Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 4108, del 17-10-2001 (2001/9660)

RESOLUCIÓ de 24 de setembre del 2001, de la Direcció General de Patrimoni Artístic de la Conselleria de Cultura i Educació, per la qual s'incoa expedient de declaració de Bé d'Interés Cultural Immaterial, a favor de la Festa de la Mare de Déu de la Salut d'Algemesí.
--------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   4108

Data del DOGV
:   17-10-2001

Secció del DOGV
:   III. CONVENIS I ACTES - G) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2001/9660


Data del document
:   24-09-2001

Organisme emissor
:   Conselleria de Cultura i Educació

Tipus de document
:   Resolució

Descriptors 

:   * Algemesí
    * protecció del patrimoni
    * ben cultural
    * cultura popular

RESOLUCIÓ de 24 de setembre del 2001, de la Direcció General de Patrimoni Artístic de la Conselleria de Cultura i Educació, per la qual s'incoa expedient de declaració de Bé d'Interés Cultural Immaterial, a favor de la Festa de la Mare de Déu de la Salut d'Algemesí. [2001/X9660]
  
Vista la sol·licitud formulada per l'Ajuntament d'Alcoi i l'informe emés pel Servei de Patrimoni Arqueològic, Etnològic i Històric favorable a la incoació de l'expedient de declaració de Bé d'Interés CulturaI Immaterial, a favor de la Festa de la Mare de Déu de la Salut d'Algemesí.
  
Atés el que disposa l'article 27 de la Llei de la Generalitat Valenciana 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, la Direcció General de Patrimoni Artístic de la Conselleria de Cultura i Educació, ha resolt:
  
Primer
  
Incoar expedient de declaració com Bé d'Interés Cultural Immaterial, a favor de la Festa de la Mare de Déu de la Salut d'Algemesí.
  
Segon
  
De conformitat amb el que disposa l'article 28 de la Llei de la Generalitat Valenciana 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, determinar els valors del bé que justifiquen la declaració, descriure els detalls que permeten la seua precisa identificació, definir l'àmbit espacial i temporal, i fixar les normes de protecció del bé en l'annex que s'adjunta a la resolució.
  
Tercer
  
Seguir amb la tramitació de l'expedient d'acord amb les disposicions vigents.
  
Quart
  
En compliment del que preceptua l'article 27.3 de la Llei de la Generalitat Valenciana 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, notificar aquesta resolució a l'Ajuntament d'Algemesí, així com la seua comunicació al registre General de Béns d'Interés Cultural per a la seua anotació preventiva.
  
Cinqué
  
Publicar la present resolució amb l'annex en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana i en el Boletín Oficial del Estado.
  
Contra aquesta resolució, que no és definitiva en via administrativa, cap interposar recurs d'alçada davant del conseller de Cultura i Educació en el termini d'un mes comptat a partir del dia següent al de la seua publicació.
  
Cosa que fem pública als efectes oportuns.
  
València, 24 de setembre de 2001.- La subsecretària (Decret 129/2001, de 26 de juliol, DOGV núm. 4.053, de 30.07.01): Carmen Nácher Pérez.
  
ANNEX
  
I. DADES SOBRE EL BÉ OBJECTE DE LA DECLARACIÓ. DESCRIPCIÓ DE LA FESTA DE LA MARE DE DÉU DE LA SALUT
  
1. Denominació
  
La Festa de la Mare de Déu de la Salut
  
2. Localitat
  
Algemesí
  
3. Descripció del bé
  
La Festa Major d'Algemesí és la de la Mare de Déu de la Salut. Els dies principals de celebració són el 7 i 8 de setembre que van precedits per un Novenari en la capella de la Troballa.
  
Els seus orígens es remunten a 1247, data en què la tradició situa la troballa de la imatge de a Mare de Déu. Fins a l'any 1568 no s'advocarà sota el nom de «Mare de Déu de la Salut».
  
Les primeres notícies que es coneixen sobre la celebració de la festa són unes partides de descàrrec sobre els costs de la festa de la Mare de Déu l'any 1610 celebrada per iniciativa dels veïns del carrer de Berca on ja existia la capella de la Troballa. Va ser cap a l'any 1680 quan la festa ja havia perdut el caràcter de festa de carrer per a convertir-se en festa de tot el poble. L'any 1712 va quedar instituït inicialment el cant de vespres i la processó de la vespra segons el testimoni del testament de Josep Cabanes devot de la Mare de Déu. De 1724 daten les primeres notícies sobre la solemnització dels actes festers, dels que encara hui es mantenen alguns aspectes iguals. El cant de vespres s'ha desplaçat lleugerament; el sermó encara es fa; els focs i castells igualment; les danses també; l'itinerari «de volta general».
  
L'any 1747 va ser la celebració del V Centenari de la Troballa en què ja tots els actes foren programats i es pensa que un dels esdeveniments clau seria la «processó de volta general» influenciada per les Sexennals de «la Mare de Déu de la Vallivana de Morella», i en segon lloc pel Corpus de València. És possible que després del V centenari la festa quedara instituïda i completada quasi definitivament.
  
En 1835 els barris van quedar reduïts a quatre, organització que es manté hui en dia, aquests són: «el de la Capella, Santa Bàrbara, carrer València, i de la Muntanya». El 31 de desembre de 1843 són nomenats majorals tots els veïns de la Vila i es designa un administrador i un ajudant. Des d'aquell moment podrà ser fester el veí que ho estime quan li corresponga al seu barri.
  
ACTES PRINCIPALS
  
A) Novenari de la Mare de Déu
  
Des del 29 d'agost fins al 6 de setembre. Tots els dies a les 10 de la nit se celebra la Novena a la capella de la Troballa.
  
B) Antevespra de la Mare de Déu
  
A la vesprada del dia 6, un grup de dolçainers ix de la plaça Major fent l'itinerari de la volta. D'aquesta forma s'anuncia al veïnat l'arribada de la Festa Major. Després de la Novena en la porta de la capella s'escenifiquen per xiquets els «Misteris i Martiris». Que són:
  
«Misteri d'Abraham i Isaac», de Vicent Castell Maiques
  
«Misteri d'Adam i Eva», de Benet Segura de Llac
  
«Martiri de Santa Bàrbara», de Joan Fermin Terol
  
«Martiri de Sant Bernat i els germanetes», de Martí Domínguez Barberà
  
«Misteri de la Mare de Déu de la Salut», de Benet Segura de Llac
  
Al crit de «Vítol a la Mare de Déu de la Salut» s'acaba el Novenari.
  
A mitjanit s'inicia el «Retorn», la tornada, que és el que dóna nom popular a aquesta nit de festa, «la nit del Retorn», s'anuncia per mitjà d'un volteig de les campanes de la parròquia de Sant Jaume, aquest volteig s'inicia a la una de la matinada voltejant una campana i repicant amb una altra durant un quart d'hora. Després durant un altre quart d'hora es fa el toc d'entrada amb les campanes majors (de la més menuda a la major) i després les dos menudes. Totes inicien amb colps lents i van repicant de pressa fins a provocar una agradable confusió sonora que acaba de colp a la una i mitja. Aleshores s'inicia el repicament que dura mitja hora més, fins a les dos. Després s'inicien els vols primer de les majors, després de les campanes d'una en una, de major a menor i de nou de menor a major fins que continuen repetint els vols fins a l'hora de l'alba.
  
Aquest volteig assenyala el trasllat a la vila d'Alzira de la imatge. Després d'un breu silenci de nou tornen a repicar una per una però en sentit invers i quan volteja la menor s'anuncia la tornada de la Mare de Déu a Algemesí. Aleshores, totes les campanes de les parròquies i ermitoris del poble voltegen saludant la tornada de la Mare de Déu. Després del primer volteig de la tornada, un castell de foc marca el fi de l'antevespra de la Mare de Déu. Com ja s'ha indicat, només el remoreig de les campanes acompanyarà al poble fins a l'alba.
  
C) Vespra de la Mare de Déu
  
Pel matí es realitza la «plega», al migdia es fa l'ofrena simbòlica d'allò que s'ha arreplegat a la Mare de Déu. El cant de la Salve davant del camerino de la capella de l'església de Sant Jaume tanca l'acte.
  
Fora en la plaça Major, la disparada al mateix temps que el volteig general de tots els campanars de les parròquies i la cercavila de la banda de música pels carrers de «volta general» marcarà el fi de les activitats del matí.
  
A mitja vesprada té lloc el trasllat de la Mare de Déu des de la seua capella a l'altar major de Sant Jaume per al cant de les vespres. La imatge en processó claustral és portada pels capellans fills del poble acompanyant-la festers i el públic que ho desitja mentre que la gent entona el «Virolai» demanant-li a sa Mare «quedeu-vos per sempre ací no ens deixeu Font de Salut Estrella del Matí».
  
En ser col·locada en l'altar major, l'orgue i la capella de música inicia el cant de les Vespres Solemnes que acabarà amb l'ofrena de nards que adornaren les andes de la Mare de Déu en les processons.
  
A «l'Ave Maria» es toca el tradicional «repic de la Xirivia». Descrit anteriorment, aquest repicament és tradicional de la Seu de València.
  
La primera de les tres processons, coneguda per la de «les Promeses», que es fa entre el 7 i 8 de setembre, ix a les deu de la nit del temple de Sant Jaume, recorrent els carrers del Molí i de la Capella i acabant en la capella de la Troballa.
  
Encara que la processó s'inicia des de la porta del temple, els primers balls es dansen en la porta de l'Ajuntament, a continuació davant de la Creu Major, que espera davall l'arc de la porta del temple. Quan ja han passat tots els balls per davant d'ella, els dolçainers al so de «l'Eixida de la Creu» la incorporen a la processó al mateix temps que l'Estendard ix als escalons. Els «Tornejants», últims dansaires de la desfilada, quan acaben de ballar en l'Ajuntament ho fan davant de l'Estendard, un a un començant pel patge. Finalitzat aquest apareixen les andes de la Mare de Déu baix el pòrtic i de seguida, amb les notes de l'Himne de la Ciutat, la corporació municipal precedida pels macers amb gramalles i portant les maces de plata de la vila de 1608 es dirigeix cap a la parròquia per a acompanyar a la Mare de Déu en la processó.
  
L'Orde amb què desfilen els components d'aquesta processó és el següent:
  
1. Preliminars o part profana
  
- «Misteris i martiris»
  
- «Muixeranga»
  
- «Bastonets»
  
- «Carxofa i arquets»
  
- «Pastoretes»
  
- Bolero o «llauradores»
  
2. Part central o religiosa
  
- Creu Major
  
- «Tornejants»
  
- Estendard de «la Mare de Déu»
  
- Públic
  
- Festers
  
3. Andes de «la Mare de Déu»
  
4. Presidències
  
- Clero
  
- Depositari, secretari i festers del barri organitzador
  
- Ajuntament
  
- Bandes de música
  
5. Promeses
  
Quan la Mare de Déu arriba a la capella de la Troballa, al mateix temps que entra, tots els balls dansen, voltegen les campanes i es dispara una traca. Al so del «Virolai» s'entronitza la imatge al retaule de l'altar i de seguida comença la missa concelebrada que continuarà amb la nit de vetla a la Mare de Déu, allargant-se fins a l'alba.
  
Mentrestant, en el teatre del Patronat es fa la representació de les Alabances a la Verge.
  
D) Dia de la Mare de Déu
  
El principal acte del matí és «la Processoneta del Matí», que va des de la Capella de la Troballa a l'església de Sant Jaume pel carrer de Berca i la plaça del Carbó. Les andes són portades pels joves que estan realitzant el servei militar. Una vegada arribada la imatge a la porta de la parròquia de Sant Jaume és alçada pels portadors de les andes cara al poble, al so de la Marxa Reial, tots els balls dansen al mateix temps: «la Muixeranga» alça «l'altar» a una part de la porta, els «tornejants» brandeixen davant de les andes les seues varetes, les campanes sobreposen en ple volteig el seu so, tot acompanyat per la traca, el poble aplaudeix i victoreja a la seua Patrona.
  
Situada «la Mare de Déu» en l'altar major s'inicia la missa major.
  
Al migdia, en la plaça Major, s'ofereix al públic una mostra dels balls, tancant l'acte amb la disparada d'una gran mascletà.
  
A la vesprada té lloc la processó més important. Els tres vols espaiats del campanar de Sant Jaume anuncien que la Processó de «Volta General» està a punt de començar. La plaça és plena de gent, de sorolls, tots preparats malgrat l'aparent desordre.
  
Quan «la Muixeranga» ha fet evolucionar les «floretes» amb les torxes enceses davant de l'ajuntament junt amb el só de la melodia de bastir «l'Alta» en la porta de l'església, la processó ja pot eixir.
  
La disposició de la Processó:
  
1. Preliminars o part profana
  
a) «Misteris i martiris»
  
Misteri d'Abraham i Isaac: personatges: l'àngel, Abraham i Isaac.
  
Misteri de la Temptació o d'Adam i Eva: personatges: l'àngel, Adam, Eva i el dimoni.
  
Martiri de Santa Bàrbara: personatges: Bàrbara, Dioscòrides, Marcià, el governador i l'àngel.
  
Martiri de Sant Bernat i les germanetes: personatges: Bernardo, Almansor, Saïdia, Zoraida, el botxí, dos criats i l'àngel.
  
Misteri de la Mare de Déu de la Salut: personatges: mossén Curçà, mossén Dacir, mossén Frasquet i un escolanet.
  
b) Els balls
  
«la Muixeranga»: Més que una dansa pròpiament dita, és un conjunt de quadres plàstics d'intencionalitat representativa. Les primeres cròniques daten de principis del segle XVIII.
  
Membres: una colla d'homes de nombre irregular. Entre els que hi ha un cap anomenat «mestre» que s'encarrega dels assaigs i de la coordinació en el muntatge de torres i figures a més d'admetre al personal que s'incorpora. La professió d'obrer és una constant de vila en els «mestre» i dansaires.
  
Vestit: consta d'una brusa recta, pantalons llargs, bonet orellut i espardenyes de sola prima. La tela és forta i basta a ratlles verticals roges i blaus.
  
Música: Dolçaina i tabalet, amb dues tonades bàsiques i una tercera per a l'enterrament.
  
Balls: Les evolucions realitzades són de tres tipus:
  
1. El Ball, Passeig o Florets: de quatre temps tant en els moviments com en la melodia. Els balladors es col·loquen en dues files i evolucionen portant ciris en les mans.
  
2. Torres humanes: hi ha les següents: «l'ALTA» de cinc pisos, amb base de huit homes; «la TORRETA», de quatre i amb base de quatre; «el PINET», un pilar amb el xiquet damunt. Altres modalitats menys freqüents són la «oberta», «la volantinera» i el «pinet doble».
  
3. Figures plàstiques: destaca la MARIA que vol reproduir l'anagrama de lletres i que pareix representar l'Assumpció de la Verge; el GUIÓ, imitant l'estendard barroc; l'ALTAR, sol alçar-se en l'entrada de la Mare de Déu a l'església, «l'aranya, l'enterro, la font, el carro, la grossa, el banc, caps en caps, cinc en un peu, el tigre i les figueretes, i el passeig de gegants»
  
«Bastonets»: És una dansa guerrera. Apareix documentada en 1839 baix la denominació de «Danza de los ocho».
  
Membres: Un «mestre», huit homes i un botarga.
  
Vestit: Cos i faldellí de vellut, amb plomes llargues de colors, calces blanques i espardenyes de llaurador.
  
Música: Tabalet i dolçaina.
  
Instruments rítmics: el «bastonet», d'uns 60 cm. de llarg, i la «planxeta», «escut» o «palustre».
  
Balls: «el Paco», «l'u», «la queta», «Tres colpets», «la figuera» , «la cacera», «el bolero», «la de planxa», «el negrito», «el 7 i el 19», «la corredora», «el 2 i 15», «el mambrú» , «la gallega», «l'ampla» i «defensa de planxa».
  
«Carxofa»: El nom li ve donat per que un xiquet porta un pal que té en el seu final una espècie de carxofa daurada que s'obri al final de la processó, eixint d'ella una colom blanc. Del pal pengen cintes de colors que en l'evolució els xiquets trenen i destrenen. Aquesta dansa juntament amb «les Pastoretes» era coneguda en 1830 com les «Danzas de las doncellas» o també «Danzas de muchachas y muchachos».
  
Membres: Una «mestressa», dotze xiquetes, un xiquet i quatre botargues.
  
Vestit: de pastoreta sense capellet.
  
Música: Tabalet i dolçaina.
  
«Els Arquets»: Es tracta d'un ball en què per a dansar les xiquetes porten un arquet adornat amb paperets de colors. Té els mateixos components que la «Carxofa».
  
«Les Pastoretes»
  
Membres: Un «mestre» o «mestra», el rei, la reina, parelles de xiquetes i botargues.
  
Vestit: cosset, faldeta i capellet de palla amb flors.
  
Música: Tabalet i dolçaina.
  
Instruments rítmics: Pandereta i castanyoles.
  
«El Bolero o Llauradores»: És el ball més modern de tots els que formen la processó, apareix per primera vegada en 1906.
  
Membres: Un «mestre» i parelles d'homes i dones.
  
Vestit: de llauradora les xiques i ells de «torrentins».
  
Música: Instruments de vent de banda.
  
Instruments rítmics: Castanyoles.
  
Balls: «València, Reis, Trenats, Típics i Madrid i bots».
  
2. Part central o religiosa
  
Creu Major: barroca, de plata repujada (A. Reinot. 1739), acompanyant-la, dos candelers portats per acòlits.
  
Públic
  
«Els Tornejants»: És una dansa guerrera amb continguts cavallerescs i místics. Únic ball dins de la processó, darrere de la Creu Major i davant el «guió» o estendard de la Mare de Déu, entre les dues files de públic assistint a la processó.
  
Membres: Un «mestre», un patge, sis dansaires i botargues.
  
Vestit: Cos i faldellí de teixits d'argent, casc de la mateixa tela amb cimera de flors, calçons de vellut, calces blanques, sabatilles i careta de fil d'aram.
  
Música: Tocs de tabals.
  
Instruments de ball: Varetes vibràtils. El patge marxa portant una espasa, recolzada en l'extrem, damunt d'un escut en forma de cor amb la imatge de la Mare de Déu en el camp.
  
Balls: «Floretes» i «Fuga». Les primeres poden ballar-se per un, dues o quatre dansaires amb les modalitats de «2 Carrerilles», «Cadireta», «Crussa», «Quatre cantons» i «Quatre Cares». La «Fuga» és la dansa de major duració i consta de passeig, torneig i cabrioles. Sol ballar-se davant dels retaules que representen a la Mare de Déu.
  
«El Guió de la Mare de Déu»: Barroc de plata repujada, és portat per festers i escortat per dos més amb ciris.
  
3. Part final al·legòrica
  
Xiquets de representació simbòlica.
  
Morets: xiquets vestits de moro
  
Els Santos: xiquets i xiquetes representant algun sant o grup.
  
Xiquets i xiquetes de primera comunió
  
Personatges Bíblics:
  
1. Antic Testament
  
Patriarques
  
«L'Agüelet Colomet» o Noé: Distintiu: bastó i colomet.
  
Abraham: Distintiu: ganivet.
  
Isaac: Distintiu: feix de llenya.
  
Jacob
  
Els blancs: dotze fills de Jacob de la tribu de Judà. S'anomenen així per que van vestits a imitació de les estàtues existents en l'església de Sant Joan del Mercat de València.
  
Cabdills d'Israel
  
Moisés: Distintiu: Taules de la Llei.
  
Josué
  
La Terra de Promissió
  
La Parreta: representada per un gran raïm.
  
Els Sacerdots
  
Aaron: primer sacerdot germà de Moisés.
  
Els levites: a aquesta tribu li corresponia el sacerdoci.
  
El canelobre dels set braços: que il·luminava l'arca de l'Aliança.
  
Els turiferaris: incensadors de l'Arca.
  
L'Arca de l'Aliança: portada per levites.
  
Els Profetes
  
Isaïes, Jeremies, Ezequiel i Daniel, que preparen al poble per a la vinguda de Jesucrist.
  
Samuel: que ungeix a David, savi, constructor del temple de Jerusalem.
  
Els Reis
  
Saül: postergat per desobediència a David.
  
Jessé: sense corona, pare de David.
  
David: fundador de la família de la qual naixerà el Messies.
  
Salomó: fill de David, savi, constructor del temple de Jerusalem.
  
Figures Senyeres
  
Maria: germana de Moisés, cantà un himne precedent del Magníficat.
  
Rebeca: dona d'Isaac, model de prudència.
  
Dèbora: profetessa i sàvia, vencedora de Siserà.
  
Noemí
  
Ruth: casada amb Booz, va ser mare d'Obed, qui fou pare de Jessé.
  
Judit: vencedora d'Holofermes.
  
Ester: intercessora davant del rei Assuer
  
Tobies: que cura els ulls a son pare amb la fel d'un peix. Exemplar de confiança en Déu.
  
Job
  
La Família de Jesucrist
  
Sant Sacaries, Santa Isabel, Sant Joan Baptista i Sant Josep
  
2. Nou Testament
  
Els dotze Apòstols
  
Els quatre Evangelistes
  
Els «cirialots»
  
3. Els Sants Patrons
  
Sant Vicent de la Roda: primer màrtir de València
  
Sant Vicent Ferrer: de l'Antic Regne
  
Sant Onofre: de la Ciutat d'Algemesí
  
Sant Jaume: de l'església i antiga Confraria i Hospital
  
Sant Sebastià: del desmembrament de la Universitat i Vila d'Algemesí
  
4. Part Final
  
Festers dels quatre barris: Capella, Santa Bàrbara, València i Muntanya.
  
Capellans i religiosos
  
«Voltants» (Volants en versió popular), públic portador de l'anda.
  
Anda de la Mare de Déu: Daurada, repristinada d'acord amb el model neogòtic del segle XIX.
  
Presidències:
  
Eclesiàstica: un preste i dos diaques, acompanyats per dos festers del barri organitzador amb ciris.
  
Civil: Ajuntament de la Ciutat, precedit dels dos macers vestits amb gramalles i portant les maces de plata de la Vila, i resguardat per membres de la policia municipal.
  
Banda de Música.
  
Ja de volta a primeres hores de la matinada, arriba la Mare de Déu a la plaça Major, és rebuda per la gent, després de disparat un castell, de nou es fa un apoteòsic acomiadament. Entre els danses dels balls, volteig de campanes, vítols i aplaudiments, alçades les andes de la Mare de Déu girada de cara al poble, entra en l'església de Sant Jaume fins a l'any pròxim que el «Retorn» inicie la Festa Major.
  
II. DEFINICIÓ DE L'ÀMBIT ESPACIAL I TEMPORAL. MESURES DE PROTECCIÓ
  
1. L'àmbit espacial és distint per a cada una de les 3 processons, encara que sempre en els voltants de l'església de Sant Jaume i de la capella de la Troballa. En el plànol adjunt de la ciutat d'Algemesí queden definits els tres itineraris, el de la processó de «les Promeses», la «processoneta del Matí» i la processó de «la Volta General».
  
2. Igualment l'àmbit temporal ja definit en la descripció del Bé, queda establit de la següent manera:
  
- Del 29 d'agost al 6 de setembre: Novenari
  
- 7 de setembre: Vespra de «la Mare de Déu de la Salut». Processó de «les Promeses».
  
- 8 de setembre: Festa de «la Mare de Déu». «Processoneta del Matí» i processó de la «Volta general».
  
De conformitat amb els articles 28 i 45 de la Llei de la Generalitat Valenciana 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià s'estableix com a mesura de protecció que qualsevol canvi en el desenvolupament de la Festa de la Mare de Déu de la Salut haja de ser comunicat a la Direcció General de Patrimoni Artístic per al seu estudi i aprovació, si és procedent.
  
La Festa de la Mare de Déu de la Salut gaudeix d'una gran participació popular per part de tot el poble d'Algemesí, que la percep com un patrimoni propi que va més enllà del sentiment religiós. No es pot negar la importància que per al poble d'Algemesí té la seua festa major. Però aquest sentiment és extrapolable amb variables i intensitats diferents a la majoria dels pobles de la Comunitat en què el seu «Mare de Déu» o Patró adquireixen gran importància i unicitat.
  
No obstant això, la Festa de la Mare de Déu de la Salut d'Algemesí, conforma un sistema d'actuacions rituals i tradicionals d'una gran coherència i complexitat que la converteixen en paradigma, en model de referència de les festes tradicionals valencianes, que s'eleva per damunt d'altres festes de pobles veïns o allunyats.
  
Donat el seu caràcter popular, es designa a l'Ajuntament d'Algemesí com a òrgan tutelador de la Festa de la Mare de Déu de la Salut.