Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 5368, del 17-10-2006 (2006/11389)

DECRET 148/2006, de 6 d'octubre, del Consell, pel qual es declaren Béns d'Interés Cultural, amb la categoria de Monument, els assuts de les séquies del Tribunal de les Aigües de València i de la séquia Real de Moncada, situats a València, Paterna, Quart de Poblet i Manises, i es declara el conjunt històric que formen.
-------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   5368

Data del DOGV
:   17-10-2006

Secció del DOGV
:   III. CONVENIS I ACTES - G) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2006/11033


Data del document
:   06-10-2006

Organisme emissor
:   Conselleria de Cultura, Educació i Esport

Tipus de document
:   Decret

Correcció d'errades

 Descriptors 

:   * Paterna
    * Quart de Poblet
    * València
    * Manises
    * ben cultural
    * protecció del patrimoni
    * monument
    * legislació

DECRET 148/2006, de 6 d'octubre, del Consell, pel qual es declaren Béns d'Interés Cultural, amb la categoria de Monument, els assuts de les séquies del Tribunal de les Aigües de València i de la séquia Real de Moncada, situats a València, Paterna, Quart de Poblet i Manises, i es declara el conjunt històric que formen. [2006/11353]  
L'article 49.1.5a de l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana, establix la competència exclusiva de la Generalitat en matèria de patrimoni històric, artístic, monumental, arquitectònic, arqueològic i científic. Així mateix, l'article 26.2 de Llei 4/1998, d'11 de juny de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià disposa que la declaració d'un Bé d'Interés Cultural es farà mitjançant decret del Consell, a proposta de la conselleria competent en matèria de cultura. Tot això sense perjuí de les competències que l'article 6 de la Llei 16/1985, de 25 de juny, del Patrimoni Històric Espanyol, reserva a l'administració general de l'estat.  
Mitjançant Resolució de data 7 d'octubre de 2004, la Direcció General de Patrimoni Cultural Valencià va acordar tenir per incoat expedient de declaració de Bé d'Interés Cultural, amb categoria de conjunt històric, a favor dels assuts de les séquies del Tribunal de les Aigües de València i de la séquia Real de Moncada, situats a València, Paterna, Quart de Poblet i Manises, i de la seua declaració de Béns d'Interés Cultural, amb la categoria de Monument.  
L'esmentada Resolució, amb els seus annexos, va ser exposada al tauler d'anuncis dels ajuntaments i comunicada als interessats en l'expedient, als quals es va concedir tràmit d'audiència, sense que s'aportaren al·legacions a l'expedient. Així mateix, l'expedient va ser exposat a informació pública pel termini d'un mes.  
En compliment del que disposa l'article 27 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià, ha emés un informe favorable a la declaració el Consell Valencià de Cultura i va ser consultada la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Carles, sense que manifestara el seu criteri en termini.   
L'expedient va ser sotmés a informació pública pel termini d'un mes i s'han demanat els informes exigits per l'article 49 bis de la Llei del Govern Valencià.  
En virtut d'això i d'acord amb el que establix la normativa mencionada, a proposta del conseller de Cultura, Educació i Esport i amb la deliberació prèvia del Consell, en la reunió del dia 6 d'octubre de 2006,  
DECRETE  
Article 1  
Es declaren Béns d'Interés Cultural, amb la categoria de Monument, els assuts de les séquies del Tribunal de les Aigües de València i de la séquia Real de Moncada, situats a València, Paterna, Quart de Poblet i Manises, i es declara el Conjunt Històric que formen.  
Article 2  
Els entorns de protecció afectats per la declaració dels béns d'interés cultural, així com el règim de protecció d'estos, queda definit en els annexos adjunts que formen part del present decret.   
Disposició addicional  
Les presents declaracions s'inscriuran en la secció 1a de l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià.  
Disposició final  
El present decret es publicarà en el Boletín Oficial del Estado i entrarà en vigor l'endemà de la seua publicació en el Diari Oficial de la Generalitat.  
Valencia, 6 d'octubre de 2006.  
El president de la Generalitat,  
FRANCISCO CAMPS ORTIZ  
El conseller de Cultura, Educació i Esport,  
ALEJANDRO FONT DE MORA TURÓN  
ANNEX I  
DADES SOBRE ELS BÉNS OBJECTE DE LA DECLARACIÓ  
1. Denominació:   
Principal: conjunt històric assuts de les séquies majors del Tribunal de les Aigües i de la séquia Real de Moncada.  
2. Localització:  
a) Comunitat Autònoma. Comunitat Valenciana.  
b) Província. València.  
c) Municipi.  
. Assut de la séquia Real de Moncada (Paterna i Manises).  
. Assut de la séquia de Quart-Benàger-Faitanar (Paterna i Manises).  
. Assut de la séquia de Tormos (Paterna i Manises).  
. Assut de la séquia de Mislata (Paterna i Manises).  
. Assut de la séquia de Mestalla (Paterna i Manises).  
. Assut de la séquia de Favara (Paterna i Quart de Poblet).  
. Assut de la séquia de Rascanya (València i Quart de Poblet).  
. Assut de la séquia de Rovella (València).  
3. Delimitació:  
Justificació de la delimitació:  
Al tractar-se d'un conjunt històric discontinu, es delimiten separadament els entorns de protecció dels monuments que componen el dit conjunt. El criteri general seguit per a la delimitació d'estos ha sigut:  
. Paisatgístic, establint al voltant dels assuts un àmbit de protecció que garantisca la conservació del seu entorn i de les seues vistes lligades a la topografia del riu Túria.  
. Arqueològic, en previsió de possibles troballes arqueològiques lligades als monuments.  
Per la proximitat existent entre estos i d'acord amb els anteriors criteris, s'agrupen conformant quatre entorns de protecció: el primer, el dels assuts de les séquies de Moncada i Quart, el segon el dels assuts de les séquies de Mislata, Tormos i Mestalla, el tercer el dels assuts de les séquies de Favara i Rascanya i el quart l'assut de la séquia de Rovella.  
Assuts de la séquia Real de Moncada i de la séquia de Quart-Benàger-Faitanar   
Origen: intersecció entre el pont del by pass i el vèrtex oest de la parcel·la 234 del polígon n 5 de Manises, punt A.  
Sentit: horari.  
Línia delimitadora:   
La línia comença des de l'origen en direcció nord-oest i incorpora el camí que discorre en paral·lel al riu fins a la parcel·la núm. 9009. Prosseguix pel límit d'esta parcel·la fins al terme municipal de Paterna. Gira a sud-oest incloent-hi el llit del riu Túria fins a la parcel·la núm. 10 del polígon núm. 15 d'este terme municipal. Prosseguix pel nord de les parcel·les números 10, 8, 31, 32 i 33 del polígon núm. 15. Gira a sud pel camí al costat de la parcel·la núm. 33, l'incorpora i prosseguix pel límit sud de les parcel·les 1 i 3. Gira a sud pel límit este del camí fins al by pass. I junt amb este fins al punt d'origen.  
Assuts de la séquia de Tormos, de la séquia de Mislata i de la séquia de Mestalla   
Origen: intersecció entre la prolongació del límit este de la parcel·la 529 i el camí que discorre al nord de les parcel·les 529 i 160 del polígon 14 de Paterna, punt A.  
Sentit: horari.  
Línia delimitadora: Des de l'origen la línia, creua la séquia i continua pel límit nord de la parcel·la 152 del polígon 14 fins al camí. Gira a sud incloent-hi el camí, fins a la parcel·la 322 del polígon núm. 13, per a continuar per la séquia de Tormos incorporant-la. Gira per la prolongació de la parcel·la 117 del polígon 7 de Manises, prosseguint pel límit de la séquia de Mislata fins a la parcel·la 84 d'este polígon. Inclou la parcel·la núm. 84 i continua pel límit nord de les parcel·les 82, 55, 54, 173, 35, 236, 34, 33, 31, 238, 240, 241, 242, 272, 12, 14, 144 i 7 fins a l'autovia. Continua per l'autovia fins a la parcel·la 549 del polígon 14 de Paterna. Gira pel límit sud de les parcel·les 549, 550, 492, 491, 261, i pel límit oest i sud de les parcel·les 729 i 661. Creua la séquia de Tormos, prosseguix pel límit nord del camí fins a la mitgera entre les parcel·les 175 i 174 per la qual prosseguix cap a sud i continua incorporant el camí fins al punt d'origen.  
Assuts de la séquia de Favara i de la séquia de Rascanya   
Origen: Trobada entre el límit sud del braçal dels Moros amb el límit entre els termes municipals de Quart de Poblet i Mislata, punt A.  
Sentit: horari.  
Línia delimitadora: Des del punt d'origen la línia seguix pel límit del braçal dels Moros fins a la prolongació del límit entre els termes municipals de Paterna i Quart de Poblet, sobre el riu. Continua per este límit per a girar a nord-est pel camí existent, i l'inclou. Seguix pel límit sud de les parcel·les 207, 274, 99, 208 del polígon 11 de Paterna i pel límit sud de les parcel·les 1, 2, 3 i 4 del polígon 5 de València. Continua per la séquia de Rascanya, incloent-la fins a la prolongació del límit entre els termes entre Quart i Mislata, pel qual continua fins al punt d'origen.  
Assut de la séquia de Rovella   
Origen:  
Trobada entre l'ampit del riu en el passeig de la Petxina i una línia imaginària situada en paral·lel i a 200 m. de l'assut, aigües avall d'este, punt A.  
Sentit: Antihorari.  
Línia delimitadora:   
Des de l'origen la línia contínua en paral·lel a l'assut fins a l'ampit del riu situat en l'avinguda Manuel de Falla, contínua fins al pont de 9 d'octubre, pel qual prosseguix fins a la paral·lela situada a 200 m. de l'assut, aigües amunt, continua per esta fins a l'ampit del riu i per este fins al punt d'origen.  
4. Descripció:  
(Basat principalment en l'Estudi d'Enric Guinot, Sergi Selma i Reis Lloria. Conselleria de Cultura, Educació i Esport, ressenyat en la bibliografia)  
Des de temps immemorial, .horta. en la societat valenciana és el nom popular que reben les terres de regadiu lligades a una població, vila o ciutat. L'Horta de València, vertebrada per les séquies que naixen del riu Túria, és conseqüència d'una forma d'assentament humà, d'intervenció en l'entorn i explotació dels seus recursos que s'ha produït en la plana de València des de la romanització.  
Dins del complex sistema d'enginyeria hidràulica que servix per al reg d'esta horta, l'assut és el conjunt d'elements constructius que servixen per a derivar l'aigua del riu cap a la séquia, i són principalment la presa que reté l'aigua del riu i les boques de la séquia, anomenades goles, amb les seues comportes, i l'almenara que regula els cabals corresponents a la comunitat de regants i que torna al riu els excedents. Tot això, segons el règim de repartiments o .tandes., regulat en el Tribunal de les Aigües.  
Estos assuts de les séquies posseïxen un extraordinari valor històric, arquitectònic i etnològic que els fa mereixedors del seu reconeixement com a bé d'interés cultural.   
Estos assuts pertanyen a les següents séquies enumerades seguint el curs del corrent:   
. Real de Moncada.  
. Quart-Benàger-Faitanar.  
. Tormos.  
. Mislata.  
. Mestalla.  
. Favara.  
. Rascanya.  
. Rovella.  
Introducció històrica  
L'Horta de València ha estat regada històricament per huit grans sistemes hidràulics anomenats popularment séquies mares o majors, de les quals una ha tingut una història i organització pròpia des del segle XIII, la séquia Real de Moncada, i les altres set, mantenint la seua autonomia quant a la seua organització interna, també almenys des del segle XIII, han estat supeditades a una peculiaríssima organització de caràcter judicial: el Tribunal de les Aigües de València.  
El Tribunal de les Aigües de València és la institució que reunix les dites séquies per a aplicar justícia als llauradors quant als usos i conflictes del reg.   
Al costat esquerre del riu hi ha tres séquies i tres comunitats de regants: Mestalla, Rascanya i Tormos, i al costat dret, són set comunitats de regants, Rovella, Favara, Mislata, Xirivella, Quart, Benàger-Faitanar, la Comunitat d'Aldaia i la Comunitat de Manises. Les quatre últimes compartixen la mateixa séquia mare inicial i el mateix fan Mislata i Xirivella.   
D'altra banda, la séquia Real de Moncada s'ha trobat lligada històricament al Tribunal de les Aigües, per ser des de la seua almenara on es partien i .tandaven. les aigües que posteriorment anaven a alimentar les séquies de l'horta de València, així com pels nombrosos plets entre les seues comunitats de regants.  
Les séquies del costat nord del riu, a més de la ciutat de València i les seues pedanies de Benimàmet, Borbotó i Carpesa, reguen les terres dels municipis de Paterna, Burjassot, Godella, Tavernes Blanques, Alboraya, Almàssera, i la séquia Real de Moncada els municipis compresos entre Paterna i Puçol. I les séquies del costat sud reguen les terres dels municipis de Manises, Quart de Poblet, Aldaia, Alaquàs, Torrent, Picanya, Mislata, Xirivella, Paiporta, Benetússer, Sedaví, Alfafar, Llocnou de la Corona, Massanassa, Catarroja i Albal. El que vol dir que, quan es parla de .l'Horta de València., esta comprén un territori ampli i complex.  
Encara que el regadiu és conegut per les societats mediterrànies des de l'època neolítica i ha existit en època romana, islàmica, feudal i moderna, segons Enric Guinot, les séquies de la plana de València van ser dissenyades i construïdes en època islàmica, abans de la conquista cristiana.  
Es té notícia de l'historiador àrab Ibn Idari que, en la seua obra Al Bayan al Mugrib escrivia referint-se a l'any 1094: .El dia de l'aparició de la lluna de Sauwal (14 d'octubre) els musulmans celebren l'oració en comú per la festa del trencament del dejuni, a Manzil Ata (Mislata), al costat de la séquia Hawwara (Favara)..  
Posteriorment, els repobladors cristians adopten la realitat física i material de les séquies tal com funcionaven .en temps de sarraïns. frase repetida en l'època.  
El document clau és un privilegi del rei Jaume I de l'any 1239 en què este monarca concedia als repobladors de la ciutat i de l'horta de València la possessió i gestió del sistema de séquies de la dita horta:  
.Donem i atorguem per a sempre totes i cadascuna dels séquies de València, llevat de la que va a Puçol, de tal manera que sempre pugueu regar tal com és costum d'antic..  
Posteriorment, en 1268, el mateix rei Jaume I donava també als regants la possessió i l'ús de la séquia Real de Moncada, i naixia així la respectiva comunitat de regants.  
I, encara que la història de les comunitats de regants ha sigut complexa des del segle XIII al XX, ha gaudit d'una gran estabilitat en la seua localització i funció dels sistemes hidràulics corresponents.  
En este moment, les comunitats de regants del Tribunal de les Aigües estan en un gravíssim procés de desaparició de les hortes respectives, amb les repercussions que això pot tindre en la pervivència del mateix Tribunal de les Aigües.  
Descripció arquitectònica  
L'assut és una presa o parada realitzada artificialment sobre un curs d'aigua amb l'objectiu de retindre i derivar el seu cabal per al seu ús posterior. La paraula és d'origen àrab (al-assud).  
En els sistemes hidràulics, este element es correspon amb el punt de captació d'aigua, que és retinguda per la presa i introduïda totalment o parcialment en una xarxa de séquies de distribució. Generalment, tenen poca altura però poden ser molt llargues. Inicialment, la seua construcció era simple, amb branques, pedres i terra, disposant d'una espècie de barrera obliqua al curs d'aigua, de poca consistència i necessitada de moltes reformes després de grans avingudes. Amb el pas dels segles, estes barreres artificials es van a convertir en grossos murs construïts amb fàbriques de rajola i carreus.  
Els assuts disposen al seu torn d'altres elements com:  
. Les boques o .goles., configurades per una doble arcada amb un suport central de pedra que fan les funcions d'entrada de l'aigua en el caixer de la séquia mare. En estes boques es troben les comportes que les obrin o tanquen i regulen la quantitat d'aigua que entra en ella.  
. La caseta, que protegia les comportes. Van ser utilitzades a vegades com a vivenda dels guardes, i eren periòdicament arrasades per les riuades.  
. L'almenara és una comporta situada immediatament a continuació de la presa, la funció principal de la qual és regular el repartiment exacte del cabal d'aigua pactat entre les séquies de l'Horta de València, després del qual s'aboca al riu l'aigua sobrant. Totes estes són bàsiques per a regular el reg, però mereix especial menció la de la séquia Real de Moncada, perquè era on es partia l'aigua del riu per a tota l'Horta en els freqüents anys d'escassetat, i per això, ja l'any 1321, el rei Jaume II va regular amb detall les seues dimensions i forma d'usar-la.   
5. Monuments  
5.1. Descripció:  
L'assut de la séquia Real de Moncada  
L'assut o presa, en el seu emplaçament, correspon a l'època islàmica, encara que no hi ha constància exacta de quan es van realitzar les obres que hui són visibles.   
En 1867, l'anglés C. R. Marckham va visitar València per a conéixer els sistemes de reg tradicionals i la seua possible aplicació a l'Índia colonial. Gràcies a això, tenim algunes notícies sobre diverses séquies valencianes, entre estes la de Moncada. Conta este viatger que .l'assut era una massa de calç i pedres sense obrar; l'aigua del riu cau per damunt de cinc escalons, la part superior dels quals forma la presa i, en un dels extrems, hi havia una comporta per a desenrunar..  
Este assut ha sigut, com en altres llocs, el punt tradicional d'enfrontament entre regants de diverses comunitats o séquies perquè, en cas de rebliment o sequera, el seu funcionament pactat es podia veure alterat en favor de qualsevol de les parts usuàries de l'aigua del riu.  
L'almenara Real era el punt pel qual les séquies de l'horta podien rebre l'aigua de tanda en els temps de sequera, una aigua que es repartia també amb els anomenats .pobles castell. situats al tram alt del riu. Una sèrie de furs i privilegis atorgats per Jaume II en 1321 permetien als regants de l'horta de València exigir a aquells .Bugarra, Pedralba, Benaguasil, Vilamarxant i Riba-roja del Túria. la cessió de l'aigua en tandes de quatre dies cada huit. La tanda havia de passar l'assut de Moncada sense que els regants d'esta séquia pogueren agafar-ne, per la qual cosa el dia corresponent se situaven a l'almenara Real el sequier de Moncada i un síndic de l'horta, els quals marcaven el nivell normal de l'aigua abans d'arribar la dotació completa de la tanda. Este senyal servia de referència a partir del moment per a repartir l'aigua que arribava de més a l'assut i poder desviar-la cap a l'horta.  
En la dècada de 1860, l'almenara Real va ser objecte d'un enverinat plet de nou amb les altres de l'horta de València, concretament sobre els taulers que la tancaven. Mentre Moncada afirmava que l'almenara tan sols tenia la funció de desaiguar l'assut, els segons reclamaven el seu dret històric als dos terços de l'aigua que arribava a l'assut de Moncada. A més, es discutia si l'aigua que cedia Moncada havia de partir-se en la mateixa almenara Real, o desviar-se per la séquia de la Tandera, a Paterna, tal com afirmaven els de Moncada. El plet, finalment, es va resoldre reconeixent l'obligació de la séquia Real de Moncada de comptar tan sols amb l'aigua que desviava l'almenara Real, dotada de quatre taules de fusta de huit dits d'altura cada una.  
L'assut de la séquia de Quart-Benàger-Faitanar  
L'assut d'esta séquia major o mare es troba a tres quilòmetres i mig aigües amunt de la població de Manises i a uns 500 metres aigües avall de l'assut de Moncada. Actualment ha quedat a 100 metres del pont del .by pass. sobre el riu.   
El conjunt arquitectònic consta de la presa amb els escalons de carreus, amb una longitud aproximada d'uns 80 metres, les boques de la séquia i les comportes, i de l'almenara de desguàs. Els orígens d'estes estructures en argamassa i carreus cal remuntar-los al segle XVII, però hui en dia només una part d'estes mantenen els elements materials primitius en pedra. Concretament, les goles i les seues comportes van ser modificades de forma total arran de la construcció del nou canal per a la central hidroelèctrica de Daroqui, el 1905.   
Des d'eixe any, per haver-se convingut pels regants, el manteniment, conservació i neteja del canal, des de la presa fins a la central hidroelèctrica, ha anat a càrrec de les companyies elèctriques explotadores de la esmentada central, hui Iberdrola SA.  
L'assut de la séquia de Tormos  
Es troba situat al riu Túria, entre el terme de Manises i el de Paterna, i a l'altura de la primera població. Actualment ha quedat prop, aigües avall, del nou pont sobre el riu de l'autovia que va de Paterna a l'aeroport de Manises.   
Consta dels escalons de la presa, de les boques o .goles. i les seues comportes, i l'almenara, i es troba en ple funcionament com en segles anteriors. Els escalons estan fets amb sòlids carreus, desgastats per la força de l'aigua però en bon estat. La gola és de pedra, mentre que els arcs d'entrada a la séquia són de rajola. Per la seua banda l'almenara, immediata a la gola, està feta també de carreus, si bé la comporta, igual que les comportes de la séquia i la caseta, són posteriors a la riuada de 1957. En canvi, la presa i la gola poden remuntar-se al segle XVIII, o fins i tot al XVII, segons notícies indirectes sobre la primera construcció d'esta obra en pedra.  
L'assut de la séquia de Mislata  
L'assut de Mislata es troba a l'altura de la vila de Manises i entre els assuts de Mestalla, aigües avall, i el de Tormos, aigües amunt, a uns 800 metres del seu nucli urbà antic. Els seus orígens són semblants als de la construcció de tota la séquia de Mislata; per tant, es remunten a l'època medieval, encara que tot indica que el conjunt de construccions de pedra i carreus que el conformen correspon a una etapa constructiva dels segles XVII-XVIII.  
Els escalons de la presa o .escala. estan construïts amb grans lloses de pedra, que són les de majors dimensions de tots els assuts de l'horta, amb una amplària total d'uns cinc metres en la part visible actualment, tot i que ha d'haver-hi una altra part ja soterrada, i una longitud al voltant dels 70 m. La gola està formada per dos arcs inserits en una caseta de carreus de molt sòlida construcció, que té damunt la casa de les comportes amb els torns per a pujar i baixar les paletes que obrin i tanquen l'entrada a la séquia. Esta part superior va ser destruïda per la riuada del 1957 i és de factura moderna. Quant a l'almenara, té una boca d'uns 3'30 metres, i disposa d'una comporta de fusta moguda per un torn.  
El conjunt de l'assut es troba en acceptables condicions, millor la part de la gola i l'almenara, i la primera mitat dels escalons, perquè la seua part final va ser trencada no fa molts anys per una avinguda del Túria i ha estat reparada de forma bastant agressiva amb capes de formigó. L'entorn es manté en bones condicions, amb la supervivència del bosc de ribera al riu i un espai adequat per a poder visitar l'assut, de tal manera que esdevé juntament amb el de Tormos i el de Mestalla el trio més notable d'estos elements entre el conjunt de les séquies de l'horta. Hui en dia estes instal·lacions continuen en ús per la comunitat.  
L'assut de la séquia de Mestalla   
L'obra actual es remunta al segle XVII. A pesar de les repetides riuades documentades que han obligat a reparacions periòdiques durant segles, l'obra de l'assut és de notable bellesa i mèrit, tota ella de carreus i sense massa reparacions, si bé oculta pels canyars.  
Es tracta d'un mur compacte i recte construït amb grans carreus i argamassa que es disposa de forma lleugerament obliqua sobre el riu Túria, després d'un meandre que permet aprofitar millor la força del corrent per a derivar l'aigua cap al marge esquerre. Allí es troba un xicotet tram de canalització excavada en el terreny que conduïx l'aigua cap a l'almenara que evacua els sobrants captats que no corresponen a esta séquia, i la gola que dóna accés pròpiament dit de la séquia de Mestalla.  
L'almenara, de grans dimensions, conserva la fonamentació de carreus. La comporta metàl·lica és de la segona mitat del segle XX, ja que l'anterior va ser destruïda per la riuada de 1957, tal com va succeir també amb la casa de les comportes i les mateixes comportes de les goles. Conserva els arcs de les goles o boques de la séquia.   
L'assut de la séquia de Favara  
Es troba al vell llit del riu Túria, al final del terme municipal de Quart i prop del de Mislata, i es va veure totalment afectat per les obres de desviació del Pla Sud. Primer va ser inutilitzat i després va acabar soterrat amb verdaderes muntanyes d'enderrocs de fins a 8 m. d'altura a l'aterrar-se tota esta part del riu vell. Hui en dia no es coneix la localització exacta per la gran transformació de l'entorn.  
La séquia de Favara és una de les de majors dimensions, recorregut i perímetre de reg de l'horta de València. A això ha contribuït la seua curta distància de la ciutat històrica, cosa que li ha permés acumular un considerable patrimoni arquitectònic hidràulic. Però esta mateixa major relació urbana ha fet que el creixement de València, i de la resta dels pobles pels quals passa, haja contribuït a una desaparició molt considerable de les seues edificacions i partidors.  
L'assut de la séquia de Rascanya  
L'origen d'este assut és islàmic, encara que l'obra actual correspon als segles XVII i XVIII com els altres assuts. L'assut de Rascanya és un mur compacte i rectilini fet amb grans carreus i argamassa que es disposa de forma obliqua sobre el llit del Túria, just després d'un xicotet meandre per a aprofitar millor la força del corrent. L'aigua és derivada cap al seu marge esquerre, on es troba l'almenara i també les goles que donaven accés al caixer de la séquia pròpiament dita.  
La fàbrica d'esta resclosa és molt sòlida i combina carreus amb altres blocs de pedra més xicotets al llarg del tram central. La seua longitud arriba als 90 m. de llarg i té 10 m d'amplària. En l'estat actual presenta un mur recte, que, en la part de la força del cabal està construït amb grans lloses de pedra disposades de forma vertical. La part posterior de la presa dibuixa una forma corba per a la caiguda d'aigua, a excepció dels extrems, al costat dels marges del riu, que compten amb diversos escalons. A pesar d'esta descripció, és més probable que parts de l'assut estiguen ocultes davall dels sediments acumulats, i més ara, després del seu abandó, ja que Rascanya deriva el seu cabal de la presa comuna coneguda com a assut del Repartiment o la Cassola, que es va a construir amb el Pla Sud.  
A mitjan segle XIX, Jaubert de Passá va dibuixar este assut amb dos plans inclinats amb diferent inclinació i amplitud, la secció del qual s'assemblava a l'assut de Rovella.  
Es tracta de la construcció més amenaçada a curt terme en esta séquia pel seu estat d'abandó i perill d'aterrament.   
Les goles i les comportes estan en bona part destruïdes per l'obra de canalització entubada de la nova séquia de Rascanya, que va des de la Cassola i la creua pel mig, de manera que és possible identificar part dels seus elements.   
Al costat es troba el caixer de l'almenara, però ha desaparegut la comporta i els seus mecanismes. Fa pocs anys es va destruir el que quedava de la caseta de l'assut i també part dels carreus de l'almenara que es trobaven al costat. L'assut està soterrat per la seua banda interior, però pareix fàcil la retirada d'estos materials.   
L'assut de la séquia de Rovella  
L'assut de la séquia de Rovella es troba en el vell llit del Túria, entre els ponts de Campanar i el del 9 d'octubre, en un espai actualment enjardinat i que és conegut com el tram de .Vetges Tu. pel nom de l'estudi d'arquitectes que el va dissenyar.  
És un assut de grans dimensions i compacte, construït amb lloses grans i argamassa que, si bé ha sigut reparat diverses vegades al llarg del temps per les ruptures periòdiques, cal remuntar els seus orígens als segles XVII-XVIII. El va afectar greument la riuada de 1957, després de la qual va quedar abandonat. Les obres d'enjardinament mencionades l'han fragmentat en dos porcions i hui en dia només es veuen dos segments aïllats, separats per un edifici modern per a la policia local. A l'extrem sud de l'assut, i a la vora de les altes parets de pedra del caixer del riu, es troben les restes de la gran almenara tota desmantellada, així com la probable gola de la séquia, taponada amb pedres.  
5.2. Parts integrants:  
. La presa amb els escalons, o .escala..  
. Les boques de la séquia, o .goles..  
. La caseta de comportes amb les comportes.  
. L'almenara amb les comportes.  
6. Normativa de protecció del conjunt històric: monuments i entorns  
Monuments  
Article 1  
Caldrà ajustar-se al que disposa la secció segona del capítol III, del títol II de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià, relativa al règim dels béns immobles d'interés cultural.   
Article 2  
L'ús permés per als assuts és el de desviació de l'aigua del riu Túria a les séquies, mantingut des de la seua construcció.  
Entorn de protecció  
Article 3  
De conformitat amb el que disposa l'article 35 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià, qualsevol intervenció que pretenga abordar-se en els entorns de protecció dels monuments requerirà l'autorització prèvia de la conselleria competent en matèria de cultura. Esta autorització s'emetrà conforme als criteris establits en la present normativa, i en tot allò que esta no preveja, per mitjà de l'aplicació directa del que preveu l'article 39 de l'esmentada llei.  
Totes les intervencions requeriran, per a la tramitació de l'autorització, la definició precisa del seu abast, amb la documentació tècnica que, per la seua especificitat, els corresponga, i amb la ubicació parcel·lària i el suport fotogràfic que permeta constatar la situació de partida i la seua transcendència patrimonial.  
Article 4  
A fi de preservar el paisatge històric dels assuts, no s'autoritzarà cap edificació per a qualsevol ús. Queden expressament prohibits els abocaments de residus i moviments de terres, excepte els requerits per al seu estudi i conservació. En les edificacions existents en els entorns de protecció dels assuts, es podran realitzar únicament obres de consolidació i manteniment sense augmentar el volum edificat.  
Queda proscrita la introducció d'anuncis o publicitat exterior que, en qualsevol de les seues accepcions, irrompa en la dita escena, excepte la d'activitats culturals o esdeveniments festius que, de manera ocasional, reversible i per temps limitat, sol·licite i obtinga autorització expressa.   
Article 5  
Els canvis en l'ús agrícola actual de les parcel·les seran objecte d'autorització segons el que disposa l'article tercer de la present normativa.  
Disposicions generals  
Article 6  
Qualsevol intervenció que afecte el subsòl dels immobles o dels seus entorns de protecció se sotmetran al que disposa el títol III de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià.  
Article 7  
Esta normativa és transitòria fins a l'aprovació del preceptiu Pla Especial de Protecció, previst en l'article 34.2 de Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià, per als entorns de protecció dels monuments.