Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 6207, del 16-02-2010 (2010/1098)

Notificació de la sentència 782 dictada en el rotlle d'apel·lació 699/09 dimanant del judici verbal 445/09 tramitat pel Jutjat de Primera Instància 23 de València.
-------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   6207

Data del DOGV
:   16-02-2010

Secció del DOGV
:   IV. ADMINISTRACIÓ DE JUSTÍCIA

Número del document
:   2010/1098


Data del document
:   01-02-2010

Organisme emissor
:   Audiència Provincial de València

Tipus de document
:   Edicte

Notificació de la sentència 782 dictada en el rotlle d'apel·lació 699/09 dimanant del judici verbal 445/09 tramitat pel Jutjat de Primera Instància 23 de València. [2010/1098]  
Rotlle d'apel·lació 09-0699   
Eugenia Rosa Martín Landete, secretària de la Secció Sisena de l'Audiència Provincial de València, done fe:   
Que en el rotlle d'apel·lació a què es fa referència s'ha dictat la resolució que, literalment, diu així:   
«Sentència número 782   
- Presidenta: María Mestre Ramos.   
- Magistrats:   
· María Eugenia Ferragut Pérez.  
· José Francisco Lara Romero.   
València, 30 de desembre de 2009   
La Secció Sisena de l'Audiència Provincial de València, integrada pels magistrats que s'indiquen al marge, sent-ne ponent María Mestre Ramos, ha vist el present recurs d'apel·lació interposat contra la sentència de data 11 de juny de 2009, dictada en les actuacions de judici verbal 445-09, tramitades pel Jutjat de Primera Instància número 23 de València.   
Han sigut part en el recurs, com a apel·lant demandant, Alicia Marta de la Rúa Navarro, representada per la procuradora dels tribunals María Consuelo Gomis Segarra, assistida del lletrat Vicente Guilarte Gutiérrez; com a apel·lada demandada, la Direcció General de Registres i del Notariat (DGRN), no compareguda davant d'aquest tribunal; apel·lada demandada, Manuel Ángel Rueda Pérez, representada per la procuradora dels tribunals Carmen Roda Armengot i assistida pel lletrat José María García García; apel·lada demandada, Blanca España Medina i Luis Ferrer Vidal, no compareguts davant d'aquest tribunal.   
Antecedents de fet   
1. La sentència de data 11 de juny de 2009 conté la dispositiva següent:  
"Estime l'excepció de falta de legitimació activa d'Alicia María de la Rúa Navarro, representada per la procuradora Consuelo Gomis Segarra, per a impugnar judicialment la Resolució de la Direcció General de Registres i del Notariat, de data 10 de desembre de 2009, desestime la demanda per aquesta contra la Direcció General dels Registres i del Notariat, representada i assistida per l'advocat de l'Estat Javier Gómez Ferrer Senent, procediment en què intervenia com a tercer el notari de València Manuel Ángel Rueda Pérez, representat per la procuradora Carmen Rueda Armengol, i deixe imprejutjat el fons de l'assumpte. No pertoca fer expressa imposició de les costes causades".   
2. La sentència dictada va establir que Alicia de la Rúa exercita acció tendent a obtindre la declaració de nul·litat de la Resolució dictada el 10 de desembre de 2008, mitjançant la qual es resol el recurs plantejat davant de la DGRN pel notari Manuel Ángel Rueda davant de la negativa de la registradora de la propietat accidental de Massamagrell a inscriure una escriptura atorgada per aquest l'11 de juliol de 2007.   
L'advocat de l'Estat va al·legar la falta de legitimació activa i, de conformitat amb l'article 328 de la Llei Hipotecària, SAP Toledo, Secció Primera, de 14 de juliol de 2008, SAP Granada, Secció Tercera, de 4 de desembre de 2008, contra la SAP València, d'1 d'octubre de 2008, atés que no s'ha acreditat que la resolució impugnada afecte un dret o interés directe de la senyora De la Rúa procedeix negar la legitimació activa. No es fa expressa imposició en costes.  
3. Notificada la sentència, Alicia María de la Rúa Navarro, amb la preparació prèvia, va interposar un recurs d'apel·lació en què al·legava, en síntesi, en primer lloc, la infracció dels articles 443 i 185 de la Llei d'Enjudiciament Civil, per la qual cosa procedeix declarar la inutilitat del tràmit verbal si bé, en benefici del principi d'economia processal, no en resulta procedent la reiteració. En segon lloc, quant a la falta de legitimació activa, és més coincident amb les sentències dictades per l'AP València i, en tercer lloc, es realitza una reflexió final sobre la del notari en el procés ja que s'accepta la seua legitimació.  
Se sol·licita que s'estime la legitimació de l'actora i, entrant en el fons, que s'estime la demanda.   
4. El Jutjat ho va traslladar a la part contrària, Manuel Rueda Pérez i l'advocat de l'Estat, que van presentar un escrit d'oposició en què sol·licitaven la confirmació de la sentència.   
5. Les proves que s'han practicat en primera instància i que són objecte de nova valoració pel tribunal han sigut:   
1. Documental.  
6. Una vegada rebudes les actuacions per aquest tribunal, es va assenyalar el dia 16 de desembre de 2009 per a la deliberació i votació, que es va efectuar, i a continuació va quedar per a dictar una resolució.  
7. S'han observat les prescripcions legals.   
Fonaments de dret   
S'accepten els fonaments de dret de la resolució apel·lada en allò que no s'oposa als continguts en aquesta:   
1. La qüestió plantejada per la part apel·lant, Alicia María de la Rúa Navarro, en virtut del recurs d'apel·lació és, si procedeix, estimar la infracció dels articles 443 i 185 de la Llei d'Enjudiciament Civil; si procedeix, desestimar l'excepció de falta de legitimació activa i, en tercer lloc, si s'entra en el fons de l'assumpte, si procedeix, declarar la nul·litat de la resolució dictada per la Direcció General de Registres i del Notariat, de data 10 de desembre de 2008.   
2. El primer motiu del recurs postula la declaració d'infracció en el procediment dels articles 443 i 185 de la Llei d'Enjudiciament Civil, ja que no es va permetre a la part procedir a formular al·legacions sobre les excepcions plantejades en contrari, encara que sense postular cap conseqüència jurídica pel que fa a la infracció esmentada.   
És cert que l'article 443 de la Llei d'Enjudiciament Civil estableix la de sentir el demandant davant de l'al·legació per la d'"un fet o circumstància que puguen obstar la vàlida prossecució i terminació del procés amb sentència sobre el fons". No obstant això, en el present cas no es considera, a la vista de les contestacions a la demanda formulades per les parts demandades, que aquestes comporten al·legar alguna qüestió que impedisca entrar a conéixer el fons de l'assumpte, atés que totes aquestes afecten el fons de la qüestió debatuda, començant per la falta de legitimació activa ad causam i concloent per la validesa o no de la qualificació negativa del registrador de la propietat revocada per la Direcció General de Registres i del Notariat.   
3. El segon motiu del recurs postula la desestimació de l'excepció de falta de legitimació activa.   
La resolució de la present qüestió ha de nàixer del concret contingut del paràgraf quart de l'article 328 de la Llei Hipotecària, que té la redacció següent:   
"No tenen legitimació per a recórrer la resolució de la Direcció General, el Col·legi de Registradors de la Propietat i Mercantils d'Espanya, el Consell General del Notariat i els col·legis notarials. El notari autoritzant del títol, o el seu successor en el protocol, així com el registrador de la propietat, mercantil i de béns mobles, la qualificació negativa del qual haguera sigut revocada mitjançant una resolució expressa de la Direcció General dels Registres i del Notariat, en podran recórrer la resolució quan aquesta afecte un dret o interés de què siguen titulars. El jutge coneixedor del recurs interposat podrà exigir al recurrent la prestació de caució o fiança per a evitar qualsevol perjudici a l'atorgant de l'acte o negoci jurídic que haja sigut qualificat negativament".  
I davant d'aquesta qüestió, el tribunal ha de fixar que hi ha doctrina de les nostres audiències provincials contradictòries. Així podríem esmentar com a estimatòries de la legitimació activa del registrador de la propietat per a recórrer les resolucions de la Direcció General de Registres i del Notariat, entre altres, la dictada per la Secció Novena que ho ha dit en la sentència de data 29 d'abril de 2009, número 103/2009, recurs 81/2009, sent-ne ponent Gonzalo Caruana Font de Mora.  
"Tercer. La primera qüestió que cal tractar, pel que fa a la demanda inicial, és la falta de legitimació tant del registrador que va subscriure el plec esmentat com de la registradora que, compareguda posteriorment, el Jutjat Mercantil la va admetre amb aquesta qualitat per tindre un interés directe i legítim que després en la sentència se li denega.  
Certament, la legitimació dels registradors, per a aquest cas mercantils, per a l'exercici de l'acció establida en l'article 328 de la Llei Hipotecària, és una qüestió ja tractada i solucionada per aquesta sala en diverses resolucions, totes aquestes resolent recursos d'apel·lació contra el Jutjat Mercantil 2 d'aquesta ciutat.  
La decisió del jutge es basa en el criteri fixat en la SAP Valladolid (Secció 1.ª), de 17 d'octubre de 2003, i en la interpretació de l'article 328 de la Llei Hipotecària, d'acord amb l'exposició de motius de la Llei 24/2005, en el fet que el registrador únicament pot entaular l'acció quan està afectat per un dret o interés concret del qual siga titular, que el jutge de primera instància estima no concorre en aquest cas, a excepció del pronunciament relatiu a l'advertència pública d'obertura d'expedient disciplinari.  
Aquest raonament és erroni i la sala ni l'accepta ni el comparteix. D'entrada, el suport jurisprudencial del que jutja resulta inconsistent ja que es basa en una única sentència que està dictada sobre la base de la normativa precedent a la reforma legal operada per la Llei 24/2005, UXH 4675/171123, i per tant inaplicable.  
En segon lloc, no es té en compte la contradicció manifestada en aquest punt entre la dicció literal de l'exposició de motius de la Llei 24/2005 i el text literal del precepte (article 328), per la qual cosa el criteri interpretatiu del jutge resulta deficient i, finalment, perquè és plenament contradictori negar legitimació al registrador per a entaular l'acció de l'article 328 de la Llei Hipotecària, perquè a instància seua es revise la resolució del centre directiu però, en canvi, afirmar-li-la per a utilitzar aquesta acció judicial a l'efecte dels pronunciaments referents a l'advertència de sanció inclosos en la resolució.  
Per aquestes raons aquesta sala exposa, a continuació, els raonaments i les cites jurisprudencials que representen, actualment, la línia molt majoritària en la present qüestió i que està afermada en la darrera sentència disposada sobre aquest tema, de data 16 de juliol de 2008 (rotlle 264/08), en la qual fixem:  
'La interlocutòria recorreguda denega legitimació activa a la registradora mercantil per a l'exercici de l'acció, per una interpretació restrictiva de l'article 328-IV de la Llei Hipotecària en relació amb l'exposició de motius de la Llei 24/05 i no haver al·legat i concretat la responsabilitat certa en què pot incórrer la registradora de mantindre's la resolució de la Direcció General dels Registres i Notariat objecte de recurs; entenent el jutge mercantil que la mera invocació d'aquest principi de responsabilitat o de funcionament de l'institut registral, com a fonament legitimador per a l'exercici de l'acció, convertiria el caràcter excepcional del seu exercici, de manera general, una situació no volguda pel legislador'.  
La sala no pot compartir els arguments de la interlocutòria del Jutjat Mercantil i accepta els al·legats exposats en el recurs d'apel·lació, perquè signifiquen una interpretació excessivament rigorista de la norma legal que determina en conclusió negar legitimació per a l'exercici de l'acció al registrador mercantil quan efectivament la llei li reconeix per la seua condició i qualitat, legitimació per a acudir als tribunals a l'efecte del seu plantejament.  
Portem ací la línia constant en defensa del principi pro actione fixada pel Tribunal Constitucional, vinculant d'acord amb l'article 5.1 de la Llei Orgànica del Poder judicial, YVP 7372/8754, i assenyalarem entre les seues resolucions la sentència de 17 de juliol de 2006, JJF 8461/112606, on s'afirma:  
'Més en concret, i pel que fa a la decisió d'inadmissió per mancança de legitimació activa, aquest tribunal ha destacat que, en concedir l'article 24.1 de la Constitució espanyola el dret a la tutela judicial efectiva a totes les persones que són titulars de drets i interessos legítims, està imposant als òrgans judicials l'obligació d'interpretar amb amplitud les fórmules que les lleis processals utilitzen en l'atribució de la legitimació activa per a accedir als processos judicials, resultant censurables aquelles apreciacions judicials de falta de legitimació que no tinguen base legal o suposen una interpretació arbitrària, irraonable o excessivament restrictiva de la disposició legal aplicable al cas contrari a l'efectivitat del dret fonamental'.  
Així, en aquest cas, la interpretació rigorista i excessivament restrictiva per part del que jutja el precepte substantiu indicat, ha determinat impedir a la demandant l'exercici del dret fonamental de la tutela judicial efectiva.  
Les normes legals, d'acord amb l'article 3.1 del Codi Civil, s'interpreten d'acord amb el sentit propi de les seues paraules, en relació amb el context, els antecedents històrics i legislatius, atenent fonamentalment a l'esperit i finalitat d'aquelles.  
D'entrada, cal ressaltar que el precepte aplicable ho és en la redacció operada per la Llei 24/2005, de 18 novembre (amb entrada en vigor el 20 de novembre de 2005), de Reformes per a l'Impuls de la Productivitat.  
Per tant, els criteris interpretatius fixats en resolucions judicials referents a l'aplicació del precepte en la seua redacció precedent no tenen la necessària pertinència per a fixar de manera absoluta l'exegesi de l'actual articulat.  
Diu l'esmentat precepte: 'no tenen legitimació per a recórrer la resolució de la Direcció General Propietat i Mercantils d'Espanya, el Consell General del Notariat i els col·legis notarials.  
El notari autoritzant del títol o el seu successor en el protocol, així com el registrador de la propietat, mercantil i de béns mobles la qualificació negativa del qual haguera sigut revocada mitjançant una resolució expressa de la Direcció General dels Registres i del Notariat, en podran recórrer la resolució quan aquesta afecte un dret o interés de què siguen titulars.  
El jutge que conega el recurs interposat podrà exigir al recurrent la prestació de caució o fiança per a evitar qualsevol perjudici a l'atorgant de l'acte o del negoci jurídic que haja sigut qualificat negativament'.  
De la dicció literal del precepte és clar que es reconeix legitimació per a l'acció esmentada (encara que es denomine recurs jurisdiccional) al registrador mercantil la qualificació negativa de la qual ha sigut revocada per la Direcció General dels Registres i Notariat, quan afecte un dret o interés; per tant, no pot ser negada aquesta legitimació que és el que es transcriu a l'exposició de motius de l'esmentada llei quan diu: 'entre altres aspectes, que s'aclarisca i concrete la impossibilitat que el registrador puga recórrer la decisió del seu superior jeràrquic quan revoca la seua decisió'.  
És a dir, que d'acord amb el preàmbul d'aquesta llei, el registrador està impossibilitat sense cap excepció a recórrer la decisió revocatòria de la seua qualificació negativa per part de la Direcció General dels Registres i Notariat, mentre que en l'articulat, en canvi, es reconeix aquesta legitimació i, per tant, la possibilitat que té per a l'exercici d'aquest càrrec i funció pública davant d'una decisió revocatòria de qualificació negativa, quan 'afecte un dret o interés de què siguen titulars'.  
Aquesta disfunció per falta d'harmonització entre el contingut expositiu previ i l'articulat s'ha de resoldre a favor d'aquest darrer, no solament pel seu caràcter preferent, sinó també per la causa que provoca aquesta contradicció assentada de segur en el camí legislatiu per la no projecció en primer lloc d'un articulat d'acord amb aquesta afirmació expositiva ni l'aprovació posterior d'un text legal d'acord amb aquesta exposició o, si escau, davant de l'aprovació de la redacció vigent de l'article 328-IV, per la supressió de l'afirmació continguda en el prefaci de la llei.  
Atés el criteri de l'antecedent legislatiu, és clar que la immediata i anterior redacció de l'article abans d'aquesta reforma, en concret la donada per la Llei 53/2002, de 31 de desembre, plasmava la legitimació del registrador, malgrat una certa imprecisió o confusió, com ja va assentar aquesta mateixa sala en la sentència de 3 maig de 2005, invocada per la demandant apel·lant, sense condicionament o cap modalitat per a deduir davant dels tribunals l'esmentat recurs jurisdiccional i ara es manté igualment aqueixa legitimació si bé per l'interés.  
D'aquesta sistemàtica i contingut de la llei, no pot emparar-se que la regla general siga la disposada en l'exposició de motius pel fet de no tindre un reflex en l'articulat.   
Per consegüent, el pressupòsit del qual és necessari partir atés el contingut legal, i en aplicació del principi pro actione, en correcta protecció de la tutela judicial efectiva, és la viabilitat que té el registrador per a plantejar aquesta acció judicial, sense que tampoc l'article 328-IV l'expresse amb caràcter excepcional, atesa la seua pròpia redacció sinó sotmesa que aquesta acció s'impetra per afectar un dret o interés del qual és titular el registrador.  
No especifica el legislador el contingut d'aquest dret o interés i contràriament a com es raona en la resolució recorreguda, la demandant va invocar en el seu escrit inicial com a compliment d'aquesta condició tant el principi de legalitat en el funcionament de l'Institut Registral Mercantil com el seu interés en la defensa de la seua qualificació pel principi legal de responsabilitat a què està sotmés tot registrador.  
No pot compartir-se la tesi del que jutja i també encapçalada per l'advocat de l'Estat que si s'admet aquesta invocació per a legitimar el plantejament de l'acció sempre tindrà legitimació, conclusió que no quadra amb l'excepcionalitat legal, quan a banda de no acceptar el tribunal, per les raons exposades, aqueixa premissa interpretativa d'una excepcional legitimació, perquè no té suport en el text legal, resulta evident que amén de no poder tindre en l'exercici d'aquesta acció el registrador un dret o interés personal, atesa la pròpia regla legal d'incompatibilitat (article 102 del Reglament Hipotecari, AAI 5167/1913) en la qualificació d'instruments on tinga drets o interessos compromesos, aquests han de vindre cenyits precisament als que es van invocar a l'escrit iniciador del procediment i, si aquests neguen que es puga plantejar l'acció ens trobem amb la conclusió absurda que mai el registrador podrà entaular l'esmentat recurs jurisdiccional i això sí que implicaria contravindre clarament el text legal i deixar buit de contingut l'accés jurisdiccional, perquè es denega quan expressament se li reconeix el dret a la tutela judicial efectiva.  
És més, tenint present que en aquest cas la qualificació negativa de la registradora mercantil afectava la inscripció d'una societat mercantil de responsabilitat limitada, residia palmari l'interés d'aquella a defendre la seua posició davant del principi legal de responsabilitat (articles 18, 99 i 100 de la Llei Hipotecària, JIJ 4119/1959 q) que pot repercutir sobre la seua esfera patrimonial (article 296 de la Llei Hipotecària).  
La SAP Valladolid, Secció Primera, de 17 octubre de 2003, PCG 8659/210704, indicada en la sentència del Jutjat Mercantil no resulta referent atés que esta basada en normativa de l'article 328 de la Llei Hipotecària, BVG 1286/1959, en la redacció precedent a la vigent i aplicable al cas d'actuacions.  
Certament que l'advocat de l'Estat invoca, en suport de la seua tesi, un escurçament d'aquesta legitimació als registradors, la sentència de l'Audiència Provincial de Valladolid, de 19 desembre 2006, però contra aquesta única sentència indicada, aquesta sala ha de citar altres resolucions recents i que, amb l'aplicació del precepte en la seua redacció actual, han atorgat i resolt expressament legitimació als registradors de la propietat i mercantils per a plantejar el recurs jurisdiccional.  
Així, SAP Madrid, Secció Denovena, de 22 de febrer de 2007 (ponent el senyor Legido), PTP 1069/52106, i Secció Catorzena, 31 de juliol de 2007 (ponent el senyor García de la Ceca); SAP Pontevedra, Secció Tercera, 16 d'octubre de 2007 (ponent el senyor Esain), SAP la Corunya, Secció Quarta, 3 de desembre de 2007 (ponent el senyor Fernández Moncells); SAP Badajoz, Secció Segona, 29 de febrer de 2008 (ponent el senyor Paumard Collado), i SAP Barcelona, Secció Onzena, 14 de maig de 2008 (ponent el senyor Alavedra Empanada).  
Afegir, a més, que la decisió del jutge de reconéixer legitimació al registrador demandant per a unes peticions i no per a altres, perquè s'entén legitimat per a impetrar la tutela de la nul·litat de part dels pronunciaments continguts en la resolució de la Direcció General dels Registres i Notariat, resulta certament contradictori, perquè l'acció és única i amb una sola finalitat, per la qual cosa aquesta delimitació per a poder acudir als tribunals no ens sembla doncs encertada perquè o bé es té legitimació per al recurs jurisdiccional o bé no es té.  
Precisament aprofundeix la sentència recorreguda, en una contradicció major, perquè el propi Jutjat Mercantil, a l'igual que l'advocat de l'Estat, en conformar-se amb la sentència, estan reconeixent que el demandant tenia no sols legitimació sinó a més raó per a interposar el present recurs jurisdiccional des del moment que s'accepta, disposa i no és objecte de recurs que el pronunciament relatiu a l'obertura d'expedient disciplinari és nul i aquesta nul·litat s'ha declarat i és pronunciament ferm per via del recurs jurisdiccional de l'article 327 de la Llei Hipotecària.  
Si la pròpia sentència entén que el registrador actor està legitimat, mitjançant aquesta via de l'esmentat article de la Llei Hipotecària, DRE 1150/1959, per a anul·lar determinats pronunciaments de la resolució de la Direcció General dels Registres i Notariat relatius a l'obertura d'expedient, resulta obvi el reconeixement d'un interés legítim a entaular aquesta acció perquè queda afectat el seu interés personal, per això amb més raó ha de tindre legitimació per a accionar la nul·litat o revocació d'aquesta resolució pèl que fa als pronunciaments primigenis (la revocació de la qualificació negativa) que han portat com a conseqüència la decisió publicada en la mateixa resolució d'obrir l'expedient disciplinari.  
Ateses les raons exposades en la sentència esmentada, perfectament aplicables al present, els registradors demandants tenen legitimació per a l'exercici de l'acció legalment denominada recurs de l'article 328 de la Llei Hipotecària i l'interés a acudir en la tutela judicial és fins i tot palmari a la vista de la sanció d'advertència d'expedient disciplinari, interés, fins i tot, fixat per la sentència recorreguda i que no és objecte d'atac per a l'alçada perquè cap part ha impugnat aquest pronunciament, malgrat l'objecte del procés especial verbal tramitat.  
En conseqüència, el primer motiu del recurs d'apel·lació dels demandants inicials ha de ser estimat".  
O també, en el mateix sentit, la sentència dictada per la Secció Huitena, en data d'1 d'octubre de 2008 (ponent María Fe Ortega Midsuf).  
4. I com a desestimatòries del reconeixement esmentat i, per tant, estimatòries de la falta de legitimació activa dels registradors de la propietat, entre altres l'esmentada en la sentència apel·lada dictada per l'AP Granada, de data 4 de desembre de 2008, però també en la SAP la Corunya, Secció Quarta, de data 3 de setembre de 2008, número 378/2008, recurs 173/2008, president Antonio Miguel Fernández-Montelis i Fernández, que va resoldre:  
"Tercer. La part apel·lant, registrador de la propietat demandant, al·lega la seua legitimació activa per a impugnar les resolucions de la Direcció General del Registre i del Notariat revocatòries de la seua qualificació negativa, basant-se per a això en la nova redacció del paràgraf quart de l'article 328 de la Llei Hipotecària, duta a terme en la Llei 24/2005, de 18 de novembre, que es vincula en el fet que la resolució afecte un dret o interés de què siguen titulars.  
Certament és molt polèmica la qüestió jurídica plantejada en el recurs d'apel·lació que ens correspon ara resoldre, ja que com es troba francament dividida la denominada jurisprudència menor, amb sentències de les distintes audiències provincials amb argumentacions sòlides en l'un i en l'altre sentit, pel fet de no haver-hi doctrina establida respecte d'això pel Tribunal Suprem sobre la qüestió, que no és una altra que la possibilitat que el registrador puga recórrer en via jurisdiccional, per les normes del judici verbal, la resolució dictada per la Direcció General dels Registres i del Notariat quan revoca la seua qualificació negativa en un recurs governatiu, la qual cosa en la sentència apel·lada es nega al registrador de la propietat demandant per quant que no ha al·legat, especificat ni concretat l'interés o dret de què fóra titular, com a fonament o pressuposat legitimador per a poder exercitar l'acció, excepció que admet el que jutja a quo perquè aquell puga acudir als tribunals per al seu plantejament, no bastant per a això la mera al·legació genèrica de la defensa de la legalitat hipotecària ni de la responsabilitat que poguera incórrer per la revocació de la seua qualificació negativa a inscriure.  
El recurs d'apel·lació es basa, en síntesi, en el que disposa l'article 328 de la Llei Hipotecària i en la sentència dictada per aquest mateix tribunal, de data 3 de novembre de 2007, que admetia la legitimació del registrador en no haver qüestionat en primera instància els demandats en un moment processal oportú, i que es tractava d'una qüestió nova plantejada en l'alçada, i per això no va ser adduïda en primera instància, raó suficient per a desestimar-la, i precisament per a unificar criteri el president d'aquesta Audiència Provincial convoca Junta General de magistrats, que componen les seccions civils, i s'acorda, per unanimitat, en Junta de data 10 d'abril de 2008: 'la Junta, a la vista de la modificació introduïda en la Llei Hipotecària per la Llei 24/2005, de 16 de novembre, així com la seua ratio legis conclou, per unanimitat, que els registradors de la propietat no estan legitimats activament, amb caràcter general, per a promoure la impugnació judicial de les resolucions de la Direcció General dels Registres i del Notariat, tret que acrediten que els afecta un dret o interés de què siguen titulars, que haurà de justificar-se cas per cas, i sense que siga suficient exclusivament la mera invocació de la defensa de la legalitat hipotecària o qualsevol altre interés difús abstracte'.  
Quart. És cert que l'exposició de motius de la Llei 24/2005 s'indica la impossibilitat que el registrador puga recórrer la decisió del seu superior jeràrquic quan revoca la seua qualificació, així mateix establix la vinculació de tots els registradors a les resolucions de la Direcció General del Registre i del Notariat quan resol recursos davant de la qualificació, cosa que entra en contradicció amb l'article 328, que admet aquesta possibilitat ja que vincula aquesta a afectar un dret o interés de què siguen titulars, i considera el recurrent que aquest interés legítim deriva de l'exercici de la funció que li és pròpia, de la seua qualificació negativa, i amb això de la protecció de la legalitat registral i dels tercers afectats per la inscripció.  
Per a la decisió del recurs considerem convenient tindre en compte els antecedents legislatius sobre la matèria, amb aquest finalitat, la Llei 24/2001, de 27 de desembre, que modifica la regulació del recurs governatiu donant-li una nova redacció als articles 322 i següents de la Llei Hipotecària, una vegada que al Tribunal Suprem, en sentència de data 22 de maig de 2000, va declarar nul de ple dret l'article 1 del Reial Decret 1867/1998, de 4 de setembre, en allò que modifica i dóna una nova redacció a determinats articles del Reglament Hipotecari, perquè aquell regula matèries reservades a la llei, vulnera la Constitució i infringeix les lleis. La nova regulació estableix que el registrador que firmava la nota de qualificació negativa no podia recórrer contra la resolució de la Direcció General del Registre i del Notariat quan estimava el recurs, ja que suposaria un contrasentit que en un esquema administratiu jerarquitzat poguera recórrer a l'inferior jeràrquic la resolució del superior, que a més era executiva i executòria des que es dictara, de tal manera obligava el registrador a inscriure el títol en els termes que en provenen i de la resolució dictada. I s'establia la vinculació, de tots els registres, de la doctrina continguda en les resolucions des de la data de publicació d'aquesta en el Boletín Oficial del Estado, mentre la resolució esmentada no s'anul·lara per sentència ferma.  
Ara bé, la claredat del sistema dissenyat per la Llei 24/2001, de 27 de desembre, va vindre enterbolida amb les reformes introduïdes per lleis d'acompanyament, concretament la Llei 53/2002, de 30 de desembre, ZQZ 5787/54147, i la Llei 62/2003, de 30 de desembre. Així, la primera de les lleis esmentades, i a través de la seua disposició addicional catorzena, va modificar el paràgraf cinqué de l'article 327 de la Llei Hipotecària a l'efecte de permetre que el registrador puga posar de manifest el recurs a tercers que entenga que puguen veure's afectats per aquest; igualment, i en aquesta primera Llei d'Acompanyament, es va atorgar legitimació al registrador perquè puga recórrer la resolució d'aquesta Direcció General quan siga estimatòria i revocatòria de la seua nota de qualificació (paràgraf quart de l'article 328 de la Llei Hipotecària). Per la seua banda, la Llei 62/2003, de 30 de desembre, va modificar el paràgraf sisé de l'article 328 de la Llei Hipotecària, a l'efecte d'aplicar, per primera vegada en el nostre sistema administratiu, un esquema de suspensió automàtica de la resolució d'aquesta Direcció General, pel simple fet que s'interposara un recurs contra aquesta, sense tindre ni tan sols que sol·licitar del jutge la suspensió de la resolució que es recorre.  
De tal manera, que el registrador, la qualificació del qual haguera sigut revocada per la Direcció General del Registre i del Notariat, que tenia legitimació activa per a impugnar l'esmentada resolució, suspenia l'executorietat de la resolució dictada per l'esmentada Direcció General. D'altra banda, el titular del dret subjectiu a la inscripció veia com el títol i el negoci o acte jurídic documentat no accedia al registre, en virtut d'una controvèrsia -la plantejada pel registrador- que li era absolutament aliena.  
I precisament aquesta situació és la que es va pretendre corregir amb la reforma legislativa operada amb la Llei 24/2005, de 18 de novembre, que torna al sistema anterior, per quant el vigent en aquell moment havia plantejat greus distorsions, i admetia com a excepcional la possibilitat de la legitimació del registrador per a recórrer contra una resolució d'aquesta Direcció General que revoca la seua qualificació negativa, únicament quan aquesta afecte un dret o interés específic del propi registrador (paràgraf quart de l'article 328 de la Llei Hipotecària); la dificultat i discrepància en la denominada jurisprudència menor ve a ser la interpretació del referit incís final.  
Que estimem que aquest dret o interés no pot ser el genèric de la mera legalitat, per mera disconformitat amb la decisió del superior per quant es troba vinculat pel principi de jerarquia administrativa, com a funcionari públic que és el registrador, de la doctrina continguda en les resolucions de la Direcció General del Registre i del Notariat, com a òrgan superior, quan es resol un recurs contra la seua qualificació negativa, a fi d'imposar la seguretat jurídica, per tant d'obligat acatament mentre no s'anul·le pels tribunals en sentència ferma; per això ha de ser dret o interés específic del propi registrador, açò és, de la seua mateixa situació jurídica, i amb l'acreditació prèvia de quin és el dret o interés afectat per la resolució d'aquesta Direcció General revocatòria de la seua nota dóna qualificació.  
I com en aquest cas, no s'invoca en la demanda aquest dret o interés de què siga titular, perquè el registrador demandant es trobe legitimat per a recórrer la decisió del seu superior jeràrquic, que revoca la seua qualificació negativa, sense que càpia acceptar la defensa a priori d'una eventual responsabilitat davant d'una futura demanda, la qual cosa ací no es qüestiona, i del qual es podria defendre en l'oportú procés, màxim quan el demandant el que pretén amb l'acció exercitada amb la seua demanda és la mera revisió de determinada doctrina de la Direcció General del Registre i del Notariat, contrària a la seua qualificació negativa, que li és vinculant, i finalment assenyalar que els registradors no tenen expressament encomanada legalment una funció de promoció de la justícia en defensa de la legalitat, com sí que la té el Ministeri Fiscal, o dels interessos genèrics de tercers que directament o indirectament pogueren veure's afectats per la inscripció, que en tot cas hauria de ser invocada i justificada de forma suficient perquè poguera fonamentar la seua legitimació activa el registrador, conseqüentment ha de ser confirmada la sentència apel·lada, sense que siga necessari entrar a examinar la resta dels motius al·legats en el recurs d'apel·lació davant de la falta de legitimació del demandant".  
I d'ambdues postures, el tribunal opta per aquesta darrera en considerar que resulta fonamental tindre en compte d'una banda que la Direcció General de Registres i del Notariat és superior jeràrquic de la registradora de la propietat demandant apel·lant per la qual aquesta, tret de l'excepció que després es dirà, està sotmesa a les seues decisions i això, literalment, diu: "que es desprén de l'exposició de motius, fonamental per a comprendre el sentit de l'article i d'altra banda el tribunal considere la regla general és la mancança de legitimació dels registradors de la propietat i l'excepció és la possibilitat de recórrer però només com s'ha dit quan 'aquesta afecte un dret o interés de què siguen titulars'. I aquesta afectació o interés no pot equiparar-se a la mera revocació de la qualificació realitzada perquè llavors sempre tindria afectat el seu dret o interés particular; i d'altra banda no es desprén del contingut de la demanda pretenent la nul·litat de la resolució de la Direcció General dels Registres i del Notariat, de 10 de desembre de 2008, que fonamente o excepcione un dret o interés de què siga titular".  
Per tot això procedix la desestimació d'aquest segon motiu i no procedeix entrar a tractar la resta de pretensions revocatòries.  
5. En matèria de costes processals, i en virtut de l'article 394 en relació amb l'article 390 de la Llei d'Enjudiciament Civil, no procedeix fer expressa imposició a la part apel·lant atesos els dubtes de dret que planteja la qüestió enjudiciada, amb sentències contradictòries entre les distintes audiències provincials, en relació amb la interpretació de la normativa que s'ha sotmés a la nostra consideració, observem la concurrència de circumstàncies excepcionals que, d'acord amb el que estableix l'article 394.1 de la Llei d'Enjudiciament Civil, en relació amb l'article 398 de la mateixa llei.  
Vistos els preceptes legals al·ludits i altres aplicables de manera general i concordant al cas d'actuacions.  
Dispositiva  
Atés el que s'ha exposat, la Secció Sisena de l'Audiència Provincial de València, en nom del rei i l'autoritat conferida per la Constitució aprovada pel poble espanyol, decideix:  
Primer. Desestimar el recurs d'apel·lació interposat per Alicia de la Rúa Navarro.  
Segon. Confirmar la sentència de data 11 de juny de 2009.  
Tercer. No es fa expressa condemna en costes a la part apel·lant.  
Aquesta és la nostra sentència que pronunciem, manem i firmem».  
Concorda bé i fidelment amb l'original, al qual em remet, i a fi que es remeta al Diari Oficial de la Comunitat Valenciana a l'efecte de notificar als demandats apel·lats, Blanca España Medina i Luis Ferrer Vidal, perquè conste i als efectes oportuns, expedisc aquesta cèdula.  
València, 1 de febrer de 2010.- La secretària: Eugenia Rosa Martín Landete.