Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 3888, del 29-11-2000 (2000/9200)

Notificació de la Resolució adoptada pel conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, el dia 11 de juliol de 2000.
--------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   3888

Data del DOGV
:   29-11-2000

Secció del DOGV
:   V. ALTRES ANUNCIS - G) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2000/9200


Organisme emissor
:   Conselleria d'Obres Públiques,Urbanisme i Transports

Tipus de document
:   Anunci

Notificació de la Resolució adoptada pel conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, el dia 11 de juliol de 2000. [2000/M9200]
  
Atés que no s'ha pogut realitzar la notificació a Rolf Eisele i d'acord amb el que estableix l'article 59.4 de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de Règim Jurídic de les Administracions Públiques i del Procediment Administratiu Comú, i en aplicació del que disposa l'article esmentat, es publica el text íntegre de la resolució adoptada pel conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, el dia 11 de juliol de 2000.
  
Vistos els recursos ordinaris interposats pel senyor Salvador M. Ferrando Pérez que actua en nom i representació de la mercantil Cala Baladrar, SA, la senyora Mónica María Kordura Rothweiler; el senyor Luis Delgado de Molina Hernández, en nom i representació de l'entitat Patmore Establishment i el senyor Rolf Eisele, contra l'acord de la Comissió Territorial d'Urbanisme d'Alacant de 8 de juny de 1998, i de conformitat amb els següents,
  
Antecedents de fet
  
1. La Comissió Territorial d'Urbanisme d'Alacant, en la sessió realitzada el 8 de juny de 1998, va adoptar el següent acord: «1. Aprovar definitivament el pla especial de la franja litoral del municipi de Benissa. 2. Publicar íntegrament aquest acord d'aprovació juntament amb les normes urbanístiques corresponents en el Butlletí Oficial de la Província d'Alacant, i inserir en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana una ressenya d'aquest perquè immediatament entrara en vigor, tot això de conformitat amb el que disposa l'article 59 de la Llei 6/1994, de 15 de novembre, de la Generalitat Valenciana, Reguladora de l'Activitat Urbanística».
  
Aquest acord va ser publicat en el Butlletí Oficial de la Província de Alacant de 16 de desembre de 1998, i així mateix, l'11 de març de 1999, es va publicar una ressenya de l'acord esmentat en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana.
  
2. El 12 d'abril de 1999, el senyor Salvador M. Ferrando Pérez que actua en nom i representació de la mercantil Cala Baladrar, SA; i la senyora Mónica María Kordura Rothweiler van interposar sengles recursos ordinaris i el 18 de setembre de 1998, el senyor Luis Delgado de Molina Hernández, en nom i representació de l'entitat Patmore Establishment, va interposar un recurs ordinari, i el 18 de maig de 1999, el senyor Rolf Eisele va interposar un recurs ordinari, tots aquest contra l'acord de la Comissió Territorial d'Urbanisme d'Alacant de 8 de juny de 1998.
  
3. Amb dates 24 de setembre de 1998 i 18 de maig de 1999, es va traslladar a l'Ajuntament de Benissa els indicats recursos ordinaris, perquè en el termini de 15 dies, d'acord amb el que estableix en l'article 112 de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, LRJAP-PAC, poguera al·legar tot el que considerara pertinent en defensa dels seus interessos legítims. L'alcalde president de l'Ajuntament de Benissa per mitjà d'informes de 19 d'octubre de 1998 i de 9 de juliol de 1999, s'oposa a l'estimació dels esmentats recursos ordinaris.
  
4. El 17 de novembre de 1998 i 18 de maig de 1999, respectivament, es tramet un escrit a la Direcció Territorial de Medi Ambient i a la Conselleria de Medi Ambient, perquè en el termini de 15 dies, d'acord amb l'article 112 de la Llei 30/1992, pogueren al·legar tot el que consideraren convenient en defensa dels seus interessos legítims.
  
En resposta a aquesta sol·licitud, el dia 25 de gener de 1999, el director general de Costes del Ministeri de Medi Ambient, va trametre un escrit d'al·legacions en què estima que el recurs únicament afecta matèries urbanístiques i no qüestiona la normativa de Costes. La Conselleria de Medi Ambient no s'ha pronunciat fins ara.
  
5. El Servei Territorial d'Urbanisme d'Alacant, el 17 d'abril de 2000, va emetre un informe sobre els esmentats recursos ordinaris.
  
6. El Servei Jurídic de la Conselleria d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports el 10 de juliol de 2000, va emetre un informe favorable de la desestimació d'aquests recursos ordinaris.
  
Fonaments de dret
  
1. El recurs interposat pel senyor Luis Delgado de Molina Hernández, encara que va ser formulat el 18 de setembre de 1998, se li va notificar l'acord esmentat per mitjà de l'ajuntament el 19 d'agost de 1998, i en la notificació s'indicava expressament que podia interposar-se un recurs ordinari en el termini d'un mes de conformitat amb l'article del 114 al 116 de la Llei 30/1992, i això en relació amb els principis generals del dret relatius al respecte de la confiança legítima, la bona fe i la prohibició d'anar en contra dels propis actes, ens porta a admetre l'esmentat recurs encara que s'haja interposat abans de l'entrada en vigor de l'acord impugnat.
  
Els recursos ordinaris formulats per l'entitat Cala Baladrar, SA, i la senyora Mónica Mª Kordura Rothweiler, i atés que l'últim dia (l'11 d'abril de 1999) va ser inhàbil en aplicació de l'article 48.3 de la Llei 30/1992, el termini es considerarà prorrogat al primer dia hàbil següent i en conseqüència cal admetre els esmentats recursos ordinaris que es van interposar el 12 d'abril de 1999.
  
En relació amb el recurs formulat pel senyor Rolf Eisele, convé manifestar que el termini establit per a interposar el recurs ordinari està fixat en l'article 114.2 de la Llei 30/1992, en relació amb l'article 48.2 de l'esmentada Llei 30/1992, i és un mes comptador des de la publicació i en conseqüència atés que l'última publicació va ser l'11 de març de 1999, el termini concloïa el 12 d'abril de 1999 (ja que el dia 11 d'abril va ser inhàbil), i en aquest cas resulta patent la seua extemporaneïtat perquè la seua interposició el dia 18 de maig de 1999 va excedir del termini legalment establit. I cal declarar-ne la inadmissibilitat per haver esdevingut ferm i consentit l'acord objecte de recurs, sense que es calga formular altres consideracions sobre el fons de les qüestions plantejades pel recurrent, ja que està prohibida l'anul·lació d'un acte ferm per via de resolució d'un recurs extemporani (STS 11 de març de 1967, 12 de maig de 1969, 19 d'abril de 1983, 9 de març de 1987, 3 d'octubre de 1990, 15 de juny de 1993, 18 de gener de 1996, 13 d'octubre de 1997 i 30 d'abril de 1998, entre altres). De manera que no cal més resolució que declarar que concorre, per extemporaneïtat, causa d'inadmissió d'aquest recurs ordinari.
  
Aquests recursos ordinaris tenen una íntima connexió i identitat substancial entre si, per la qual cosa és procedent l'acumulació, de conformitat amb el que estableix l'article 73 de la Llei 30/1992 de Règim Jurídic de les Administracions Públiques i del Procediment Administratiu Comú.
  
2. En els recursos ordinaris de la senyora Mónica Mª Kordura i l'entitat mercantil Cala Baladrar, SA, s'al·lega, en síntesi, el següent:
  
1) Incompetència del regidor delegat d'Urbanisme que sotmet a informació pública l'esmentat pla especial quan la competència és del ple de l'ajuntament i, en conseqüència, l'esmentat acte és nul de ple dret.
  
2) Alteració de la qualificació dels terrenys que passen de sòl urbà residencial, pel Pla General d'Ordenació Urbana de Benissa, a sòl dotacional per mitjà de l'esmentat pla especial.
  
3) I la inclusió dels terrenys en l'àmbit del pla especial manca de justificació i és contrària a les determinacions del Pla General d'Ordenació Urbana de Benissa.
  
Respecte a la incompetència indica en el punt primer, incorrent en un supòsit de nul·litat de ple dret, hem de manifestar que perquè hi ha la nul·litat absoluta, la incompetència ha de ser manifesta i com ha indicat la jurisprudència del Tribunal Suprem, entre altres, sentències de 30 d'octubre i 10 de novembre de 1992 (RJ 8263, 8664): «És incompatible com ha establit la jurisprudència, l'exigència que siga manifesta la incompetència, amb qualsevol interpretació jurídica o exigència d'esforç dialèctic, com correspon a la semàntica de l'adverbi utilitzat en el precepte». L'esmentat requisit legal no concorre en aquest supòsit.
  
D'altra banda, l'Ajuntament de Benissa en l'informe de 9 de juny de 1999, indica que després de la modificació introduïda per la Llei 11/1999, de 21 d'abril, de la Llei 7/1985, de 2 d'abril, Reguladora de les Bases de Règim Local, manté només la competència del ple per a aprovacions inicials assimilables al sotmetiment a informació pública només per al planejament general i és, al contrari, competència de l'alcaldia i delegable ordenar la publicació d'acords adoptats pel ple. A més, s'esmenta la Sentència del Tribunal Superior de Justícia de Madrid de 25 d'octubre de 1996, que diu: «El Tribunal Suprem ha declarat la inutilitat d'una retroacció de les actuacions per a procedir en forma, quan amb l'esmena de defecte només s'aconseguiria donar ocasió d'al·legar als qui ja ho havien fet i que possiblement es tornaria a refusar el que, al·legat precedentment, no va ser pres en consideració».
  
En definitiva, en aquest supòsit no estem davant una nul·litat de ple dret pels motius expressats anteriorment, sinó en un cas d'anul·labilitat i, per tant, que pot ser esmenat i atés que ha sigut convalidat l'acte esmentat per mitjà de l'acord de 17 de febrer de 1997, del ple de l'Ajuntament de Benissa, cal desestimar l'esmentada al·legació.
  
En relació amb l'alteració de la qualificació jurídica dels terrenys que passa de sòl urbà residencial a dotacional públic (equipaments), hem d'assenyalar que, en primer lloc, s'ha mantingut la classificació de sòl urbà (excepte en unes xicotetes porcions que han passat a sòl no urbanitzable d'especial protecció) que establia el PGOU vigent, segons disposa l'article 7 del pla especial de la franja litoral de Benissa.
  
En segon lloc, el pla mai és un instrument estàtic, tancat en si mateix, sinó ben al contrari susceptible d'obertura dinàmica al canvi, en la mesura que pot ser objecte de modificació o revisió. Alteracions aquestes que se subsumeixen dins del que s'ha anat determinant ius variandi, que és una cosa inherent a la potestat de planificació. El fonament es troba en la necessitat d'adaptar les previsions urbanístiques a les canviants exigències de la realitat, adaptant les respostes als nous requeriments que demana l'espai físic urbà. Així ho ha declarat reiteradament la jurisprudència del Tribunal Suprem en les sentències la cita de la qual és ociosa, però entre les quals podia esmentar-se les següents, Sentència de 24 de setembre de 1989, 24 de febrer de 1984, 6 de febrer i 3 d'abril de 1990, 8 de maig de 1992, 15 d'abril de 1992, de 25 de maig de 1996, de 17 de juny de 1997, de 20 d'octubre de 1997 i de 19 de febrer de 1998.
  
Aquesta mateixa jurisprudència s'ha preocupat de fixar els principis operatius a través dels quals s'actualitza aquella potestat, un d'aquests, no és sinó el de l'interés general, en el qual constitucionalment s'ancora tot el quefer de l'administració pública, «atés que serveix amb objectivitat els interessos generals» (art. 105 de la Constitució Espanyola). D'ací la justificació del sacrifici que moltes vegades s'oposa no únicament a simples expectatives, sinó a titularitats dominicals; d'ací, l'objectivació dels poders dominicals i la modulació del seu exercici. Els plans diu el Tribunal Suprem en sentència de 19 de febrer de 1987, «no es tracen en funció dels propietaris del sòl, sinó dels ciutadans i de les necessitats col·lectives». Corol·lari d'aquest principi és el que algun sector de la doctrina ha anomenat «proequipament«, d'acord amb el qual qualsevol contingut dels nous plans que atenga o pretenga cobrir dèficits, establint noves dotacions urbanístiques, (vials, zones verdes, centres docents), gaudeix de forta presumpció de legalitat, (així sentències de 30 de juny de 1980 i 21 de febrer de 1984). D'aquesta manera, davant una determinació d'aquest tipus, el manteniment de la qualificació, encara que no esdevé irresistible, justifica suficientment la reforma.
  
Finalment, respecte a la qüestió que no es justifica la inclusió dels terrenys en l'àmbit del pla especial i no s'ajusta a les determinacions del PGOU de Benissa, cal argumentar el següent:
  
a) Els objectius del pla especial es detallen en la memòria justificativa d'aquest i són els següents:
  
- Creació d'àrees dotacionals públiques i zones verdes en l'àmbit de la franja litoral de Benissa.
  
- Actuacions per a la millora de l'accessibilitat i ús públic d'aquestes àrees.
  
- Reservar sòl per a la connexió de totes les dotacions pel front costaner.
  
- Protecció de les microreserves botàniques.
  
- Adaptar el planejament de la zona costanera a la legislació vigent: Llei de Costes, Llei d'Aigües i Llei de la Generalitat Valenciana sobre el sòl no urbanitzable.
  
b) La Direcció General de Costes del Ministeri de Medi Ambient en l'informe de 14 de gener de 1999, mostra la seua conformitat amb els criteris de classificació fets per l'autoritat urbanística, atés que a l'administració de l'estat li correspon la gestió, tutela, policia i vigilància del domini públic marítim terrestre i atés que destina aquests sòls a zona verda i sender litoral, l'esmentat domini públic marítim terrestre queda més protegit que amb qualssevol altres usos en aquestes zones.
  
c) La possibilitat de modificar el pla general per mitjà d'un pla especial està expressament establida en l'article 12.E de la Llei 6/1994, de 15 de novembre, de la Generalitat Valenciana, Reguladora de l'Activitat Urbanística (d'ara endavant LRAU), que estableix: «Plans especials, que ?en desplegament, complement o, fins i tot, modificació del planejament general i parcial- compleixen qualsevol de les següents comeses: crear o ampliar reserves de sòl dotacional; definir i protegir les infraestructures o vies de comunicació, el paisatge o el medi natural; adoptar mesures per a la millor conservació dels immobles d'interés cultural o arquitectònic; concretar el funcionament de les xarxes d'infraestructures; i vincular àrees o parcel·les, urbanes o urbanitzables, a la construcció o rehabilitació d'habitatges subjectes a algun règim de protecció pública quan el pla general s'haguera limitat a preveure la seua destinació residencial». I així mateix, aquesta possibilitat està establida en l'article 24 de la LRAU i actualment també l'article 86.1 del Decret 201/1998, de 15 de desembre, del Govern Valencià, pel que s'aprova el Reglament de Planejament de la Comunitat Valenciana (d'ara endavant RPCV).
  
Finalment, l'entitat mercantil Cala Baladrar, SA al·lega que té concedida llicència d'obres en els esmentats terrenys. A aquest respecte, l'Ajuntament de Benissa en l'informe de 9 de juny de 1999, manifesta que l'esmentada llicència d'obres van ser caducades per mitjà d'acords de la Comissió de Govern d'1 de març de 1994 i 25 d'octubre de 1994, i aquestes resolucions administratives per ser consentides i no objecte de recurs esdevenen fermes.
  
3. El recurs formulat pel senyor Luis Delgado de Molina Hernández, en nom i representació de l'entitat Patmore Establishment, es fonamenta, en síntesi, en els mateixos arguments exposats en els anteriors recursos, per la qual cosa a fi d'evitar reiteracions i per a la concisió de la present resolució, ens remetem al que s'ha exposat anteriorment, i a més al·lega la falta de l'avaluació o estimació ambiental i la inviabilitat tècnica i econòmica del pla especial.
  
Davant de les esmentades al·legacions, fem les consideracions següents:
  
a) La Conselleria de Medi Ambient en l'informe de 15 d'octubre de 1996 considera innecessari que se sotmeta l'esmentat pla especial al tràmit d'estimació d'impacte ambiental.
  
Els articles 28.1.d) i 43.2 de la LRAU exigeixen la declaració d'impacte ambiental si es reclassifica sòl no urbanitzable, circumstància que no concorre en aquest supòsit, ja que el pla especial no modifica les classificacions de sòl del PGOU de Benissa, excepte en allò que exigeix la Llei de Costes, Llei d'Aigües i la Llei de la Generalitat Valenciana sobre el sòl no urbanitzable, que únicament impliquen la conversió d'algunes porcions de sòl urbà i urbanitzable en sòl no urbanitzable d'especial protecció.
  
D'altra banda, convé manifestar que consta en la documentació del pla especial un estudi d'entorn natural.
  
b) En la documentació del pla especial, no consta un «estudi economicofinancer», ja que manca de trascendència la seua redacció en un pla especial de les característiques com les del que ens ocupa (la finalitat primordial del qual és protegir el paisatge i el medi ambient). A més a més, la LRAU ha suprimit l'exigència d'aquest estudi econòmic en la documentació dels plans, i es manté únicament en els plans generals, segons estableix l'article 27.1.B) de la LRAU: «Els plans generals que afecten grans poblacions, segons reglamentàriament es definesquen hauran d'analitzar, en la memòria, el trànsit, la mobilitat i el transport, així com avaluar críticament les possibles implicacions econòmiques i financeres del pla». Aquests requisits no concorren aquest supòsit, i actualment l'article 91 del RPCV, tampoc exigeix l'esmentat «estudi economicofinancer» en relació amb els plans especials.
  
Tot el que s'ha exposat ens porta a desestimar aquests recursos ordinaris, excepte el recurs interposat pel senyor Rolf Eisele que cal no admetre per extemporani.
  
4. El conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports és competent per a la resolució dels recursos ordinaris interposats d'acord amb el que estableix l'article 114 i concordants de la Llei 30/1992, de Règim Jurídic de les Administracions Públiques i del Procediment Administratiu Comú i l'article 14.2 del Decret 77/1996, de 16 d'abril, del Consell pel qual s'aprova el Reglament dels Òrgans Urbanístics de la Generalitat Valenciana.
  
Vistos els preceptes legals esmentats i la resta de general i pertinent aplicació, resolc:
  
Primer
  
Desestimar els recursos ordinaris interposats pel senyor Salvador M. Ferrando Pérez que actua en nom i representació de la mercantil Cala Baladrar, SA; la senyora Mónica María Kordura Rothweiler; el senyor Luis Delgado de Molina Hernández, en nom i representació de l'entitat Patmore Establishment, contra l'Acord de la Comissió Territorial d'Urbanisme d'Alacant de 8 de juny de 1998, pel qual es va aprovar definitivament el pla especial de la franja litoral del municipi de Benissa.
  
Segon
  
No admetre per extemporani el recurs ordinari interposat pel senyor Rolf Eisele, contra l'esmentat Acord de la Comissió Territorial d'Urbanisme d'Alacant de 8 de juny de 1998.
  
Contra aquesta resolució, que posa fi a la via administrativa, es podrà interposar un recurs contenciós administratiu, davant de la sala contenciosa del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana en el termini de dos mesos, comptadors des de l'endemà de la notificació o publicació d'aquesta, de conformitat amb el que estableix en els articles 10 i 46 de la Llei Reguladora de la Jurisdicció Contenciosa Administrativa, de 13 de juliol de 1998. Tot això, sense perjudici que es puga interposar qualsevol altre recurs que es considere oportú.