donen al dit carrer. Gira cap al sud i, per les fatxades de l'illa núm. 82.097 arriba fins el punt d'origen B.
Perímetre exterior
- Coincidix amb el perímetre del conjunt històric.
5.c) Escut nobiliari de la muralla. Plaça de la Creu. Illa cadastral núm. 82.097 i parcel·la núm. 01.
5.d) Dos làpides amb inscripció de data a la muralla. Plaça de la Creu i carrer de Dalt. Illa cadastral núm. 82.097 i parcel·la núm. 01.
Entorn de protecció de l'escut i làpides
Es considera entorn de protecció de l'escut i de les làpides l'edifici on es troben ubicat.
1. Béns de rellevància local
Els béns de rellevància local del conjunt històric són els edificis que destaquen en este, sense aconseguir el nivell monumental, i tenen significat propi com a béns de caràcter històric, artístic, arquitectònic, arqueològic o etnològic.
S'inclouen els edificis que posseïxen fatxada gòtica amb porta d'arc de mig punt adovellada, encara que esta va ser reformada més tard atenent corrents estètics posteriors. Posseïxen, la majoria d'estes, elements arquitectònics d'interés al seu interior, com ara arcs de mig punt o carpanells, voltes de canó, etc.
També es consideren d'interés suficient per a ser considerats béns de rellevància local els edificis enumerats construïts en el barroc o modernisme.
Esta catalogació s'efectua sense perjuí que es puguen incorporar nous edificis després que hi haja sigut realitzada una prospecció arqueològica i arquitectònica que hi descobrisca un valor intrínsec semblant als ja catalogats com a béns de rellevància local.
No es delimita entorn de protecció els béns de rellevància local, ja que es considera suficient la protecció del conjunt històric on s'ubiquen.
6.a) Edificis gòtics:
- C/ Colom, núm. 11, illa cadastral núm. 82.089, parcel·la 05.
- C/ Colom, núm. 13, illa cadastral núm. 82.089, parcel·la 06.
- C/ Colom, núm. 15, illa cadastral núm. 82.089, parcel·la 07.
- C/ Colom, núm. 17, illa cadastral núm. 82.089, parcel·la 08.
- C/ Hostal, núm. 10, illa cadastral núm. 82.097, parcel·la 05.
- C/ Hostal, núm. 12, illa cadastral núm. 82.097, parcel·la 04.
- C/ Hostal, núm. 18, illa cadastral núm. 82.097, parcel·la 01. Va ser de l'eclesiàstic Joan Baptista Bertomeu.
- C/ Migdia, núm. 8, cantó C/ Colom, illa cadastral núm. 82.084, parcel·la 08. Va pertànyer, per compra en el segle xix, a la família Rodríguez, que va posseir un important negoci d'exportació de la pansa en el segle xx.
- C/ Dalt, núm. 14, illa cadastral núm. 82.099, parcel·la 10.
- C/ Vives, núm. 1, illa cadastral núm. 82.091, parcel·la 02. Va pertànyer al cavaller Francesc Vives el Tort, que va servir el rei Joan II i Ferran II, el fill del qual, Bertomeu, va ser armat cavaller pel comte de Cocentaina i Joan Centelles. Els seus dotze fills van ser hereus de Xàbia, Benissa, Dénia, Oliva i València.
- C/ Doctor Moll, núm. 15, illa cadastral núm. 81.083, parcel·la 25.
6.b) Edificis del segle xvii
- Ermita de la Divina Pastora. Illa cadastral núm. 81.098, parcel·la 01.
- Antic ajuntament o sala de jurats i justícies. Illa cadastral núm. 81.083, parcel·la 28.
6.c) Edificis del segle xviii
- Plaça de l'Església, núm. 1, illa cadastral núm. 82.091, parcel·la 13.
- C/ Hostal, núm. 1 (antic hostal de Teulada). Illa cadastral núm. 82.084, parcel·la 03.
- C/ Hostal, núm. 5, illa cadastral núm. 82.084, parcel·la 01.
- C/ Sant Josep, núm. 4, illa cadastral núm. 81.098, parcel·la 08.
- C/ Sant Josep, núm. 14, illa cadastral núm. 81.098, parcel·la 13.
- C/ Migdia, núm. 7, cantó C/ Colom, núm. 26, illa cadastral núm. 81.085, parcel·la 03.
6.d) Edificis del segle xix
- Plaça d'Espanya, núm. 1, illa cadastral núm. 82.091, parcel·la 01.
- Plaça d'Espanya, núm. 2, illa cadastral núm. 82.091, parcel·la 14.
- C/ Dalt, núm. 10, illa cadastral núm. 82.099, parcel·la 08.
1. Normativa de protecció del conjunt històric, dels seus monuments i entorns i béns de rellevància local
Conjunt històric
Article primer
1. De conformitat amb el que disposa l'article 35 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, qualsevol intervenció que pretenga abordar-se en l'àmbit del conjunt històric, requerirà l'autorització prèvia de la conselleria competent en matèria de cultura. Esta autorització s'emetrà, segons els criteris establits, en la present normativa i en allò que no preveu esta, per mitjà d'aplicació directa dels criteris previstos en l'article 39 de l'esmentada llei.
2. La present normativa regirà, amb caràcter provisional, fins que es redacte el pla especial de protecció del conjunt històric i este abaste validació patrimonial o siga convalidat, si és procedent, el planejament vigent a l'efecte de l'article 34.2 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià.
Article segon
1. Sense perjuí del que disposa l'article anterior, per mitjà d'informe tècnic municipal, es podrà eximir la necessitat d'autorització prèvia a les actuacions que se situen fora del present marc normatiu per falta de transcendència patrimonial, com seria el cas de les obres i instal·lacions dirigides a la mera conservació, reparació i decoració interior d'estos immobles.
2. En estos casos, l'ajuntament comunicarà a la conselleria competent en matèria de cultura, en el termini de deu dies, la concessió de llicència municipal, i hi adjuntarà, com a mínim, l'informe tècnic que es menciona en el paràgraf anterior, un pla de la seua ubicació i el suport fotogràfic que permeta constatar la situació de partida i la seua falta de transcendència patrimonial.
Article tercer
La contravenció del que preveuen els articles anteriors, determinarà la responsabilitat de l'ajuntament en els termes establits en l'article 37 de l'esmentada llei del patrimoni.
Article quart
Fins que no es proveïsca el planejament al qual fa referència l'article primer de la present normativa, les intervencions atendran els criteris següents:
1. Es mantindrà la parcel·lació històrica del conjunt.
2. Les alineacions seran les històriques que s'han conservat fins al moment actual.
3. El nombre de plantes serà el mateix que posseïsca l'edifici en l'actualitat. Els edificis que superen tres plantes, incloent-hi la baixa, es regiran pel règim fora d'ordenació. A este efecte, en els supòsits que concloga la seua vida útil, es pretenguen obres de reforma de transcendència equiparable a la reedificació, una remodelació amb eliminació de les seues plantes superiors, o una substitució voluntària d'estos seran aplicables les ordenances de protecció d'esta normativa. Tot això sense perjuí de la possible aplicació de l'article 21 de l'esmentada Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni a estos immobles. Es prohibixen els semisoterranis de nova planta.
A l'illa núm. 81.074, el nombre de plantes màxim serà de quatre, inclosa la planta baixa.
4. L'ús permés en esta zona serà el residencial. S'admetran els següents usos, sempre que mostren la seua compatibilitat amb les arquitectures tradicionals de la zona:
A) Magatzems.
B) Locals industrials ubicats en la planta baixa.
C) Locals d'oficina.
D) Ús comercial o de servicis.
5. Els edificis tradicionals, pel seu alt valor ambiental i testimonial d'una arquitectura i tipologia que els caracteritza, hauran de mantindre les fatxades visibles des de la via pública, i preservaran i restauraran els seus caràcters originaris. També es conservaran els elements més rellevants del seu interior com ara arcs, escales, voltes i capelles.
6. Les obres de restauració de fatxada, així com les de reforma interior que aconseguisquen el nivell de rehabilitació global de l'immoble, hauran de repristinar la morfologia exterior, segons els seus valors arquitectònics específics i definició primigènia. En els immobles, la morfologia dels quals resulte dissonant respecte de la característica de la zona, estes actuacions comportaran l'adequació de la fatxada i les cobertes a les condicions establides en la present normativa per a les edificacions de nova planta. Les intervencions en plantes baixes comportaran respecte d'això -i recuperació, si és el cas- de la part corresponent de la fatxada de l'immoble.
7. Les fatxades de nova planta o de remodelació d'aquelles no tradicionals s'adequaran amb caràcter estètic i material, a la tipologia i als acabats de la zona:
Els ràfecs de coberta, volats des del plànol de l'alineació, seran de dimensions i perfils tradicionals. No excediran els 40 cm sobre l'alineació de l'edifici.
a) Els buits seran de proporció vertical, amb la possible excepció de la cambra, disposició i dimensions característiques de la zona. Es prohibixen reculades en les portes i finestres de les fatxades que donen a via pública.
b) Els tancaments en les fatxades visibles des de la via pública seran, segons cànons tradicionals, de fusta i descartant imitacions. Per a l'enfosquiment i la protecció es disposarà, de contrafinestres interiors, i s'admetrà la sobreposició de les tradicionals persianetes enrotllables de fusta. Es prohibixen les reixetes a les portes.
c) Quant als acabats exteriors dels paraments, es prohibixen tècniques i materials no tradicionals o que suposen la imitació d'estos, com ara morters monocapa, estucats, aplacats de pedra, entaulellats o pedra de maçoneria vista, etc. En cas d'utilitzar este, serà de carreu de calcària local o tosca tradicional del lloc.
d) Els colors de les fatxades seran els tradicionals de Teulada. Predominarà, mentres no s'aprove la carta de colors del pla especial, el blanc i s'admetrà l'ocre-groc i el blavet a la manera tradicional.
e) Els balcons seran de safata de grossor no superior a 12 cm, volada característica -en tot cas no superior a 40 cm- i barana de ferro, que es desenvolupa en extensió -nombre i amplitud-, disposició i jerarquia compositives, segons les pautes pròpies de la zona. Queden proscrits els miradors i balcons correguts.
f) Els canalons i les baixants vistos es realitzaran amb materials tradicionals, fosa en la planta baixa, fins a la imposta més baixa i la resta de zinc.
g) La manyeria de reixes i baranes serà de tipus tradicional, quant a materials i dimensions, pintades de negre.
8. La decoració publicitària de les fatxades dels edificis del conjunt històric caldrà ajustar-se a l'article 8 del Catàleg de Béns i Espais Protegits del terme municipal de Teulada, aprovat per acord plenari, de 5 de desembre de 2002.
9. Les cobertes seran inclinades, de teula àrab, amb pendent màxim del 30%, a dos aigües i carener d'alçària màxima de 2,25 m respecte de l'alçària de la cornisa. Este requisit únicament podrà ser dispensat, amb caràcter excepcional, en aquells casos en què s'acredite l'existència d'una singular justificació historicocontextual.
Article quint
1. Totes les actuacions que puguen tindre incidència sobre la correcta percepció i la dignitat en l'apreciació de l'escena o paisatge urbà del conjunt històric, com seria el cas de l'afecció dels espais lliures per actuacions de reurbanització, enjardinament o arbratge, provisió de mobiliari urbà, assignació d'ús i ocupacions de la via pública, o com podria ser-ho també l'afecció de la imatge arquitectònica de les edificacions per tractament de color, implantació de rètols, marquesines, tendals, instal·lacions vistes, antenes, o qualssevol altres d'aspecte i conseqüències semblants, hauran de sotmetre's a autorització de la conselleria competent en matèria de cultura, que resoldrà d'acord amb les determinacions de la llei i els criteris de percepció i dignitat abans al·ludits.
2. Els paviments es realitzaran amb materials la textura i el color dels quals siguen acords amb l'ambient urbà del conjunt històric, com ara lloses de pedra del lloc i/o còdols tallats, es prohibixen les llambordes de granit o formigó.
Article sext
Per a la realització d'obres en els edificis del conjunt històric, el promotor haurà d'aportar un estudi arqueològic previ, sobre l'edifici i el subsòl, firmat per un tècnic competent a l'efecte de l'article 62 de l'esmentada Llei del Patrimoni.
Monuments
Article sèptim
Caldrà ajustar-se al que disposa la secció segona, règim dels béns immobles d'interés cultural, del capítol III, títol II de la Llei 4/1998 d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, aplicable a la categoria de monument.
Article octau
Pel que fa als béns mobles, es considerarà el que disposa la secció tercera, del capítol III, títol II, de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, relativa al règim dels béns mobles d'interés cultural.
Article nové
Els usos permesos seran tots aquells que siguen compatibles amb la posada en valor i gaudi patrimonial del bé i contribuïsquen a la consecució dels dits fins. L'autorització particularitzada d'ús es regirà segons el que disposa l'article 18 de la Llei del Patrimoni abans esmentada.
Entorns de monuments
Article deu
En els entorns dels monuments serà preceptiva -segons l'article 35 de la llei- l'autorització de la conselleria competent en matèria de cultura, en qualsevol circumstància, inclús si s'aconseguix una planificació patrimonialment validada per a la totalitat del conjunt.
Béns de rellevància local
Article onze
S'atindrà el que disposa la secció primera, dels béns de rellevància local, del capítol IV, títol II de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, aplicable als béns de rellevància local.
Article dotze
Els usos permesos seran tots aquells que siguen compatibles amb la posada en valor i gaudi patrimonial del bé i contribuïsquen a la consecució dels dits fins. L'autorització particularitzada d'ús es regirà segons el que disposa l'article 50 de la Llei del Patrimoni Cultural Valencià.
Disposicions generals
Article tretze
Totes les actuacions i obres que suposen l'alteració del subsòl del conjunt estaran subjectes al que disposa el títol III de la Llei 4/98, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià i requeriran la intervenció arqueològica prèvia.
Article catorze
La contravenció del que preveu la present normativa, determinarà la responsabilitat dels seus causants en els termes establits en la Llei del Patrimoni Cultural Valencià i la resta de lleis que siguen aplicables.