Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 6243, del 12-04-2010 (2010/2849)

Notificació de la sentència dictada en el judici verbal número 379/2006.
------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   6243

Data del DOGV
:   12-04-2010

Secció del DOGV
:   IV. ADMINISTRACIÓ DE JUSTÍCIA

Número del document
:   2010/2849


Organisme emissor
:   Jutjat de Primera Instància Número 2 de Requena

Tipus de document
:   Edicte

Notificació de la sentència dictada en el judici verbal número 379/2006. [2010/2849]  
Judici verbal 000379/2006   
Demandant: Rallo Hermanos, SA.  
Procurador: Antonio Erans Albert.   
Demandat: Abdon Tatay Puertos, Tefrivaf, SL, i Mapfre, SA.  
Procurador: Francisco Gómez Brizuela.   
«Sentència  
Requena, 18 de març de 2008  
Jesús Yunta García-Prieto, jutge del Jutjat de Primera Instància i Instrucció número 2 d'aquesta localitat, he vist les actuacions de judici verbal número 379/2006, seguides a instàncies de Rallo Hermanos, SA, representada pel procurador Antonio Erans Albert i assistida pel lletrat senyor Forn Sánchez; contra Abdón Tatay Puertos, respecte del qual es va desistir en l'acte del judici, Trefivaf, SL, en situació de rebel·lia processal i Mapfre, SA, representada pel procurador Francisco Gómez Brizuela i assistida pel lletrat senyor Beneyto Rubio.   
Antecedents de fet   
Primer. La part demandant esmentada va presentar demanda en aquest Jutjat ajustada a les prescripcions legals, en la qual després d'exposar que el dia 8 de juny de 2005 el camió marca Renault, matrícula 0806-TGB, propietat de Tefrivaf, SL, conduït per Abdón Tatay i assegurat per l'entitat Mapfre, va col·lisionar per darrere amb el semiremolc cisterna marca Cobo Hermanos, SL, matrícula R-8397-BBK, propietat de l'entitat demandant, i li va causar uns danys que foren satisfets per la seua asseguradora d'acord amb el conveni entre les companyies, però no va ser satisfeta la quantitat corresponent a lucre cessant, doncs no entrava dins del conveni; i després de els fonaments jurídics que estimava aplicables; sol·licitava sentència i condemnava les parts demandades a pagar solidàriament a la part actora la quantitat de 1.713, 05 €, en concepte de lucre cessant pels dies que el vehicle va estar paralitzat, més els interessos legals i els de l'article 20 de la LCS, aquest últim respecte de la companyia asseguradora Mapfre, tot això amb imposició expressa de les costes a les parts demandades.   
Segon. En l'acte de la vista l'entitat demandant va desistir de la demanda respecte d'Abdón Tatay, i no va comparéixer Tefrivaf, SL, que fou declarada en situació de rebel·lia processal, i l'entitat demandada Mapfre va procedir a contestar a la demanda i es va oposar a les peticions que en concepte de lucre cessant va efectuar la part actora, per considerar que la reparació la va efectuar la pròpia entitat demandant i no es corresponien els dies de paralització amb el nombre d'hores empleades de mà d'obra, i es van considerar excessius els set dies de paralització del vehicle. Finalment va sol·licitar que les costes foren imposades a la part actora i es va desestimar la demanda interposada de contrari.   
Tercer. En l'acte del judici es va procedir a la pràctica de las proves que foren declarades pertinents i útils amb el resultat que consta en les actuacions,   
Quart. En la tramitació d'aquest judici s'han observat les prescripcions legals.   
Fonaments jurídics   
Primer. En aquest cas la part demandant exercita acció fonamentada en l'article 1 del TR de la Llei de Responsabilitat Civil i Assegurança en la Circulació de Vehicles de Motor i en l'article 1902 del Codi Civil, i al·lega que com a conseqüència de l'accident patit a causa de l'actuació negligent del conductor del camió assegurat i propietat de les entitats demandades, el vehicle de la seua propietat va estar paralitzat durant set dies, la qual cosa li va ocasionar uns perjudicis que pugen a la quantitat de 1.713,05 € en concepte de lucre cessant, o el que és el mateix, guanys que s'han deixat d'obtindre.  
La part demandada en la contestació a la demanda s'oposa als dies de paralització del vehicle, doncs considera que aquests no es corresponen amb les hores empleades en mà d'obra, entenent-se que aquestes es correspondrien amb un dia i mig de paralització, a més a més al·lega que el vehicle ha sigut reparat per la pròpia entitat actora, i no nega la responsabilitat que en l'accident va tindre el conductor del vehicle per aquesta assegurat.   
Segon. Pel que fa a la prova del lucre cessant la jurisprudència és suficient clara en establir que ha de provar-se rigorosament que es van deixar d'obtenir guanys, sense que aquests siguen dubtosos o contingents i sols fonamentats en esperances, i que en la seua opinió el jutjador ha de guiar-se per un criteri restrictiu, i s'ha d'exigir que els perjudicis siguen certs i provats, acreditant-se almenys amb un rigor raonable, doncs no ha de perdre's de vista que es tracta de guanys sols possibles, però això no implica que no haja d'exigir-se una prova adequada que s'han deixat d'obtenir uns guanys concrets d'acord amb una probabilitat objectiva que tinga present el curs normal dels esdeveniments i les circumstàncies del cas (vid. SSTS de 28.06.1971, 27.03.1972, 30.11.1973, 30.12.1977, 10.12.1982, 01.10.1986, 30.11.1993, 31.05.1983 i de 07.06.1988).  
Doncs bé, de l'anàlisi de les proves practicades en l'acte del judici, concretament amb el document número 9 s'acredita que segons la pròpia entitat actora el vehicle de la seua propietat va estar paralitzat com a conseqüència del sinistre durant el període comprés entre els dies del 9 al 15 de juny de 2005, document que dota d'escassa imparcialitat ja que es tracta d'un document elaborat per la pròpia part actora i no per un taller independent o alié a aquesta. Per una altra banda l'informe elaborat per l'auditor, fa referència a tota una sèrie de documentació aportada per l'entitat demandant, però aquesta no s'adjunta a l'informe, per a així poder comprovar l'exactitud dels càlculs realitzats pel perit de part, per la qual cosa amb aquest informe no s'acrediten amb exactitud les pèrdues econòmiques o el que és el mateix els guanys deixats d'obtindre per l'entitat demandant com a conseqüència de la paralització d'aquest vehicle, no s'acredita que no es pogueren utilitzar altres vehicles, no s'acrediten els guanys que s'haurien obtingut en el cas d'haver-lo utilitzat, ja que en l'informe, valorat d'acord amb les regles de la crítica sana, s'ofereixen una sèrie de dades comptables però no s'aporta un suport o documentació suficient per a corroborar allò reflectit en aquest informe comptable, per la qual cosa atenent a l'escassesa de prova proposada per la part actora, es troben a faltar documents comptables de l'empresa, fonamentalment a la vista que el vehicle va estar paralitzat en les seues instal·lacions. La part actora no ha justificat l'existència de contractes de transport concertats per a eixe vehicle durant els dies de reparació, ni durant les dates immediatament anteriors o posteriors; tampoc ha justificat el benefici net que en condicions o circumstàncies normals obté amb l'explotació diària del seu camió, cosa que podria haver fet provant els ingressos percebuts en els mesos immediatament anteriors i posteriors, mitjançant l'aportació dels corresponents llibres o documents fiscals i de comptabilitat de la societat, sense que es puga dir, per tant, que aquesta exigència supose una probatio diabolica, en aquest sentit es poden destacar les sentències de l'Audiència Provincial d'Almeria de 26 de setembre de 2003, d'Orense de 5 de novembre de 2002 i de Segòvia de 21 de juliol de 2000). Tota aquesta documentació a la qual es fa referència hauria, en qualsevol cas, d'haver-se acompanyat al concís informe pericial de part aportat a les actuacions.   
Per tot l'anteriorment exposat i davant la falta de prova que acredite suficientment els guanys deixats d'obtindre, cal procedir a la desestimació de la demanda.   
Quart. En haver-se desestimat la demanda, les costes s'imposen a la part actora, de conformitat amb el que disposa l'article 394 de la Llei d'Enjudiciament Civil, que consagra el criteri del venciment objectiu en matèria d'imposició de costes.   
Vistos els preceptes legals esmentats i tots altres que hi són aplicables de manera pertinent al cas de les actuacions.   
Dispositiva  
Es desestima la demanda interposada per Rallo Hermanos, SL, contra Tefrivaf, SL, i Mapfre, SA, i s'absol a les entitats demandades de les peticions de la part actora.   
S'imposen les costes a la part demandada.   
Expediu un certificat d'aquesta resolució i uniu-lo a les actuacions, i incloeu l'original en el llibre de sentències.   
Notifiqueu aquesta resolució a les parts i feu-los saber que s'hi pot interposar un recurs d'apel·lació, que s'haurà de preparar davant d'aquest Jutjat dins del termini de cinc dies comptador des de la notificació, i que serà resolt per l'Audiència Provincial de València.   
Aquesta és la meua sentència, que pronuncie, mane i firme, Jesús Yunta García-Prieto, jutge del Jutjat de Primera Instància i Instrucció número 2 de Requena i partit. En done fe.   
Publicació: La sentència anterior va ser donada, llegida i publicada pel magistrat jutge que la subscriu, mentre estava constituït en audiència pública en el dia de la seua data. En done fe».   
Es comunica que la publicació ha sigut sol·licitada per Rallo Hermanos, SA, i s'acorda la publicació a càrrec seu.  
Requena, 18 de gener de 2010.- El secretari judicial: Manuel Rodríguez Rodríguez.