Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 5832, del 21-08-2008 (2008/9926)

ORDE de 29 de juliol de 2008 de la Conselleria de Cultura i Esport per la qual es complementa la declaració com a Bé d'Interés Cultural del Palau de la Generalitat, a fi d'adaptar-la a les determinacions exigides per la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià.
---------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   5832

Data del DOGV
:   21-08-2008

Secció del DOGV
:   III. ACTES ADMINISTRATIUS - C) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2008/9926


Data del document
:   29-07-2008

Organisme emissor
:   Conselleria de Cultura i Esport

Tipus de document
:   Ordre

Descriptors 

:   * València
    * monument
    * legislació
    * protecció del patrimoni
    * ben cultural

ORDE de 29 de juliol de 2008 de la Conselleria de Cultura i Esport per la qual es complementa la declaració com a Bé d'Interés Cultural del Palau de la Generalitat, a fi d'adaptar-la a les determinacions exigides per la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià. [2008/9926]
El Palau de la Generalitat va ser declarat Monument Historicoartístic pel Decret de 3 de juny de 1931 (Gaceta de Madrid 4.6.1931), i va passar a tindre la consideració i denominació de Bé d'Interés Cultural en virtut del que disposa la disposició addicional primera de la Llei 16/1985, de 25 de juny, de Patrimoni Històric Espanyol.
Per la seua banda, la disposició addicional primera de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, considera béns d'interés cultural integrants del patrimoni cultural valencià tots els béns existents al territori de la Comunitat Valenciana que a l'entrada en vigor d'esta llei havien sigut declarats com a tals a l'empara de la Llei 16/1985, de 25 de juny, del Patrimoni Històric Espanyol.
En exercici de la facultat continguda en la disposició transitòria primera de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, la Direcció General de Patrimoni Cultural Valencià va acordar, mitjançant una resolució amb data 30 de novembre de 2007, incoar un expedient de complementació de la declaració de l'immoble per tal d'adaptar-la als requisits que s'establixen en esta última norma, i alhora obrir un període d'informació pública.
En compliment dels preceptes esmentats, esta última resolució, amb els seus annexos, va ser comunicada als interessats en l'expedient, als quals se'ls va concedir tràmit d'audiència. Així mateix, es van dur a terme els altres tràmits exigits en l'article 43 de la Llei 5/1983, de 30 de desembre, del Consell.
En virtut d'allò exposat, en compliment del que disposa el Decret 119/2007, de 27 de juliol, del Consell, pel qual s'aprova el reglament orgànic i funcional de la Conselleria de Cultura i Esport, i fent ús de les facultats conferides per l'article 28 de la Llei 5/1983, de 30 de desembre, del Consell,
ORDENE
Article 1
Complementar l'expedient de declaració de Bé d'Interés Cultural del Palau de la Generalitat, a fi d'adaptar-la a les determinacions exigides en la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià.
Article 2
L'entorn de protecció del monument, la relació de pertinences i accessoris històricament incorporats a l'immoble i les normes de protecció corresponents queden establits en els annexos adjunts que formen part de la present orde.
Article 3
Comunicar la present orde a l'Ajuntament de València i al Registre General de Béns d'Interés Cultural dependent del Ministeri de Cultura, perquè en prenguen coneixement i als efectes oportuns.
Disposició addicional única
La present orde s'ha d'inscriure en la secció primera de l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià.
Disposició final
La present orde s'ha de publicar en el Boletín Oficial del Estado i entrarà en vigor l'endemà de la publicació en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana.
València, 29 de juliol de 2008
La consellera de Cultura i Esport
Trinidad María Miró Mira
ANNEX I
DADES DEL BÉ
Denominació:
a) Principal: Palau de la Generalitat
b) Secundàries: en la història de València l'edifici ha sigut seu de les institucions següents, de les quals ha pres el nom:
- Casa de la Diputació del General del Regne de València (1421-1705).
- Reial Audiència (1750-1923).
- Diputació Provincial (1923-1982).
2. Descripció:
(Basada principalment els textos de Salvador Aldana i en el Pla director del Palau.)
a) Immoble objecte de la declaració
Donant a la plaça de la Mare de Déu, s'alça airosa la torrassa del Palau de la Generalitat, seu des del final del segle xv d'esta institució. A més del seu simbolisme polític, esta obra tardogòtica amb importants intervencions renaixentistes constituïx un dels millors exponents de l'arquitectura civil valenciana del període foral, on van intervindre els principals mestres del seu temps. Atesa la seua complexitat, pareix convenient seguir un orde cronològic per a la descripció de l'edifici. El text següent té com a base principalment l'obra El Palau de la Generalitat Valenciana, de Salvador Aldana, i el Pla director del Palau de la Generalitat.
L'edifici primitiu (1422-1480)
L'any 1418 els diputats de la Generalitat van decidir buscar un lloc fix per a fer les seues reunions periòdiques, i el 1421 van llogar al notari Jaume Desplà dos dependències d'una casa -"alberch"- a l'actual carrer Cavallers per a emprar-les com sales de reunions i escrivania. El lloc triat era bo perquè era prou cèntric, molt pròxim a l'antiga Casa de la Ciutat i a la catedral, seus del poder temporal i espiritual, respectivament. L'any següent, el 1422, es va comprar tot l'habitatge. L'edifici tenia unes dimensions molt modestes i disposava de les esmentades sales de reunions i escrivania, a més d'un estudi sobre l'estable.
En esta època es van dur a terme diferents obres d'adaptació i embelliment que no han arribat als nostres dies. El 1450 se cega una porta menor que hi havia al costat de la principal al carrer Cavallers i el 1456 es renova la façana posterior, que donava a l'actual plaça de Manises, amb l'obertura d'una gran porta i dos finestres. Alguns anys més tard, el 1476, es construïx un porxe sobre la coberta plana, amb un potent volada a imitació de la pròxima Casa de la Ciutat.
Primeres intervencions importants (1481-1511)
L'any 1481 es va posar a la venda la casa contigua a la seu de la Generalitat i els diputats van decidir adquirir-la per a poder ampliar l'edifici. Les obres de condicionament van ser dutes a terme per l'"obrer de vila" Francesc Martínez "Biulaygua", que havia sigut també autor d'algunes de les obres realitzades anteriorment. A més del treball d'obra, va ser feta una importantíssima obra de pedra picada per Pere Comte i Joan Yvarra, els quals havien contractat en la mateixa data l'obra de la Llotja. La seua actuació es concretà en una escala de pedra, actualment perduda, i en la realització de les façanes exteriors de l'edifici. La distribució en aquella època era la següent: vestíbul al carrer Cavallers, amb estables a l'esquerra i el paller a la dreta. Sobre els estables estava l'escrivania, en un entresòl, on s'accedia des d'una escaleta, i un arxiu. En el pis principal hi havia la sala de reunions i una "saleta", a les quals s'accedia per l'escala de pedra abans esmentada. Al costat d'esta última es va construir una capella de planta quadrada i coberta amb una volta de nou claus, com la de la Llotja, l'única finestra de la qual donava a un carreró estret al qual només s'accedia des de la plaça de Manises. Les restes d'este carreró van aparéixer quan, a mitjan segle xx, es van excavar els fonaments de l'ampliació de l'edifici. El retaule es va contractar, el 1483, amb el pintor Pere Cabanes.
El 1494 s'incorporà a l'obra l'experimentat pedrapiquer Joan Corbera, que en esta època va realitzar la portada de pedra de l'estudi o escrivania i el 1504 la del seu arxiu, amb arcs mixtilinis d'influència castellana. També va ser l'autor dels escuts de la sala que donen al carrer Cavallers. Respecte als mestres obrers d'esta primera etapa, cal mencionar, a més de Francesc Martínez, Miquel Ruvio, substituït el 1502 per Joan Mançano. També és important la intervenció dels pintors Simón de Gurrea i García de Carcastillo, els quals van decorar el sostre de l'arxiu amb figures "vulgarment dites del romà".
La gran renovació (1511-1515)
La distribució interna de l'edifici primitiu, que aprofitava les dependències de les antigues cases més o menys adaptades, va canviar totalment a partir de 1511. Estes obres les van dur a terme el mestre pedrapiquer Joan Corbera i el mestre obrer Joan Mançano, i Alegret com a fuster, substituït al poc de temps per Joan de Bas.
La intervenció va consistir a desmantellar l'antic i heterogeni pati, fruit d'unir els espais lliures de dos habitatges, per a donar lloc a l'actual. Es van desmuntar els cinc arcs de pedra i l'escala realitzada per Pere Comte, els quals van ser venuts posteriorment. Al seu lloc es construïren els dos amplis arcs i la bella escala que encara s'hi conserven. També es pensava ampliar la porta de la plaça de Manises per a donar-li una amplària igual a la del carrer Cavallers i afegir sobre les façanes un "apitrador ab murons". També s'hi van obrir noves finestres i s'hi van fer estances noves, de les quals se'n conserva bona part. Al carrer Cavallers es va construir la gran sala i la capella; a la plaça de Manises donaven tres estances del pis principal i d'altres menors dels estudis i la planta baixa. D'esta època és la coberta amb cassetons del denominat Estudi Daurat, començada per Joan Bas i acabada, en morir este, per Jordi Llobet. Joan Corbera donà traces per a les dos portades d'este estudi, i l'obra escultòrica quedà a càrrec de Jaume Vicent. La capella, actualment desapareguda, responia als cànons de l'arquitectura renaixentista, i en la decoració va intervindre l'escultor Lluís Monyós a partir de 1514.
Obra de la Torre i altres intervencions (1516-1600)
Al final de 1513 es va posar a la venda un altre edifici situat entre el Palau de la Generalitat i el carreró que separava la Casa de la Ciutat. Alguns anys més tard es va adquirir una altra casa contigua, que completava l'espai hui en dia ocupat per la torrassa. Les obres les començaren Joan Corbera i Joan Mançano, amb la col·laboració d'escultors com Jordi Llobet i Lluís Monyós i dauradors com Pere Bustamant i Martí Eiximenis. Es va alçar la planta baixa i els dos estudis de l'entresòl, coneguts posteriorment com a "sala gran daurada" i "sala xica daurada", que es van cobrir abans de 1520. El conflicte de les Germanies (1520-1524) marcarà un període d'inactivitat en les obres, que no es van reprendre fins a 1533. A partir d'esta data es farà càrrec de les obres el sacerdot i mestre constructor mossén Joan Baptista Corbera, fill de Joan Corbera. Dels treballs d'obra es va encarregar Joan Navarro; a més, es va fer la decoració dels teginats dels dos estudis, excel·lent labor de talla dirigida pel fuster oriolà Genís Llinares.
Sobre els dos estudis es continuà construint la "Sala Nova", per a la qual mossén Corbera va fer el 1538 set finestres emmarcades per una motlura perimetral i coronades amb frontons amb forma de petxina semblants als del pati del palau de l'Ambaixador Vich. Sobre estes finestres se'n va construir el mateix nombre de menors, de forma quadrada i amb una decoració plenament renaixentista, influïdes pel tractat de Serlio. Al final de 1540 s'encarregà a Genís Llinares la realització de la sostrada d'esta gran sala, amb un corredor o galeria perimetral que evoca el Saló del Tron del palau dels Reis Catòlics a l'Aljafería de Saragossa. La presència destacada de columnes en forma de canelobre delata la influència del tractat de Diego de Sagredo, publicat el 1526, a més de la tradició escultòrica del primer renaixement castellà. A la mort de Llinares el 1543, van ser els seus fills, Pere i Martí Llinares Blasco, els que es van fer càrrec de continuar l'obra, acabada entre 1562 i 1565 pel també fuster i escultor Gaspar Gregori. Als membres de la família Llinares i a Gregori s'atribuïx la rica decoració de talla i els plafons de fusta amb escenes que es repartixen per tot el sostre. Sobre la "Sala Nova" es va construir un porxe i una coberta plana amb ampit, que es desmuntà alguns anys després; el mestre encarregat de les obres va ser Joan Vergara.
El 1568 es feren els importants sòcols i el paviment amb ceràmica de Manises, elaborada per Joan Elies segons dissenys de "Joannes el pintor", segurament Joan de Joanes. El 1572 es va contractar el mestre Hernando de Santiago, nouvingut a la ciutat i coneixedor dels nous models que s'estaven introduint en les manufactures sevillanes. Després de 1575 va ser Juan de Villalba, procedent de Talavera, el que continuà la realització de decoració ceràmica de l'edifici.
L'any 1574 es decidix encarregar "a stall" la finalització de les obres de la torrassa, ja que s'estaven allargant massa, i es nomena el mestre fuster Gaspar Gregori "architector", encarregat de dirigir i gestionar les obres que es fan en l'edifici. Gregori serà autor de les traces i dels motles, i comptarà amb l'assessorament tècnic del pedrapiquer Miquel Porcar, que executa materialment l'obra amb la seua quadrilla. L'acabament de la torre, de caràcter netament renaixentista, està inspirat en les làmines del tractat de Serlio i presenta un nou cos de finestres quadrades, cornisa, àtic i balustrada clàssica coronada amb boles i pinacles. S'hi va afegir també un balcó de ferro perimetral sobre la cornisa que quedava davall l'àtic, realitzat per Joan Armaholea i Josep Monseu, així com un altre molt més elaborat, executat per Baptista Cerdà, per a la Sala Nova, a la cantonada del carrer Cavallers.
Alguns anys després els escultors Joan Marià i Baptista April van fer la portada que comunicava la «capella» i la «Sala Nova» (1590), seguint les traces proporcionadas el 1584 per Pere de Gorssari, encara que van introduir-hi algunes modificacions basades en el tractat de Vignola en la cara que donava a la «Sala Nova». El mateix any es decidirà decorar amb pintures les parets d'esta sala, i un any més tard s'arribarà a l'acord de representar els retrats dels diputats, labor que durà a terme el pintor Joan de Sarinyena. L'any següent van decidir incorporar els retrats dels components dels tres estaments, eclesiàstic, reial i militar, obres encarregades als pintors Vicent Requena, Joan de Sarinyena i Francesc Poço respectivament. Estes pintures van experimentar al llarg dels segles múltiples retocs a causa de problemes d'humitat i deterioracions diversos. Uns anys més tard es va encarregar un quadro de la Mare de Déu, que va concloure el pintor Bernadí Çamora el 1638, emmarcat per Josep Pedrós. La porta de la Sala la va fer Gregori el 1593.
Sembla que el 1592 es va decidir comprar l'altra casa limítrof al Palau, al costat de Sant Esteve, però finalment no es va arribar a cap acord. Es desconeix també com s'hauria resolt l'ampliació de l'edifici. En este sentit, alguns autors van proposar la hipòtesi de la segona torre, que es va construir en el segle xx i té una relació evident amb l'edifici contigu de la Casa de la Ciutat. Altres, com a Salvador Aldana, consideren que simplement s'haguera prolongat el cos de menor altura.
L'última època (1600-1700)
Al principi del segle es va realitzar un nou retaule per a la capella, que va substituir l'antic de Pere Cabanes. L'autor de les pintures va ser novament Joan de Sarinyena, i de l'escultura del marc es va encarregar el fuster Jaume Fontestat. També es van fer obres menors de manteniment i condicionament, com la intervenció als dos estudis daurats per a fer-los servir com a presó de cavallers, el 1611. L'any 1655 es va construir una sagristia per a la capella, aprofitant part de la cuina de la casa de l'escrivà, així com un gran cancell i noves portes per a la Sala Nova, realitzats pel fuster Joan Cassanya a partir de dibuixos de Llorenç Pareja i Gregori German. Finalment, el 1656 es va construir una nova portada a la façana del carrer Cavallers, segons un disseny del pintor Jeroni Espinosa inspirat en la sagristia del Col·legi del Corpus Christi. Els pedrapiquers Josep Escrivà i Esteve Girardo es van encarregar del treball i empraren pedra negra de les Alcubles, marbre blanc de la Valldigna i pedra de Riba-roja. També es van realitzar noves fulles de fusta per a les portes i es va allargar el balcó de la cantonada. El 1690 es va decidir substituir la portada gòtica de la plaça de Manises per una altra de similar a la del carrer Cavallers.
El 1718 es produïx l'abolició definitiva de la institució de la Generalitat i el 1750 es decidix el trasllat de l'Audiència al Palau de la Generalitat, i per eixe motiu es realitza una reforma per a adequar-la a l'ús; el mestre d'obres va ser Vicent Clemente. La reforma va consistir principalment a compartimentar les sales de la planta principal, incloent-hi la Sala Nova, i construir un balcó o galeria que donava al pati de la sala de la capella.
El 1830 l'arquitecte contractat per l'Audiència, Franco Calatayud, informa que una part de l'edifici presenta un estat ruïnosos i que el perill és imminent. Entre les obres que es van fer, destaquen:
- El rebaixament dels porxes de l'últim pis.
- Les compartimentacions amb barandats de les diverses sales.
- L'escala entre l'entresòl i l'antesala de les Sales del Crim i Civils.
- L'enlluït de la façana principal i la realització dels balcons.
- L'escala per a pujar a l'últim pis sobre la principal.
- La col·locació de tres balcons grans de ferro i quatre portes amb finestres noves al pis principal, a l'avantsala de la capella.
- La col·locació de quatre balcons al segon pis que dóna al carrer Cavallers i de tres balcons a la part de la plaça de Manises. La col·locació al pati de dos ampits de ferro amb dos portes finestres.
El 1871 el president de l'Audiència sol·licità a la Diputació la seua cooperació per a la reparació i restauració de la Sala Nova, però no se sap si esta obra va ser duta a terme.
A partir d'esta data es van realitzant obres de manteniment i reparació dirigides pels arquitectes provincials.
A partir de la segona dècada del segle xx, l'Audiència prepara el seu trasllat a l'antiga Duana, actual Palau de Justícia, i la Diputació, ubicada al palau del Temple, es trasllada al Palau de la Generalitat. A partir d'este moment s'ocupa l'arquitecte Vicente Rodríguez de les obres, les quals consistiran a recuperar l'edifici original, eliminant les transformacions realitzades en etapes anteriors i consolidant l'estructura de l'edifici.
A partir del 1941, l'avantprojecte de restauració i ampliació del Palau és redactat per l'arquitecte de la Diputació Luis Albert. Les obres suposen l'ampliació del cos central i la creació d'una nova torre al costat oest del volum. Es proposa la creació en part de la seua crugia central d'un pati descobert. Es crea un accés nou des de la plaça de Manises. Els elements arquitectònics de l'ampliació es fan "a l'estil" dels originals existents en la part antiga, escales de pedra, portades de pedra tallada, fusteria, teginats i cassetonats no estructurals, aplacats de pedra i plafons de fusta de les parets. Les obres van ser concloses el 1953.
A partir de 1982, quan l'edifici passa a ser seu de la Presidència de la Generalitat, l'arquitecte Alberto Peñín realitza el projecte de condicionament de l'edifici per a les noves dependències. Les actuacions d'este període amb repercussió en l'exterior de l'edifici són el cobriment dels dos patis, la creació d'escales d'emergència i pas i la instal·lació d'un nou ascensor. En els anys que resten del segle xx, i en els de principis del segle xxi, es realitzen diverses intervencions de rehabilitació i restauració de l'edifici.
b) Parts integrants:
El conjunt de l'edifici configurat amb les successives ampliacions, en les quals destaquen les façanes, les torres i els patis interiors i els salons.
Així mateix, són parts integrants de l'immoble els elements següents:
Ceràmica:
1. Núm. ident. 44.51.847-608-5508: Taulell. Representa circells simetritzats, acants diagonals, bandes de quart de cercle i mixtilínies grogues, fons blaus i taronges. Atribuït a taller valencià. S. XVI. 1574.
- Hi ha dos peces. La mateixa tipologia està present als plafons ceràmics que flanquegen el de Sant Jordi a la Sala Nova.
2. Núm. ident. 08.32.572-077-4673: Taulell. Representa circells, acants diagonals molt estilitzats, bandes planes blanques. Atribuït a taller valencià. S. XVI. 1574.
- Hi ha dos peces. La mateixa tipologia està present als plafons ceràmics de la Sala Nova.
3. Núm. ident. 67.41.256-100-3601: Taulell. Representa circells simetritzats, acants diagonals, bandes de quart de cercle amb emperlats. Atribuït a taller valencià. S.XVI. 1574.
- Hi ha dos peces. La mateixa tipologia està present als plafons ceràmics que flanquegen el de Sant Jordi a la Sala Nova.
4. Núm. ident. 98.84.041-607-7887: Taulell. Representa llaceries inspirades en models italians d'arabesc manierista, rosetes quarterades, acants estilitzats i bandes planes. Atribuït a taller de Talavera de la Reina. S.XVI. 1574.
- Hi ha dos peces. La mateixa tipologia està present als plafons de la Sala Nova.
5. Núm. ident. 31.61.017-166-8071: Taulell. Representa banda ampla diagonal que configura una xarxa octogonal, acants i circells. Atribuït a taller valencià. S.XVI. 1574.
- Hi ha dos peces. La mateixa tipologia està present als plafons ceràmics de la Sala Nova.
6. Núm. ident. 32.56.702-599-1240: Taulell. Representa circells blancs simetritzats. Atribuït a taller valencià. S.XVI. 1574.
- Hi ha dos peces. La mateixa tipologia està present als plafons ceràmics de la Sala Nova.
7. Núm. ident. 58.71.473-644-7212: Taulell. Representa taulell "de mitadad" blava i morada amb quadro blanc en angle. Anònim valencià. S.XVI.
- Hi ha un total de 56 peces. (En la cinquena planta, ampliació, costat nord, sostremort)
8. Núm. ident. 81.06.952-239-4544: Taulell. Representa acants diagonals en blau. Anònim de Talavera de la Reina. S.XVI. 1574.
- Hi ha una peça. (En la cinquena planta, ampliació, costat nord, sostremort)
9. Núm. ident. 02.96.028-586-7153: Taulell. Representa quadro central amb llaceries en els angles envernissats en blau i blanc. Anònim valencià. S.XVI.
- Hi ha un total de 26 peces. En el paviment de les habitacions de l'escrivà, situades a la primera planta, cos inicial, costat nord. Martínez Aloy va veure'n algunes disposades allí per a reemplaçar pèrdues de les originals i segurament procedents d'habitacions contigües.
10. Núm. ident. 51.17.238-677-3408: Taulell. Representa roseta geomètrica en el centre amb circells estilitzats en els angles, envernissat en blau sobre fons blanc. Atribuït a taller valencià. S.XVI-XVII.
- Hi ha un total de 110 peces. Originalment s'emplaçaven al paviment de les habitacions de l'escrivà, situades a la primera planta, cos inicial, costat nord. També s'emplacen al sotabalcó de la torre vella, primera planta, al costat que dóna a la façana sud.
11. Núm. ident. 59.88.478-142-1424: Taulell. Representa motius geomètrics "de creueta" envernissat en blau i blanc. Anònim valencià. S.XV-XVI
- Hi ha una peça. (En la cinquena planta, ampliació, costat nord, sostremort)
12. Núm. ident. 05.28.227-805-6743: Taulell. Representa banda ampla diagonal mixtilínia, ram amb flor, magrana, pera, raïm, tulipes. Atribuït a taller valencià. S.XVIII. 1750-1760.
Fusteria:
1. Núm. ident. 80.16.352-608-7043: Porta. Porta. Pere Linares Blasco. S.XVI. 1549-1552.
2. Núm. ident. 09.36.936-289-3856: Porta. Porta. Pere Linares Blasco. S.XVI. 1549-1552.
3. Núm. ident. 90.52.026-191-3850: Porta. Porta. Pere Linares Blasco. S.XVI. 1549-1552.
4. Núm. ident. 64.11.464-816-0811: Finestra. Finestra. Pere Linares Blasco. S.XVI. 1549-1552.
5. Núm. ident. 85.89.458-976-6094: Finestra. Finestra. Pere Linares Blasco. S.XVI. 1549-1552.
6. Núm. ident. 76.86.568-148-1337: Finestra. Finestra. Pere Linares Blasco. S.XVI. 1549-1552.
7. Núm. ident. 93.59.918-957-6737: Porta. Porta. Anònim. S.XVI.
8. Núm. ident. 44.58.236-141-1254: Porta. Porta. Gaspar Gregori. S.XVI. Cap a 1579.
Escala:
1. Núm. ident. 63.60.055-883-7472.95: Escultura en relleu. Conjunt d'escultura en relleu. Joan Corbera. S.XVI. 1511.
Escultura:
1. Núm. ident. 63.08.620-078-6729.67: Escultura en alt relleu. Representa macer del Palau de la Generalitat. Anònim. S.XVI.
2. Núm. ident. 92.63.179-553-4585.28: Escultura en alt relleu. Representa macer del Palau de la Generalitat. Anònim. S.XVI.
Reixes:
1. Núm. ident. 83.23.570-915-8962.56: Cancell. Cancell. Anònim. S.XVI.
2. Núm. ident. 69.40.957-817-7330: Barana. Barana. Baptista Cerdà, Gaspar Gregori. S.XVI. 1580-1585.
3. Núm. ident. 03.17.840-438-1440: Barana. Barana. Gaspar Gregori, Joan Armaholea, Josep Monseu. S.XVI. 1580-1581.
4. Núm. ident. 18.17.858-231-6560: Barana. Barana. Ferrando Armaholea, Lluís Mata. S.XVI. 1577.
5. Núm. ident. 10.77.299-163-8910: Pou. Pou. Luis Albert Ballesteros. S.XX. 1940-1952.
Portades:
1. Núm. ident. 90.18.992-406-8778.60: Element arquitectònic, portada. Portada. Anònim. S.XVI. Cap a 1537.
2. Núm. ident. 46.97.128-470-8654.55: Element arquitectònic, portada. Portada. Anònim. S.XVI. Cap a 1537.
3. Núm. ident. 95.15.752-192-5952.35: Element arquitectònic, portada. Portada. Joan Maria abril, Baptista abril, Pere de Grossari, Joan Sarinyena. S.XVI. 1591-1592 / S.XVII. 1638.
Teginats:
1. Núm. ident. 33.90.131-666-2483.01: Element arquitectònic, teginat. Teginat. Genís Linares, Joan Cardona, Joan de Joanes, Lluís Mata, Gaspar Requena, Lucas Bolainos. M.ZRA.7935-9677 / S.XVI. 1575.
2. Núm. ident. 75.42.331-652-4989.99: Element arquitectònic, teginat. Teginat. Genís Linares, Pere Linares Blasco, Lluís Mata. S.XVI. 1537-1542 / S. XVI. 1580.
3. Núm. ident. 59.29.746-980-8370: Element arquitectònic, teginat. Teginat. Jordi Llobet. S.XVI. 1513-1515.
4. Núm. ident. 07.57.074-968-2055: Element arquitectònic, cassetonat. Cassetonat. Anònim. S.XV-XVI.
5. Núm. ident. 60.25.026-586-9899: Element arquitectònic, teginat. Teginat. Anònim. S.XVI.
6. Núm. ident. 95.34.562-142-2528: Element arquitectònic, cassetonat. Cassetonat. Anònim. S.XVI.
7. Núm. ident. 75.21.857-952-2051.56: Element arquitectònic, cassetonat. Cassetonat. Anònim. S.XV-XVI.
8. Núm. ident. 51.56.494-230-8210.59: Element arquitectònic, teginat. Teginat. Genís Linares, Pere Linares Blasco, Martí Linares Blasco, Gaspar Gregori. S.XVI. 1540-1566.
9. Núm. ident. 21.35.919-513-3621: Element arquitectònic, teginat. Teginat. Luis Albert Ballesteros. S.XX. 1937.
10. Núm. ident. 85.13.007-935-6779: Element arquitectònic, teginat. Teginat. Anònim. S.XVI.
11. Núm. ident. 91.28.123-416-2955: Element arquitectònic, cassetonat. Cassetonat. Gaspar Gregori. S.XVI. Cap a 1571 / S.XXI.
12. Núm. ident. 01.18.934-782-8887: Element arquitectònic, teginat. Teginat. Anònim. S.XIX.
13. Núm. ident. 80.23.395-520-0979: Coberta. Coberta de quatre de quatre aiguavessos. Gaspar Gregori. S.XVI. Cap a 1580.
14. Núm. ident. 22.52.351-712-8677: Element arquitectònic, cassetonat. Cassetonat. Joan Bas. S.XVI. 1511.
15. Núm. ident. 22.84.292-502-3942: Element arquitectònic, cassetonat. Cassetonat. Anònim. S.XVI. Cap a 1511.
Escrivania:
1. Núm. ident. 18.33.916-436-7708: Escrivania. Escrivania i balustrada. Gaspar Gregori. S.XVI. 1579-1587.
Pica d'aigua beneita:
1. Núm. ident. 36.88.242-014-1463: Pica d'aigua beneita. Pica d'aigua beneita. Anònim. S.XVI-XVII.
Pintura mural:
1. Núm. ident. 25.56.820-117-9728.76: Conjunt de pintura mural. Sarinyena, J.; Pozzo, F.; Mata, L.; Mestre, V.; Requena "el Jove", V.
2. Núm. ident. 79.75.824-870-9672.98: Conjunt pintura mural. Vento Ruiz, J.
Retaule:
1. Núm. ident. 67.59.251-559-1518.17: Retaule amb pintura. Retaule. Sarinyena, J.; Fontestat, J.
c) Pertinences i accessoris que compartixen la condició de Bé d'Interés Cultural de l'immoble:
La selecció de pertinences i accessoris que a continuació s'enumera, s'ha elaborat tenint en compte criteris de:
a) Qualitat artística i autenticitat.
b) Vinculació històrica amb l'edifici.
Per a la selecció de les peces s'han consultat documents històrics relacionats amb el Palau de la Generalitat i els seus diferents usos.
Pintura:
1. Núm. ident. 23.70.010-805-5483: Pintura quadro. Un crucificat. Joaquim Sorolla Bastida. S.XIX. 1889.
2. Núm. ident. 23.62.320-510-3878: Pintura quadro. Representa crucificat. Francesc Ribalta. S.XVII.
3. Núm. ident. 91.27.385-403-7682: Pintura quadro. Representa Felip V. Pau Pontons. S.XVII-XVIII.
4. Núm. ident. 24.15.246-507-0413: Pintura quadro. Jaume I el Conqueridor. Pau Pontons. S.XVII-XVIII.
5. Núm. ident. 23.58.382-951-7049: Pintura quadro. Pere I de València i III d'Aragón el Gran. Pau Pontons. S.XVII-XVIII.
6. Núm. ident. 97.29.503-892-8747: Pintura quadro. Alfons I de València i III d'Aragó el Liberal. Pau Pontons. S.XVII-XVIII.
7. Núm. ident. 46.43.282-240-1963: Pintura quadro. Jaume II el Just. Pau Pontons. S.XVII-XVIII.
8. Núm. ident. 09.69.631-960-5503: Pintura quadro. Alfons II de València i IV d'Aragó. Pau Pontons. S.XVII-XVIII.
9. Núm. ident. 04.08.749-289-2647: Pintura quadro. Pere II de València i IV d'Aragó. Pau Pontons. S.XVII-XVIII.
10. Núm. ident. 91.82.851-490-0280: Pintura quadro. Joan I. Pau Pontons. S.XVII-XVIII.
11. Núm. ident. 76.03.738-409-1653: Pintura quadro. Martí l'Humà. Pau Pontons. S.XVII-XVIII.
12. Núm. ident. 23.22.482-449-6028: Pintura quadro. Ferran I l'Honest. Pau Pontons. S.XVII-XVIII.
13. Núm. ident. 80.60.589-561-5496: Pintura quadro. Alfons III de València i V d'Aragó, el Magnànim. Pau Pontons. S.XVII-XVIII.
14. Núm. ident. 61.86.295-716-7426: Pintura quadro. Joan II, el Cristià. Pau Pontons. S.XVII-XVIII.
15. Núm. ident. 01.34.154-392-7834: Pintura quadro. Ferran II. Pau Pontons. S.XVII-XVIII.
16. Núm. ident. 99.79.580-337-3906: Pintura quadro. Emperador Carles V. Pau Pontons. S.XVII-XVIII.
17. Núm. ident. 21.64.040-426-6907: Pintura quadro. Felip II el Prudent. Pau Pontons. S.XVII-XVIII.
18. Núm. ident. 46.69.290-430-9949: Pintura quadro. Felip III. Pau Pontons. S.XVII-XVIII.
19. Núm. ident. 14.99.824-622-3134: Pintura quadro. Felip IV. Pau Pontons. S.XVII-XVIII.
20. Núm. ident. 29.24.579-917-0305: Pintura quadro. Carles II d'Espanya. Pau Pontons. S.XVII-XVIII.
Mobiliari:
1. Núm. ident. 50.39.705-867-8777: Cadira de frare. Parella de cadires de frare. Anònim. S.XVI-XVII.
Tèxtil:
1. Núm. ident. 69.30.726-932-5374: Tapís. Representa cavaller i servent amb dames a cavall. Anònim. S.XVII.
2. Núm. ident. 62.39.759-738-4213: Tapís. Representa cavallers. Anònim. S.XVII.
3. Núm. ident. 09.51.019-243-8890: Frontal d'altar. Frontal d'altar. Felipe de la Torre, Silvestre de la Torre, Nicolás de la Torre, Pedro Gutiérrez. S.XVI. 1571-1577.
d) Béns mobles que s'han d'inscriure en la Secció Tercera de l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià.
Pintura:
1. Núm. ident. 88.98.054-792-9502: Pintura quadro. San Vicent teòleg. Josep Segrelles Albert. S.XX. 1950.
2. Núm. ident. 75.91.651-834-1289.49: Pintura quadro. L'últim dia de Sagunt. Francesc Domingo Marqués. S.XX. 1869.
3. Núm. ident. 76.33.831-458-2487: Pintura quadro. El Tribunal de les Aigües de València, 1808. Bernat Ferrandis Badenes. S.XIX. 1865.
4. Núm. ident. 53.73.664-940-7462: Pintura quadro. Fra Joan Gilabert Jofré emparant un boig perseguit pels xicons. Joaquim Sorolla Bastida. S.XIX. 1887.
5. Núm. ident. 26.19.079-173-8445: Pintura quadro. La ferida de Jaume de València. Salvador Martínez Cubells. S.XIX. 1868.
6. Núm. ident. 04.24.922-607-8242: Dibuix. El Palleter declarant la guerra a Napoleó. Joaquim Sorolla Bastida. S.XIX. 1884.
7. Núm. ident. 06.67.831-301-1380: Pintura quadro. Representa xiquet acampat. Josep Mongrell Torrent. S.XIX-XX.
8. Núm. ident. 62.73.629-753-7106: Pintura quadro. Jove. Aurora Valero Cuenca. S.XX. Cap a 1964.
9. Núm. ident. 89.17.166-134-86303: Pintura quadro. La germandat. J. Genovés Candel. S.XX.
10. Núm. ident. 88.52.223-221-3950: Pintura quadro. Representa valenciana amb pinta i mantellina. Josep Mongrell Torrent. S.XIX. 1894.
11. Núm. ident. 29.69.110-052-7886.32: Pintura quadro. Pescadores valencianes. Joaquim Sorolla Bastida. S.XX. 1903.
12. Núm. ident. 10.39.681-153-4603: Pintura quadro. Desembarcament de Francesc I, rei de França, al moll de València, fet presoner en la batalla de Pavia. Ignasi Pinazo Camarlench. S.XIX. 1876.
13. Núm. ident. 16.15.393-510-8963: Pintura quadro. El Palleter declarant la guerra a Napoleó. Joaquim Sorolla Bastida. S.XIX. 1884.
14. Núm. ident. 60.02.874-754-0945.81: Pintura quadro. Representa Isabel II adolescent. Anònim S.XIX.
15. Núm. ident. 90.84.597-923-8835.87: Pintura quadro. Isabel II xiqueta. Anònim. S.XIX.
16. Núm. ident. 14.88.583-528-8903: Pintura quadro. Representa Rei Joan Carles I. Luis Arcas Brauner. S.XX. 1976.
17. Núm. ident. 57.66.760-347-4480: Pintura quadro. Representa Alfons XIII. Josep Mongrell Torrent. S.XX. 1926.
18. Núm. ident. 25.53.946-453-7136: Pintura quadro. Amadeu I. Anònim. S.XIX.
19. Núm. ident. 37.15.409-989-8235: Pintura quadro. Isabel II. Anònim. S.XIX.
20. Núm. ident. 53.43.102-727-0878: Pintura quadro. Ferran VII. Anònim. S.XIX.
21. Núm. ident. 50.08.688-355-3554: Pintura quadro. Maria Cristina reina regent. Anònim. S.XIX.
22. Núm. ident. 29.30.145-975-6879: Pintura quadro. Alfons XII. Anònim. S.XX.
23. Núm. ident. 20.80.614-987-7445: Pintura quadro. Carles IV. Anònim. S.XVIII-XIX.
24. Núm. ident. 58.63.510-853-1858: Pintura quadro. Representa arxiduc Carles d'Àustria. Anònim. S.XVII.
25. Núm. ident. 15.05.490-676-4762: Pintura quadro. Carles III. Anònim. S.XVIII.
26. Núm. ident. 34.88.000-565-6154: Pintura quadro. Ferran VI. Anònim. S.XVIII.
27. Núm. ident. 47.86.675-633-8423: Pintura quadro. Corral de casa rica. Amadeu Roca Gisbert. S.XX.
28. Núm. ident. 31.65.799-098-3036.83: Pintura quadro. Retrat de dama. Agustí Esteve Marqués. S.XIX. 1806.
29. Núm. ident. 41.38.163-779-5811: Pintura quadro. Representa monarca. Anònim. S.XVII
30. Núm. ident. 72.97.314-422-2854: Pintura quadro. Representa reina. Anònim. S.XVII.
31. Núm. ident. 21.54.993-773-5723: Pintura quadro. Arlequí. Andrés Cillero. S.XX. 1960.
32. Núm. ident. 17.64.437-126-0733: Pintura quadro. Acadèmia del natural. Salvador Eladio Machancoses. S.XX. 1966.
33. Núm. ident. 54.07.653-917-2865: Pintura quadro. Retrat d'aristòcrata. Agustí Esteve Marqués. S.XIX. 1806.
34. Núm. ident. 56.84.003-478-8850: Pintura quadro. Representa Carles III. Anònim. S.XVIII-XIX.
35. Núm. ident. 16.86.181-467-3940: Pintura quadro. Després del bany. Juan Castañer Payá. S.XX. 1971.
36. Núm. ident. 81.01.063-520-0488: Pintura quadro. Representa paisatge. Joan Baptista Porcar Ripollés. S.XX.
37. Núm. ident. 46.63.574-900-9078: Pintura taula. Segovianes. Joan Genovés Candel. S.XX. 1951.
38. Núm. ident. 78.25.178-469-2755: Pintura quadro. Lectura del drama. Custodio Marco Semper. S.XX. 1952.
39. Núm. ident. 70.93.446-231-3409: Pintura quadro. Vella asseguda. Felipe Ballester Manuel. S.XX. 1952.
40. Núm. ident. 80.00.638-856-2124: Pintura quadro. Els tamarindes del jardí de Kika Gurahuer. Amadeu Roca Gisbert. S.XX. 1980.
41. Núm. ident. 20.15.938-811-2175: Pintura quadro. Pescador napolità tocant la mandolina. Josep Maria Fenollera Ibáñez. S.XIX. 1874.
42. Núm. ident. 36.92.610-391-3814: Pintura quadro. Un record del rei Jaume. Josep Maria Fenollera Ibáñez. S.XIX. 1876.
43. Núm. ident. 76.40.215-617-5672: Pintura taula. Sant Miquel. Atribuït a Fernando Llanos o deixeble del cercle dels Hernandos. S.XVI.
44. Núm. ident. 27.62.249-740-8652.13: Alfons XII adolescent. Gómez Niederleyner, G.
45. Núm. ident. 53.86.338-681-3832: La profecia de sant Vicent Ferrer relativa al papa Calixt III. Garnelo Fillol, I.
46. Núm. ident. 55.56.022-031-5676: Nu masculí, 1878. Pinazo, I.
47. Núm. ident. 49.01.956-999-5048: Nu masculí II. Pinazo, I.
48. Núm. ident. 89.39.152-790-8451: Nu femení, 1877. Pinazo, I.
49. Núm. ident. 24.01.743-064-1765: Nu femení II. Pinazo, I
Escultura:
1. Núm. ident. 25.05.181-863-9187: Escultura exempta. Representa rei Joan Carles I. Nassio Bayarri. S.XX.
2. Núm. ident. 12.66.433-528-5493: Escultura exempta i en relleu (ximenera). Marià Benlliure Gil i Mas Riera & Campins. S.XX. 1899-1901.
Mobiliari
1. Núm. ident. 99.29.193-371-7128: Bagul. Bagul. Anònim. S.XIX.
2. Núm. ident. 46.62.318-896-0573: Caixa. Caixa de nóvia. Anònim. S.XVII.
3. Núm. ident. 80.65.927-338-9999: Còmoda. Còmoda. Anònim. S.XVIII-XIX.
4. Núm. ident. 06.85.279-506-0750: Escriptori. Escriptori. Anònim. S.XVII.
5. Núm. ident. 64.84.280-409-3014: Bagul. Bagul. Anònim. S.XVII.
6. Núm. ident. 47.51.230-108-6293: Bagul. Bagul. Anònim. S.XVII-XVIII
7. Núm. ident. 02.36.542-206-1172: Escriptori. Escriptori. Anònim. S.XVII.
8. Núm. ident. 03.13.583-484-0029: Caixa. Caixa de nóvia. Anònim. S.XIX.
9. Núm. ident. 57.30.518-235-0370: Còmoda. Còmoda. Anònim. S.XVII.
10. Núm. ident. 05.27.302-493-1794: Cadira de frare. Cadira de frare amb escut d'armes de la Corona d'Aragó. Anònim. S.XVI-XVII.
11. Núm. ident. 43.50.750-409-4989: Butaques. Parella de butaques estil regència. Anònim. S.XIX
12. Núm. ident. 53.46.209-742-3794: Taula. Taula de bufet tipus llentilla. Anònim. S.XVI-XVII.
13. Núm. ident. 70.59.086-651-4402: Paperera. Paperera. Anònim. S.XVII.
14. Núm. ident. 25.39.588-031-0750: Escriptori. Escriptori. Anònim. S.XVII.
Rellotges:
1. Núm. ident. 43.83.377-812-5856: Rellotge de peu. Rellotge de peu. Thomas Cartwrigt. S.XVIII-XIX.
2. Núm. ident. 58.65.124-226-1641: Rellotge de taula. Rellotge de taula. L.T.Oudín. S.XIX.
3. Núm. ident. 94.73.198-736-0963.32 / 0181.01 / 0181.02 / 0181.03: Conjunt de rellotge i canelobres. Relingo hermanos i anònim francés. S.XIX.
Tèxtil
1. Núm. ident. 07.12.668-842-8518: Tèxtil. Tèxtil amb franges roges i grogues que simbolitzen l'escut de València. Anònim. S.XIX.
2. Núm. ident. 45.90.659-695-9088: Estendard. Representa escut d'Espanya i de la província de València. Anònim. S.XIX. Cap a 1833.
3. Núm. ident. 76.52.017-414-4939: Tapís. Representa escena mitològica. Anònim. S.XX.
e) Delimitació de l'entorn afectat:
Justificació de la delimitació proposada:
El Palau es troba immers en l'àmbit del Conjunt Històric de la Ciutat de València, declarada Bé d'Interés Cultural pel Decret 57/1993, de 3 de maig de 1993 (DOGV 10.5.1993 i BOE 7.9.1993) amb el número de registre en l'Inventari del Ministeri de Cultura C-C-56-0819983 i en l'àmbit del Pla Especial de Protecció i Reforma Interior de la Seu Xerea, aprovat definitivament per l'acord plenari de l'Ajuntament de València el 18.12.1992 (BOP 26.02.1993). L'entorn immediat del Palau es troba en els àmbits del Pla Especial de Protecció i Reforma Interior Barri del Carme, l'aprovació definitiva del qual va ser el 9.5.1991 (BOP 18.6.1991), i del Pla Especial de Protecció i Reforma Interior Mercat, amb aprovació definitiva del 19.2.1993 (BOP 19.5.1993 i DOGV 13.4.1993).
El Pla General de València establix un entorn de protecció conjunt per a diversos monuments: l'església catedral de Santa Maria, la Reial Basílica de la Mare de Déu, el Palau de la Generalitat, el palau de la Batlia, el palau del Marqués de l'Escala, l'Almodí, el palau del Berbedel, l'església parroquial de Sant Esteve, el palau dels Escrivà, la Casa Vestidor i la torre de Sant Bartomeu.
D'este entorn es concreta el corresponent al Palau de la Generalitat, segons els criteris següents, establits en la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat Valenciana, del Patrimoni Cultural Valencià, per als entorns de protecció en àmbits urbans:
- Parcel·les que limiten directament amb la que ocupa el bé, i en les quals qualsevol intervenció que es realitze puga afectar-lo visualment o físicament.
- Parcel·les que donen al mateix espai públic que el bé i que constituïxen l'entorn visual i ambiental immediat, i on qualsevol intervenció que es realitze puga suposar una alteració de les condicions de percepció del bé o del caràcter patrimonial de l'àmbit urbà en què s'ubica.
- Espais públics en contacte directe amb el bé i les parcel·les enumerades anteriorment i que constituïxen part del seu ambient immediat, accés i centre del gaudi exterior.
- Espais, edificacions o qualsevol element del paisatge urbà que, a pesar de no tindre una situació d'immediatesa amb el bé, n'afecten de forma fonamental la percepció o constituïsquen punts clau de visualització exterior o del seu gaudi paisatgístic.
- Perímetres de presumpció arqueològica, susceptibles de troballes relacionades amb el bé d'interés cultural o amb la contextualització històrica de la seua relació territorial.
Descripció de la línia delimitadora:
Origen: Intersecció de l'eix del carrer Cavallers amb l'eix del carrer dels Borja, punt A.
Sentit: Antihorari.
Línia delimitadora: Des de l'origen, la línia seguix per l'eix del carrer Cavallers, incorpora les parcel·les 03 de l'illa cadastral núm. 57769, les 07 i 01 de l'illa 57991, 01 i 02 de la 57427 i 01, 02 i 03 de la 58515. La línia continua per l'eix del carrer Forn dels Apòstols, creua la plaça de la Mare de Déu i incorpora la basílica de la Mare de Déu dels Desemparats. Creua el carrer Almodí i incorpora les parcel·les 02 de l'illa 59077, 03 i 04 de la 59588, 04 i 05 de la 58016. Creua el carrer Comte Almodóvar i incorpora la parcel·la 05 de l'illa 58551, travessa la parcel·la 03 de la mateixa illa i incorpora la 06 fins a eixir a l'eix del carrer Samaniego, pel qual continua fins al carrer Serrans; creua este carrer per a incorporar la parcel·la 07 de l'illa 57128 i seguix per l'eix del carrer Concòrdia i pel del carrer dels Borja fins al punt d'origen.
f) Normativa de protecció del Palau i del seu entorn
Monument:
Article 1. Totes les intervencions en el monument han d'estar subjectes a l'autorització de la conselleria competent en matèria de cultura, d'acord amb l'article 35 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, que s'haurà d'emetre de conformitat amb els criteris de l'article 38 de la dita llei i en desplegament de les directrius d'intervenció establides en el Pla director del Palau de la Generalitat, (document 3, apartat 5.1.2, pàgines 14 a 17), coordinat pel tècnic de la Inspecció de Patrimoni de la Conselleria de Cultura José Manuel Montesinos i objecte d'informe favorable per part de la Direcció General de Patrimoni Cultural Valencià i Museus, que es transcriuen a continuació:
"Façanes i cobertes del Palau:
Les façanes i la coberta de tots els cossos de l'edifici, 'torre vella', cos inicial i cos ampliació, són elements que mantenen les seues característiques i constituïxen una unitat estilística i formal que s'ha de mantindre i conservar. Es considera que només hi són possibles les intervencions encaminades a la conservació i restauració d'estos elements, eliminant al mateix temps elements impropis o instal·lacions que els afecten.
Torre Vella:
A la 'torre vella', les actuacions que es poden realitzar són de restauració i conservació en totes les plantes de la torre. No s'hi admeten intervencions que suposen la compartimentació interior dels espais, a excepció de la sala de la planta semisoterrani (SA0400SSVE) i la sala sotacoberta (SA0200P4VE), en què es poden fer actuacions de reforma o adequació de l'espai, incloent-hi la compartimentació, sempre que permeten la lectura unitària de l'espai a través del manteniment de la continuïtat dels sostres, sòls, buits dels paraments que donen a les façanes o al 'pati vell', etc., i que la seua disposició no afecte els valors dels elements d'interés patrimonial assenyalats o a la seua percepció.
Cos inicial:
En el cos inicial, respecte de les característiques o condicions que s'han d'aplicar a les actuacions que es vulguen realitzar, distingirem tres zones:
- La primera zona, en què s'inclou el 'pati vell'i vestíbuls (PA0200PBIC i VE0100PBIN, VE0300PBIS) i les sales de l'entresòl 'escrivania'(SA0600ESIS), 'estudi vell'(SA0300ESIN), 'estudi daurat'(SA0500ESVE) i el 'retret daurat'(SA0400ESVE). Al primer pis, el vestíbul (SA1100P1IC), la 'sala de la capella'(SA0600P1IS) i les sales que donen a plaça de Manises (SA0300P1IN i SA0400P1IN).
Les actuacions que es poden realitzar en estos espais són de restauració, conservació i adequació i modernització de les instal·lacions, però no s'hi admetran intervencions que suposen la compartimentació interior dels espais eliminant els elements que alteren o desvirtuen actualment la concepció unitària de l'espai o altres elements impropis.
Respecte a la coberta que cobrix el 'pati vell'des de fa vint anys, renovada recentment segons un projecte de 2003, és un dels objectes específics d'este pla l'anàlisi dels usos del 'pati vell'. Tenint en compte l'estudi aportat, en els apartats corresponents es considera que el Palau i l'ús a què es destina, des del restabliment de la democràcia requerix un espai d'àmplies dimensions i superfície, cobert per a fer recepcions, actes multitudinaris i servir de teló de fons al president de la Generalitat en la realització d'actes de trobada, recepcions de personalitats i molts altres actes representatius que exigix la institució. Donar cabuda a esta activitat requerix l'existència d'una gran sala a l'edifici, amb accés pròxim per a facilitar un desallotjament ràpid. A més, esta zona no ha d'estar pròxima a les dependències del president per motius de seguretat. Este espai ha de permetre muntar i desmuntar instal·lacions provisionals amb facilitat, sense afectar els béns mobles. Es tracta d'una necessitat manifesta des de fa més de vint anys i l'únic espai que posseïx estes condicions és el 'pati vell', juntament amb els vestíbuls d'accés. Per això es considera que l'ús del pati està justificat sempre que es mantinga l'ús actual de l'immoble.
Per tant, es considera que l'actual coberta, o qualsevol cobriment del pati, ha de ser considerada com una solució de caràcter temporal, reversible i recuperable en el moment en què l'ús de l'edifici no requerisca les condicions d'un espai cobert. De la mateixa manera, es considera que ha de mantindre's la ventilació natural del pati, aspecte que es du a terme amb el tancament actual, perquè incorpora un sistema motoritzat que permet regular l'obertura lateral de les finestres de vidre que constituïxen els tancaments laterals de la coberta.
No obstant això, cal assenyalar per a pròximes intervencions o substitucions que sempre que els avanços de la tècnica ho permeten, a més d'utilitzar solucions reversibles i practicables la solució haurà de permetre l'obertura o el tancament total de l'espai cobert, segons ho requerisquen les necessitats. Quan la tècnica permeta aconseguir este equilibri, podrà combinar-se l'ús requerit en este espai amb la possibilitat de contemplar el pati, quan així es requerisca, sense una coberta artificial.
- La segona zona, en què s'inclou la sala arcuació de la segona planta, que dóna al carrer Cavallers (SA0400P2IS). Este espai admet, a més de la restauració i conservació dels seus elements, actuacions de reforma o adequació de l'espai, incloent-hi la compartimentació, sempre que la solució adoptada permeta la lectura unitària de l'espai a través del manteniment de la continuïtat dels sostres i buits dels paraments que donen a les façanes o al 'pati vell', i que estos elements no afecten els valors dels elements d'interés patrimonial assenyalats o la seua percepció.
La sala de la planta entresòl, l''arxiu vell'(SA1100ESIC) i la sala arcuació de la segona planta que dóna a la plaça Manises (SA0300P2IN), tenint en compte que han sigut transformats substancialment i que els elements interiors no es mantenen, excepte la disposició i les característiques de les obertures de finestra que donen a la façana exterior i al 'pati vell'. Les actuacions que es podrien realitzar admetrien l'adequació i modernització de les instal·lacions i la reforma i readequació de l'espai, i fins i tot la compartimentació, sense afectar els paraments que donen a les façanes exteriors i interiors i la percepció individual de les obertures que s'hi mantenen.
- La tercera zona, en què s'inclouen els espais de la planta semisoterrani. En estos espais són compatibles amb els valors d'estes sales totes les actuacions de reforma, adaptació i rehabilitació de l'espai i de les instal·lacions. S'ha de tindre en compte que cap d'estes actuacions ha d'afectar la composició i percepció de les obertures pertanyents a les façanes.
Cos ampliació
En el cos ampliació, respecte de les característiques o condicions que s'han de tindre en compte en les actuacions que es vulguen realitzar, distingirem dos zones:
La primera zona esta composta pels espais corresponents al vestíbul, l'escala de la torre nova i el pati nou (VE0400PBAW; BE0500PBAC; i PA0900ESAC) de la planta baixa i de la primera i segona plantes, com els vestíbuls d'accés a l'escala principal. Estos espais es consideren representants dels valors de l'actuació d'Albert. Les actuacions compatibles són de restauració i conservació i no admeten intervencions d'espai que suposen la compartimentació interior dels espais.
Respecte de la coberta del pati nou, es considera també una actuació de caràcter temporal que hauria d'eliminar-se en el moment en què l'ús de l'edifici no requerisca les condicions d'un espai cobert.
A la resta de les sales del cos ampliació, destinades des del seu origen a espais administratius, són compatibles les actuacions de conservació, restauració, reforma i realització de noves instal·lacions i actuacions de compartimentació dels espais, sempre que no afecten la percepció de les obertures de la façana i l'estructura principal dels murs de càrrega dels espais definits i que es mantinguen o es traslladen els elements ressenyats d'interés dins de la sala per a la conservar-los.
La planta semisoterrani de tota l'edificació ha sigut bastant transformada pel fet que es dedica majoritàriament a albergar instal·lacions de qualsevol tipus. En este cas els espais admeten totes les actuacions de reforma, adaptació i rehabilitació de l'espai i de les instal·lacions. S'ha de tindre en compte que cap d'estes actuacions haurà d'afectar la composició i percepció dels buits pertanyents a les façanes."
Article 2. Els usos permesos són tots els que siguen compatibles amb la posada en valor i el gaudi patrimonial del Bé i contribuïsquen a la consecució dels dits fins. L'autorització particularitzada d'ús s'ha de regir pel que disposen els articles 18 i. 35 de la Llei del Patrimoni Cultural Valencià.
Entorn de protecció:
Article 3. De conformitat amb el que disposa l'article 35 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, qualsevol intervenció que pretenga abordar-se en l'entorn de protecció del monument, requerix l'autorització prèvia de la conselleria competent en matèria de cultura. Esta autorització s'ha d'emetre d'acord amb els criteris establits en la present normativa, i per als aspectes no previstos en esta, per mitjà de l'aplicació directa dels criteris previstos en l'article 39 de la llei esmentada. La present normativa ha de regir amb caràcter provisional fins que es revisen els plans especials vigents en este entorn, d'acord amb el que establix la disposició transitòria segona de la llei mencionada, i obtinguen validació patrimonial.
Totes les intervencions requerixen per al tràmit d'autorització la definició precisa de l'abast, amb la documentació tècnica que per la seua especificitat els corresponga, i amb la ubicació parcel·lària i el suport fotogràfic que permeta constatar la situació de partida i la seua transcendència patrimonial.
Article 4. Sense perjuí del que disposa l'article anterior, per mitjà d'un informe tècnic municipal sospesat, es podrà derivar la no-necessitat del tràmit d'autorització previ en actuacions que se situen fora del present marc normatiu per falta de transcendència patrimonial, com seria el cas de les obres i instal·lacions dirigides a la mera conservació, reparació i decoració interior d'estos immobles.
En estos casos, l'Ajuntament haurà de comunicar a esta administració en el termini de deu dies la concessió de la llicència municipal, adjuntant com a mínim l'informe tècnic que es menciona en el paràgraf anterior, un pla d'ubicació i el suport fotogràfic que permeta constatar la situació de partida i la seua falta de transcendència patrimonial.
Article 5. La contravenció del que preveuen els articles anteriors determinarà la responsabilitat de l'Ajuntament en els termes establits en l'article 37 de la Llei del Patrimoni Cultural Valencià.
Article 6. Criteris d'intervenció
Cal ajustar-se al que disposen els plans especials vigents per al dit entorn:
- Pla Especial de Protecció i Reforma Interior de la Seu Xerea, aprovat definitivament per acord plenari de l'Ajuntament de València el 18.12.1992 (BOP 26.02.1993).
- Pla Especial de Protecció i Reforma Interior Barri del Carme, l'aprovació definitiva del qual va ser el 9.5.1991 (BOP 18.6.1991).
- Pla Especial de Protecció i Reforma Interior Mercat, amb aprovació definitiva de 19.2.1993 (BOP 19.5.1993 i DOGV 13.4.1993).
Article 7. Els edificis tradicionals de l'entorn anteriors a 1940, per l'alt valor ambiental i testimonial d'una arquitectura i tipologia que el caracteritza, hauran de mantindre les façanes visibles des de la via pública, preservant-ne i restaurant-ne els caràcters originaris.
Article 8. En qualsevol intervenció que afecte el subsòl de l'immoble o el seu entorn de protecció, resulta d'aplicació el règim tutelar establit en l'article 62 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià per a la salvaguarda del patrimoni arqueològic.
Règim de les pertinences i accessoris i dels béns mobles inventariats:
Art. 9. Les pertinences i accessoris indicats en l'apartat c del present annex, que compartixen la naturalesa jurídica de l'immoble, estan subjectes al règim que per als béns mobles d'interés cultural establix la secció tercera del capítol III del títol II de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià.
Art. 10. Els béns mobles assenyalats en l'apartat d del present annex s'han d'inscriure en la secció tercera de l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià, i s'han de regir pel que disposa la secció segona del capítol IV del títol II de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià.