Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 5750, del 25-04-2008 (2008/4774)

RESOLUCIÓ de 3 d'abril de 2008, de la direcció general de Patrimoni Cultural Valencià de la Conselleria de Cultura i Esport, per la qual s'incoa un expedient de declaració de Bé d'Interés Cultural, amb categoria d'Espai Etnològic, a favor del barranc dels Molins d'Ares del Maestre i s'obri un període d'informació pública.
-----------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   5750

Data del DOGV
:   25-04-2008

Secció del DOGV
:   III. ACTES ADMINISTRATIUS - C) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2008/4774


Data del document
:   03-04-2008

Organisme emissor
:   Conselleria de Cultura i Esport

Tipus de document
:   Resolució

Descriptors 

:   * Ares del Maestrat
    * ben cultural
    * protecció del patrimoni

RESOLUCIÓ de 3 d'abril de 2008, de la direcció general de Patrimoni Cultural Valencià de la Conselleria de Cultura i Esport, per la qual s'incoa un expedient de declaració de Bé d'Interés Cultural, amb categoria d'Espai Etnològic, a favor del barranc dels Molins d'Ares del Maestre i s'obri un període d'informació pública. [2008/4774]
Vista la sol·licitud de l'Ajuntament d'Ares del Maestre i els informes emesos pels servicis tècnics d'esta direcció general, favorables a la incoació de l'expedient per a la declaració del barranc dels Molins d'Ares del Maestre com a Bé d'Interés Cultural.
Atés el que disposa l'article 27 de la Llei d'11 de juny de 1998, del Patrimoni Cultural Valencià, esta direcció general, en l'exercici de les atribucions que li atorga el Reglament Orgànic i Funcional de la conselleria de Cultura i Esport, resol:
Primer
Incoar un expedient per a la declaració de Bé d'Interés Cultural, amb categoria d'Espai Etnològic, a favor del barranc dels Molins d'Ares del Maestre.
Segon
De conformitat amb el que disposa l'article 28 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, determinar els valors del bé que justifiquen la declaració, descriure el bé i les parts integrants per a identificar-lo perfectament, delimitar l'entorn afectat i fixar les normes de protecció del bé i del seu àmbit en els annexos que s'adjunten a la presenten resolució.
Tercer
En compliment d'allò preceptuat en l'article 27.3 de la Llei del Patrimoni Cultural Valencià, notificar esta resolució als interessats i a l'Ajuntament d'Ares del Maestre i fer-los saber que, de conformitat amb el que establixen els articles 35 i 36, en relació amb el 27.4, de la llei esmentada, la realització de qualsevol intervenció, tant en l'espai etnològic com en el seu entorn, haurà de ser autoritzada preceptivament per esta direcció general abans fer-la i d'atorgar la llicència municipal, si esta fóra preceptiva, així com qualsevol canvi de l'ús de l'immoble a què obliga la present incoació, d'acord amb el que disposa l'article 33 de la llei esmentada.
Quart
La present incoació, d'acord amb el que establix l'article 33 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, determina la suspensió de l'atorgament de llicències municipals de parcel·lació, urbanització, construcció, demolició, activitat i tots altres actes d'edificació i ús del sòl que afecten l'espai etnològic i el seu entorn de protecció, així com de les dites actuacions quan siguen dutes a terme directament per les entitats locals. Queden igualment suspesos els efectes de les ja atorgades.
No obstant això, la Direcció General de Patrimoni Cultural Valencià podrà autoritzar les actuacions mencionades quan considere que, en aplicació de les normes de protecció determinades per la present resolució, no perjudiquen manifestament els valors del bé que motiven la incoació.
Cinqué
Que, en compliment d'allò preceptuat en l'article 27.3 de la Llei, es notifique la present resolució al Registre General de Béns d'Interés Cultural per a l'anotació preventiva i al Registre de la Propietat amb la mateixa finalitat.
Sisé
D'acord amb el que preveuen l'article 86 de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de Règim Jurídic de les Administracions Públiques i del Procediment Administratiu, i l'article 27 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, obrir un període d'informació pública a fi que totes les persones interessades puguen examinar l'expedient durant el termini d'un mes a partir de la publicació de la present resolució en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana. L'expedient estarà a disposició de les persones interessades a la Direcció General de Patrimoni Cultural Valencià, Servici de Patrimoni Arquitectònic i Mediambiental, de la conselleria de Cultura i Esport, al carrer Colom, núm. 66, de València.
Seté
Que la present resolució amb els seus annexos es publique en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana i en el Boletín Oficial del Estado.
València, 3 d'abril de 2008.- La directora general de Patrimoni Cultural Valencià: Paz Olmos Peris.
ANNEX I
Dades sobre el bé objecte de la declaració
1. Denominació
a) Principal: barranc dels Molins d'Ares de Maestre.
2. Localització
a) Comunitat autònoma: Comunitat Valenciana.
b) Província: Castelló.
c) Municipi: Ares del Maestre.
3. Delimitació
Justificació de la delimitació:
S'inclou en l'entorn de protecció la unitat paisatgística formada pel barranc que alimenta els molins i els vessants de les muntanyes que el configuren.
S'hi inclouen també els camins més pròxims des d'on és possible la contemplació del Bé d'Interés Cultural.
Definició literal de la delimitació:
Origen: Intersecció entre el camí de la Font i el que es troba entre les parcel·les cadastrals 207 i 208 del polígon núm. 031, punt A.
Sentit: Horari.
Línia delimitadora: Des de l'origen la línia, inclou el camí entre les parcel·les 207 i 208 del polígon 37 fins que troba la via pecuària núm. 29, gorja de la Masada. Gira per esta en direcció nord-est, incloent-la fins a girar al nord i incorporar el barranc que baixa des del nucli urbà d'Ares. Recorre els límits est de les parcel·les 335 i 334, i continua pel camí de la Font incorporant-lo en direcció a la font dels Regatxols. Descendix pel camí entre les parcel·les 190 i 46 incorporant-lo, així com el barranc, i recorre els límits oest de les parcel·les 231, 230 i 223. Creua el camí de la Font i l'inclou en direcció sud fins al punt d'origen.
4. Descripció i dades historicoartístiques
(Basades en el projecte bàsic i d'execució de rehabilitació del sistema hidràulic de l'arquitecte Pascual Meneu Vives)
El barranc dels Molins deu el seu nom als cinc molins fariners que se servixen de la seua aigua com a força motriu de la maquinària. Estos molins van ser construïts en la segona mitat del segle xviii i reben els noms de molí de la Roca, Molinet, molí de Dalt de la Bassa Redona i molí del Sòl de la Costa.
Estos molins són del tipus de roda horitzontal i cada un forma una unitat hidràulica amb una bassa de retenció d'aigua (bassa), una torre o rampa, segons cada cas, de caiguda d'aigua (cup) i la séquia de canalització d'aigua que els connecta (séquies).
La xarxa lineal conduïx l'aigua des del punt més alt de l'abastiment d'aigua, l'ull de la Roca, fins a l'eixida de l'aigua del molí més baix, el del Sòl de la Costa. Els molins no consumixen aigua sinó que la utilitzen per a transformar-la en energia mecànica i l'aboquen després al llit natural. L'aigua s'aprofita després amb el mateix cabal fins a cinc vegades.
Evolució històrica
La construcció dels molins es va dur a terme per iniciativa dels grans propietaris rendistes de les finques agrícoles on s'ubiquen. N'hi ha tres datats: el molí de la Roca, de 1774, el molí de la bassa Redona, de 1760, i el molí del Sòl de la Costa, de 1798.
Les raons de la seua construcció van ser funcionals, es tractava d'obtindre un conjunt que molguera prou quantitat de blat per a la població creixent d'una gran part del terme d'Ares i d'altres territoris veïns com els masos de l'altiplà sud de Morella.
Tipologies arquitectòniques
La realització d'esta obra d'enginyeria s'hagué d'adaptar a les condicions naturals del terreny, un relleu molt escarpat amb escàs i puntual cabal d'aigua. Amb el cabal disponible s'havia d'aconseguir l'energia necessària per a moure la maquinària. S'hi va fer el cup del primer molí, excavat parcialment en roca, de 25 m d'alçària, i l'aqüeducte que conduïx l'aigua fins al cup del molí del Sòl de la Costa, dos de les construccions de més envergadura d'este conjunt. Esta tipologia és la dominant en la muntanya mediterrània, on els cabals són escassos i sovint temporals però els desnivells de l'orografia importants.
L'aigua que subministrava el conjunt del barranc dels Molins procedix d'un barranc de desguàs de l'extens altiplà d'Ares-la Llàcua que està sec la major part de l'any però disposa d'alguns naixements d'aigua en la capçalera: el brollador o ullal conegut com el safareig de la Roca, situat en el vessant (1045 m) i uns 30 m per damunt del molí de la Roca; la font del Molí (980 m), situada al costat del barranc, i la font dels Regatxols (1210 m), des de la qual l'aigua es canalitzava recorrent un fort desnivell. Des d'estos punts l'aigua era dirigida cap a les basses (bassas), on s'emmagatzemava, i una vegada es disposava de prou aigua retinguda, els molins podien posar-se en funcionament. La bassa es comunicava amb els mecanismes del molí a través del cup, per on l'aigua s'abocava en caiguda vertical, o escolant-se sobre un pla inclinat en el cas dels cups en forma de rampa. Una vegada ple el cup, s'obria la tapa de la séquia -part final del cup i d'entrada d'aigua al cacau- i l'aigua eixia a través de l'orifici de la séquia amb prou velocitat per a fer girar la roda d'alems.
La roda de fusta o roda d'alems transmet el gir a través d'un eix vertical a la mola corredora, que, en el moviment giratori sobre una altra mola fixa, convertix per fregament el gra en farina.
El conjunt va ser realitzat en carreuat, emprat principalment en cups i rampes, a fi d'impermeabilitzar conductes i evitar al màxim les pèrdues d'aigua per filtració i també per a aconseguir una durabilitat major.
Descripció detallada del sistema hidràulic del barranc dels Molins
A. Font dels Regatxols i llavador
Es tracta d'un conjunt format per la font, amb un abeurador i el llavador. La font està protegida per una construcció de maçoneria alçada contra el pendent de la muntanya. Sobre l'obertura que dóna accés a la font hi ha gravada la data: AÑO 1818. Esta façana està coronada per tres pinacles, dos als extrems i un sobre l'obertura d'accés, cada un amb una lletra gravada: A, D, M.
Des de la font es canalitza l'aigua cap a l'abeurador per mitjà d'una peça de pedra denominada regatxol, que dóna nom al conjunt. Pròxim a esta font es troba el llavador, una construcció de maçoneria amb coberta de teula àrab de dos aiguavessos recolzada en una biga central sostinguda pels dos murs perpendiculars a la façana, i sobre esta les biguetes que formen els dos aiguavessos.
En l'interior trobem el llavador, construït en pedra, i un banc corregut recolzat en els murs nord i est. La conducció de l'aigua fins al llavador és subterrània.
Esta edificació ha sigut rehabilitada recentment amb morter actual, però conserva en alguns llocs el morter de calç i grava original.
B. Molí de la Roca
Ullal de la Roca, a 1047 m.
En este aflorament superficial d'aigua sobre el vessant hi ha un recinte d'acumulació denominat bassa de l'ullal, delimitada en el desmunt per un mur de pedra en sec de contenció de terra i per un muret amb sobreeixidor en la part del desguàs. També hi ha un antic safareig, del qual es mantenen els murs de càrrega de pedra amb morter, de 60 cm de gruix.
Bassa de la Roca, a 1040 m.
Es troba totalment cegada pels despreniments del vessant sobre el qual es troba. El mur de contenció de l'aigua està en bon estat.
Séquia de la Roca
Conduïx de forma subterrània l'aigua des de la bassa fins al cup, té una longitud de 19,70 m de traçat sensiblement corb. És un conducte de secció rectangular de 40 cm d'ample i una alçària variable entre 139 m i 185 m, amb un pendent del 2,7%, de parets quasi perfectament planes fetes amb fàbrica de carreus. Es manté en perfecte estat.
Cup de la Roca
És probablement la construcció més important del conjunt des del punt de vista constructiu i d'enginyeria. Els dos terços inferiors estan excavats en la roca, i el terç superior sobreïx del penyal en forma de torre prismàtica construïda amb carreus, de planta aproximadament quadrada de 4,70 m x 4,80 m.
La torre té una cara exterior de carreus de bona mida i una altra interior -la que forma el cilindre del cup- d'obra molt acurada, a fi d'evitar la filtració d'aigua en el moment de la mòlta, ja que esta generava grans pressions. Entre les dos cares de carreuat, d'un gruix variable entorn dels 50 cm, queda un espai farcit de rebles i terra. En total la torre té un gruix mínim de 140 cm.
Casal del molí de la Roca, a 1014 m.
És una edificació de geometria simple i construcció complexa de gran interés. Posseïx un espai interior voltat, cobert amb una volta de canó de mig punt de dovelles de pedra llaurades per una cara i obrades amb morter de calç i arena, amb un lleuger arrebossat en les juntes. La volta està coberta per un rebliment de terra del lloc, d'aproximadament 1,5 m de gruix, que forma una coberta de dos aiguavessos de gran massa, capaç d'amortir l'impacte de les pedres caigudes des del penyal.
La volta descansa en els dos murs laterals de 2,10 m de gruix en la base, als quals transmet les càrregues. El mur de façana perpendicular als anteriors és de tancament i té 70 cm de gruix. El quart mur que tanca l'espai interior és un mur de carreus perfectament llaurats i amb traçat corb en planta, per a evitar filtracions de l'aigua que ve del cup a l'interior del molí, ja que es tracta d'una roca molt fissurada. Als cantons hi ha pedres escairades de grandíssimes dimensions. Cal destacar-hi el treball en pedra dels muntants i de les llindes corbes, de pedra picada, en la porta i la finestra, així com l'obertura de carreuat que servix de tir a la ximenera, fet amb pedra blava de la zona, pedra blava, una calcària més escassa i de més resistència que l'habitual de color blanc i ocre.
El paviment del molí és de pedra i forma una tarima a uns 20 cm del sòl, davall la qual corre l'aigua que es filtra des del cup i que servia per a emmagatzemar els sacs de cereal i farina sense riscos d'humitats; al fons hi ha dos moles de pedra, amb una obertura xicoteta d'accés al cacau que hi ha al seu costat.
El cacau és un espai subterrani, també voltat, encara que de menors dimensions en l'actualitat, cegat per material acumulat.
Parts integrants del molí de la Roca:
- Moles sotana i corredora, ubicades a la sala de moldre, de pedra i metall. Mides: 140 Ø x 23.
- Arbre: peça que comunica el moviment giratori de la roda a la pedra corredora.
C. Molinet
L'aigua que ix des del cacau del molí de la Roca va a parar al llit natural del barranc i seguix aigües avall amb un fort pendent fins que troba l'assut que la dirigia fins a la bassa del Molinet.
Al Molinet es veu millor que en cap altre molí la disposició característica sobre el vessant dels molins de muntanya: bassa i casal es construïxen sobre un desmunt del vessant, i la torre del cup s'edifica en terraplé o talús afegit a la línia del vessant.
Font dels molins, a 994 m.
És un aflorament natural al costat del llit del barranc, té una bassa d'obra que reté l'aigua i una caseta des de la qual la canalitza fins al depòsit situat al costat del molí del Sòl de la Costa i que abastix hui el poble d'Ares. Des de la font l'aigua es dirigix cap a la bassa, situada a 6 m de l'assut i a 10 m de la font.
Bassa del Molinet, a 990,5 m.
De planta allargada, els murs són rectes en la part de contenció de l'aigua i seguixen la corba de nivell del terreny en la part del desmunt. Els murs de contenció de terra són d'una cara de paret seca i un rebliment interior de pedres. Els murs de contenció de l'aigua són murs dobles, fets amb dos cares de pedra i un rebliment interior de pedres i terra d'entre 2,1 i 5,25 m de gruix; la cara interior té un arrebossat lleuger però resistent de calç i arena, per a impermeabilitzar-los del contacte amb l'aigua, i la cara exterior és de pedra en sec amb un lleuger talús de vora l'1/10.
Cup hexagonal
La torre té planta rectangular, està adossada per la cara nord a la bassa i al desnivell del terreny, exempta en el terç superior per les cares laterals, est i oest, i de construcció exempta, encara que adossada al mur de càrrega del casal del molí, per la cara nord.
El cup és un orifici de planta hexagonal amb una amplària de 0,92 m entre cares paral·leles i les parets construïdes amb carreus.
Casal del Molinet, a 984 m.
Té planta rectangular amb una superfície construïda de 65,50 m² i útil de 40,50 m²; la construcció és de dos plantes, adossada al desnivell del terreny i coberta d'un aiguavés. Els murs són de maçoneria amb morter de terra, de 60 cm de gruix, amb pedra llaurada en cantons, muntants i llindes. Dos de les finestres mantenen les reixes originals de ferro forjat. L'escala és de pedra amb traçat corb en l'arrancada que s'endinsa en el mur lateral. La construcció de lloses de pedra encastades en el mur lateral i recolzades entre si és una solució inusual a la comarca i només pot entendre's pel gran esforç dels mestres pedrapiquers d'este sistema de molins.
Parts integrants del Molinet:
- Moles sotana i corredora, ubicades a la sala de moldre, de pedra i metall. Mides: 131 Ø x 29.
- Collferro: eix metàl·lic que forma part del sistema de transmissió de la mola corredora i al mateix temps la suporta. Mides: 160 x 10 x 1,8.
- Canal: part terminal de la conducció de l'aigua sobre la roda, ubicat al cacau.
D. Molí de Dalt
Des del cacau del Molinet l'aigua va a parar al llit del barranc, des d'ací un assut la dirigix a una séquia que, amb escàs pendent, seguint la corba de nivell de 980 m d'altitud, conduïx l'aigua fins a la bassa del molí de Dalt.
La séquia descendix des de l'eixida del cacau 4,50 m en un recorregut de 92,50 m, cosa que significa un pendent mitjà de 4,86 m.
Bassa de Dalt
Té una superfície interior de 341,25 m², amb una planta aproximadament triangular de tres vèrtexs, en un dels quals, el que no s'adossa al desnivell del vessant, s'obri la boca de la rampa, i tres costats, un de 32,50 m adossat al desnivell del terreny en la part del desmunt és un mur de contenció de terra i els altres dos són de contenció de l'aigua.
El mur de contenció de terra és d'una cara de paret seca, forma un talús entre 1/5 i 1/10 i té un rebliment posterior. Els murs de contenció de l'aigua són murs dobles fets per les dos cares de pedra i un rebliment interior de terra i pedres, amb alçàries interiors entre 1,5 i 2,0 m i gruixos entre 2,0 i 2,75 m, que no tenen arrebossat d'impermeabilització; esta circumstància és la probable causa dels danys que han experimentat els murs.
Es troba en bastant mal estat de conservació, especialment el mur sud-oest, que ha experimentat un fort descens provocat pel desplaçament de terra en la base de suport, a causa de l'aigua infiltrada des de la bassa.
Rampa
El forat del pas de l'aigua per la rampa és de 40 x 80 cm i descendix amb una inclinació de 35º; està fet amb pedra llaurada de cares perfectament planes i manté perfecte el traçat. Este conducte lineal i en pendent es fa rígid per mitjà d'un massissat escalonat de pedra llaurada, que és visible a l'exterior. Entre l'escalonat de pedra exterior i el conducte subterrani fet amb lloses de pedra, hi ha un rebliment de maçoneria i terra d'aproximadament un metre.
Casal del molí de Dalt, a 960 m.
El conjunt és el que es coneix com a mas i molí, un mas que inclou en el seu recinte la sala de moldre, o probablement al revés, un molí que acabà ampliant-se per a allotjar un grup familiar del moliner.
És una edificació clàssica de mas del tipus I de crugia i coberta d'un aiguavés, de dos plantes i adossada al desnivell del terreny.
Els murs són de maçoneria amb morter de calç i arena, d'uns 60 cm de gruix, lluïts de calç per l'interior i amb un arrebossat lleuger de calç i arena per l'exterior, també emblanquinat, que deixa entreveure la textura de la pedra.
El forjat és de biguetes de fusta d'una llum que varia entre 3,80 i 4,70 m, format per rolls un poc escairats i escaires treballats en secció rectangular, segons la zona, amb un entrevigat de revoltó d'obra, feta amb argamassa i calç, arena i enderrocs sobre encofrat de taulers de fusta.
La coberta és de biguetes de fusta amb entrevigat de tauler de fusta d'uns 2 cm de gruix i revestiment de teula corba de terrisser sobre morter de terra.
A la planta baixa hi ha el corral a un costat i la sala de les moles a l'altre. Una porta comunica amb la llar, lloc central de la vida familiar, de cuinar, menjar i reunir-se, des d'on arranca l'escala d'accés a la planta pis que, inclou el paller i el graner, la netejadora del cereal i els dormitoris.
Parts integrants del molí de Dalt:
- Mola corredora, ubicada a la sala de moldre, de pedra i metall. Mides: 131 Ø x 26,5.
- Càbria o grua, de fusta, metall i ferro, ubicada a la sala de moldre, que permet elevar les moles per a girar-les i poder-les picar. Mides: 238 x 14 x 11/33 x 52,5 x 41.
- Farinera: calaix de fusta on s'acumula la farina a mesura que es mol, ubicada a la sala de moldre. Mides: 169 x 22,7 x 74.
- Netejadora: màquina fabricada en fusta que per mitjà de sedassos s'encarrega de netejar el gra d'impureses. Parts que resten:
- Cinc rodes de metall i fusta disperses per la sala de moldre.
- Cinc anelles metàl·liques disperses per la sala de moldre.
- Un sedàs de fusta i metall dispers per la sala de moldre.
- Riscle: de fusta, cobrix les moles, la seua missió és evitar que la farina quede estesa al voltant de les moles. Situat a la planta primera. Mides: 151 Ø x 41, el cercle metàl·lic té una amplària de 3,5 cm.
- Braç de comporta: vara que arriba fins la sala de mòlta i permet al moliner accionar el sistema i posar en marxa o detindre el molí. Situat a la planta primera.
- Collferro: eix metàl·lic que forma part del sistema de transmissió de la mola corredora al mateix temps que la suporta, ubicat al cacau. Mides: 145 x 10 x 1,8.
- Canal: part terminal de la conducció de l'aigua sobre la roda, ubicat al cacau.
- Maça: nom que rep la part inferior de l'arbre de transmissió, ubicada al cacau.
- Dos cércols rodets de metall, ubicats al cacau.
E. Molí de la Bassa Redona
Séquia
L'aigua que ix del cacau del molí de Dalt es canalitza de forma subterrània, davall l'enllosat de pedra d'accés al molí, fins al llit del barranc dels Molins. Des de la séquia un assut de lloses de pedra desvia el llit natural del barranc i dirigix l'aigua cap a la séquia.
La séquia és en el primer tram un conducte construït, l'aigua es conduïx guiada amb lloses de pedra als costats i sobre una base de terra fina, relativament impermeable. Després de passar l'àrea de bancals de l'entorn del molí, la séquia s'endinsa en l'alzinar de vessant, pel qual seguix amb un pendent escàs, pròxim a la corba de nivell de 958 m d'altitud. La séquia està excavada en terra fins a arribar a la bassa següent.
Bassa Redona
Bassa de planta ovoide que actualment utilitza la propietat com a abeurador per al bestiar que es manté a la zona.
Rampa de la bassa Redona
Té un pendent de 39º, amb el qual recorre un desnivell de 12,60 m en un tram horitzontal de 16 m. En l'actualitat està tapat i a penes es veuen els escalons exteriors de la rampa, ja que estan coberts per la terra que es va abocar sobre el vessant probablement quan es va buidar la bassa per a l'ús actual.
Casal del molí de la Bassa Redona, a 934 m.
Edificació de planta rectangular amb una superfície útil de 42,82 m², amb façana paral·lela a la línia del barranc d'una crugia paral·lela a la façana, coberta d'un aiguavés, de dos plantes i adossada al desnivell del terreny.
Disposa d'un contrafort transversal a la crugia del molí, amb perfil d'arc a l'interior del casal i de peralt massís manifest a l'exterior, a fi de contrarestar la pressió de l'aigua de la rampa sobre el conjunt de l'edificació. L'arc és de mig punt amb dovelles de pedra de carreuat, la seua funció és la d'arcbotant, rep la pressió de la càrrega del mur de maçoneria adossat al desnivell de terreny i la conduïx fins al contrafort escairat de maçoneria amb carreuons, d'1,50 m de gruix, i que sobreïx del mur de façana 2,20 m a l'exterior.
Parts integrants del molí de la Bassa Redona:
- Mola corredora, ubicada fora de lloc a la sala de moldre, de pedra i metall. Mides: 140 Ø x 23.
- Mola sotana, ubicada in situ a la sala de moldre, de pedra i metall.
- Riscle: de fusta, cobrix les moles, la seua missió és evitar que la farina quede estesa al voltant de les moles. Situat fora de lloc a la sala de moldre. Mides: 154 Ø x 36.
- Càbria o grua, de fusta, metall i ferro; ubicada a la sala de moldre, permet elevar les moles per a girar-les i poder-les picar. Mides: 180 x 125.
- Grafits: n'hi ha cinc a la paret de l'escala.
- Pedra inscripció situada sobre la llinda de la porta d'accés al molí, que té gravat l'any 1760.
- Farinera: bagul de fusta per a guardar la farina situat al primer pis. Mides: 156 x 156 x 107.
- Roda: peça clau del molí artesanal, actua per impuls de la força de xoc de l'aigua i transmet la seua força de gir a les pedres moledores. Elaborada amb fusta, està situada al cacau. Mides: 166 Ø x 10.
- Canal: part terminal de la conducció de l'aigua sobre la roda, ubicat al cacau.
- Collferro: eix metàl·lic que forma part del sistema de transmissió de la mola corredora i al mateix temps la suporta, ubicat al cacau. Mides: 116 x 10 x 1,8.
- Elevador: vara metàl·lica que permet la separació de les pedres per a aconseguir la mòlta desitjada. Se subjecta a un extrem del pont, travessa la volta del cacau i acaba a la sala de moldre.
F. Molí del Sòl de la Costa, a 906 m.
Séquia
Arranca des de l'assut que hi ha al llit del barranc dels Molins, a l'eixida del molí de la Bassa Redona, seguix uns 20 m per la vora del llit fins a connectar amb terreny de vessant, per on seguix excavada en la terra uns 75 m; a partir d'ací la séquia va paral·lela als murs de contenció de terra dels bancals fins a desguassar a la bassa del Sòl de la Costa.
Bassa del Sòl de la Costa, a 919 m.
De planta aproximadament triangular, amb dos murs de contenció d'aigua i un de contenció de terra, és àmplia però d'escassa profunditat. En l'actualitat no s'utilitza com a bassa.
Aqüeducte del Sòl de la Costa, a 919,5 m.
A fi d'obtindre prou altura de caiguda de l'aigua sobre la maquinària de mòlta del molí del Sòl de la Costa, es va dissenyar l'aqüeducte. Des de la bassa es canalitza l'aigua per la séquia que corona l'aqüeducte fins a abocar-la en el cup, on s'aconseguix una caiguda de 19,10 m.
La construcció és un mur doble de 2,25 m de gruix, amb cares exteriors de maçoneria concertada, alineada en altura amb fileres de lloses cada metre aproximadament i rebliment interior de terra i rebles. L'aparell utilitzat és l'opus mixtum vittatum, una forma hàbil però laboriosa d'aparellar sòlidament la maçoneria concertada.
Casal del molí del Sòl de la Costa, a 960 m.
Sala de planta baixa amb accés simbòlic coronat per una llinda de pedra blava de la zona amb inscripcions i dibuixos, independent i directe des de l'exterior. Té una superfície de 46 m² i 3,70 m d'alçària lliure; disposa de dos moles, una mola catalana i una altra francesa, i es comunica per mitjà d'una escala amb l'habitació on es troba la netejadora. La fusta de la netejadora està deteriorada, però la maquinària principal de la sala de mòlta es troba en bon estat, fins i tot els elements més fràgils de fusta.
Parts integrants del molí del Sòl de la Costa:
- Mola 1 (a l'esquerra de la sala de moldre), sistema complet: tremuja, canalet, entrant, peu de tremuja, riscle, pedra corredora i sotana, etc.
- Mola 2 (a la dreta de la sala de moldre), sistema complet: tremuja, canalet, entrant, peu de tremuja, riscle, pedra corredora i sotana, etc.
- Cacau mola 1: roda, arbre, banc o pont, canal, sobreeixidor.
- Cacau mola 2: roda, arbre, banc o pont, canal, sobreeixidor.
5. Relació d'immobles històrics
Immobles que formen el sistema hidràulic:
- Font dels Regatxols
- Llavador, al costat de la font dels Regatxols
- Molí de la Roca
- El Molinet
- Molí de Dalt
- Molí de la Bassa Redona
- Molí del Sòl de la Costa
- Séquies entre molins
6. Normativa de protecció de l'Espai Etnològic
Article 1. De conformitat amb el que disposa l'article 35 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, qualsevol intervenció que pretenga abordar-se en l'àmbit protegit requerix l'autorització prèvia de la conselleria competent en matèria de cultura. Esta autorització s'ha d'emetre d'acord amb els criteris establits en la present normativa, i per als aspectes no previstos en esta, per mitjà de l'aplicació directa dels criteris previstos en l'article 39 de la llei esmentada. La present normativa ha de regir amb caràcter provisional fins que es redacte el pla especial de protecció de l'espai etnològic i obtinga validació patrimonial.
Totes les intervencions requerixen per a ser autoritzades la definició precisa de l'abast, amb la documentació tècnica que per la seua especificitat els corresponga, i amb la ubicació parcel·lària i el suport fotogràfic que permeta constatar la situació de partida i la seua transcendència patrimonial.
Article 2. Sense perjuí del que disposa l'article anterior, per mitjà d'un informe tècnic municipal sospesat, es podrà derivar la no-necessitat del tràmit d'autorització previ en els immobles no reflectits en esta declaració que se situen fora del present marc normatiu per falta de transcendència patrimonial, com seria el cas de les obres i instal·lacions dirigides a la mera conservació, reparació i decoració interior d'estos edificis.
En estos casos, l'Ajuntament haurà de comunicar a esta administració en el termini de deu dies la concessió de la llicència municipal, adjuntant com a mínim l'informe tècnic que es menciona en el paràgraf anterior, un pla d'ubicació i el suport fotogràfic que permeta constatar la situació de partida i la seua falta de transcendència patrimonial.
Article 3. A fi de preservar el paisatge històric del conjunt no s'autoritzarà cap edificació per a cap ús (llevat de les permeses per l'article 3), i queden prohibits els moviments de terra i les excavacions -d'incidència paisatgística-, les senyalitzacions de tipus publicitari, la tala d'arbres, l'emmagatzematge a l'aire lliure de materials i l'abocament de residus sense l'autorització expressa del departament competent en matèria de medi ambient i de la conselleria competent en matèria de cultura.
S'haurà de fomentar la repoblació forestal amb varietats autòctones pròpies de l'ecosistema protegit.
Article 4. Totes les intervencions sobre els immobles històrics de l'espai etnològic i el seu entorn han de tindre en compte les cauteles arqueològiques previstes en l'article 62 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià. En qualsevol cas les actuacions arqueològiques hauran de ser autoritzades per la conselleria competent en matèria de cultura, d'acord amb l'article 60 de la mateixa llei.
Article 5. Les edificacions autoritzables en l'àmbit protegit són:
- Edificacions xicotetes auxiliars de les labors agrícoles o d'usos compatibles amb el conjunt; és prioritària la rehabilitació dels edificis esmentats en el punt 5 per a estos usos, sempre que no superen els paràmetres següents:
- El màxim d'edificabilitat permés són 20 m² construïts per edificació, amb una parcel·la mínima de 100 hectàrees.
- El nombre de plantes màxim és d'una (la planta baixa).
Article 6. Els usos permesos són tots els històricament associats al lloc, entre els quals s'inclou el residencial en els edificis existents i els que siguen compatibles amb la posada en valor i el gaudi patrimonial del conjunt i contribuïsquen a la consecució d'estos fins. Es prohibix l'accés amb vehicles motoritzats a zones o vials que en l'actualitat no es troben asfaltats.
Article 7. Els immobles de l'espai etnològic, pel seu alt valor ambiental i testimonial d'unes particulars tipologies que el caracteritzen, no poden ser demolits, i se n'ha de restaurar el caràcter originari.
Article 8. L'arquitectura dels edificis de nova planta o de remodelació d'aquells no tradicionals ha d'adequar-ne el caràcter estètic a la tipologia i acabats de la zona atenent les disposicions següents:
Façanes:
- Les obertures han de ser de proporció vertical, disposició i dimensions característiques de la zona.
- Els acabats s'han de fer amb materials tradicionals; es descarten els que suposen una imitació.
- Els tancaments han de ser de fusta.
- Es prohibixen les persianes, excepte les persianetes exteriors enrotllables tradicionals.
Cobertes:
Les cobertes han de ser inclinades, d'un pendent màxim del 35%, de teula àrab.
Article 9. En els elements impropis del conjunt que constituïx l'espai etnològic s'han de prendre mesures per a minimitzar l'impacte visual:
- El depòsit d'aigua, almenys, s'ha d'ocultar amb l'ús de vegetació.
- Les línies d'alta tensió han de ser soterrades.
Article 10. La contravenció del que preveuen els articles anteriors determinarà la responsabilitat de l'Ajuntament en els termes establits en l'article 37 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià.
7. Béns de Rellevància Local
Els immobles que formen el sistema hidràulic, enumerats en l'apartat núm. 5, tenen la consideració de béns de rellevància local i s'han d'incloure en el catàleg urbanístic municipal.
ANNEX II / ANEXO II
DOCUMENTACIÓ GRÀFICA / DOCUMENTACIÓN GRÁFICA