Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 7524, del 13-05-2015 (2015/4188)

RESOLUCIÓ de 27 d'abril de 2015, de la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport, per la qual s'incoa expedient de declaració com a Bé d'interés Cultural, amb categoria de col·lecció de béns mobles, a favor del conjunt de reliquiaris del papa Luna ubicats en la parròquia de Santa Maria, a Peníscola.
-----------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   7524

Data del DOGV
:   13-05-2015

Secció del DOGV
:   III. ACTES ADMINISTRATIUS - C) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2015/4188


Data del document
:   27-04-2015

Organisme emissor
:   Conselleria d'Educació, Cultura i Esport

Tipus de document
:   Resolució

Anàlisi jurídica

 Descriptors 

:   * Conselleria d'Educació, Cultura i Esport
    * Conselleria d'Educació, Cultura i Esport

RESOLUCIÓ de 27 d'abril de 2015, de la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport, per la qual s'incoa expedient de declaració com a Bé d'interés Cultural, amb categoria de col·lecció de béns mobles, a favor del conjunt de reliquiaris del papa Luna ubicats en la parròquia de Santa Maria, a Peníscola. [2015/4188]  
L'article 12 de l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana assenyala que correspon a la Generalitat vetlar per la protecció i defensa de la identitat i els valors i interessos del poble valencià i el respecte a la diversitat cultural de la Comunitat Valenciana i el seu patrimoni històric.  
  
Per la seua banda, la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, establix en l'article 2 que aquells béns que per les seues singulars característiques i rellevància per al patrimoni cultural meresquen especials mesures de protecció, divulgació i foment seran declarats béns d'interés cultural.  
Els informes que es troben en l'expedient acrediten que estos reliquiaris van ser objectes d'ús litúrgic personal del papa Luna i de Climent VIII, i són testimonis materials del denominat Cisma d'Occident, finalitzat en les nostres terres, entre els anys 1411 i 1428. Així mateix, estos reliquiaris, realitzats per mestres vinguts tant de la Corona d'Aragó com de la resta d'Europa, unixen corrents artístics i estilístics avinyonesos, borgonyons i sienesos, i testifiquen el nivell de qualitat dels tallers d'orfebreria valencians.  
Considerant el que disposa l'article 27 de la Llei de la Generalitat Valenciana 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport resol:  
  
Primer  
Incoar expedient per a la declaració com a Bé d'Interés Cultural, amb categoria de col·lecció de béns mobles, a favor del conjunt de reliquiaris del papa Luna ubicats en l'església parroquial de Santa Maria, a Peníscola (Castelló), i encomanar-ne la tramitació a la Direcció General de Cultura d'esta conselleria.  
  
  
Segon  
De conformitat amb l'article 28 de la Llei de la Generalitat Valenciana 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, descriure els béns i els valors que els fan mereixedors d'esta distinció cultural, així com establir el seu règim de protecció.  
  
Tercer  
En compliment del que preceptua l'article 27 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, sol·licitar els informes de la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Carles i de la Universitat Jaume I, notificar la present resolució als interessats i comunicar-la al Registre General de Béns d'Interés Cultural, per a la seua anotació preventiva.  
  
  
Quart  
D'acord amb el que preveu l'article 86 de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de Règim Jurídic de les Administracions Públiques i del Procediment Administratiu, obrir un període d'informació pública a fi que totes les persones que hi tinguen interés puguen examinar l'expedient durant el termini d'un mes a partir de la publicació de la present resolució en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana. L'expedient estarà a disposició dels interessats en la Direcció General de Cultura de la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport, avinguda de la Constitució, núm. 284, de València  
  
Quint  
Publicar la present resolució amb el seu annex en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana i en el Boletín Oficial del Estado.  
  
València, 27 d'abril de 2015.- La consellera d'Educació, Cultura i Esport: María José Catalá Verdet.  
ANNEX  
Dades sobre el bé objecte de la declaració  
  
1. Denominació  
Reliquiaris del papa Luna, compost per:  
- La creu de cristall de roca o fèrula papal de Benet XIII  
- El calze de la capella privada de Benet XIII  
- El reliquiari del Lignum Crucis, o de Climent VIII  
  
2. Ubicació  
Església parroquial de Santa Maria, a Peníscola (Castelló)   
  
 Descripció del bé  
A) La creu de cristall de roca o fèrula papal de Benet XIII. (Número d'identificació SVI: 25.01.309-321-1467)  
D'autor anònim, de principis del segle XV, datable circa 1412-1414. És de cristall de roca i plata daurada. Està llavorada amb tècniques de cisellat i elements de fosa. Porta esmalts translúcids, opacs i niellat, sobre gravats a la talla baixa. Les seues mides en centímetres són: 92 d'alt x 46 d'ample. Està marcada amb el punxó de Sant Mateu (SM) en el primer cos de la magolla, davall l'esmalt del Baró de Dolors.  
La creu-bàcul del papa Luna de Peníscola és una fèrula papal, realitzada per mitjà de l'acoblament de peces de cristall de roca, geomètriques, seriades, tallades segons la tècnica Glyptein, en forma de quatre pales rectangulars, iguals, de cantells arredonits i extremitats troncopiramidals, unides a una peça central quadrangular amb muntura de plata daurada romboïdal, que alberga una relíquia de Lignum Crucis, potençada amb quatre caboixons blaus (safirs), muntats sobre unes agulles bombades d'acabament, formades per fulles de roure; l'arbre inferior apareix prolongat amb dos peces prismàtiques que engloben una peça bulbosa de sis cares. Este gràcil i ric conjunt va muntat sobre una magolla arquitectònica hexagonal, de dos cossos, en les cares de la qual s'obrin finestres conopials amb traceria calada i perfils engrelats. Cada cara va emmarcada per sèries de contraforts que s'escalonen en sis ordes fins a arribar al cim de la magolla, on un estilitzat cos de transició, llavorat en plata daurada, amb finestrals geminats de mig punt, gravats, encasta la creu de cristall de roca. Les cares de la magolla, corresponents als fronts de la creu, tenen major amplitud i en els finestrals alberguen plaques esmaltades, en el cos inferior, amb els temes de Crist Baró de Dolors i l'escut foral de la ciutat de València (escut en losange amb els pals d'Aragó, timbrat per l'elm coronat amb el drac alat); mentres que en el cos superior porta l'escut pontifici de Benet XIII (un losange que en camp de gules porta un creixent revessat, de plata, i la punta del mateix metall, timbrat amb la tiara papal o de sant Silvestre i les claus del cel en or i plata respectivament, encreuades i unides per una cadena de quatre anelles), i el Davallament de Crist. Les altres cares porten finestrals biforats en el primer cos i simples en el segon, amb esmalts translúcids blaus de fons, i en el primer cos porten representacions de peixos. Tot el perímetre de la creu va encastat per mitjà d'una cinta perimetral de fulles de roure, amb acabaments esfèrics als extrems de les pales o braços, formats també per fulles de roure retallades. La canya o fust és hexagonal i també de tipus arquitectònic amb dos trams de finestrals ogivals emmarcats per contraforts dobles amb arcbotants.  
  
Miraculosament ens ha arribat quasi intacta, almenys pel que fa a les peces de cristall de roca, però no en les agulles i contraforts de plata que coronen la magolla, que van ser majorment mutilats de manera intencionada i han sigut reposats en una recent restauració. La creu-bàcul o fèrula del papa Luna de Peníscola és la més destacada de les elaborades en tallers locals per mitjà del muntatge d'elements geomètrics de cristall de roca, importats de Venècia, i està marcada amb el punxó de Sant Mateu (Castelló). Va ser regalada per la ciutat de València a Benet XIII, en memòria dels anys que va ser canonge de la catedral de València.  
Després de la dissolució de la cort pontifícia de Peníscola, la fèrula papal o creu de cristall de roca va passar a la parròquia de Peníscola, junt amb el calze de la capella privada i el reliquiari del Lignum Crucis de Climent VIII.  
B) Calze de la capella privada de Benet XIII. (Número d'identificació SVI: 93.74.875-636-3547)  
És obra del taller de Sant Mateu, segons testifica la marca o punxó de Sant Mateu (SEN) en la copa i davall del peu al costat de la serreta. Es pot datar en el primer quart del segle XV, circa 1415. Està llavorada en plata daurada en foc, repujada, cisellada i amb elements de fosa. Les seues mides en centímetres són: 22 d'alt x 15,5 de diàmetre del peu x 9,5 de diàmetre de la copa.  
El peu és sexlobulat, amb les interseccions marcades per lòbuls xicotets. En quatre dels lòbuls presenta decoració de fulles de roure cisellades, que corresponen als temes i a les formes típiques dels tallers catalans i valencians del moment. En els dos lòbuls oposats restants porta les armes pontifícies (escut de tipus francés, de gules, amb un creixent revessat de plata i faixa en punta també de plata, timbrat per tiara pontifícia amb ínfules que pengen i claus encreuades, unides per una cadena de quatre anelles) cisellades i possiblement esmaltades, com encara es poden apreciar en la creu de cristall de roca, també de Peníscola, oferida per la ciutat de València a Benet XIII. L'eix vertical, canya o fust, és també hexagonal i està format per quatre cossos. El primer és arquitectònic i marca la transició entre el peu i el fust, presenta finestrals apuntats, realitzats amb talla baixa lineal per a albergar-hi un esmalt blau, perdut en l'actualitat. En les arestes de cada una de les cares presenta contraforts senzills, sense agulla, però amb acabament floral incurvat; corona este cos arquitectònic una barana emmerletada. A mitja altura trobem el nuc, bulbós i amb decoració cisellada de fulles de roure en els dos hemisferis, que alterna sis puntes amb sis caboixons romboïdals aplicats, en els fronts dels quals porta plaques gravades i esmaltades, de les quals només se'n conserven dos amb els monogrames «jhs» i «xps» niellats, en lletra gòtica cursiva. Els dos cossos que separen el nuc són hexagonals, de menor secció i llisos. La copa, també llisa, està treballada a martell, sense cap decoració, a excepció del terç inferior o sotacopa, que presenta una corona de dotze fulles de roure aplicades, alternades en grandària. Tècnicament, seguix la fórmula tradicional en la Corona d'Aragó d'introduir uns elements dins d'altres per mitjà de pestanyes i soldadura.  
Destaca en este calze la iconografia, representada en un dels dos escuts pontificis, on s'aprecia amb tota claredat que, a l'esquerra de l'acabament de la tiara papal, una mà alada beneïx el pontificat de Benet XIII simbolitzat amb estes armes. Amb això testimonia la primacia del papa Luna sobre els altres pontífexs cismàtics. Estilísticament cal assenyalar que la talla i el disseny de les armes papals són idèntiques a les que figuren en la fèrula papal o creu de cristall de roca de la mateixa parròquia, procedents amb tota probabilitat del mateix taller de Sant Mateu.  
C) El reliquiari del Lignum Crucis o de Climent VIII. (Número d'identificació SVI: 23.80.973-505-8758)  
És obra d'autor anònim. Datable en el primer quart del segle XV, circa 1423-29. Està llavorat en plata daurada a foc, repujada, cisellada, amb elements de fosa i esmalts translúcids, opacs i niellat, sobre gravats a la talla baixa. Les seues mides en centímetres són: 49,5 d'alt x 22,5 d'ample x 22 de profunditat.  
Es tracta d'un reliquiari en forma de torre amb peu, l'autor del qual té un gran sentit de la proporció i domini del detall tant en els cisellats com en els burinats, i és coneixedor de la geometria dels calats i traceries flamígeres. Al mateix temps que domina àmpliament la utilització d'elements seriats de fosa. Tècnicament les peces van encaixades unes dins d'altres per mitjà de llengüetes, perns i soldadura. En el gravat de les plaques empra el cisell, el burí i el punteig o picada de llustre, depenent del tema o funció. L'esmalt apareix en les seues versions d'opac, translúcid i niellat, i hi queden restes de blau, roig i negre. El peu és tetralobulat, de lòbuls facetats amb interseccions en punta. Va decorat amb monogrames de Jesucrist en llatí i grec, en lletra gòtica cursiva: «jhs» (ihesu) i «xps» (xristos), separats per ramejats florals burinats, tot això sobre punteig de llustre. A causa del pes de la peça que recau sobre el peu i la subtilitat de la planxa de plata, són visibles nombrosos punts de ruptura, i en el segle XIX se li va afegir una placa de coure, reblada, en l'interior del peu per a reforçar-lo, així com per a permetre embridar un eix de ferro que unira totes les peces al mateix temps i les enrigidira. L'eix de sustentació és hexagonal i està compost per quatre cossos arquitectònics flamígers. El primer, més xicotet i de major diàmetre, servix de nexe amb el peu. Està format per contraforts cilíndrics, acabats en agulla cònica, que emmarquen finestres bífores gravades, en les cares laterals de l'hexàgon, mentres que la cara davantera i la posterior presenten finestrals triforats, parells, calats i amb fons d'esmalt blavós translúcid sobre placa gravada a la talla baixa. Acaba este cos una cresteria flordelisada que servix de barana al segon cos, el qual presenta un orde gegant de contraforts, emmarcant dos sèries superposades de finestrals biforats gravats i parells biforats, també calats, sobre fons esmaltat blau. El tercer cos o nuc emergix d'un tronc de piràmide invertida de huit cares, rematades per xicotets merlets a manera de barana. Este cos octogonal té les cares acabades amb cresteria flordelisada, interrompuda alternativament pels florons dels gablets i pels pinacles dels contraforts cilíndrics, que emmarquen els finestrals de traceria flamígera. El quart cos és semblant al primer però de major altura. D'ell emergix un altre tronc de piràmide hexagonal invertida amb arestes engrelades de fosa i plans adornats amb fulles de roure retallades i superposades. Acaba amb barana d'arcuacions calades i emmerletades, segmentada per contraforts cilíndrics coronats per pinacle. El templet és hexagonal, de dos cossos encaixats i pinacle de traceria calada d'acabament. Recorda les estructures de les magolles de les creus valencianes, així com la d'algunes maces de cerimonial o bordons. Es caracteritza pels contraforts d'orde gegant i de secció triangular, que emmarquen cada una de les cares. Destaca la galeria de finestrals, de traceria calada, que recorre el terç superior, emmarcats com en la resta del conjunt per xicotets pilars cilíndrics que sobreïxen de la cresteria d'acabament, també flordelisada. Esta galeria forma una imitació de dossers sobre les finestres de cada una de les cares del templet que alberguen plaques esmaltades. El primer cos del templet presenta en l'anvers una finestra quadrada, amb funció de teca, que alberga nou paquets de tela roja amb relíquies; va flanquejada per sengles escuts del papa Climent VIII, timbrats amb la tiara de sant Silvestre i les claus del cel, i per armes: escut quarterat, primer i quart en camp de gules una creu flordelisada d'or i ànima de gules, i segon i tercer d'or. En el revers d'este primer cos: en l'interior d'una finestra d'arc conopial, la Mare de Déu entronitzada amb l'Infant, en sacra conversazione, en el seu vessant de reina dels sants i dels màrtirs, les relíquies dels quals acompanya; està assentada sobre podi d'arcs seriats i amb un fons puntejat a manera de brocat daurat amb ornamentació vegetal; està flanquejada en les cares adjacents per escuts del papa Climent VIII, semblants als anteriors. El segon cos del templet, en l'interior d'una finestra d'arc conopial, alberga la figura, en alt relleu, del Baró de Dolors amb la relíquia del Lignum Crucis en el pit, acompanyat en els finestrals laterals per les imatges esmaltades de la Dolorosa i Sant Joan, el Deixeble Estimat, mentres que en l'interior de la finestra en arc conopial apareix gravat i niellat un Crist ressuscitat, radiant, sobre fons daurat; va custodiat en les finestres de les cares adjacents per sengles sajos, soldats armats amb escuts llargs amb l'estrela de David, un amb maça i l'altre amb destral, gravats amb talla baixa i esmalts translúcids. Este cos presenta també en el terç superior una barana de xicotetes arcuacions coronades per merlets, semblant a la del primer. Corona el templet una agulla flamígera, piramidal hexagonal, calada en els fronts sobre esmalt de fons blau translúcid, mentres que les cares laterals presenten la traceria flamígera gravada a burí.  
  
El conjunt degué portar un acabament, possiblement en forma de creu, que en el segle XIX ja estava perdut. És una magnífica peça que denota un taller amb influències flamenques i italianitzants, possiblement valencià. Ara bé, cabria la possibilitat que es tractara d'una peça en la qual s'han substituït les armes pontifícies, ja que les que presenta, corresponents a Climent VIII, són d'una qualitat de disseny inferior al de les altres peces esmaltades. També s'ha apuntat la possibilitat que esta obra siga una mescla de plaques esmaltades, relleus i relíquies. Siga com siga, el seu propietari, el papa Climent VIII, Gil Sánchez Muñoz, només va poder venerar-la sis anys, ja que la brevetat del pontificat, marcat per les directrius del seu antecessor, el papa Benet XIII, va acabar el 15 d'agost de 1429 en l'arxiprestal de Sant Mateu, on va renunciar al soli pontifici en favor del papa romà Martí V, a fi de tornar la unitat a l'Església de Crist i liquidar així l'anomenat Cisma d'Occident.  
  
Gil Sánchez Muñoz, descendent d'un llinatge aragonés establit àmpliament en el regne de València des del segle XIV, va ser arxipreste de Terol, canonge de la catedral de Barcelona i canonge de la catedral de València (1396), i fou elevat al soli pontifici peniscolà en 1423 després de la mort del papa Luna; després de la seua renúncia al pontificat en 1429, i tenint en compte la seua submissió, la seua amistat amb Alfons el Magnànim i la seua bona posició econòmica, se li va concedir el bisbat de Mallorca, on va morir el 28 de desembre de 1447.  
  
4. Règim de protecció  
Els béns objecte de la declaració queden subjectes al que disposa la secció tercera, Règim dels béns mobles d'interés cultural, del capítol III, títol II, de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià.