Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 4699, del 25-02-2004 (2004/1909)

DECRET 25/2004, de 20 de febrer, del Consell de la Generalitat, pel qual es declara Bé d'Interés Cultural, amb la categoria de Monument, l'Alqueria del Moro, de Valencia.
--------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   4699

Data del DOGV
:   25-02-2004

Secció del DOGV
:   III. CONVENIS I ACTES - G) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2004/1909


Data del document
:   20-02-2004

Organisme emissor
:   Conselleria de Cultura, Educació i Esport

Tipus de document
:   Decret

Descriptors 

:   * València
    * protecció del patrimoni
    * monument
    * ben cultural
    * legislació

DECRET 25/2004, de 20 de febrer, del Consell de la Generalitat, pel qual es declara Bé d'Interés Cultural, amb la categoria de Monument, l'Alqueria del Moro, de Valencia. [2004/1909]
  
L'article 31.5 de la Llei Orgànica 5/1982, d'1 de juliol, de l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana, establix la competència exclusiva de la Generalitat en matèria de patrimoni històric, artístic, monumental, arquitectònic,arqueològic i científic. Així mateix, l'article 26.2 de Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià, disposa que la declaració d'un Bé d'Interés Cultural (BIC) es farà per mitjà de decret del Consell de la Generalitat, a proposta de la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport, sense perjuí de les competències que l'article 6 de la Llei 16/1985, de 25 de juny, del Patrimoni Històric Espanyol, reserva a l'administració General de l'Estat.
  
Per mitjà de Resolució d'1 de febrer de 1999, de la Direcció General de Patrimoni Artístic, de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència, es va acordar tindre per incoat l'expedient per a la declaració de Bé d'Interés Cultural, amb la categoria de Monument, a favor de l'Alqueria del Moro, de Valencia.
  
En la tramitació de l'expedient, i de conformitat amb el que establix l'article 27.5 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià, s'han demanat els informes favorables del Consell Valencià de Cultura i de la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Carles.
  
D'acord amb la legislació vigent, s'han complit els tràmits establits en l'article 27 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià, concedint tràmit d'audiència a l'Ajuntament de Valencia i obrint un tràmit d'informació pública per mitjà de Resolució de data de 26 de desembre del 2001, de la Direcció General de Patrimoni Artístic, publicada en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana el dia 25 de gener del 2002.
  
Amb data 7 de maig del 2002, la Direcció General de Patrimoni Artístic, de la Conselleria de Cultura i Educació, va dictar una resolució per la qual es va acordar la procedència de la declaració com a Bé d'Interés Cultural, amb la categoria de Monument, de l'Alqueria del Moro, de Valencia.
  
En virtut del que exposa i d'acord amb el que establix la normativa referenciada, a proposta del conseller de Cultura, Educació i Esport i després de la deliberació del Consell de la Generalitat, en la reunió del dia 20 de febrer de 2004,
  
DECRETE
  
Article 1
  
Es declara Bé d'Interés Cultural, amb la categoria de Monument, l'Alqueria del Moro, de Valencia.
  
Article 2
  
L'entorn de protecció afectat per la declaració de Bé d'Interés Cultural (BIC), amb la categoria de Monument, de l'Alqueria del Moro, de Valencia, així com el règim de protecció d'este, queda definit en els annexos I, II, III i IV del present decret. La documentació complementària obra en l'expedient de la seua raó.
  
Disposició Addicional
  
S'inscriu l'Alqueria del Moro, de Valencia, de conformitat amb el que disposa l'article 29.1 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià, en la Secció Primera de l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià.
  
Disposició final
  
El present decret es publicarà en el Boletín Oficial del Estado i entrarà en vigor l'endemà de la seua publicació en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana.
  
Valencia, 20 de febrer de 2004
  
El president de la Generalitat,
  
FRANCISCO CAMPS ORTIZ
  
El conseller de Cultura, Educació i Esport,
  
ESTEBAN GONZÁLEZ PONS
  
ANNEX I
  
Dades sobre el bé objecte de la declaració
  
1. Denominació
  
a) Principal
  
Alqueria del Moro.
  
b) Secundària
  
Alqueria dels Moros.
  
2. Descripció
  
a) Immoble objecte de la declaració
  
Basada en la tesi doctoral de Miguel del Rei ?La arquitectura de la alqueria en la comarca de l'Horta Nord?, Valencia 1987.
  
Constituïx una de les alqueries més rellevants de la comarca de L'Horta Nord per les seues especials particularitats. Es troba situada en el Pla de Sant Bernat i la seua horta és regada per un entramat de séquies alimentades per la séquia de Tormos. Posseïx un interés històric, artístic i científic singular per constituir una magnífica mostra compendi de l'arquitectura senyorial i rural de l'horta valenciana dels segles XIV, XVI i XVIII i per posseir elements característics d'un estil de vida, d'explotació i de domini del territori tant medievals com moderns.
  
La paraula alqueria procedix de la veu àrab ?carya?, vocable que té l'accepció, entre altres, de llogaret, burg, qualsevol lloc poblat, distint de ciutat i de plaça forta. L'Alqueria del Moro respon a esta definició a l'estar conformada per un grup d'edificis articulats per un encreuament de camins, el camí Vell de Burjassot i l'anomenat popularment camí de l'Alqueria del Moro, que en direcció nord-est discorre després en paral·lel al brazal de la séquia anomenat de Les Barraques fins a l'esquivament a este d'este últim. Des del camí Vell de Burjassot, a la dreta, se situen un subgrup d'edificis, un dels quals obri fatxada al camí Vell i la resta ho fan al camí de l'Alqueria del Moro. La casa principal se situa a l'esquerra i té l'accés des del camí que pren el seu nom.
  
L'Alqueria del Moro va posseir diverses barraques destinades a vivenda per a llauradors; hui desaparegudes, es troben encara reflectides en el pla parcel·lari de 1930. No obstant, la relació funcional i de propietat entre les distintes edificacions al llarg del temps es troba pendent d'una investigació històrica i arqueològica.
  
En l'actualitat, l'Alqueria del Moro es troba en la perifèria urbana l'única connexió de la qual amb el medi original es localitza al nord on l'horta continua en direcció a Moncada i Burjassot. Esta difícil situació incrementa el seu valor didàctic i testimonial com a representació d'un recurs cultural escàs i amenaçat d'extinció.
  
- La casa principal (construcció núm. 1)
  
Pertany als models d'arquitectura senyorial del segle XVI adaptada al medi rural. Es troba situada en el cantó entre el camí Vell de Burjassot i el camí de l'Alqueria del Moro i té l'accés per este últim.
  
Edificació de dos plantes, posseïx un esquema de tres cossos paral·lels al camí de l'Alqueria del Moro, més un quart posterior, transversal als anteriors. Es tracta d'una planta complexa, on podem distingir al costat de l'esquema tripartit, amb un cos central molt valorat, el quart cos, independent i autònom respecte de l'estructura anterior; un espai on s'ubiquen les estades principals i des del qual s'obrin les finestres més significatives.
  
Este últim cos no manté una partició rígida, els seus envans subdividixen un espai que pareix haver sigut únic a la manera de les grans sales com les de l'Alqueria del Pí. Sales que amb el temps poden haver compartimentat per a adequar-se a les maneres barroques, pròpies de l'ambient que denoten els mobles i acabats que fins fa poc subsistien en la planta noble que se situa en el pis superior.
  
A la casa s'accedix a través d'un pati de forma quadrangular, disposant els corrals a la dreta i les cavalleries davant de la porta d'accés des del camí. Cossos imprescindibles funcionalment que, si bé no presenten massa interés en si mateixos, definixen este pati en què potser es desenrotllava part de la vida domèstica dels administradors de les alqueries: la cisterna, el banc, la vorera, l'emparrat, etc., acosten a elements que habitualment rodejaven esta manera de viure tan pròpia del camp valencià.
  
La nau central, perpendicular a la fatxada d'accés a la casa, domina per les seues proporcions tot l'espai de l'Alqueria del Moro. Alberga un espai únic, partit per un arc carpanell que arranca d'una imposta motlurada que marca la coronació dels murs empilastrats. En el vestíbul compartit en dos àmbits de proporcions semblants, se situa l'escala al fons que es desenrotlla en dos trams. L'escala és de pedra treballada en els escalons i la barana, que s'ha modificat en el seu traçat en la part superior.
  
Per tant, es tracta d'una casa compacta que soluciona dins d'ella totes les articulacions i relacions entre els distints espais. Habitacions i dependències com a habitacions, cuina, accés a les cambres, etc., tenen l'accés des del gran espai central. La porta principal es troba decantada respecte a l'eix central.
  
La fatxada d'accés a la casa posseïx una lectura domèstica i íntima proporcionada pel pati a través del qual s'accedix a esta.
  
La fatxada al camí de Burjassot, corresponent al quart cos transversal, és la que presenta major càrrega de representació pública amb un major tractament dels buits. Dos finestres llaurades amb mainell se situen en la planta alta, mentres que en la baixa buits de pedra ben treballada es protegixen amb reixes forjades d'angulars zoomòrfics, són elements gòtics en un auster mur que traslluu, a més, una funció autoprotectora.
  
El quart cos manté la coberta independent de la resta, cobrint-se este a dos aigües amb ràfol distint. Així, en la fatxada al camí Vell de Burjassot hi ha un senzill vol de dos rosques de rajola, i en les laterals es troba un tauler de fusta sobre uns cabirons poc treballats. Comparant l'interés de certs elements de l'arquitectura amb les solucions de la coberta i els seus ràfols es pot pensar que potser no s'estiga davant de la solució original i es tracte de variacions i reformes puntuals de l'edifici que desmereixen i donen una lectura errònia d'este.
  
Les fàbriques són mixtes i, en la seua major part, es construïxen amb mur a la romana, amb làmines exteriors d'atovons i ànima d'argila. També es troba tàpia en alguns murs. Els angles i els muntants dels buits són de cadiratge. Una capa de morter de calç lluïx la fatxada.
  
- La construcció núm. 2
  
Es troba situada sobre el camí Vell de Burjassot i confronta per l'esquerra amb el camí de l'Alqueria del Moro. No s'adscriu a cap tipologia coneguda singularitzant el seu interés.
  
Ocupa un cos de construcció d'una cruixia amb murs portants paral·lels a la fatxada del camí de l'Alqueria del Moro, en els quals s'obrien, en planta baixa, una sèrie d'arcs gòtics apuntats construïts en cadiratge que probablement tenen el seu origen en l'existència d'una llonja oberta al camí.
  
Este espai de la planta baixa, posteriorment tancat, es va subdividir en una sèrie d'estades. L'entrada, estada principal, alberga l'escala i s'unix amb el cos posterior construït per a corrals i magatzems.
  
Destinada a vivenda la planta baixa, allí es troben els espais representatius de la vida domèstica, mentres que la planta alta alberga habitacions i espais d'emmagatzemament de productes agraris. L'edifici va tindre una ampliació en data no determinada i adossant-li a la dreta de la porta d'accés un cos que en la planta baixa s'usa com a estable i en la planta alta com a dormitori. Les diferències de fàbriques i acabats assenyalen esta ampliació.
  
D'altra banda, la casa manté una data de construcció pròxima a la de l'edifici principal; les solucions constructives i acabats són semblants. El ràfol té una solució semblant. Es pot dir que en esta casa és més pronunciat que en la fatxada lateral de l'edifici principal i està construït amb les bigues de cobertes volades sobre el mur de fatxada i unides en el seu extrem per un llistó que servix de suport a les rajoles massisses que conformen el pla de suport de la teulada.
  
En la fatxada actual de la casa l'element més important és la porta d'accés, adovellada i de grans proporcions. Les finestres no mantenen una clara intenció compositora en el pla, ni se signifiquen especialment en si mateixes.
  
- La construcció núm. 3
  
Se situa sobre el camí Vell de Burjassot, a l'est de l'anterior i compartint el mur mitger.
  
De nou es tracta d'una tipologia diferent que contribuïx a singularitzar l'excepcionalitat de la Alqueria del Moro. Es tracta d'un edifici del s. XVIII de dos plantes que se diferència de les anteriors a l'incorporar la tradicional organització en planta baixa característica de l'arquitectura popular postacadèmica, a la qual se superposa una voluminosa andana que encara conserva el sistema d'assecat de labors.
  
La composició en fatxada és molt sòbria. En esta el centre està remarcat per la porta principal, originàriament solucionada amb arc de mig punt, i flanquejada pels vans laterals de les finestres, buits que no tenen una correspondència exacta en la planta superior. En esta planta hi ha dues línies superposades de finestres, de diferent mida sent menors les superiors.
  
La proporció entre buit i ple en fatxada fa que el mur siga l'element més important. El ràfol d'obra s'acaba a la manera setecentista. La coberta a dos aigües abocant a fatxada l'emmarca amb una línia horitzontal, deixant com a testera la fatxada lateral.
  
- La construcció núm. 4
  
Està situada al nord de les dos anteriors compartint amb elles parets mitgeres. Posseïx fatxada al camí de l'Alqueria del Moro, encara que el seu accés es realitza a través d'un pati obert orientat al nord i separat del camí per un dels cossos que la constituïxen. Els aspectes exteriors, porta d'accés en cadiratge amb arc de mig punt, el ràfol, manyeria denoten contemporaneïtat respecte a les descrites en primer i segon lloc. Les fabriques, de tàpies, daten del segle XIV, sent la construcció més antiga del conjunt.
  
Els seus rotunds volums i l'escassa presència de finestres fan pensar en la seua dedicació fabril o protoindustrial, i pot tractar-se d'una construcció vinculada a la séquia.
  
- L'hort jardí i la séquia de Tormos
  
Confrontant amb la casa principal es troba l'hort tancat, separat de l'exterior per un mur de maçoneria. Aquell respon a la tradició mil·lenària de l'Hortus conclusus el fi de la qual era tant de resguardar-lo com de disposar d'un lloc íntim d'esbarjo.
  
Les aigües que alimenten les séquies de l'Alqueria del Moro, entre les quals es troben la séquia de Ferrando i el braçal de les Barraques, procedixen de la séquia mare de Tormos; esta pertany a la xàrcia de reg de l'Horta Valenciana anterior a la reconquista. Té el seu assut en el terme de Paterna, aigües avall de la presa de Quart. Recorre prop de deu quilòmetres en una direcció paral·lela a la Reial Séquia de Moncada, per a morir en la séquia de Rascanya. Forma part inseparable del tipus de vida i producció rural de les alqueries i molins al servir per a reg de les seues hortes, raó de la seua existència. En este cas serviria per a reg i possiblement com a força motriu, si la investigació històrica o arqueològica confirma l'existència d'una dedicació fabril de la construcció núm. 4.
  
b) Parts integrants:
  
- La casa principal o construcció núm. 1.
  
- La construcció núm. 2.
  
- La construcció núm. 3.
  
- La construcció núm. 4.
  
- L'Hort Jardí.
  
- Les séquies, trams inclosos en l'entorn de protecció.
  
- El camí de l'Alqueria del Moro i el camí Vell de Burjassot, trams inclosos en l'entorn de protecció.
  
c) Béns mobles que comprén i constituïxen part essencial de la seua història (article 28 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià).
  
No s'han mantingut béns mobles originals de l'edifici.
  
ANNEX II
  
Delimitació de l'entorn afectat
  
Justificació de la delimitació proposada:
  
El criteri general seguit per a la delimitació de l'entorn de protecció consistix a incloure dins de la seua àrea els següents elements urbans:
  
- Parcel·les que limiten directament amb la que ocupa el BIC, podent afectar-lo, tant visualment com físicament qualsevol intervenció que es realitze sobre elles.
  
- Parcel·les recaients al mateix espai públic que el BIC i que constituïxen l'entorn visual i ambiental immediat i en el qual qualsevol intervenció que es realitze puga suposar una alteració de les condicions de percepció d'este o del caràcter de l'espai urbà.
  
- Espais públics en contacte directe amb el BIC i les parcel·les enumerades anteriorment i que constituïxen part del seu ambient urbà o rural immediat.
  
- Edificacions o qualsevol element del paisatge urbà que encara no tenint una situació d'immediatesa amb el BIC afecten de forma fonamental la seua percepció.
  
L'àrea d'influència del conjunt s'ha vist afectat a finals d'este segle per l'expansió urbana perifèrica de Valencia que s'ha realitzat sense respecte cap a esta preeminència històrica. L'entorn de protecció definit tracta de preservar, en la mesura possible, el paisatge tradicional associat a una alqueria.
  
Se sostrau de l'entorn el parc veí de Benicalap al sud, per considerar que el seu ús actual és inamovible i la seua inclusió implicaria una càrrega de gestió difícilment abordable.
  
Origen: cantó nord-est de la tanca del parc de Benicalap recaient al camí Vell de Burjassot, punt A.
  
Sentit: Horari.
  
Línia delimitadora: des del punt d'origen la línia es dirigix cap al nord fins a la intersecció de la vora est del camí del Molí de la Sal amb el límit entre els termes de Valencia i Burjassot. Recorre el límit entre termes, cap al nord, fins a la séquia situada a nord de la parcel·la núm. 36 del polígon cadastral núm. 12 de rústica. Gira a l'est per la vora nord de la séquia fins a la vora est de la séquia situada a sud d'aquella. Prosseguix cap al sud per la vora fins a trobar el límit nord-oest del carrer El Parot pel qual continua. Seguix per l'alineació sud del carrer El Parot fins a la seua intersecció amb l'eix del carrer Amadeo Desfilis, punt des del qual gira a sud. Seguix per l'eix del carrer Amadeo Desfilis fins a la tàpia del parc de Benicalap, gira a oest, recorrent la tàpia del parc fins a arribar al punt d'origen.
  
S'adjunta un pla de la delimitació, que figura com a annex IV.
  
ANNEX III
  
Normativa de protecció del bé d'interés cultural i el seu entorn
  
Monument
  
Article 1
  
S'atindrà al que disposa la Secció Segona, Règim dels béns immobles d'interés cultural, del capítol III, títol II de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià, aplicable a la categoria de Monument.
  
Article 2
  
Els usos permesos seran tots aquells que siguen compatibles amb la posada en valor i gaudi patrimonial del bé i contribuïsquen a la consecució d'estos fins. L'autorització particularitzada d'ús es regirà segons el que disposa l'article 18 de la Llei del Patrimoni Cultural Valencià.
  
Entorn de protecció
  
Article 3
  
La masia de la Torre disfrutarà del Règim de protecció nivell núm.2 ?sense expressió subsidiària- establit en l'article 3.66 de les Normes Urbanístiques del Pla General d'Ordenació Urbana de Valencia, aprovat definitivament el 28 de desembre de 1988.
  
Article 4
  
Els edificis compresos entre el camí de l'Alqueria del Moro i el carrer Amadeo Desfilis es regiran pel règim transitori, fora d'ordenació diferit, regulat en la disposició transitòria novena de les Normes Urbanístiques del Pla General d'Ordenació Urbana de Valencia, aprovat definitivament el 28 de desembre de 1988. En els supòsits previstos en aquell que es concloga la seua vida útil, es produïsca una substitució voluntària o s'hi operen obres de reforma de transcendència equiparable a la reedificació (reestructuració total) s'adscriurà a l'Espai Lliure de Sistema General GEL-2 (Ampliació del Parc Urbà de Benicalap), amb l'ús agrícola definit en l'article següent.
  
Article 5
  
S'establixen els graus de protecció arbòria i de jardins de l'article 3.82 de les Normes Urbanístiques del Pla General d'Ordenació Urbana de Valencia, aprovat definitivament el 28 de desembre de 1988. A este efecte les parcel·les destinades a horta conservaran l'ús agrícola històric i propi que s'ha preservat fins hui encara que integrat en un parc urbà a fi de mantindre el seu valor didàctic i testimonial d'un recurs amenaçat d'extinció. No es permetrà materialitzar cap aprofitament ni activitat d'edificació en l'entorn del Monument excepte els previstos en els articles 3 i 4 d'esta normativa i el de GRV-2 (xàrcia viària. via metropolitana), segons la qualificació del Pla General d'Ordenació Urbana de Valencia, aprovat definitivament el 28 de desembre de 1988.
  
Article 6
  
S'eximix l'Ajuntament de l'obligatorietat de redactar un Pla Especial de Protecció establit en l'article 34.2 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià, per considerar-se adequada la regulació urbanística vigent complementada per les normes de protecció de l'entorn contingudes en este decret, segons establix el mateix article en el seu apartat 4.
  
Article 7
  
En els edificis situats entre els carrers Amadeo Desfilis i el camí de l'Alqueria del Moro, fora d'ordenació per l'article 4 d'esta normativa, es necessitarà la preceptiva autorització de la Conselleria de Cultura, Educació i Esport ?amb caràcter previ a la concessió de llicència o aprovació municipal- a tenor d'allò que disposa l'article 35 de la Llei del Patrimoni Cultural Valencià.
  
Totes les intervencions requeriran, per al seu tràmit d'autorització, la definició precisa del seu abast, amb la documentació tècnica que per la seua especificitat els corresponga, i amb la ubicació parcel·lària i el suport fotogràfic que permeta constatar la situació de partida i la seua transcendència patrimonial.
  
Este últim aspecte serà avaluat pel tècnic municipal del sospesat informe del qual l'Ajuntament podrà derivar la no necessitat de tràmit d'autorització previ en actuacions que se situen fora del present marc normatiu per falta de transcendència patrimonial, com seria el cas de les obres i instal·lacions dirigides a la mera conservació, reparació i decoració interior d'estos immobles.
  
En estos casos, l'Ajuntament comunicarà a l'administració de la Generalitat, en el termini de 10 dies, la concessió de llicència municipal, adjuntant com a mínim l'informe tècnic que es menciona en el paràgraf anterior, un pla d'ubicació i el suport fotogràfic que permeta constatar la situació de partida i la seua falta de transcendència patrimonial.
  
Article 8
  
La contravenció del que preveu l'article anterior determinarà la responsabilitat de l'ajuntament en els termes establits en l'article 37 de la Llei del Patrimoni Cultural Valencià.