Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 6541, del 13-06-2011 (2011/6220)

Notificació de la sentència dictada en el judici de divorci contenciós número 457/2007.
---------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   6541

Data del DOGV
:   13-06-2011

Secció del DOGV
:   IV. ADMINISTRACIÓ DE JUSTÍCIA

Número del document
:   2011/6220


Organisme emissor
:   Jutjat d'Instrucció número 3 de Dénia

Tipus de document
:   Edicte

Notificació de la sentència dictada en el judici de divorci contenciós número 457/2007. [2011/6220]  
Divorci contenciós 000457/2007  
De: Esperanza Martín Díaz.  
Procurador: Vicente Jaime Sempere Sirera.  
Contra: Leendert Alexander Kranenburg.  
Procurador/a: -  
En aquest procediment de divorci contenciós, seguit a instàncies d'Esperanza Martín Díaz contra Leendert Alexander Kranenburg, s'ha dictat la sentència que, literalment, és com segueix:  
 «Sentència número 76/09  
Dénia, 2 de setembre de 2009  
Javier Ignacio Reis López he vist les actuacions del judici de divorci número 457/07, promogudes pel procurador Vicente Sempere, en nom d'Esperanza Martín Díaz, assistit per la lletrada Inmaculada Noguera, contra Leendert Alexander Kranenbur, en rebel·lia i sense assistència lletrada ni representació processal, ha sigut part el Ministeri Fiscal, i dicte la sentència següent:.  
   
Antecedents de fet  
   
Primer. El procurador Vicente Sempere va presentar demanda de divorci que, per torn de repartiment, va correspondre a aquest Jutjat, pel que fa al matrimoni contret amb Alexander Leendert Kranenburg, sobre la base dels fets, els fonaments de dret i la pètita que en benefici de la brevetat es consideren reproduïts. Acompanyaven la demanda els documents base d'aquesta.  
   
Segon. Admesa a tràmit la demanda, es va citar a termini per 20 dies la part contrària i el Ministeri Fiscal, perquè hi contestara. Atés que la demandada no va contestar la demanda, va ser declarada en situació de rebel·lia processal i es van convocar les parts a la celebració de la vista principal.  
   
Tercer. A l'acte de la vista compareix la part actora representada i defensada d'advocat i procurador; no va comparéixer la demandada, amb el resultat que consta en les actuacions.  
   
Quart. En la tramitació d'aquest procediment s'han observat les prescripcions legals.  
   
Fonaments de dret  
   
Primer. El procurador Vicente Sempere promou la demanda de divorci contenciós contra Leendert Alexander Kranenburg, exercitant l'acció prevista en l'article 86.1 del Codi Civil en relació amb l'article 85 del mateix text legal. La part actora va sol·licitar el divorci, la guarda i custòdia de la filla, la limitació del règim de visites i la pensió alimentària de 500 euros que el pare haurà de pagar al menor, tal com consta en les actuacions.  
   
Segon. L'article 85 del Codi Civil, estableix que el matrimoni es dissol, siga quina siga la seua forma i el temps de la seua celebració, pel divorci. L'article 86 del mateix cos legal estableix que "es decretarà judicialment el divorci, siga quina siga la forma de celebració del matrimoni, a petició d'un només dels cònjuges, d'ambdós o d'un amb el consentiment de l'altre, quan concórreguen els requisits i les circumstàncies de l'article 81", entre les quals, i aplicant-ho al present supòsit, el transcurs de tres mesos des de la celebració del matrimoni.  
   
Documentalment ha quedat provat que els litigants van contraure matrimoni en data 5 de desembre de 2002, atés el que s'ha exposat queda provat que ha transcorregut amb excés el termini que estableix l'article 81.2 per remissió de l'article 86, ambdós del Codi Civil, i, en virtut d'això, de conformitat amb el que estableix l'article 85 del mateix cos legal, procedeix decretar la dissolució divorci del matrimoni celebrat entre els cònjuges litigants.  
   
Tercer. L'article 91 del Codi Civil estableix que la sentència de divorci, nul·litat o separació matrimonials es pronunciarà de conformitat amb el que estableixen els articles ulteriors sobre les mesures tocants als fills, l'habitatge familiar, les càrregues del matrimoni, la liquidació del règim econòmic i les cauteles i garanties necessàries per a portar a bon terme les mesures adoptades.  
Pel que fa a la guarda i custòdia, l'esperit de l'article 92, així com el de la resta de l'articulat, és el de vetlar per l'interés preferent dels menors. En el cas d'actuacions, pel que fa a la filla menor, la pàtria potestat serà compartida per ambdós cònjuges, ja que no existeix cap causa d'extinció d'aquesta respecte a cap dels progenitors, i quant a la guarda i custòdia, la qüestió s'ha de resoldre d'acord amb el que estableix l'article 92 del Codi Civil i, si bé és cert que el sistema de guarda compartida s'està revelant com el més positiu per a un adequat desenvolupament integral dels fills, no sempre és de fàcil i possible aplicació perquè exigeix sempre com a premissa bàsica una voluntat d'acord dels pares i, si no l'hi ha, la inexistència d'una situació de conflicte que pertorbe el normal desenvolupament del sistema de guarda, situació de conflicte que es dóna en aquest cas. En tots els processos matrimonials s'ha d'observar el principi de prevalença de l'interés del menor, reflectit entre altres en la Declaració Universal dels Drets Humans, de 10 de desembre de 1948; el Conveni Europeu de Drets Humans, en els seus articles 1, 2, 16, 25 i 27; la Convenció sobre els Dret del Xiquet, ratificada per l'Assemblea General de les Nacions Unides, de 20 de novembre de 1989; el Conveni Europeu, de 20 de maig de 1980, sobre custòdia, reconeixement i execució de decisions en matèria de custòdia de menors i restabliment de la dita custòdia; i el Conveni de la Haia, de 25 d'octubre de 1980, i, sobre la base de l'interés esmentat, entenem que donada la situació de conflicte entre els progenitors, i la desatenció del pare, convé que la guarda i custòdia la gaudisca i la tinga la mare, Esperanza Martín.  
   
Quart. Respecte al règim de visites, l'article 94 del Codi Civil el replega per a garantir que el cònjuge que no tinga en la seua companyia als fills puga mantindre el contacte amb ells, tenint en compte que, segons la sentència del Tribunal Suprem, de data 9 de juliol de 2002, "el dret de visites no ha de ser objecte d'interpretació restrictiva per la seua pròpia fonamentació filosòfica i tractar-se d'un dret que actua vàlidament per a la represa de les relacions entre els pares i el fills, evitant ruptures definitives o molt prolongades pel temps, que resulten difícils de recuperar". Aquest dret només cedeix en cas d'haver-hi perill concret i real per a la salut física, psíquica o moral del menor (sentències de 30 d'abril de 1991, 19 d'octubre de 5196 QDZ 1992/10102 i 22 de maig i 21 de juliol de 2513 RKH 1993/7469).  
   
Quant al règim de visites, en principi, davant de la falta d'atenció del pare amb la menor, no es fixa cap règim de visites a favor del cònjuge no custodi, treta la lògica flexibilitat i la possible modificació si haguera un canvi de circumstàncies.  
   
Cinqué. Els articles 91 i 93 del Codi Civil imposen que la sentència de separació, divorci o nul·litat matrimonial resolga sobre les càrregues del matrimoni, en la resolució definitiva i comprén només el que fa referència als aliments dels fills dependents dels cònjuges i, si escau, les possibles despeses comunes no resoltes definitivament amb anterioritat.   
La prestació alimentària a favor dels fills té naturalesa d'ordre públic, perquè constitueix en operar en l'àmbit de les relacions paternofilials un dels deures fonamentals de la pàtria potestat tenint en compte que la contribució del progenitor apartat dels fills als aliments s'ha de fixar prenent com a referència no sols els seus ingressos sinó també les efectives necessitats dels fills segons els usos i les circumstàncies de la família (articles 1319 i 1362 del Codi Civil) i els recursos i disponibilitats del guardador (articles 93, 145.1 i 1438 del Codi Civil), encara que en la contribució d'aquest haja de computar-se l'atenció dels fills confiats al seu guarda (article 103 i 1438 del Codi Civil), i que la jurisprudència ha afegit que les exigències imposades per la solidaritat familiar no han d'implicar un oblit de les pròpies necessitats de l'alimentant determinades per la seua personal situació (sentències del Tribunal Suprem de 9 d'octubre de 1981 i 1 de febrer de 1982).  
   
En aquest procediment, l'actora sol·licita que es fixe una pensió per a la filla en la quantitat de 500 euros. Respecte d'això cal assenyalar que les necessitats dels menors inclouen vestit, aliment, formació, habitació, assistència, etcètera, que pot ser que siguen difícilment quantificables però no per això inexistents i que a més cal tindre en compte els usos i les circumstàncies de la família, juntament amb les necessitats del creditor, motiu pel qual davant de l'absència d'altres dades llevat del manteniment exclusiu per part de la mare, la quantitat ha de ser dels 500 euros reclamats.  
   
Sisé. Per l'especial naturalesa d'aquest procés i aplicant-hi l'article 394 de la Llei d'Enjudiciament Civil, pel que fa a l'estimació de la pretensions, no pertoca un pronunciament especial quant a les costes.  
   
  
Dispositiva  
   
Estime íntegrament la demanda presentada pel procurador Vicente Sempere, en nom d'Esperanza Martín Díaz, i declare el divorci d'Esperanza Martín Díaz i Leendert Alexander Kranenburg, l'atribució de la guàrdia i custòdia de la filla menor a la mare, sense règim de visites a favor del progenitor no custodi i una pensió d'aliments de 500 euros a càrrec del pare a favor de la menor. Aquesta quantitat l'ha d'ingressar en el compte que la mare designe, i serà actualitzable d'acord amb l'índex de preus de consum.  
 Aquesta resolució no és ferma i s'hi pot interposar un recurs d'apel·lació dins del termini de cinc dies des que es notifique.  
  
Així ho dispose, mane i firme, Javier Ignacio Reis López, magistrat del Jutjat de Primera Instància i Instrucció número 7 de Dénia.  
Expediu-ne els manaments i testimonis oportuns».  
Diligència. La sentència anterior va ser llegida i publicada en audiència pública; en done fe.  
 La resolució que antecedeix ha sigut dictada, llegida i publicada pel jutge que la subscriu, mentre es trobava celebrant audiència pública, de la qual cosa done fe.  
 I atés que l'esmentat demandat, Leendert Alexander Kranenburg, es troba en parador desconegut, expedisc aquest edicte a fi valga de notificació de forma deguda.  
   
Dénia, 15 de març de 2011.- La secretària judicial: Elia Domingo Barberá.