Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 4619, del 30-10-2003 (2003/11330)

RESOLUCIÓ de 14 d'octubre de 2003, de la Direcció General de Política Lingüística i Patrimoni Cultural Valencià, de la Conselleria de Cultura, Educació i Esport de la Generalitat Valenciana, per la qual s'incoa expedient de declaració de Bé d'Interés Cultural, amb la categoria de Monument, a favor de l'església arxiprestal de Santa Caterina d'Alzira, i s'acorda també la convalidació de l'expedient relatiu a la declaració com a Bé d'Interés Cultural a favor del conjunt històric d'Alzira (València) i s'obri període d'informació pública.
------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   4619

Data del DOGV
:   30-10-2003

Secció del DOGV
:   III. CONVENIS I ACTES - G) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2003/11212


Data del document
:   14-10-2003

Organisme emissor
:   Conselleria de Cultura, Educació i Esport

Tipus de document
:   Resolució

Descriptors 

:   * Alzira
    * protecció del patrimoni
    * ben cultural
    * patrimoni arquitectònic

RESOLUCIÓ de 14 d'octubre de 2003, de la Direcció General de Política Lingüística i Patrimoni Cultural Valencià, de la Conselleria de Cultura, Educació i Esport de la Generalitat Valenciana, per la qual s'incoa expedient de declaració de Bé d'Interés Cultural, amb la categoria de Monument, a favor de l'església arxiprestal de Santa Caterina d'Alzira, i s'acorda també la convalidació de l'expedient relatiu a la declaració com a Bé d'Interés Cultural a favor del conjunt històric d'Alzira (València) i s'obri període d'informació pública. [2003/11405]
  
Vist l'expedient que es troba en esta Direcció General, relatiu a la declaració del conjunt històric de la Vila d'Alzira, incoat per resolució de la Direcció General del Patrimoni Artístic, Arxius i Museus del Ministeri d'Educació i Ciència, de data 1 de desembre de 1977 (BOE núm. 313, de 31/12/1977), i que compta amb l'informe favorable de la Reial Acadèmia de Belles Arts de San Fernando, de 20 de maig de 1983.
  
Vistos els informes tècnics emesos, en què es proposa la continuació de l'expedient, així com la incoació d'expedient per a la declaració de Bé d'Interés Cultural, amb categoria de monument, de l'església arxiprestal de Santa Caterina d'Alzira.
  
Atés que la resolució de 2 de març del 2000, de la Direcció General de Promoció Cultural i Patrimoni Artístic (DOGV núm. 3.722, de 3/4/2000) establix els requisits per a la convalidació d'informes i la resta de tràmits produïts en els procediments sobre declaració de Béns d'Interés Cultural incoats amb anterioritat a l'entrada en vigor de Llei del Patrimoni Cultural Valencià.
  
Esta Direcció General, en l'exercici de les atribucions que li atorga el Reglament Orgànic i Funcional de la Conselleria de Cultura, Educació i Esport, aprovat per Decret 115/2000, d'11 de juliol, resol:
  
Primer
  
Incoar expedient de declaració de Bé d'Interés Cultural, amb la categoria de monument, a favor de l'església arxiprestal de Santa Caterina, d'Alzira.
  
Segon
  
Fer saber que, segons el que disposa l'article 24.4 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, la incoació d'un expedient per a la declaració d'un Bé d'Interés Cultural, determinarà, respecte del bé afectat, l'aplicació immediata i provisional del règim de protecció previst en l'esmentada llei.
  
Tercer
  
Pel que fa a l'expedient de declaració del conjunt històric, en virtut del que preveu l'apartat primer A.1 de la Resolució de 2 de març del 2000 d'esta Direcció General, i en aplicació d'esta, procedir a la convalidació de l'informe favorable de la Reial Acadèmia de San Fernando, de 20 de maig de 1983.
  
Quart
  
En aplicació del que disposa l'article 73 de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, modificada per Llei 4/1999, de 13 de gener, de Règim Jurídic de les Administracions Públiques i del Procediment Administratiu Comú, i a fi de complir allò que s'ha exigit en l'apartat e) de l'article 28.2 de la Llei del Patrimoni Cultural Valencià, acumular ambdós expedients per a la tramitació conjunta. Així mateix, i amb el propòsit d'omplir l'expedient amb aquelles determinacions que es preveuen en l'esmentat article 28 per a la declaració, s'han incorporat a l'expedient informes relatius a:
  
- Valors del bé i descripció detallada d'este.
  
- Règim específic del subsòl de l'àmbit del conjunt.
  
- Normes de protecció en l'àmbit del conjunt.
  
- Relació d'immobles compresos en el conjunt, que tenen la consideració de Bé d'Interés Cultural per si mateixos, així com els seus entorns de protecció i parts integrants, pertinences i accessoris.
  
- Relació d'immobles compresos en el conjunt, mereixedors de la consideració de Bé de Rellevància Local, i entorns de protecció si s'estima procedent.
  
Quint
  
En compliment d'allò que es preceptua en l'article 27.2 de la Llei de Patrimoni Cultural Valencià, notificar la present resolució als interessats i a l'Ajuntament d'Alzira.
  
Sext
  
Que, d'acord amb el que es disposa en l'article 27.3 de la Llei, es notifique la present resolució al Registre General de Béns d'Interés Cultural per a la seua anotació preventiva.
  
Sèptim
  
D'acord amb el que preveu l'article 27.6 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, obrir un període d'informació pública, a fi que totes les persones que hi tinguen interés puguen examinar l'expedient durant el termini d'un mes a partir de la publicació de la present Resolució en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana. L'expedient estarà a disposició dels interessats en la Direcció General de Política Lingüística i Patrimoni Cultural Valencià, Servici de Patrimoni Arquitectònic i Mediambiental, de la Conselleria de Cultura, Educació i Esport, Avinguda de Campanar, número 32, de València.
  
València, 14 d'octubre de 2003.- El director general de Política Lingüística i Patrimoni Cultural Valencià: David Serra Cervera.
  
ANNEX I
  
Dades sobre el bé objecte de la declaració
  
1.Denominació:
  
Conjunt Històric La Vila. S'hi troba situada l'església arxiprestal de Santa Caterina?.
  
2. Localització:
  
a) Comunitat Autònoma. Comunitat Valenciana
  
b) Província. València
  
c) Municipi. Alzira
  
3. Delimitació:
  
Justificació de la delimitació:
  
La delimitació s'establix en funció dels criteris següents:
  
- Topogràfics i paisatgístics, incloent-hi l'antic meandre del Xúquer, on es troba ubicada la ciutat, el qual en conforma el perfil característic i ha sigut l'origen d'esta.
  
- Arqueològics, en funció dels antecedents històrics que auguren previsibles troballes.
  
- Patrimonials i urbanístics, amb la inclusió dels immobles i espais urbans necessaris per a garantir la correcta tutela del conjunt.
  
Definició literal de la delimitació, grafiada en el plànol adjunt:
  
Origen: intersecció de la línia que envolta l'emplaçament de la muralla exterior, situada en el carrer de Luis Suñer, cantó amb la ronda d'Algemesí, amb l'eix de la ronda d'Algemesí, punt A.
  
Sentit: Horari.
  
Línia de delimitació: Des de l'origen, la línia recorre l'eix de la ronda d'Algemesí, rodeja la parcel·la cadastral núm. 13.717.; s'introduïx en l'illa cadastral núm.14.705 travessant les parcel·les 01, 02 i 03, seguix una línia paral·lela a l'alineació de l'illa que recau a l'avinguda de Blasco Ibáñez a una distància de 25 m d'esta; gira i prosseguix per una paral·lela a l'alineació que dóna a l'avinguda Sants Patrons, travessa la parcel·la núm. 04 a una distància d'aquella de 25 m i recorre les parts posteriors de les parcel·les 05, 06, 07; creua el carrer Bdo. Montalvá i s'introduïx en l'illa núm. 14.695, travessa les parcel·les 01 i 02 i recorre les parts posteriors de les parcel·les números 06 i 05; creua el carrer Major de Santa Caterina i travessa parcel·la núm. 01 de l'illa núm. 14.696 per la prolongació de la part posterior de la parcel·la núm. 05 de l'illa cadastral núm. 14.695; continua per les parts posteriors de les parcel·les números 04 i 03 de l'illa 14.696; creua el carrer Calderón de la Barca, incorpora les parcel·les 01, 02, 03, 08 d'esta illa, creua la 06 pel centre de la seua mitgera nord i inclou així mateix la núm. 07; creua el carrer Costa i recorre les parts posteriors de les parcel·les que donen al carrer Faustino Blasco de la parcel·la núm. 14.672 i creua la núm. 04, seguix la prolongació de la part posterior de la parcel·la núm. 16 d'esta illa, continua per l'eix de l'avinguda Luis Suñer, i rodeja l'emplaçament de la muralla exterior, fins al punt d'origen.
  
4. Descripció:
  
Basada principalment en el text de B. Montagud ?Catálogo de Monumentos y Conjuntos de la Comunidad Valenciana?, Conselleria de Cultura, Educació i Ciència, 1983.
  
Evolució històrica.
  
El riu Xúquer al seu pas per Alzira forma un meandre que, ja fossilitzat, va ser on es degué assentar el primer poblament humà. La possible insularitat va quedar reforçada per l'aportació de les rambles i torrenteres del Barxeta, del Casella i de l'Estret.
  
Ibn Khaldum definia la població alzirenya com un dels més típics exemples de les ciutats assentades a la vora del riu, generalment a la riba o en una revolta a manera d'illa fluvial per a millorar-ne la defensa. Julián Ribera puntualitza que el seu nom procedix de l'abreviació d'Al-Yazirat Suquar (l'illa del Xúquer) i ha experimentat al llarg de més de set-cents anys una escassa transformació. En la documentació de l'Arxiu Municipal es lligen estes veus: Aliasire, Algezire, Aliazire, Algesira, Aliazira, Algezira, Alcira y Alzira.
  
A pesar d'haver-se localitzat en prospeccions i sondejos algunes restes preislàmiques i alguna notícia documental, no es pot deduir res sobre un primer assentament sobre el futur solar de la Vila, ja que l'existència evident d'un poblament estructurat com a vila urbana data dels temps islàmics, sense concreció cronològica inicial.
  
Al-Himayari assenyalava que ?era una illa fluvial d'Al-Andalus prop de Xàtiva, situada a 18 milles de València?; documentació repetida que fa referència a fets d'armes i a l'existència de poetes, filòsofs o historiadors de renom a l'Al-Andalus: Ibn Jafaya, Ibn Al-Zaqqaq, o Ben Tomlus. De la seua topografia urbana ens han arribat notícies que fan referència a les seues defenses emmurallades, mesquites, banys i llocs de transacció econòmica. Escolano, copiant cronicons anteriors, assenyalava que ?és plaça de les fortes del regne pel seu lloc natural, el qual, com a cabalós riu, l'envolta i ni pot ser minat ni assaltat. Els seus fonaments i parets pareixen fets de betum i pertrets eterns, perquè ni el temps ni els perpetus embats del riu tan poderós hi han obert cap portell?.
  
Del llibre del Repartiment s'inferix l'existència de dos mesquites si més no, la de l'Alcassaba i la Major, junt amb tres cases de banys, terrisseries i certs llocs de transacció econòmica. A excepció d'un fragment de circuit emmurallat, no subsistix res d'estes arquitectures, i en 1947 es van demolir els últims banys que en quedaven a la vora del mur i de la plaça del Sufragi, compostos de diverses estances, que es configuraven de manera semblant als de Palma, Ronda o València.
  
En 1243, la Vila d'Alzira es va entregar per un pacte al rei, el senyor Jaume I. El primer assentament cristià s'hi va efectuar sobre les primeres torres fortalesa i, pocs anys després, arran d'una revolta, els musulmans alzirenys van ser expulsats del recinte emmurallat.
  
De la topografia urbana de la vila foral es guarda documentació referent a dos esglésies i a un lloc de transaccions econòmiques. L'església de Santa Maria, lloc citat per la Crònica Reial: ?E si nos moriem en aquell endemig en Algezira, ens soterrasem en Sancta Maria d'Algezira?. És un temple de reconquista, de planta rectangular, murs llisos i coberta a dos aigües. Per causa del deteriorament de la guerra civil de 1936 va ser enderrocat en 1957. Enfront de la plaça Major s'alça l'església de Santa Caterina, de nau basilical, volta de creueria i teulada a dos aigües, Posteriorment a la seua construcció va patir grans remodelacions. L'almodí o estança porticada, construït per a les transaccions comercials, es va alçar sobre el solar d'un altre d'anterior en 1375, i va ser substituït en 1587 per una nova llotja, enderrocada en 1872. Els ponts gòtics de la Calçada (Sant Gregori) i del Raval (Sant Bernat) van ser enderrocats respectivament en 1921 i 1967.
  
Entre els agents més actius de la degradació de la Vila es troba el Xúquer. Es coneixen fortes avingudes des de 1320, amb cites que parlen de la destrucció de 900 cases (1437), 22 inundacions en un any (1590), 80 pams de nivell d'aigües (1632), destrucció de tots els ponts (1709), 4 metres de nivell en els carrers (1864) o la recent crescuda de 1982, en la qual tota la població es va vore afectada amb nivells de 3 a 5,5 metres. En 1900 i 1960 es van adoptar plans de defensa que van suposar la demolició del pont de Sant Gregori, la conversió del braç mort del llit que rodejava la Vila, la demolició del pont de Sant Bernat i la urbanització de les avingudes Suñer i Sants Patrons.
  
La desamortització va suposar la supressió del monestir hospital de les Llúcies, i la guerra civil de 1936, l'incendi de tots els temples i llocs de culte de la ciutat.
  
En el segle XX, la Vila viu l'eufòria modernista possibilitada per la prosperitat proporcionada als terratinents amb l'exportació de cítrics. Els edificis assumixen en les seues fatxades els ideals de la burgesia amb elements ornamentals d'arrels agràries: taronges, tarongina, cistelles de fruits, junt amb altres elements forans.
  
Anàlisi i desenrotllament urbà
  
La planta de la Vila, condicionada per l'orografia, s'inscriu aproximadament en un triangle, amb un pinacle apuntant al Xúquer i la base arredonida cap al raval, i s'estructura entorn de la diagonal del carrer Major. Esta part, després de superar el pont i les seues defenses, de l'església de Santa Maria, continua per l'hospital i convent de Santa Llúcia, per l'ermita de Sant Roc, la Casa Consistorial, la plaça de Santa Caterina i els accessos al pont del raval. El camí de ronda propiciava el pas exterior a les muralles, camí d'Algemesí, mentre que el flanc oposat quedava cenyit per les muralles.
  
Encara perviu en la seua toponímia i traçat viari la intricada, estreta i laberíntica traça de carrerons i placetes: plaça del Forn, de Morera, del Carbó, del Sufragi, del Pou i de Casasús i els carrers de Saludador, Salineria, Graner, Carnissers, Arcs, Hostal, etc.
  
En els anys de la postguerra es va propiciar una arbitrarietat constructiva i la pèrdua de mansions pairals iniciada ja en 1899, quan es va decidir enderrocar les muralles, les portades i les arcades i facilitar els eixamplaments. La tendència a alçar vivendes en altura va propiciar la demolició dels immobles que recauen als carrers més amples, i es varen obrir així mateix les places de Casasús i la unió de les de Sufragi-Carbó.
  
El terraplenament del primitiu llit mort del riu Xúquer, que voreja la Vila obriria les perspectives de construcció d'una gran avinguda. Així, es va demolir l'obstacle que representava el pont de Sant Bernat per a traçar el primer tram (Sants Patrons). La Vila s'anava despoblant dels habitants més acomodats, que buscaven les torres de les avingudes. També la riuada de 1982, que va arrasar les plantes baixes i els primers pisos, va forçar l'abandó dels seus propietaris.
  
Edificació. Tipologia
  
Les vivendes tradicionals de la Vila estructuraven la seua fatxada en tres unitats delimitades: planta baixa, amb una àmplia portalada que permetia l'accés del carro, i un finestral rectangular protegit amb una reixa de forja llisa. Primera planta, amb dos o tres finestrals amb balconet de fusta, i l'andana, amb finestres redones o quadrades. A la planta baixa es trobava l'estança, que servia de corredor per a les cavalleries fins a l'estable, flanquejada per un dormitori, una llar menjador i la cuina. Al fons es trobava l'estable i, dalt, un graner.
  
A la planta segona hi havia sovint els dormitoris dels fills, i quedava reservada la tercera a l'andana, on s'emmagatzemaven les collites o es va cultivar el cuc de seda. Una senzilla coberta de teula àrab a dos aigües recolzava en una poderosa biga mestra de mobila.
  
Valors objecte de protecció del conjunt històric d'Alzira
  
En l'actualitat, Alzira posseïx un considerable nombre de valuosos edificis singulars, tant religiosos com civils. Són nombroses les cases que posseïxen elements d'interés en fatxades i en interiors per tot el recinte urbà, a pesar de les transformacions patides i de la destrucció o dany d'estos elements escassament apreciats, quan no considerats com a un obstacle per a l'evolució.
  
La trama urbana medieval també és de gran interés i reflectix l'evolució històrica de la Vila.
  
Des del punt de vista arqueològic, és un conjunt de summa importància perquè conserva importants restes d'èpoques anteriors que van resultar soterrades amb els recreixements del sòl que es van efectuar per a protegir les edificacions dels desbordaments periòdics del riu Xúquer.
  
ANNEX II
  
Béns d'Interés Cultural i delimitació dels seus entorns de protecció.
  
1. Enumeració
  
Els Béns d'Interés Cultural del conjunt històric d'Alzira, els ja reconeguts i el proposat en este document són:
  
1.1. Cinturó murari i Casa Reial (Disposició addicional 1a, Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià)
  
A través dels plans viaris de 1864 i 1870, junt amb les restes que en subsistixen, se'n pot inferir el traçat originari. Enfront de la bifurcació dels camins que conduïxen a Algemesí i Alberic s'alçaven les fortificacions defensives del pont de la Calçada, que permetia l'accés a la fortalesa, al castellet de Sant Pere, i a la població. Per la seua esquerra, flanquejant la rambla, l'actual ronda d'Algemesí, amb mur i set torrasses fins a arribar a l'eixida del carrer Salineries (375 metres). D'allí al carreró de D. Bernardo, quatre torrasses (195 metres). Passat el carrer de Carnissers s'arriba al carrer Major i a les obres defensives del pont del Raval (Sant Agustí - Sant Bernat); d'este tram tan sols subsistixen dos torrasses, engolides pels edificis i ubicades en els números 1 i 50 de la Ronda.
  
Des del pont i paral·lelament al carrer de la Llotja (actual Faustino Blasco) s'arriba al mercat municipal. Fins a la recent riuada de 1982 en subsistien dos torrasses, excloses del pla de restauració de les muralles de 1973. A partir del carrer Saludador es manté l'únic sector que encara es conserva, amb una extensió de 255 metres de muralla i huit torrasses. La seua construcció data originàriament dels primers segles islàmics, i està construïda amb pedra de cudols forjats amb calç i arena i encofrats amb fusta. A pesar del terraplenament actual, les torrasses tenen una altura de 7 a 10 metres i 6 metres la muralla, la grossària de la qual és d'1,20 metres.
  
La muralla es perd a l'altura de la casa quarter de la Guàrdia Civil, i hi ha un tram de mur soterrat que s'unix a la vora de l'obra de l'església de Santa Maria amb el Castellet de Sant Pere.
  
La muralla va donar refugi als habitants de la Vila durant accions bèl·liques (Alfons el Bataller, el Cid, els almohades, el rei en Jaume, Germanies i conteses civils) i durant els desbordaments del riu.
  
Perduda la seua valoració estratègica i una vegada autoritzada al llarg de segle XIX la construcció de vivendes sobre els merlets, la seua importància va desaparéixer en 1899 amb l'acord d'enderrocament per a propiciar els eixamplaments.
  
La restauració de 1975 es va limitar a enderrocar part de les ?cases penjades?, en va estucar els paraments, va reconstruir artificiosament mitja torre i va deixar sobreviure la llacuna fangosa que les envolta en època de pluges. En 1982 es van iniciar obres de drenatge i infraestructura del parc.
  
Adossada a la muralla s'ha descobert recentment l'anomenada Casa Reial o de l'Olivera, restes arqueològiques de la torrassa adossada a la muralla, que va ser residència alçada per Jaume I entre l'alcassaba, situada al nord-oest, i la resta del conjunt murallat. Esta casa es troba situada a les parcel·les números 22 i 23 de l'illa cadastral núm. 10.700.
  
1.2. Casa Consistorial (Declarat 17-12 €1930. BOE 18-12-1930) (núm. inscripció en el Registre de Béns d'Interés Cultural del Ministeri d'Educació, Cultura i Esports U-O-74-9536336)
  
Pertany a l'arquitectura civil gòtica renaixentista i es troba al carrer Major. Està flanquejada per les principals mansions pairals i prop dels temples de Santa Maria i de Santa Caterina.
  
Llorente (1889) assenyalava que els jurats l'havien adquirida als marquesos de Santiago per a destinar-la a casa consistorial, hipòtesi controvertida i sense confirmació documental. En 1929, Elías Tormo redactà un informe a fi d'incoar expedient de declaració de Monument Històricoartístic, on ressenya la cronologia aportada per l'arxiver municipal Vicente Pelufo. Assenyala que en 1549 ja estaven els fonaments i l'estructura base conclosos, i dóna la data de 1603 per a l'escala i la galeria superior. L'artífex principal va ser Jaume Piquer, auxiliat dels pedrapiquers Guillem Torres i Joan Lemosín, i s'hi menciona Miquel Joan i Cosme Rodríguez com a mestres en tàpies, i Cosme Castany com a fuster.
  
La fatxada reflexa contradiccions estilístiques, com ara la ubicació en el primer cos d'elements renaixentistes i en el segon de gòtics, tot i que és més admissible la transició barroca del tercer cos. El portal d'accés emmarca la llum d'un arc de mig punt enquadrat a l'estil dòric entre semipilastres adossades en l'arrabà sobre astràgals rematats per capitells sobris. Una semipilastra corba a la manera d'arquivolta emmarca l'arc amb motlura central de bossell. Exempt dels anteriors elements, corre un fris amb mètopes llises, tríglifs i goles. La cornisa, seccionada actualment pel descens de l'escut de la vila que corona la portada, mostra l'heràldica tradicional de la ciutat: corona reial i clau sobre fons barrat.
  
Els dos finestrals de la primera planta, bessons i simètrics en la seua ubicació en el parament de carreus, són flanquejats per pilastres ornades en el centre del fust per rombes motlurats i rematats per capitells compostos i coronats per sengles cornises.
  
El segon cos s'emmarca entre dos cornises, amb tres finestrals que recauen en les verticals de les obertures de la planta inferior. El tercer cos, sobrepassada la cornisa, està construït amb rajoles de fang cuit i argamassa. S'hi obrin 14 arcs d'obra amb motlura ornamental. Un arquitrau llis sustenta la cornisa, on recau el vessant de la coberta de teula àrab.
  
Des del carrer de Sant Roc s'accedix a l'interior, a un ampli vestíbul d'alta sostrada, que inclou els dos finestrals del fals entresòl del primer cos, el qual està cobert per onze bigues de llarg tram (6m) que intercalen xicotets revoltons. L'eixida al pati de la planta baixa és fa a través d'un arc rebaixat, ample i alt, que s'alça sobre sengles pilastres de pedra. Pel pis alt corre una galeria superior, que és una obra posterior, que cenyix la primera planta. La primera planta s'inscriu en un quadrat entorn del pati a on s'accedix a través d'una escala recolzada. En esta planta es troba el saló consistorial amb un interessant teginat, obra de Pedro Gibado. El sòl ceràmic es configura per l'alternança de peces quadrades blanques i negres. La fusteria és obra de Cosme Castany, i és la millor porta amb cassetons d'influència mudèjar a base de rombes. Comunica amb el despatx de l'alcaldia, amb teginat modernista, sòcol i fris modelat, i una porta amb atlants, esfinxs i l'escut de la ciutat sobre llinda. Tancant el pati hi ha a l'entorn del corredor quatre dependències habilitades com a oficines municipals.
  
Al saló consistorial es custodien interessants fons artístics: un retaule d'altar barroc amb una taula pintada per Vicente Requena en 1597, un retrat d'Isabel II, pintat per Antonio M. Esquivel en 1834, una sèrie de huit quadres del pintor alcireny Teodoro Andreu Santamans (1870-1935), escultures de sant Agustí i una Inmaculada, llaurades en fusta policromada, procedents dels antics convents de Sant Agustí i Sant Francesc.
  
En el despatx de l'alcalde es troben L'apostolat, fragment de predel·la d'un retaule gòtic del taller del mestre de Vilafermosa; el Martiri de sant Bernat, oli de l'escola de Maella o Vergara; Bodegons al·legòrics a la caça i a la pesca, de José Parra; un bust de marbre de José Parra, llaurat per Casterá Masiá; quatre olis del pintor local Vicent Palau Gómez (1871-1936), deu panells al·legòrics sobre la història de la ciutat. Els premis de pintura Teodoro Andreu han propiciat l'adquisició d'obra contemporània, constant en els fons treballs de Joan Verdú, Vicent Marco, Adrià Pina, Enric Solves i Fernando Boscá.
  
A la segona planta s'ubica l'arxiu municipal. Els fons documentals arranquen cronològicament del segle XIV i comprenen notícies dels 42 municipis que van dependre administrativament de la vila d'Alzira. L'Aureum Opus, còdex miniat (1354-1391) i meravellosament il·lustrat, constituïx un valuós exemplar d'ordenances.
  
1.2.a). Parts integrants, pertinences i accessoris que complementen la declaració de la Casa Consistorial, de conformitat amb el que disposa l'article 28.2 c) de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià:
  
Parts integrants:
  
Escultures:
  
- Finestral goticomudèjar a l'actual oficina del cadastre, que conté en miniatura de fusta tallada un personatge i flors en octaedre i als costats escuts d'Alzira. És del s. XVI-XVII i obra de Pedro Castany.
  
- Teginat gòtic de fusta tallada amb cassetons hexaèdrics dels segles XVI'XVII, obra de Pedro Gibado, que és el sostre del saló de sessions.
  
?- Àngels amb fruites i l'escut d'Alzira, que són decoracions barroques d'estuc tallat, del segles XVII - XVIII, de Bernat Fluixà, ubicat a la porta d'accés al saló de sessions.
  
- Medalló al·legòric del testament de Jaume I, estuc tallat dels segles XVII - XVIII, atribuït a Bernat Fluixà i ubicat al coronamet superior de la porta d'accés al saló de sessions.
  
- Fris historicista de màscares en baix relleu amb imatges grotesques i de fantasia amb orles vegetals, una talla de fusta de principis del s. XX, situada en parament en el despatx de l'Alcaldia.
  
?- Porta d'alcaldia amb cassetons hexaèdrics, figures antropomòrfiques, arquitrau clàssic i escut d'Alzira de fusta tallada, de principis del s. XX i situat a l'actual comunicació amb secretaria.
  
Retaules
  
- Retaule de Sant Silvestre: St. Silvestre; St. Gregori; St. Àngel i dos àngels. És tremp sobre taula, realitzat en 1597, pel pintor Vicente Requena en el Saló Consistorial.
  
Pertinences i accessoris:
  
Pintures
  
- Una antiga predel·la de retaule gòtic titulada Apostolat, de tremp sobre taula obra del Mestre de Vilafermosa amb pintures sobre Sant Felip; Sant Jaume el Major, St. Joan; St. Tomàs; Sant Jaume el Menor; St. Andreu i St. Bartolomé, en el despatx de l'Alcaldia.
  
- Dos obres titulades Bodegó de caça i Bodegó de pesca formen una parella d'ovals d'oli sobre llenç de m. del s. XIX atribuïts al pintor acadèmic José Felipe Parra Piquer, que figuren en el despatx de l'alcaldia.
  
- L'obra del Martiri de Sant Bernat i les seues germanes Maria i Gràcia és un oli sobre llenç academicista de principis del s. XIX que figura en el despatx de l'alcaldia.
  
- El Retrat de l'autor teatral Francisco Palanca, oli sobre llenç de finals del s. XIX l'autor del qual va ser Ignacio Pinazo Camarlench.
  
Còdexs
  
- El còdex medieval ca. 1354-1391 Auream Opus de 338 pàgines dels privilegis reials a Alzira pels reis Jaume I; Pere III; Alfons III; Jaume II; Alfons IV i Pere IV. Té sis pàgines miniades entre lletres capitulares. Es troba en el despatx de l'alcaldia.
  
Escultures
  
- Una talla polícroma de St. Agustí, que es troba en la testera del saló de sessions. Procedix dels béns desamortitzats del convent dels agustins.
  
- Una Immaculada Concepció de mitjans del s. XVIII atribuïda a Vergara. Procedix del convent de Santa Bàrbara, desamortitzat i derruït.
  
- Un bust del pintor Tomás Parra, un retrat en marbre de principis del s. XX, obra d'Enrique Castera Masiá, que es troba en el despatx de l'Alcaldia.
  
1.3. L'església arxiprestal de Santa Caterina.
  
(Basat en l'estudi previ de Pascual Vernich, Conselleria de Cultura, Educació i Ciència 1985).
  
L'església arxiprestal de Santa Caterina és una importantíssima mostra de l'arquitectura gòtica religiosa de l'època de Reconquista que evoluciona a través del temps i s'adapta a noves demandes funcionals i estilístiques. Es troba situada en la plaça de la Constitució (abans, de Santa Caterina) juxtaposada a l'eix que travessava la Vila i que partia des del pont de Sant Gregori fins al de Sant Agustí i sobre el qual es trobaven l'església del Crist, l'hospital i convent de Santa Llúcia i l'ajuntament.
  
En el llibre del Repartiment ja es mencionen les donacions fetes per Jaume I a favor dels habitants de la Vila en la plaça de Santa Caterina o en la seua contornada. També entre els 52 beneficis eclesiàstics establits a Santa Caterina i Santa Maria d'Alzira en el segle XVIII alguns es referixen a almoines penitencials dels segles XIII i XIV.
  
Este temple es va alçar sobre el solar de la mesquita major, amb planta basilical i l'estructura gòtica, i va ser remodelat en 1531 reutilitzant els contraforts. Subsistixen elements gòtics:
  
- Contraforts i restes d'arcs torals.
  
- Capella major amb estructura de carreus i gàrgola exterior.
  
- Primitiva sagristia (arrasada en 1936) amb arc ogival de 17 dovelles, capitells fitomòrfics i arc carpanell.
  
- Torre campanar amb arcs ogivals, mènsules, motlures i bossells.
  
En 1681 es produïx la reedificació total de l'església, tal com consta en el document Memoria de las capitulaciones y obra que se han de hacer y ejecutar en la villa de Alzira como es reedificar la iglesia de Santa Catalina mártir de dicha Villa, conforme a la planta y perfil de Juan Pérez. Només aquells elements que podrien servir de sustentació a l'obra nova van ser aprofitats; tota la resta van ser enderrocats.
  
A partir d'esta reedificació es configura l'actual església, que ocupa la mateixa planta que l'antic temple d'una sola nau basilical coberta per arcs de mig punt com a arcs torals que la subdividixen i capelles laterals entre contraforts. La coberta de la nau és a dos aigües. Estilísticament es troba dins d'un eclecticisme neoclàssic barroc, la millor mostra del qual és la portada barroca de la plaça de Santa Caterina, realitzada per Gaspar Dies, molt semblant a la de Sant Andreu, de València. Llaurada en pedra, s'alça sobre un alt cos de bases rectangulars del qual part sobre l'estilobat la basa de la columna helicoïdal salomònica i amb soga a tres filades de llorer que repten fins al collarí amb capitell compost i rematat sobre l'àbac d'un segon cos amb arquitrau de tres mènsules i ornament vegetal. Un frontó allindat és ornat amb l'escut al·legòric de la santa. Sobre esta part hi ha un coronament pinacular amb frontó semicircular i talla de la titular en el nínxol. En l'últim cos figura l'escut de la vila. La corniseta semicircular del coronament és flanquejada per testos grossos i esferes pètries. En 1702 Tomás Vergara, escultor de València, rep l'encàrrec dels retaules per a les capelles laterals de la dita església.
  
En 1776 es nomena una comissió perquè es reconega el terreny per a formalitzar la nova construcció de la capella de la comunió sobre el solar del desaparegut cementeri, situat als peus de l'església. L'obra es construïx segons un projecte de l'arquitecte Vicente Gascó, de València.
  
L'espai el conforma una cúpula amb envans que descansa sobre el tambor format per arcs torals i petxines esfèriques en els angles, tot això assentat sobre les pilastres que suporten els arcs de mig punt. El tractament estètic continua el llenguatge neoclàssic barroc de tot l'interior de l'església. En 1821 s'acorda l'emplaçament de la sagristia de la nova capella de la comunió, que se situa omplint el buit entre esta i el campanar gòtic, culminant així l'absorció de la torre fins llavors separada de l'església. La mitja taronja de la cúpula acusa el volum en l'exterior i es corona amb un cupulí, recoberts ambdós per teula moruna corbada.
  
En 1876, davant dels alarmants danys que presentava la cúpula, es va demanar un informe a l'arquitecte municipal José Camaña. La cúpula mostrava lesions en tots els segments menys en el del nord. En els elements inferiors no es nota res. Són tres els elements greument ressentits, les petxines, el cos de llums i les voltes de la cúpula a causa d'una mala execució. La proposta acceptada va ser l'eliminació de la cúpula i el cupulí, que van ser substituïts per una coberta a dos aigües sobre cintres de fusta i ferro que descansen sobre pilastres de rajola.
  
En la guerra civil de 1936 el temple va ser incendiat i es van perdre, junt amb el valuós arxiu, els fons escultòrics i pictòrics revalorats per les obres custodiades després de la desamortització, procedents dels monestirs de la Murta, dels franciscans i dels caputxins.
  
L'eclèctic temple presenta una planta basilical amb contraforts marcats i altars en els nínxols, amb una prolongació en els peus per l'additament d'un cos inscrit en creu grega, invertida la seua planta, ara testera. La cúpula va ser pintada inicialment per l'artista local Tomás Parra i, després de la guerra civil de 1936, per Gil. La primitiva testera queda flanqueada per descomunals columnes salomòniques i monumentals terracotes dels sants de la Pedra (Abdó i Senén), sant Cristòfol i sant Roc. En 1962 es va realitzar en el presbiteri un retaule neobarroc l'autor del qual va ser Elías Cuñat, que mostra les imatges reliquiaris dels patrons titulars de la ciutat. J. Cabañes (1946-47) en va pintar la volta, remarcada per parelles d'arcs torals amb escenes al·legòriques de la història d'Alzira. Sanz Castellanos va pintar en 1975 llenços monumentals al·legòrics a la vida de sant Bernat. En el presbiteri es mostra una gran tela de F. Camilo Sant Fèlix de Cantalice. Entre les escultures sobreïx una Maternitat barroca, molt arruïnada per la riuada de 1982, i les obres d'Antonio Ballester: Immaculada, Sant Antoni, i el pas processional Sant Sepulcre. Octavi Vicent té un Ecce homo.
  
1.3 a) Elements que integren l'immoble.
  
La nau principal.
  
La sagristia.
  
La capella de la Comunió.
  
El campanar.
  
L'arxiu i els espais annexos.
  
La capella de la Mare de Déu de la Murta.
  
1.3.b) Parts integrants, pertinences i accessoris, de l'església parroquial de Santa Caterina Màrtir, de conformitat amb el que disposa l'article 28.2 c) de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià.
  
Parts Integrants
  
Escultures i relleus
  
- La gàrgola amb cap de felí pertanyent a la construcció original d'església gòtica medieval. Del s. XIV, situada a l'exterior en fatxada.
  
- L'escut d'Alzira amb dos àngels majors, tallat en estuc, en alt relleu i policromat barroc, així com l'àngel xiquet de 1681 i la gran petxina de pelegrí, obres de Juan Bautista Pérez Castiel.
  
- Sant Abdó i Sant Senén, escultures realitzades en 1681, ambdós en argila policromada. Les de santa Apol·lònia, santa Bàrbara, així com sant Cristòfol i sant Roc, també d'argila, totes estes barroques de finals del segle XVII. Formen part de la decoració constructiva barroca en el nivell de mènsules i cornises interiors de l'església.
  
- D'especial interés i considerat de gran valor és el conjunt en talla de pedra, obra de Gaspar Dies, de 1692: la portada barroca de Santa Caterina, que dóna a la plaça de la Constitució, amb un parell de columnes salomòniques en el primer cos, un nínxol i una imatge de santa Caterina en el segon, i amb un coronament superior de frontó corb i un relleu de l'escut de la vila d'Alzira.
  
Campanas:
  
- Campana ?Senyalera de Missa?.
  
- Campana ?Puríssima?.
  
Pertinences i accessoris.
  
Orfebreria
  
- Custòdia barroca de plata sobredaurada amb caboixons d'esmalt blau realitzada per Diego de Toledo en 1649.
  
- Salpasser de repujat, gerra baptismal i safata cisellades, s. XVII, de plata en el seu color.
  
- Un calze de plata i una naveta de plata ambdós, de Miguel Orrico de la segona mitat del s. XIX.
  
- Calze de plata sobredaurada, repujat de la segona mitat del segle XIX, de Sanz.
  
- Tres corones, totes del s. XVIII, de plata repujada.
  
- Dos calzes de plata del segle XIX.
  
Pintures
  
- L'oli sobre tela, obra barroca destacada de 3,75 m2 de Francisco Camilo (1615-71) titulat Sant Fèlix de Cantalice.
  
Escultures
  
- Crist jacent, anònim, tallat amb estuc i policromat del s. XVIII
  
- Dos bustos reliquiaris: un, d'un sant franciscà, i un altre, d'un bisbe, de plata en el seu color, ambdós del segle XVIII.
  
Els béns referenciats consten com a inventariats per la Generalitat Valenciana amb els números compresos entre SVI - L6576835441221 i el SVI - C0009000001059.
  
1.4. Els escuts protegits per la Disposició Addicional 2a de la Llei de Patrimoni Històric Espanyol i per la Disposició Addicional 1a de la Llei del Patrimoni Cultural Valencià.
  
Relació, no exahustiva, d'edificacions on es localitzen:
  
- Edifici, carrer de Sant Roc, núm. 8, escut nobiliari.
  
- Edifici, carrer de Sant Roc, núm. 13, escut nobiliari.
  
- Església del convent de Santa Llúcia, carrer de Santa Llúcia, núm. 26, escut de la ciutat.
  
- Palau Casasús, plaça Casasús, núm. 3, escut nobiliari.
  
2. Justificació de les delimitacions d'entorn proposades
  
La delimitació dels entorns de protecció dels monuments del conjunt històric s'establix en funció dels criteris següents:
  
- Parcel·les que limiten directament amb la que ocupa el BIC, on qualsevol intervenció que s'hi realitze pot afectar-lo, tant visualment com físicament.
  
- Parcel·les que donen al mateix espai públic que el BIC i que en constituïxen l'entorn visual i ambiental immediat i en el qual qualsevol intervenció que es realitze puga suposar una alteració de les condicions de percepció d'aquell o del caràcter de l'espai urbà.
  
- Espais públics en contacte directe amb el BIC i les parcel·les enumerades anteriorment i que constituïxen part del seu ambient urbà immediat.
  
- Edificacions o qualsevol element del paisatge urbà que, encara que no tinguen una situació d'immediatesa amb el BIC, afecten de forma fonamental la seua percepció.
  
3. Delimitació dels entorns de protecció dels monuments.
  
Es procedix a descriure els entorns de protecció i s'adjunta un plànol amb la seua delimitació gràfica.
  
3.1. Delimitació de l'entorn de protecció de l'Ajuntament.
  
Origen: cantó de l'illa cadastral núm. 12.700 que dóna als carrers de Josep Dolz i de les Salineries, punt A.
  
Sentit: horari.
  
Línia delimitadora: des de l'origen, punt A, la línia es dirigix cap a l'est per les fatxades de l'illa cadastral núm. 12.700 que donen al carrer de les Salineries fins a creuar la plaça de la Morera i rodejar les parcel·les 09, 10 i 11 de l'illa núm. 12.706. Creua el carrer de l'Ensenyanca i prosseguix per les fatxades de les parcel·les núm. 02 i 03 de l'illa núm. 12.694. Torna a creuar el carrer de l'Ensenyanca i travessa l'illa cadastral núm. 13.693 per les mitgeres entre les parcel·les núm. 24 i 25 i núm. 19 i 20. Creua el carrer de Carcos i rodeja la parcel·la núm. 15 de l'illa núm. 13.695. Seguix per la fatxada de la parcel·la núm. 02 d'esta illa fins a la intersecció amb la prolongació de la part posterior de la parcel·la núm. 01 de l'illa cadastral núm. 13.696 per on prosseguix cap al sud. Creua el carrer del Doctor Ros i continua per les fatxades núm. 10, 09 i 08 de l'illa núm. 13.690 i travessa la plaça de la Constitució per la prolongació de l'alineació de la fatxada de la parcel·la núm. 08 fins a la seua intersecció amb l'illa núm. 12.691. Es dirigix cap al sud rodejant esta illa fins al seu cantó sud-oest. Des d'este cantó travessa la plaça del Sufragi en paral·lel amb l'alineació oest de la plaça fins a la fatxada de la parcel·la núm. 06 de l'illa núm. 12.689. Recorre esta fatxada cap a l'oest, creua el carrer del Mur i continua per la fatxada de la parcel·la núm. 05 de l'illa núm. 11.696. S'introduïx per la mitgera entre les parcel·les núm. 02 i 05 en esta illa i continua per les mitgeres entre les parcel·les números 02 i 09, i 01 i 09. Continua per la fatxada de la parcel·la núm. 01 d'esta illa i creua la plaça Carbó per a travessar l'illa núm. 11.695 per la mitgera entre les parcel·les núm. 5, 6 i 9. Recorre les fatxades de les parcel·les núm. 05, 04 i 01 de l'illa que donen al carrer d'Albornoz i creua la Travessia Albornoz fins a la intersecció amb l'illa núm. 11.694. Gira a l'oest per les fatxades d'esta illa que donen a la travessia Albornoz, creua el carrer de Sant Roc i continua cap al nord per les fatxades de les illes núm. 03, 04, 05 i 06 de l'illa núm. 12.700 fins a arribar a l'origen del punt A.
  
3.2. Delimitació de l'entorn de protecció del cinturó murari.
  
Perímetre exterior:
  
Origen: intersecció de la prolongació de la mitgera entre les parcel·les 01 i 02 de l'illa cadastral 10.700 amb el bord sud de la ronda d'Algemesí, punt C.
  
Sentit: antihorari.
  
Línia delimitadora:
  
Des de l'origen la línia prosseguix per la vora de la ronda d'Algemesí i rodeja el tram aïllat de la muralla exterior; continua incorporant la ronda d'Algemesí. La línia gira al nord per a incloure l'illa cadastral núm. 13.717; continua pels eixos dels carrers Piera Azorín i Dr. Elisardo. Gira al sud i incorpora les illes 13.704, 14.691, 14.690 i 13.686. Contínua per l'eix del carrer Faustino Blasco i per l'eix de l'avinguda de Luis Suñer, gira cap al nord i incorpora les illes 12.686, 12.681 i 12.689, s'introduïx en esta última per la mitgera entre les parcel·les 05 i 06, contínua pel límit sud del carrer del Mur. Creua el carrer de Santa Caterina i prosseguix per les fatxades nord i oest de l'illa 10.696; gira i continua per una paral·lela a l'avinguda de Luis Suñer fins a la prolongació de la mitgera entre les parcel·les 01 i 02 de l'illa 10.700 i continua per aquella fins al punt d'origen C.
  
Perímetre interior nord
  
Origen: intersecció de la mitgera entre les parcel·les números 13 i 14 de l'illa cadastral núm. 09.710 amb la paral·lela a l'alineació exterior de la dita illa situada a una distància de 10 metres cap al seu interior, punt B.
  
Sentit: horari.
  
Línia delimitadora: des de l'origen, la línia recorre la mitgera entre les parcel·les números 13 i 14 de l'illa núm. 09.710, creua el carrer Major de Santa Maria, gira cap a l'oest pel límit sud d'este carrer, s'introduïx en l'illa 10.700 per la mitgera entre les parcel·les 01 i 02 i gira per la paral·lela a la fatxada de la parcel·la núm. 01 que dóna al carrer Major, que dividix esta en dos parts iguals. Contínua per una paral·lela situada a 10 m del perímetre interior de la carrer d'Algemesí fins al punt d'origen.
  
Perímetre interior est
  
Origen: intersecció entre l'eix de la plaça de la Morera i la prolongació de l'alineació sud de l'illa cadastral núm. 12747, punt A.
  
Sentit: horari.
  
Línia delimitadora: Des de l'origen, punt A, la línia incorpora les parcel·les 10, 09, 08, 07, 06 i 05 i contínua per les parts posteriors de les parcel·les 03 i 04 de l'illa núm. 12.704. Creua el carrer Bernat d'Entreca i continua per una línia paral·lela i situada a 20 m, de les alineacions de les illes 13.704, 14.691, 14.686, que donen al carrer de Santa Teresa.
  
Gira al sud pel límit sud de la parcel·la núm. 01 de la parcel·la núm. 13.686, creua el carrer dels Sants i recorre les fatxades sud de les parcel·les 15 i 01 de l'illa 13.681. Gira al nord per les fatxades 01 i 02 de l'illa 13.681 i incorpora les parcel·les números 07, 11 i 12 de l'illa 13.689. Creua el carrer de la Sang i s'introduïx en l'illa 12.686 entre les parcel·les 04 i 05 per a continuar cap al nord-est per una línia paral·lela a l'alineació de l'avinguda Luis Suñer situada a 25 m d'esta, fins a la fatxada de la parcel·la núm. 07 de l'illa 12.689. Gira per esta fatxada, i per la núm. 09 torna a reprendre una paral·lela a l'avinguda de Luis Suñer fins a la parcel·la núm. 05 de l'illa 11.696. Gira per la fatxada cap al sud, i per la fatxada sud d'esta i de la núm. 10, travessa el carrer d'Albornoz i prosseguix per la mitgera sud de les parcel·les núm. 18 i 22 de l'illa núm. 11.691. Travessa el carrer Santa Caterina, voreja l'illa núm.11.699 i s'introduïx en l'illa núm. 10.700 entre les parcel·les números 33 i 44, prosseguix per la mitgera entre les parcel·les 33 i 34 i la fatxada de la parcel·la núm. 32. Gira per la mitgera entre les parcel·les números 29 i 30 i 31 i continua per les fatxades de les parcel·les números 29 i 28. Creua el carrer Major de Santa Maria fins a arribar a una paral·lela a l'alineació sud de la ronda d'Algemesí situada a 15 m d'esta, prosseguint per esta fins al punt d'origen.
  
3.3.Delimitació de l'entorn de protecció d'església de Santa Caterina:
  
Origen: intersecció de l'eix del carrer de la Sang amb l'eix del carrer Salvador Enguix, punt A.
  
Sentit: horari.
  
Línia delimitadora: des de l'origen, la línia s'introduïx en l'illa cadastral núm. 12.689 per la mitgera entre les parcel·les números 02 i 03 i recorre les parts posteriors de les parcel·les números 02, 10, 09 i 07 d'esta illa. Envolta la plaça del Sufragi i el carrer del Mur i s'introduïx en l'illa núm. 11.696, recorre les parts posteriors de les parcel·les números 05, 02 i 01; envolta la plaça del Carbó i la de Casasús. Continua per l'eix del carrer de l'Ensenyanca i travessa l'illa núm. 13.693 entre les parcel·les números 24 i 25 i 19 i 20. Creua el carrer de Carcos i incorpora la parcel·la núm. 15 de l'illa núm. 13.695 i la núm. 01 de l'illa núm. 13.696. Creua el carrer del Doctor Ros i s'introduïx en l'illa núm. 13.690 entre les parcel·les 09 i 10 i recorre les parts posteriors de les parcel·les 09, 08, 07, continua per l'eix del carrer de Chulvi i creua l'illa cadastral núm. 12.684 entre les illes 04 i 05, 03 i 06 i 09 i 01 fins al punt d'origen.
  
3.4. Delimitació de l'entorn dels escuts.
  
Es considera l'entorn de l'escut la fatxada on està ubicat.
  
ANNEX III
  
Béns de rellevància local
  
Relació de les edificacions més destacades del nucli històric d'Alzira propostes com a Béns de Rellevància Local que han de ser inscrits en la Secció 2a de l'Inventari General del Patrimoni General del Patrimoni Cultural (art. 46 del la Llei del Patrimoni Cultural Valencià), sense perjuí d'altres que puguen ser incorporades justificadament en el detall del Catàleg Urbanístic en el moment oportú:
  
Es consideren Béns de Rellevància Local les edificacions més representatives de la història i de l'arquitectura d'Alzira. No se'ls delimita entorn de protecció per estar inclosos en el conjunt històric.
  
- Monestir de Santa Llúcia: antic monestir i primitiu hospital municipal, del qual subsistix la portada renaixentista de l'església, la nau i el claustre.
  
- Casa al carrer de Sant Roc núm. 16: portada gòtica del segle XV, i la resta, del segle XIX. Antiga ermita de Sant Roc i casa d'interés.
  
- Palau Casasús: palau senyorial del segle XVII, de tres plantes. Hi ha arcs gòtics en la planta baixa.
  
- Edifici de vivendes en el carrer Major i carrer de Santa Teresa, núm.1: edifici de vivendes historicista de caràcter neorenaixentista. Construït en 1934.
  
ANNEX IV
  
Normativa de protecció del conjunt històric, monuments, béns de rellevància local i entorns de protecció.
  
Conjunt històric
  
Article 1
  
Segons el que disposa l'article 35 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, qualsevol intervenció necessitarà, amb caràcter previ a la concessió de llicència o aprovació municipal, l'autorització de la Conselleria de Cultura, Educació i Esport; la dita autorització s'ajustarà als criteris establits en l'article 39 de l'esmentada llei i a les determinacions d'esta normativa que en aplicació d'aquella es concreten per a este àmbit.
  
Article 2
  
L'article anterior regirà transitòriament fins a l'aprovació del preceptiu Pla Especial de Protecció, o siga convalidat, si és procedent, el planejament urbanístic del mateix abast i rigor, als efectes de l'article 34.2 de la Llei del Patrimoni Cultural Valencià.
  
Article 3
  
El règim d'intervencions patrimonialment admissibles en els béns seleccionats en el present decret per al seu reconeixement com a Béns de Rellevància Local garantirà la protecció integral dels seus valors d'acord amb el que disposa l'art. 50 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, per als béns així reconeguts. Això sense perjuí de l'obligació municipal d'adaptar el contingut del seu Catàleg de Béns i Espais Protegits a l'efecte d'incloure estos immobles amb l'expressada qualificació, fet que implicarà la plena aplicació d'allò que s'ha preceptuat en l'esmentat article.
  
Article 4
  
Totes les intervencions requeriran, per a la seua autorització patrimonial, la definició precisa del seu abast, amb la documentació tècnica que per la seua especificitat els corresponga, i amb la ubicació parcel·lària i el suport fotogràfic que permeta constatar la situació de partida i la seua transcendència patrimonial.
  
Este últim aspecte serà avaluat pel tècnic municipal, del sospesat informe del qual l'Ajuntament podrà derivar la no necessitat d'autorització prèvia en actuacions que se situen fora del present marc normatiu per falta de transcendència patrimonial, com seria el cas de les obres i instal·lacions dirigides a la correcta conservació, bon ús i habitabilitat interior dels immobles que no tinguen reconeixement individualitzat de Bé d'Interés Cultural o Bé de Rellevància Local, i que, per plantejament, tècnica i abast no suposen posar en perill els valors de l'edifici, en si mateix i/o en la seua contribució als valors generals de l'àmbit protegit.
  
En estos casos, l'Ajuntament comunicarà a la Conselleria de Cultura, Educació i Esport, en el termini de 10 dies, la concessió de llicència municipal, i hi adjuntarà com a mínim l'informe tècnic que es menciona en el paràgraf anterior, un pla d'ubicació i el suport fotogràfic que permeta constatar la situació de partida i la seua falta de transcendència patrimonial.
  
Article 5
  
Amb les úniques excepcions que la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià establix, i que justificadament pogueren ser invocades, i mentres no es proveïsca del planejament a què fa referència l'articule 2 de la present normativa, les intervencions atendran transitòriament a la normativa del Pla General d'Alzira publicada en el Butlletí Oficial de la Província de València, de 5 de juliol del 2002, amb les complementacions següents:
  
- Es garantirà l'edificació substitutòria en els derrocaments d'immobles, i es condiciona la concessió de la llicència de derrocament a l'obtenció prèvia de l'edificació.
  
- En el planejament a què fa referència l'article 2 d'esta normativa s'haurà de resoldre la trobada entre les parts posteriors dels edificis situats en la subzona RCH/27 amb la resta de les subzones que confronten.
  
- En els edificis impropis de caràcter substantiu, el règim de fora d'ordenació que regix per a estos s'atindrà a la definició següent: ?Es regirà pel règim de fora d'ordenació i se'ls aplicarà les ordenances d'esta normativa en els supòsits que concloga la seua vida útil, es pretenguen obres de reforma de transcendència equiparable a la reedificació, en cas de remodelació amb eliminació de plantes o substitució voluntària d'aquells?.
  
- Les alineacions que configuren l'illa en la capçalera de l'església de Santa Caterina que donen al carrer de Sant Roc hauran de ser mantingudes, mentre no es justifique el contrari en el planejament especial a què fa referència l'article 2 d'esta normativa.
  
Article 6
  
Totes les actuacions que puguen tindre incidència sobre la correcta percepció i la dignitat en l'apreci de l'escena o paisatge urbà dels monuments, el seu entorn i el conjunt en general, com seria el cas de l'afecció dels espais lliures per actuacions de reurbanització, enjardinament o plantació d'arbres, provisió de mobiliari urbà, assignació d'ús i ocupacions de la via pública, etc., o com podria ser-ho també l'afecció de la imatge arquitectònica de les edificacions per tractament de color, implantació de rètols, marquesines, tendals, instal·lacions vistes, antenes, etc., o qualssevol altres de similar caràcter i conseqüències, hauran de sotmetre's a l'autorització de la Conselleria de Cultura, Educació i Esport, que resoldrà d'acord amb les determinacions de la llei i els criteris de percepció i dignitat abans al·ludits.
  
Queda proscrita la introducció d'anuncis o publicitat exterior que, en qualsevol de les seues accepcions, irrompa en la dita escena urbana, excepte la d'activitats culturals o esdeveniments festius que, de manera ocasional, reversible i per temps limitat sol·licite i obtinga una autorització expressa.
  
Monuments
  
Article 7
  
Caldrà atindre's al que disposa la secció segona, Règim dels béns immobles d'interés cultural, del capítol III, títol II de la Llei 4/1998 d'11 de juny, de la Generalitat Valenciana del Patrimoni Cultural Valencià, aplicable a la categoria de monument.
  
Article 8
  
Els usos permesos seran tots aquells que siguen compatibles amb la posada en valor i gaudi patrimonial del bé i contribuïsquen a la consecució d'estos fins. L'autorització particularitzada d'ús es regirà segons allò que s'ha disposat per l'article 18 de la Llei del Patrimoni Cultural Valencià.
  
Entorns de monuments
  
Article 9
  
De conformitat amb el que disposa l'article 35 de la Llei, en els entorns dels monuments ?encara que estiguen dotats d'una planificació patrimonialment validada- qualsevol actuació requerirà l'autorització prèvia de la Conselleria de Cultura, Educació i Esport excepte en els supòsits previstos en l'article 4 de la normativa present, que també s'aplicarà en estos àmbits.
  
Article 10
  
Mentres no es proveïsca a estos entorns del planejament específic a què fa referència l'art. 34 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, regirà, amb caràcter transitori, la normativa determinada en el present decret per al conjunt històric o la que, en substitució d'esta, dispose el planejament patrimonial aprovat per a aquell. La Conselleria de Cultura, Educació i Esport podrà, a la vista del nivell de detall d'este últim document, eximir a l'Ajuntament de l'obligatorietat de redactar documents planificadors específics per a estos àmbits.
  
Béns de Rellevància Local
  
Article 11
  
Caldrà atindre's al que disposa la Secció Primera, dels Béns de Rellevància Local, del capítol IV, títol II de la Llei 4/1998 d'11 de juny, de la Generalitat Valenciana del Patrimoni Cultural Valencià aplicable als Béns de Rellevància Local.
  
Article 12
  
Els usos permesos seran tots aquells que siguen compatibles amb la posada en valor i gaudi patrimonial del bé i contribuïsquen a la consecució d'estos fins. L'autorització particularitzada d'ús es regirà segons allò que s'ha disposat per l'article 50 de la Llei del Patrimoni Cultural Valencià.
  
Béns mobles
  
Article 13
  
Caldrà atindre's al que disposa la secció tercera, del capítol III, títol II de la Llei 4/1998 d'11 de juny, de la Generalitat Valenciana del Patrimoni Cultural Valencià, relativa al règim dels béns mobles d'interés cultural.
  
Disposicions generals
  
Article 14
  
Totes les actuacions i obres que suposen l'alteració del subsòl del conjunt quedaran subjectes al que disposa el títol III de la Llei 4/98, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià i requeriran la prèvia intervenció arqueològica
  
Article 15
  
La contravenció del que preveu la present normativa determinarà la responsabilitat dels seus causants en els termes establits en la Llei del Patrimoni Cultural Valencià i la resta de lleis que s'apliquen.
  
ANNEX V
  
Documentació gràfica