Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 4108, del 17-10-2001 (2001/9661)

RESOLUCIÓ de 24 de setembre de 2001, de la Direcció General de Patrimoni Artístic de la Conselleria de Cultura i Educació, per la qual s'incoa expedient de declaració de Bé d'Interés Cultural Immaterial, a favor del Betlem de Tirisiti d'Alcoi.
---------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   4108

Data del DOGV
:   17-10-2001

Secció del DOGV
:   III. CONVENIS I ACTES - G) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2001/9661


Data del document
:   24-09-2001

Organisme emissor
:   Conselleria de Cultura i Educació

Tipus de document
:   Resolució

Descriptors 

:   * Alcoi
    * ben cultural
    * protecció del patrimoni
    * cultura popular

RESOLUCIÓ de 24 de setembre de 2001, de la Direcció General de Patrimoni Artístic de la Conselleria de Cultura i Educació, per la qual s'incoa expedient de declaració de Bé d'Interés Cultural Immaterial, a favor del Betlem de Tirisiti d'Alcoi. [2001/X9661]
  
Vista la sol·licitud formulada per l'Ajuntament d'Alcoi i l'informe emés pel Servei de Patrimoni Arqueològic, Etnològic i Històric favorable a la incoació de l'expedient de declaració de Bé d'Interés Cultural Immaterial, a favor del Betlem de Tirisiti d'Alcoi.
  
Atés el que disposa l'article 27 de la Llei de la Generalitat Valenciana 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, la Direcció General de Patrimoni Artístic de la Conselleria de Cultura i Educació, ha resolt:
  
Primer
  
Incoar expedient de declaració com Bé d'Interés Cultural Immaterial, a favor del Betlem de Tirisiti d'Alcoi.
  
Segon
  
De conformitat amb el que disposa l'article 28 de la Llei de la Generalitat Valenciana 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, determinar els valors del bé que justifiquen la declaració, descriure els detalls que permeten la seua precisa identificació, definir l'àmbit espacial i temporal, i fixar les normes de protecció del bé en l'annex que s'adjunta a la resolució.
  
Tercer
  
Seguir amb la tramitació de l'expedient d'acord amb les disposicions vigents.
  
Quart
  
En compliment del que preceptua l'article 27.3 de la Llei de la Generalitat Valenciana 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, notificar aquesta resolució a l'Ajuntament d'Alcoi, així com la seua comunicació al registre General de Béns d'Interés Cultural per a la seua anotació preventiva.
  
Cinqué
  
Publicar la present resolució amb l'annex en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana i en el Boletín Oficial del Estado.
  
Contra aquesta resolució, que no és definitiva en via administrativa, cap interposar recurs d'alçada davant del conseller de Cultura i Educació en el termini d'un mes comptat a partir de l'endemà de la seua publicació.
  
Cosa que fem pública als efectes oportuns.
  
València, 24 de setembre de 2001.- La subsecretària (Decret 129/2001, de 26 de juliol, DOGV núm. 4.053, de 30.07.01): Carmen Nácher Pérez.
  
ANNEX
  
I. DADES SOBRE EL BÉ OBJECTE DE LA DECLARACIÓ. DESCRIPCIÓ DEL BETLEM DE TIRISITI
  
1. Denominació
  
Betlem de Tirisiti
  
2. Localitat
  
Alcoi
  
3. Definició i elements de l'acció ritual
  
Els orígens documentals del Betlem de Tirisiti se situen entre els anys 1870 i 1880 que es coneixen tres empreses familiars amb espectacles semblants. Així es configura un teatre de titelles de format menut i públic familiar, que reuneix elements argumentals religiosos comuns i coneguts, però també altres, heterogenis, on es reflecteixen costums locals, fets singulars o tradicions alcoianes.
  
El Betlem de Tirisiti prové de la fusió de tres Betlems diferents, a finals del segle XIX, que actuaven durant el temps de Nadal, animats per empreses familiars. L'únic Betlem resultant va acabar sent conegut com ?Betlem de Tirisiti ?. Després de diversos moments de decadència, que anunciaven la seua immediata desaparició, i baix alguns tímids impulsos per posar-lo en valor, cap a 1990 l'Ajuntament d'Alcoi es va encarregar d'institucionalitzar-lo, per a assegurar la seua continuïtat.
  
a) Text
  
La transmissió del text ha sigut oral fins quasi els anys noranta, i ha anat evolucionant al llarg del temps. Actualment la versió fixada és molt fidedigna respecte de la tradicional. Un dels traços característics és el seu caràcter bilingüe: la narració de la història sagrada és exclusivament en castellà i els diàlegs del narrador amb els personatges, les explicacions d'escenes profanes o les diferents exhortacions al públic són en valencià. Mentre que el text sagrat és molt rígid, i està basat en texts evangèlics tant canònics com apòcrifs, el text profà és molt més obert i pot adaptar-se als espectadors assistents o als fets ocorreguts durant l'any.
  
b) Subdivisions i escenes
  
El tempo és accelerat, quasi frenètic, amb dues parts ben definides: «Part Sacra», naixement de Crist, l'adoració i la fugida a Egipte, i «Parte Costumista Alcoiana», amb una sèrie d'escenes de contingut específicament alcoià, de situacions viscudes per part de personatges o de costums populars.
  
c) Tècnica
  
Les titelles del Betlem de Tirisiti són del tipus anomenat «de peu i vareta». Les titelles es mouen per un entramat de guies que creuen l'escenari en distintes direccions en una espècie de carrils que connecten els diferents punts de l'escena. Els manipuladors se situen davall l'escenari i cada ninot es mou amb una vara que sosté la peanya a la qual va fixat. Els personatges, d'escasses dimensions (entre 25 cm. per als secundaris i uns 40 cm. per als personatges principals), tenen només una cama fixada a la base, de forma que, en moure's bruscament, meneguen els braços i l'altra cama, donant una sensació de moviment escènic.
  
Un altre aspecte característic és el de la veu dels personatges que parlen, que són Tirisiti, el personatge central, i el Sereno, que ho fan amb una veu deformada per una llengüeta metàl·lica que afina el to d'una manera molt especial, agut fins al punt de dificultar la compressió d'allò que diuen i fer necessària la traducció per part d'una veu en off. Aquesta difícil comunicació de les frases repetides cada any, és un dels elements centrals de l'espectacle ritual.
  
d) Escenografia
  
L'escenografia s'inspira en una recreació ideal del centre de la ciutat d'Alcoi, amb els edificis amuntonats per pura necessitat orogràfica. En primer pla, està l'espai assimilable a una plaça, flanquejada pels edificis de la venda i de l'església. En segon pla, al fons de la plaça, hi ha una mostra dels obradors artesans (imatge tòpica industriosa d'Alcoi). A l'extrem de l'escena unes dones renten en el llavador (esquerra) i una castanyera seu al costat d'una palmera (dreta). Al mig hi ha algunes figures populars. Com a línia de l'horitzó es perfila la silueta del Barranc del «Cint» . Aqueix serà el camí que portarà als Reis d'Orient a la ciutat, i també el lloc d'aparició de Sant Jordi.
  
Es tracta, en resum, d'un paisatge urbà de finals del segle XIX, que se sacralitza perquè és, al mateix temps, el lloc de Terra Santa on succeeix el Naixement de Jesús i la fugida a Egipte, és a dir les celebracions del Cicle de Nadal.
  
e) Ambientació musical i efectes de so
  
Com a fons musical de les escenes es fan servir cançons populars valencianes. Per a les escenes de l'Adoració, taurina i festiva s'utilitzen música de pasdoble. A més de la música els efectes de so reforcen determinades accions de la trama: soroll sec en tancar les portes i finestres, la caiguda de l'estrela, les bastonades a la burreta, el sonar de campanes, els colps que els personatges fan per a fer-se escoltar o que fan imaginar a l'espectador, per exemple, la persecució de Tirisiti pel bou dins de la venda. Un efecte sonor, un tro, és la culminació de l'espectacle i fa el senyal del final, tant al públic de dins, com al de fora que espera torn per a assistir a la representació.
  
f) Personatges
  
El protagonista: Tirisiti
  
Inicialment el nom corresponia amb el que l'identificava amb el seu ofici, però el públic ha acabat identificant-lo amb el que escolta quan l'hostaler crida a la seua dona, «Tereseta», filtrada la veu de l'actor per la llengüeta metàl·lica que li és característica: Tirisiti. El nom del protagonista ha passat a donar nom al Betlem.
  
La indumentària, dins de la definició que podria considerar-se com popular de finals del XIX i principis del XX, té un punt de distinció ?llaçada al coll, camisa blanca... que marca alguna distància amb els altres personatges masculins. El tocat de la barretina completa una imatge característica. Igualment l'escultura de Tirisiti està millor acabada que la resta dels personatges. Sobretot Tirisiti és el personatge que articula les dues narracions a través del temps i de l'espai.
  
El narrador
  
La veu en off, femenina, essencial, és el fil conductor de l'argument, fa de pont entre els personatges i el públic, anima a la participació, i té l'importantíssim paper de traduir els diàlegs de Tirisiti i del Sereno.
  
Tereseta
  
És la dona de l'hostaler, i té un paper secundari.
  
El Sereno
  
És el personatge entranyable de les nits alcoianes, que articula el diàleg amb el públic, que constantment li demana l'hora que és.
  
«L'agüelo»
  
Una de les figures que més expectació provoca entre el públic, els xiquets criden quan el veuen anar cap a missa amb rapidesa i semblant enrabiat.
  
El torero
  
Aquesta figura correspon segurament al gust del públic per aquest espectacle en l'època de formació de l'argument, reforçat per la popularitat que va tindre un torero alcoià d'adopció, Andrés Coloma «Clásico».
  
El clero: l'escolà, el sagristà, el rector
  
L'església apareix com a institució de referència en els temps actuals, sense relació amb la Història Sagrada, contada en la primera part. El caràcter lleugerament llicenciós de l'escolà dóna un to coent al relat.
  
Els festers moros i cristians
  
La incorporació d'aquesta escena contribueix decisivament a marcar el caràcter alcoià de la representació. Són quatre les files que apareixen a l'escenari, dues mores i dues cristianes. Els festers desfilen, amb el seu cap d'esquadra acompanyats pels acords d'un pasdoble dianer. Els festers es relacionen amb Tirisiti i també amb el públic, al qual dediquen un gir d'esquadra, se'n van tan de pressa com han aparegut per a deixar pas al colofó fester: l'aparició de Sant Jordi. Amb el pas del temps les «filaes» han canviat i les actuals corresponen a l'època present.
  
Sant Jordi
  
Apareix a cavall en el Barranc del Cint, seguidament es col·loca dalt del castell fletxa en mà sobre els moros, mentre sona l'himne de la Festa.
  
La Sagrada Família
  
Apareix des de la primera escena i incorpora l'hostaler, Tirisiti, a la narració bíblica mitjançant la llicència argumental de demanar-li posada. També intervenen en el retaule del Naixement i l'Adoració, i fan mutis després de la fugida a Egipte, que tanca la Part Sacra del Betlem de Tirisiti.
  
El llaurador del blat i la guàrdia romana.
  
Protagonitzen, juntament amb la Sagrada Família, l'escena de la fugida a Egipte.
  
Els pastors
  
Representen, d'una banda, aquells que són propis del Betlem i, en conseqüència, participen en l'Adoració després que el Ángel els ha avisat del naixement de Jesús. Les seues danses són, les tradicionals valencianes.
  
Les beates i altres assistents a missa
  
Els pertoca la representació d'altres sectors socials populars, tenen un paper destacat la parella de beates que són objecte de les burles de Tirisiti, encara que el protagonista es fica en tot aquell que passa per davant de sa casa.
  
Els Reis Mags
  
Mantenen la tipologia que és característica de la ciutat d'Alcoi, amb un desfilada amb ordenació diferent a la resta (el rei negre va al mig de la comitiva). Són acompanyats pel pasdoble «L'entrà dels Reis».
  
El bou
  
És protagonista d'una de les escenes preferides pel públic. Apareix de sobte, en acabar la missa, com una amenaça que cau sobre el desprevingut Tirisiti. Iniciada la lídia per part del torero «Clásico», Tirisiti voldrà acabar-la amb un resultat desastrós.
  
Altres personatges i figurants
  
Els llauradors, l'Ángel, el pastor amb el ramat, l'arrier amb el carro, la burreta de la Sagrada Família i els cavalls dels Reis, els artesans i artesanes, les dones del llavador, la venedora de titots, i la castanyera.
  
Els objectes animats
  
L'estrella dels Reis Mags, el portal de Betlem, el blat i la palmera, les portes i les finestres, la campana, el castell de festes d'Alcoi i el globus de Milà.
  
El públic
  
La intervenció del públic és fonamental per a la representació. L'espectacle pren amb aquesta participació un caràcter interactiu que pot arribar a allargar alguna escena (com la del sereno) o pot motivar canvis al text (el brindis del bou a algú del públic per part de Tirisiti, per exemple). El narrador pren importància com a animador de la intervenció del públic.
  
g) Calendari, duració i altres factors de les representacions
  
Les funcions s'inicien amb el mes de desembre; són dues setmanes amb sessions reservades per als centres escolars de la ciutat i de les comarques veïnes, amb horaris també concertats.
  
Cap Al 22 de desembre les funcions s'obrin a tot el públic, fins al 4 de gener.
  
Les funcions es realitzen ininterrompudament, des de migdia fins a poqueta nit. La duració de l'espectacle és aproximadament de 27 minuts.
  
h) El barracó de les representacions
  
El barracó ha sofrit amb el temps molts canvis, actualment compta amb un disseny específic amb bona acústica i visibilitat per als espectadors. Aquest nou disseny trenca amb la tradició, però aporta un nou marc per a la interpretació, ja integrat en el conjunt. El barracó actual constitueix una seu estable i pròpia, però mòbil, la qual cosa permet altres ubicacions. Des de 1992 la seua ubicació és la Glorieta Municipal. La capacitat del barracó és d'unes 80 a 100 persones, ubicades en escalons de fusta i assegudes de manera frontal respecte de l'escena. El preu d'accés a les representacions és simbòlic.
  
II. DEFINICIÓ DEL BÉ IMMATERIAL. MESURES DE PROTECCIÓ
  
Els valors que determinen la incoació es basen en el seu caràcter de representació ritual, lligada a un temps (Nadal) i un territori (la ciutat d'Alcoi), i les seues característiques tècniques úniques, tant a la Comunitat Valenciana com en la resta de l'Estat Espanyol.
  
De conformitat amb els articles 28 i 45 de la Llei de la Generalitat Valenciana 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, s'estableix com a mesura de protecció que qualsevol canvi formal de la representació haja de ser comunicat a la Direcció General de Patrimoni Artístic per al seu estudi i aprovació, si és procedent.
  
La protecció del Bé Immaterial implica únicament les representacions del Betlem de Tirisiti, en el seu context original (Alcoi, en Nadal). Totes les actuacions fora d'aquest context hauran de ser explícitament autoritzades per la Direcció General de Patrimoni Artístic.
  
Atés que el caràcter institucional de la representació, que depén del municipi, assegura la seua continuïtat; es designa a l'Ajuntament d'Alcoi com a òrgan tutelador del Betlem de Tirisiti.