Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 7301, del 23-06-2014 (2014/5829)

DECRET 98/2014, de 20 de juny, del Consell, pel qual es declara Bé d'Interés Cultural, amb la categoria de Monument, el santuari de la Mare de Déu de Monserrate d'Orihuela, a Orihuela.
----------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

Estat**VIGENT**

Permalink ELI

**https://dogv.gva.es/va/eli/es-vc/d/2014/06/20/98/dof/vci/html**

### Dades del document

Número de DOGV
:   7301

Data del DOGV
:   23-06-2014

Secció del DOGV
:   I. DISPOSICIONS GENERALS

Número del document
:   2014/5829


Data del document
:   20-06-2014

Organisme emissor
:   Conselleria d'Educació, Cultura i Esport

Tipus de document
:   Decret

Descriptors 

:   * Conselleria d'Educació, Cultura i Esport
    * Conselleria d'Educació, Cultura i Esport
    * Orihuela
    * protecció del patrimoni
    * legislació
    * ben cultural
    * cultura popular

DECRET 98/2014, de 20 de juny, del Consell, pel qual es declara Bé d'Interés Cultural, amb la categoria de Monument, el santuari de la Mare de Déu de Monserrate d'Orihuela, a Orihuela. [2014/5829]  
L'article 49.1.5 de l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana establix la competència exclusiva de la Generalitat en matèria de patrimoni històric, artístic, monumental, arquitectònic, arqueològic i científic, sense perjuí del que disposa el número 28 de l'apartat 1 de l'article 149 de la Constitució Espanyola. Així mateix, l'article 26.2, de Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià, disposa que la declaració d'un Bé d'Interés Cultural es farà mitjançant un decret del Consell, a proposta de la conselleria competent en matèria de cultura. Tot això sense perjuí de les competències que l'article 6 de la Llei 16/1985, de 25 de juny, del Patrimoni Històric Espanyol, reserva a l'Administració General de l'Estat.  
  
Mitjançant Resolució de 15 de maig de 2013, de la consellera d'Educació, Cultura y Esport, es va acordar incoar un expedient per a la declaració de Bé d'Interés Cultural, amb la categoria de Monument, a favor del santuari de la Mare de Déu de Monserrate, a Orihuela, amb la sol·licitud prèvia d'Antonio García-Molina Riquelme, germà major laic i president de la Molt Il·lustre Confraria de la Mare de Déu de Monserrate, a la qual es va adherir expressament l'Ajuntament d'Orihuela per mitjà de sengles escrits de l'alcaldia presidència.  
Consta en l'expedient l'informe favorable a la declaració com a Bé d'Interés Cultural, amb la categoria de Monument, de la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Carles de València i del Consell Valencià de Cultura, tal com exigix l'article 27.5 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià.  
Així mateix, s'han demanat a les conselleries afectades els informes exigits per l'article 43 de la Llei 5/1983, de 30 de desembre, de la Generalitat, del Consell a la proposta de disposició reglamentària, sense que hagen formulat objeccions al present decret declaratiu.  
  
En virtut d'allò que s'ha exposat i d'acord amb el que establix la normativa esmentada, a proposta de la consellera d'Educació, Cultura i Esport i amb la deliberació prèvia del Consell en la reunió del dia 20 de juny de 2014,  
  
  
DECRETE  
  
Article 1. Objecte  
El present decret té per objecte declarar Bé d'Interés Cultural, amb la categoria de Monument, el santuari de la Mare de Déu de Monserrate, d'Orihuela; descriure'l amb les parts que l'integren, així com les pertinences i els accessoris vinculats a este, amb l'adscripció d'estos últims a la secció de l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià que millor s'acomode a la seua naturalesa i valor cultural; determinar els valors que justifiquen la seua declaració com a Bé d'Interés Cultural i establir la normativa de protecció del monument i el seu entorn de protecció en l'articulat que es transcriu a continuació, i delimitar-lo literalment i gràficament en els annexos adjunts al present decret.  
  
  
Article 2. Règim del monument  
S'atindrà al que disposa la secció segona, Règim dels Béns Immobles d'Interés Cultural, del capítol III del títol II de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià, aplicable a la categoria de monument.  
  
Article 3. Usos permesos al monument  
Els usos permesos seran tots aquells que siguen compatibles amb la posada en valor i el gaudi patrimonial del bé i contribuïsquen a la consecució dels dits fins. L'autorització particularitzada d'ús es regirà pel que disposa l'article 18 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià.  
Article 4. Règim de protecció de les pertinences i accessoris del monument  
El règim de protecció de les pertinences i accessoris relacionats en el present decret s'ajustarà al que s'establix per a esta classe de béns en la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià.  
  
Article 5. Règim general d'intervencions en l'entorn de protecció  
De conformitat amb el que disposa l'article 35 de l'esmentada Llei de Patrimoni Cultural Valencià, qualsevol intervenció de transcendència patrimonial que pretenga realitzar-se en l'entorn de protecció del monument requerirà l'autorització prèvia de la conselleria competent en matèria de cultura. Esta autorització s'emetrà d'acord amb els criteris establits en la present normativa, i en el que no s'hi preveu, per mitjà de l'aplicació directa dels criteris previstos en l'article 39 de l'esmentada llei. La present normativa regirà amb caràcter provisional fins que es redacte el pla especial de protecció del monument i el seu entorn, i este tinga validació patrimonial.  
  
Totes les intervencions requeriran per al tràmit d'autorització la definició precisa del seu abast, amb la documentació tècnica que els corresponga per la seua especificitat, i amb la ubicació parcel·lària i el suport fotogràfic que permeta constatar la situació de partida i la seua transcendència patrimonial.  
  
Article 6. Excepcions al règim general d'intervencions en l'entorn de protecció  
Sense perjuí del que disposa l'article anterior, per mitjà d'un informe tècnic municipal motivat, es podrà establir la no-necessitat del tràmit d'autorització prèvia en actuacions que se situen fora del present marc normatiu per falta de transcendència patrimonial, com seria el cas de les obres i instal·lacions dirigides a la mera conservació, reparació i decoració interior d'estos immobles.  
En estos casos, l'Ajuntament d'Orihuela comunicarà a la Administració de la Generalitat, en el termini de deu dies, la concessió de la llicència municipal, i hi adjuntarà com a mínim l'informe tècnic que es menciona en el paràgraf anterior, un plànol d'ubicació i el suport fotogràfic que permeta constatar la situació de partida i la seua falta de transcendència patrimonial.  
  
Article 7. Actuacions il·legals  
La contravenció del que preveuen els articles anteriors determinarà la responsabilitat de l'Ajuntament d'Orihuela i/o dels causants en els termes establits en l'article 37 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià.  
  
Article 8. Criteris d'intervenció en l'entorn de protecció del monument  
1. Es mantindran les pautes de la parcel·lació històrica de l'entorn.  
2. Seran mantingudes les alineacions històriques de l'edificació conservades fins a l'actualitat.  
3. Els edificis tradicionals de l'entorn, pel seu alt valor ambiental i testimonial d'una arquitectura i tipologia que el caracteritza, hauran de mantindre les fatxades visibles des de la via pública, i preservar i restaurar els caràcters originaris d'estes.  
4. El nombre de plantes permeses és de tres (planta baixa i dos més) i s'hi autoritzen els soterranis, però queden prohibits els semisoterranis. Els edificis que superen este nombre de plantes es regiran pel règim fora d'ordenació. A este efecte, en cas que concloga la seua vida útil, es pretenguen obres de reforma de transcendència equiparable a la reedificació, una remodelació amb eliminació de les plantes superiors o una substitució voluntària d'estos, s'aplicaran les ordenances de protecció d'esta normativa. Tot això, sense perjuí de la possible aplicació de l'article 21 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià, a estos immobles.  
  
5. L'alçària de cornisa màxima és de 10,00 metres per a tres plantes i de 7,00 metres per a dos plantes.  
6. Les cobertes, d'acord amb la tipologia de la zona, seran en el cos principal de l'edifici, la profunditat edificable del qual oscil·larà entre els 8 i els 11 metres, inclinades, de teula àrab, amb un pendent comprés entre el 25 % i el 40 %, de dos aiguavessos i carener d'altura màxima de 2,25 metres respecte de la línia de cornisa. Este requisit únicament podrà ser exceptuat, amb caràcter excepcional, en aquells casos en què s'acredite l'existència d'una singular justificació historicocontextual.  
  
7. Las noves edificacions s'adequaran amb caràcter estètic a la tipologia i als acabats tradicionals d'Orihuela, i la fatxada atendrà les disposicions següents:  
a) Ràfols amb longitud màxima de volada de 35 centímetres.  
b) Impostes, motlures, marcs, cèrcols, acabaments ornamentals i la resta d'elements compositius amb una longitud màxima de volada de 15 centímetres.  
c) Buits de fatxada de proporció vertical, amb la possible excepció de plantes baixes o cambres segons l'antropologia compositiva del municipi.  
d) Balcons de barana metàl·lica, amb una amplària màxima de volada de 40 centímetres, 15 centímetres de vora i una longitud màxima d'1,80 metres. Es prohibixen els miradors.  
e) Els tancaments seran de fusta.  
f) Es prohibixen les persianes, excepte les persianetes exteriors enrotllables tradicionals.  
8. L'ús permés en esta zona serà el residencial. S'admetran els usos següents, sempre que mostren la seua compatibilitat amb les arquitectures tradicionals de la zona:  
a) Magatzems.  
b) Locals industrials ubicats en una planta baixa.  
c) Locals d'oficina.  
d) Ús comercial.  
e) Religiós.  
  
Article 9. Preservació de la imatge i dels elements impropis  
Totes les actuacions que puguen tindre incidència sobre la correcta percepció i la dignitat en l'apreciació de l'escena o del paisatge urbà del monument i el seu entorn, com seria el cas de l'afecció dels espais lliures per actuacions de reurbanització, enjardinament o plantació d'arbres, provisió de mobiliari urbà, assignació d'ús i ocupacions de la via pública, etc., o com podria ser-ho també l'afecció de la imatge arquitectònica de les edificacions per tractament de color, implantació de rètols, marquesines, tendals, instal·lacions vistes, antenes, etc., o qualssevol altres de semblant aspecte i conseqüències, hauran de sotmetre's a autorització de la conselleria competent en matèria de cultura, que resoldrà d'acord amb les determinacions de la llei i els criteris de percepció i dignitat al·ludits abans.  
Queda proscrita la introducció d'anuncis o publicitat exterior als plànols de fatxada dels edificis (excepte els cartells informatius dels noms i les activitats dels edificis) que, en qualsevol de les seues accepcions, irrompa en la dita escena urbana, excepte la d'activitats culturals o esdeveniments festius que, de manera ocasional, reversible i per un temps limitat, sol·licite i obtinga autorització expressa.  
  
Article 10. Patrimoni arqueològic  
En qualsevol intervenció que afecte el subsòl de l'immoble o el seu entorn de protecció serà aplicable el règim tutelar establit en la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià, per a la salvaguarda del patrimoni arqueològic.  
  
Article 11. Delimitació de l'entorn de protecció del monument  
L'entorn de protecció del monument queda definit, tant literalment com gràficament, en els annexos adjunts que formen part del present decret. La documentació complementària es troba en l'expedient corresponent.  
  
  
DISPOSICIÓNS ADDICIONALS  
  
Primera. Inscripció en l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià i en el Registre General de Béns d'Interés Cultural  
La present declaració s'inscriurà en la Secció Primera de l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià i en el Registre General de Béns d'Interés Cultural dependent de l'Administració de l'Estat, perquè hi conste.  
Les pertinences i els accessoris detallats en la present declaració s'inscriuran en la secció de l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià que establix el present decret.  
  
Segona. Absència d'incidència en el gasto públic de la present disposició  
La implantació i el posterior desplegament del present decret no podran tindre cap incidència en la dotació de tots i cada un dels capítols de gasto assignats a la conselleria competent en matèria de cultura, i, en tot cas, hauran de ser atesos amb els mitjans personals i materials.  
  
  
DISPOSICIÓ DEROGATÒRIA  
  
Única. Derogació  
Queden derogades totes les disposicions del mateix rang o d'un rang inferior que s'oposen al que establix el present decret.  
  
  
DISPOSICIÓ FINAL  
  
Única. Entrada en vigor  
El present decret es publicarà en el Boletín Oficial del Estado i entrarà en vigor l'endemà de ser publicat en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana.  
  
València, 20 de juny de 2014  
  
El president de la Generalitat,  
ALBERTO FABRA PART  
  
La consellera d'Educació, Cultura i Esport,  
MARÍA JOSÉ CATALÁ VERDET  
  
  
  
ANNEX I  
Dades sobre el bé objecte de la declaració.  
  
1. Denominació  
Principal: santuari de la Mare de Déu de Monserrate.  
Secundària: santuari de la Verge de Monserrate.  
  
2. Descripció (Basada principalment en el llibre Arte e iconografía de Nuestra Señora de Monserrate en la diócesis de Orihuela.)  
  
a) Immoble objecte de la declaració  
El santuari de la Mare de Déu de Monserrate es troba situat extramurs de la ciutat, al barri denominat raval Roig o Rabaloche. Alberga la patrona de la ciutat, i la seua història es troba indissolublement unida a esta des d'abans de la reconquista pels cristians. La seua arquitectura és grandiosa i pertany al barroc amb influències ja del neoclàssic.  
  
Pascual Madoz descriu el santuari en el seu Diccionario geográfico estadístico histórico de 1845 com el més important de la ciutat d'Orihuela: «La Mare de Déu de Monserrate és, sens dubte, la de més importància; siga per la seua antiguitat, siga per la grandiositat de l'edifici; la seua imatge era venerada en temps dels sarraïns pels cristians reunits al raval Roig i l'església de Sant Joan amb el títol de Mare de Déu de la Porta, i per temor d'alguna profanació va ser amagada davall d'una campana i trobada cap a l'any 1306. Els catalans que van poblar la ciutat després de la conquista, la van titular de Montserrat, i encara que els monjos de Catalunya del seu orde s'hi van oposar, ho va decidir a favor d'Orihuela el papa Sixt IV el 12 d'agost de 1483. Al principi li van edificar una ermita al mateix lloc on va ser trobada, que és el mateix que va ocupar la mencionada parròquia de Sant Julià, i que encara es conserva en una de les capelles de la nova església; esta es va construir a mitjan segle xviii i va traure la porta i la fatxada principal a la plaça del mateix nom. És tan capaç, que sobre una gran nau té sis capelles a cada costat amb els respectius altars, i els quatres torals sostenen una gran i bella mitja taronja; el retaule de l'altar major és de fusta, si bé una obra completa: té orgue, púlpit, una sagristia molt espaiosa i dos torres principals de carreuat, amb una de provisional que sosté tres campanes. En esta ermita hi ha fundada una confraria composta de la majoria dels habitants de la ciutat, de l'horta i del camp: la imatge és la patrona de la població, i quan ocorre alguna calamitat pública es porta en processó a la catedral, on es col·loca al costat de l'altar major. Tots els anys se celebra la seua festivitat i novenari a la dita catedral, que comença el 8 de setembre amb un repicament de campanes, focs artificials i altres diversions públiques».  
  
  
Cronologia  
L'origen de la Mare de Déu de Monserrate, a l'advocació de la qual es dedica el santuari, no està provat, però hi ha diverses tradicions. Una d'estes apunta que va ser esculpida per sant Nicodem i portada a Orihuela per sant Trifó (deixeble de sant Jaume Apòstol), una altra és una crònica que assevera que van ser els gots els qui la van portar i que estos van construir una capella per a la seua devoció.  
La veritat és que quan Orihuela va ser presa pels musulmans ja existia la parròquia de Sant Julià on es venerava la imatge de la Porta, que és la mateixa que hui venerem sota l'advocació de Monserrate.  
  
La imatge va ser amagada durant la dita ocupació, i una vegada reconquistada Orihuela els cristians van decidir buscar la imatge de la Mare de Déu. Un manuscrit del 1310 relata que aquell any el so subterrani d'una campana es va sentir durant tres nits consecutives al peu de la muntanya del castell, a la part occidental, enfront del llit del riu Segura.  
Foradant la penya van trobar la imatge de la Mare de Déu, de fusta d'olivera, de 42 cm d'alçada i asseguda en una cadira, que tenia en el moment de ser trobada, segons diversos manuscrits, un xiquet al braç que tenia un pardalet als dits i estava vestit de roig amb un mantell blau.  
Per sorteig entre les denominacions proposades per les colònies de catalans, valencians i aragonesos residents a la ciutat, va eixir el nom de Montserrat. Posteriorment, els pares benets del convent de Montserrat de Catalunya van sostindre un pleit pel títol de la imatge. Per una sentència del papa Sixt IV, el 12 d'agost de 1483 va ser castellanitzat el nom com a Monserrate i es va crear una advocació nova.  
A partir d'este moment, el primer santuari tenia l'altar major en el lloc que ocupa la capella de Crist actual; darrere d'esta s'observa una concavitat en la muntanya feta a pic que s'anomena cova de la Mare de Déu i és el lloc on va estar oculta la imatge.  
El 15 d'agost de 1748, un terratrémol va causar l'afonament de gran part del temple, i la imatge de la Mare de Déu de Monserrate va ser traslladada a la catedral. L'abril de l'any 1750, sent bisbe d'esta diòcesi Juan Elías Gómez de Terán, es van començar les obres de l'actual temple sobre l'anterior, que es va acabar en 1775. En 1776 va tornar la imatge a la nova església.  
Durant els segles xvi i següents va acréixer la devoció popular fins a ser declarada, a principis del segle xvii, copatrona de la ciutat, i esta declaració va ser confirmada canònicament pel Vaticà en 1920.  
  
  
Descripció de l'immoble  
La nova església és de planta de creu llatina i conserva restes del primitiu temple al costat de l'evangeli del creuer, on es conserva el retaule original del segle xvii a la capella de la Troballa.  
L'antic temple de Sant Julià va tindre orientació nord-sud; el presbiteri es trobava en esta orientació, i l'accés quedava en posició oposada, al migdia. Per mitjà d'esta posició es podia aconseguir la comunicació amb l'antiga casa de Misericòrdia, hui desapareguda, que estava en posició contigua al santuari.  
En la planta de l'edifici que constituïx el temple actual s'inscriu un rectangle l'eix longitudinal del qual té orientació nord-sud, i l'accés se situa en la posició meridional. Té una nau única dividida en cinc trams. Els alçats alternen els buits, coronats per arcs de mig punt, amb els pilars massissos que arranquen d'un sòcol de pedra negra, als quals s'adossen pilastres amb capitell d'orde corinti. Per damunt hi ha un potent entaulament amb el fris adornat, que està coronat per mitjà d'una cornisa d'una volada considerable. L'espai es tanca amb una volta de canó contínua articulada per mitjà d'arcs torals que coincidixen amb l'eix de les pilastres. En la volta s'instal·len les llunetes que permeten l'obertura de les finestres, necessàries per a la il·luminació interior.  
  
El tram de la nau té capelles laterals, situades entre contraforts, que al seu torn queden comunicades entre si per mitjà de perforacions estretes realitzades en els mencionats elements estructurals portants. Dels cinc trams en què es dividix la nau, el primer, al costat de l'accés, és més estret. Allí les capelles laterals van ser substituïdes per les torres en forma de prisma quadrat, on s'ubiquen les campanes en un cos superior.  
  
Les capelles laterals tenen planta quadrada. Cada una té al fons un altar en forma de retaule. La capella del costat de llevant, situada al costat del creuer, conserva la porta que al seu dia degué connectar amb la mencionada Casa de Misericòrdia.  
El creuer té més amplitud i està coronat per una cúpula de mitja taronja que recolza directament, sense la transició del tambor, sobre els quatre arcs torals. L'intradós està fet de cassetons amb una divisió que rememora la disposició de les cúpules de l'antiguitat de Roma, en especial el Panteó.  
Al presbiteri es troba la capella major. L'altar major és un enorme retaule, esculpit per Josep Pujol en la segona mitat del segle xviii.  
  
La nau transversal està coronada amb una volta de canó contínua articulada pels arcs torals. La de ponent correspon a l'antic edifici de Sant Julià, en la testera del qual es troba el retaule que presidix esta capella.  
Al costat d'esta capella, darrere del presbiteri, es troba la sagristia, composta de diverses estances. Una d'estes és una nau longitudinal formada per una volta de canó contínua articulada pels arcs torals. Dóna pas a una capella la il·luminació de la qual entra per les finestres situades en l'espai interior dels arcs torals, sobre els quals, al seu torn, recolza una cúpula de mitja taronja, de huit nervis. Les parets estan lluïdes amb algeps blanc, pintat amb sanefes lineals i motius vegetals de color blau, amb alguns retocs en groc ocre, i cornises marbrejades.  
  
Adossada al presbiteri de la nau principal hi ha una escala d'una certa amplitud, formada per dos trams en angle, que conduïx a les sales superiors, on es troba el cambril nou de la Mare de Déu de Monserrate. Al seu costat es troben diverses estances i la capella alineada amb l'eix de la nau principal. Esta capella disposa d'un altar amb gran profusió decorativa barroca, paviment ceràmic policromat i decoració de fusta i escaiola.  
  
El retaule de la Troballa  
Es troba a la capella de la Troballa i està datat en 1690, i és d'estil barroc. En la part inferior es troba la cova on es va trobar la Mare de Déu i en el seu cambril s'ubicava l'antiga Mare de Déu de Monserrate.  
  
El retaule consta de banc o predel·la i de dos cossos superiors, el primer dividit en tres carrers estructurats per columnes salomòniques i el segon compost per un carrer coronat per un frontó partit amb l'emblema de la Mare de Déu de Monserrate.  
En la predel·la es troben els quadres El naixement de Crist i L'adoració dels Reis, obres del segle xvi. Al centre s'obri un arc que dóna accés a la cova de la Troballa, que conté la imatge de la Mare de Déu en l'interior de la campana.  
En el carrer central del primer cos es troba un gran buit on dóna el cambril de planta poligonal, en el qual en l'actualitat es venera la imatge del Crist de la Bona Mort.  
En els carrers laterals es troben les imatges de sant Ramon i sant Pasqual adquirides en 1946. En el cos superior s'ubica el quadre La coronació de la Mare de Déu, flanquejat per columnes salomòniques.  
  
El retaule major  
És un gran retaule d'estil rococó amb gran càrrega decorativa i gran moviment amb entrants i ixents.  
La seua estructura compositiva es pot dividir en tres parts: la primera seria la base; la segona, la part central, amb tres carrers conformats per pilars d'orde gegant, on s'ubica, al mig, l'arc de mig punt que alberga el cambril nou; i, la tercera, l'àtic del retaule.  
S'alça sobre una base plana de marbre negre amb grans plaques de jaspi de Novelda. En el centre de l'altar s'ubica un templet de fusta sobre quatre columnes daurades sobre plints i amb capitells compostos coronats per un frontó partit.  
En el primer cos, en els carrers laterals, es troben dos escultures de grandària quasi natural de les altres dos patrones d'Orihuela: les santes Justa i Rufina.  
  
Les fatxades  
En l'immoble són perceptibles dos fatxades. La principal està situada en la via pública que correspon a l'orientació a ponent. Presenta unitat en el seu aspecte, però cal diferenciar dos trams superposats en vertical. L'inferior oferix una alçària considerable i està realitzat en un carreu de grans mides i especejament regular. Els laterals de les torres oferixen un lleuger ressalt sobre el tram central. Ací es troba el buit d'entrada, remarcat per mitjà d'una portada retaule, format per un pis inferior i un àtic superposat. El pis inferior oferix un pedestal o basament comú amb sengles columnes exemptes als costats del buit d'accés i pilastres en els laterals exteriors. Els quatre elements tenen capitells d'orde corinti. Per damunt hi ha un entaulament amb un frontó partit de costats corbats. L'àtic s'emmarca per mitjà de sengles columnes disposades sobre les de nivell inferior. Cap a l'interior apareixen sengles pilastres, de manera que s'invertix l'orde del cos inferior. En la cartel·la central es troba un motiu en baix relleu amb l'anagrama de la Mare de Déu. Corona l'àtic un entaulament d'escassa rellevància i un frontó partit que recolza sobre les columnes. Per damunt de l'entaulament i entre els costats del frontó apareix una finestra, emmarcada per mitjà d'una motlura molt plana, acabada per mitjà d'un coronament, a manera de guardapols, corbat.  
  
  
En estil, el pòrtic evidencia la influència d'un cert neoclassicisme, propi del moment de la realització. Amb tot, hi ha encara una certa influència del barroc, tal com evidencia la jerarquització dels elements plans adossats als murs, a més d'aquells exempts. Utilitza la varietat en els elements petris, amb la combinació de pedra blanca i negra, a més de les incrustacions amb marbres de diferents colors.  
  
En el tram superior de la fatxada el mur és de maçoneria amb un revestiment extern arrebossat de morter. La secció horitzontal del cos de la torre és més reduïda, igual que la tercera, on se situen les campanes. El tram central oferix un immafront format per un perfil en corba.  
   
Més amunt sobreïx el que servix d'acabament a la nau central, igualment seguint corbes i contracorbes.  
La fatxada del migdia és un element pla i opac, resolt per mitjà de fàbrica de carreuat. Arriba a l'altura del cos inferior de la fatxada principal. Per damunt s'observen els contraforts, formats per prismes prims.  
  
En esta fatxada del migdia hi ha una segona porta, de traçat més modest. El buit està emmarcat per mitjà d'una motlura d'escàs relleu i entitat. Sobre este buit hi ha un frontó que es corba en el tram central, que permet la col·locació de l'escut amb el lema de la Mare de Déu de Monserrate, la roca i la serra.  
En el cantó, als peus de la torre sud es troba un gran escut amb les armes del bisbe Juan Elías Gómez de Terán.  
  
b) Parts integrants  
Nau principal i capelles adjacents.  
Creuer i braços, restes de la primitiva església de Sant Julià.  
Sagristia i antesagristia  
Portades amb els escuts del santuari i l'escut del bisbe Gómez de Terán.  
Capella de la Troballa amb la gruta de la Troballa.  
Cambril antic darrere de la capella de la Troballa amb escala des de la sagristia.  
Cambril nou, vestidor de la Mare de Déu i escala d'accés, darrere del presbiteri.  
Cripta.  
Reixa de ferro, dissenyada per José María Moreno Tovillas (1878), i pilars de pedra que tanquen el carreró annex al santuari.  
  
c) Elements ornamentals integrants, pertinences i accessoris  
c.1. Elements integrants  
Portada arquitectònica, d'accés principal al santuari, realitzada en pedra calcària llaurada, marbre roig i negre (1788-1789). Número d'identificació: 01.69.239-984-3591.  
Medalló escultòric amb l'emblema de la Mare de Déu de Monserrate de marbre llaurat, que presidix la portada principal (1788-1789). Número d'identificació: 04.47.819-308-5619.  
Porta d'accés principal. Fusta i ferro forjat (1750-1775). Número d'identificació: 60.50.505-379-7792.  
Escut heràldic del bisbe Gómez de Terán. Pedra treballada (1756), situat en la fatxada sud. L'escut procedix de la casa de Misericòrdia. Número d'identificació: 74.32.942-884-6485.  
Pilars de pedra i reixa de ferro forjat situada en la fatxada lateral sud del santuari, a l'altura de l'escut del bisbe Gómez de Terán, entre el santuari i el col·legi Mare de Déu de la Porta (1878), dissenyada per José María Moreno Tovillas, ajudant d'obres públiques. Número d'identificació: 84.32.798-101-0756.  
Portada arquitectònica de l'accés al creuer, costat de l'epístola, de pedra treballada (1750-1775), anònim valencià. Número d'identificació: 75.08.056-993-9800.  
Porta d'accés al creuer, al costat de l'epístola. Fusta i ferro forjat (1750-1775). Número d'identificació: 34.45.199-248-2128.  
  
Dos penells de ferro forjat. Coronen les torres campanar que flanquegen la fatxada principal del santuari (1933). Número d'identificació: 34.58.169-935-9603.  
Parella de portes d'accés als campanars des dels peus del temple, de fusta i ferro forjat (segle xviii).  
Número d'identificació: 22.50.580-883-1220 (costat de l'epístola) i 20.27.415-137-2608 (costat de l'evangeli).  
Grafits (textos i dibuixos) de diferents cronologies, posteriors a 1775, sobre les parets de l'escala d'accés al campanar. Número d'identificació: 57.23.239-695-9445.  
Campana Ave Maria, de bronze fos (ca. 1450), de 26 cm de diàmetre i 12,5 kg de pes, ubicada en la sagristia. Número d'identificació: 83.41.963-429-4346.  
Campana Virgen de Monserrate, de bronze fos (1675), de 45 cm de diàmetre i 53 kg de pes, ubicada en la torre campanar nord. Número d'identificació: 24.96.437-201-1758.  
Campana María de Monserrate, de bronze fos (1776), de 71 cm de diàmetre i 207 kg de pes, ubicada en la torre campanar nord. Número d'identificació: 56.10.630-612-0544.  
Campana María de la Puerta, de bronze fos (fonedor: Vicente Domingo Rosas, 1890), de 68 cm de diàmetre i 182 kg de pes, ubicada en la torre campanar sud. Número d'identificació: 36.58.286-387-6541.  
  
Orgue. Fusta i metall. Obra de Juan Amezúa (1872). Número d'identificació: 49.19.257-262-0922.  
Barana del cor de fusta policromada i daurada (1750-1775), anònim alacantí. Número d'identificació: 91.63.348-159-9252.  
Conjunt de sis penjants, en la volta de la nau i l'absis, d'algeps daurat i policromat (ca. 1875), anònim alacantí. Números d'identificació: 15.34.097-702-3745 (representa l'anagrama de Maria; amb dos penjants), 73.67.345-106-4540 (representa la creu de sant Jaume), 60.95.391-273-6244 (representen les armes d'Orihuela), 78.37.763-738-6650 (representa una campana), 49.75.619-031-8383 (representa la muntanya serrada).  
Penjant que representa una rosa, a la volta del creuer, costat de l'epístola, d'algeps daurat i policromat (1750-1775). Número d'identificació: 29.06.676-555-4824.  
Conjunt de catorze medallons, sobre els arcs de les capelles laterals i dels accessos a la sagristia i el magatzem, d'algeps platejat, daurat i policromat (1750-1775). Números d'identificació: 09.04.615-285-1469 (representa una palmera), 76.18.560-167-0039 (representa un espill), 95.69.081-155-93953 (representa la torre de David), 56.84.249-259-90246 (representa una font segellada), 21.39.155-753-4793 (representa una assutzena), 05.59.822-337-4108 (representa la porta del cel), 14.89.100-703-9847 (representa el sol), 73.19.445-004-1180 (representa la lluna), 33.36.450-294-6539 (representa una estrela de mar), 88.63.722-191-5408 (representa un roser), 76.01.991-550-7532 (representa un pou d'aigües vives), 84.23.693-000-1945 (representa una ciutat murallada), 67.24.870-250-5273 (representa un tron) i 27.40.416-491-1285 (representa un ciprer).  
  
Ornamentació escultòrica de l'interior de la cúpula i el tambor del creuer de l'església amb motius geomètrics i vegetals, d'algeps daurat i policromat (1750-1775). Números d'identificació: 26.37.296-620-4197 (cúpula) i 17.95.289-620-5158 (tambor).  
Conjunt de dotze capitells de pilastra d'algeps daurat i policromat (1750-1775). Anònim alacantí. Números d'identificació: 76.87.630-085-3084 (representa una au; en són dos), 10.69.306-064-8830 (representa la muntanya serrada; en són dos), 82.06.251-345-0401 (representa l'anagrama de Maria coronat i sostingut per querubins; en són dos), 00.59.816-104-4436 (representa un pelicà; en són quatre) i 32.16.117-916-3023 (representa la muntanya serrada i la creu de sant Jaume; en són dos).  
Ornamentació escultòrica amb l'anagrama de Maria, sobre la porta d'accés al magatzem, d'algeps daurat i policromat (1750-1775). Número d'identificació: 97.46.385-508-0050.  
Ornamentació escultòrica amb l'escut de Monserrate, sobre la porta d'accés a la sagristia, d'algeps daurat i policromat (1750-1775). Número d'identificació: 12.25.869-175-2411.  
Parella de piques d'aigua beneïda de marbre roig de Novelda (1750-1775). Número d'identificació: 60.63.498-051-4804.  
Penjant de la cúpula del creuer de l'església, de fusta tallada, daurada, platejada i policromada (1750-1775). Número d'identificació: 29.63.499-745-9542.  
Penjant en la volta del creuer, costat de l'evangeli, amb motius vegetals i geomètrics. Fusta daurada i policromada (1750-1775). Número d'identificació: 36.59.948-211-0470.  
Conjunt de huit xicotets penjants d'algeps daurat i policromat situats en les voltes de la nau, el presbiteri i el creuer, amb motius vegetals i geomètrics (1750-1775). Números d'identificació: 89.36.926-218-7914.01 (conjunt), 34.19.993-166-1465.01, 39.48.342-225-8867.62, 59.78.719-243-1076.69, 86.69.980-549-5221.11, 80.24.521-358-4406.31, 37.25.777-544-7784.47, 05.06.388-135-4469.63, 07.50.283-937-8459.52.  
Conjunt de quatre capitells de pilastra d'algeps daurat situats en la volta del braç del creuer que dóna trànsit a la capella de la Troballa (1750-1775), al costat de l'evangeli. Números d'identificació: 34.68.303-318-1218.96 (conjunt), 49.71.728-854-2357.90, 40.14.594-974-4293.49, 04.32.769-447-7135.94, 83.80.615-557-7094.49.  
Conjunt de dos mitjos penjants xicotets d'algeps daurat i policromat situats en les voltes del creuer de l'església amb motius vegetals i geomètrics (1750-1775). Números d'identificació: 44.14.488-056-5246.23 (conjunt), 86.91.970-741-0491.11, 68.43.654-315-1690.59.  
  
Conjunt de dos xicotets penjants d'algeps daurat i policromat situats en les voltes del creuer, amb motius vegetals i geomètrics (1750-1775). Números d'identificació: 02.46.834-955-9779.74 (conjunt), 85.95.772-281-6450.78, 67.96.175-012-4592.55.  
Conjunt ornamental del retaule de l'altar major, de fusta tallada, estucada, policromada, daurada i platejada. Disseny atribuït a fra Antoni de Villanueva, obra dels escultors Josep Pujol Rubio (part escultòrica del retaule) i Francesc Torres (l'estructura) entre 1769 i final del segle xviii. Número d'identificació: 44.21.198-300-5522 (retaule), 30.24.791-557-0732 (medalló amb la representació escultòrica de l'Anunciació), 60.12.907-481-5320 (medalló amb la representació escultòrica de la Visitació), 86.91.718-979-7840 (escultura de ple volum que representa santa Justa), 63.24.190-232-9637 (escultura de ple volum que representa santa Rufina); 97.58.375-165-6409 (oli sobre tela extensible que representa l'exaltació de la Mare de Déu de Monserrate, d'autor desconegut, 1806); 30.91.662-761-4400.20 (conjunt escultòric al·legòric de la troballa de la Mare de Déu de Monserrate presidit per la Glòria Divina).  
  
Presbiteri de l'altar major, parella de grues que representen un àngel, de ferro forjat, daurat i platejat (final segle xviii). Número d'identificació: 24.44.318-546-9899.  
Presbiteri de l'altar major, parella de grues que representen un ocell, de ferro forjat i daurat, d'anònim alacantí, (final segle xviii). Número d'identificació: 51.52.583-122-1849.  
Parella de grues de ferro forjat i daurat de la cornisa del presbiteri de l'altar major. Número d'identificació: 34.20.691-977-3397.  
Cancell del presbiteri de l'altar major, de bronze daurat (segle xix). Número d'identificació: 94.71.555-012-7819.  
Conjunt de quatre olis sobre tela de les petxines de la cúpula de l'església, obra d'Antoni de Villanue-va (ca. 1776-1780). Número d'identificació: 13.30.475-032-5645 (representa sant Ambrosi); 09.29.354-424-8241 (representa sant Agustí); 34.70.705-620-1438 (representa sant Gregori el Gran); 49.78.608-196-0999 (re-presenta sant Jeroni).  
  
Altar d'obra del creuer de l'església, costat de l'epístola, sota l'advocació de sant Josep, en marbre, fusta i algeps, daurat i policromat (segle xix). Número d'identificació: 36.29.646-480-7107.  
Làpida sepulcral de la casa de José Soler del Olmo Bueno y Leonís (segle xviii). Número d'identificació: 53.97.668-689-8755.  
Tres portes d'accés a la sagristia des del creuer i el presbiteri de l'església, de fusta i ferro forjat (ca. 1775). Número d'identificació: 17.54.445-148-4277.  
Base de púlpit de fusta policromada i marbre roig de Novelda (1750-1775). Número d'identificació: 45.54.265-306-4526 (base) i 63.57.171-818-4910 (el tornaveu i l'ampit són de postguerra).  
Altars d'obra de fusta i algeps daurat i policromat sota les advocacions de sant Ignasi de Loiola, sant Francesc Xavier i sant Gaietà (mitjan segle xx). Número d'identificació: 74.72.779-721-0270.  
  
Altar d'obra de fusta i algeps colrat i policromat sota l'advocació de sant Cristòfol (mitjan segle xx). Número d'identificació: 24.75.165-107-4285.  
Altar d'obra del beat Joan Pau II, abans dels sants metges sant Cosme i sant Damià, de fusta i algeps, policromat i daurat (mitjan segle xx). Número d'identificació: 75.69.091-986-2830.  
  
Altar d'obra de la Mare de Déu del Carme, de fusta i algeps, policromat i daurat (mitjan segle xx). Número d'identificació: 24.51.956-046-4007.  
Altar d'obra del Sagrat Cor de Jesús, de fusta i algeps, policromat i daurat (mitjan segle xx). Número d'identificació: 87.10.571-691-3051.  
  
Altar d'obra de fusta i algeps, policromat i daurat, sota l'advocació de santa Rita, a la capella de la Troballa (segle xviii). Número d'identificació: 75.89.972-087-3561.  
Altar d'obra de fusta i algeps, policromat i daurat, sota l'advocació de la Mare de Déu dels Remeis, a la capella de la Troballa (segles xviii-xix). Número d'identificació: 08.48.061-066-4167.  
Conjunt del retaule de la capella de la Troballa, de fusta tallada, daurada i policromada, obra d'Antonio Caro el Vell, escultor, i Francisco Heredia, pintor i daurador (1675-1677). Números d'identificació: 87.85.894-013-0531.64 (retaule), 18.89.896-985-0624.51 (predel·la amb la representació, en oli sobre taula, de l'adoració dels Reis), 78.72.523-672-7459.36 (predel·la amb la representació de la Nativitat en oli sobre taula), 34.21.848-310-1450.50 (oli sobre taula que representa la coronació de la Mare de Déu de l'àtic del retaule), 00.06.062-238-2112.07 (oli sobre taula que representa angelots i motius vegetals, en les bases de les columnes del retaule de la capella de la Troballa). Predel·la, fragment d'este retaule de la capella de la Troballa, situat en una altra capella, 24.03.427-318-4863.  
Dos escultures de ple volum individuals que representen sengles àngels, de fusta tallada, estucada, policromada i daurada. Obra de l'escultor Josep Pujol Rubio (segona mitat del segle xviii). Originàriament estaven integrades en la part superior de l'altar major i en l'actualitat es troben en la cova de la capella de la Troballa. Número d'identificació: 76.75.781-264-8167.  
Parella de grues amb cap de drac, de ferro forjat i daurat, anònim alacantí (final del segle xvii). Situades a la capella de la Troballa. Número d'identificació: 61.50.818-280-6034.  
Conjunt d'ornamentació pictòrica en oli sobre tela de les llunetes i les petxines de la capella de la Troballa, atribuït al pintor Bartomeu Albert (ca. 1690). Números d'identificació: 75.97.642-664-3410 (representa l'Assumpció de la Mare de Déu, sobre una petxina), 45.65.427-286-6044 (representa el Pentecostés, sobre una petxina), 06.13.774-846-4511 (representa l'esposori de la Mare de Déu, sobre una petxina), 12.11.680-817-5864 (representa la presentació de Maria al Temple, sobre una petxina), 62.16.787-386-4865 (representa l'Anunciació, sobre una lluneta), 63.86.692-318-9260 (representa la Visitació, sobre una lluneta), 89.57.277-767-5809 (representa l'exaltació de la Mare de Déu de Monserrate, en la lluneta de dalt del retaule).  
  
Conjunt d'ornamentació escultòrica en relleu de l'interior de la cúpula de la capella de la Troballa, amb motius vegetals i al·legòrics, d'algeps daurat i policromat (ca. 1690). Números d'identificació: 14.72.030-744-7742.71 (conjunt), 46.16.627-355-0035.57 (escultura en relleu que representa un querubí amb la muntanya serrada), 07.96.847-806-0599.95 (representa un querubí amb un caragol de mar), 47.68.762-220-3059.99 (representa un escut amb una lluna), 30.15.326-788-9056.81 (representa un escut amb un sol) i 42.93.366-244-0441.55 (representa un escut amb estreles).  
Porta d'accés al cambril de la capella de la Troballa, de fusta i ferro forjat (segle xviii). Número d'identificació: 00.14.081-749-0008.  
  
Taulells de la contrapetja de l'escala d'accés al cambril del retaule de la capella de la Troballa (1690). Número d'identificació: 51.75.830-635-7858.  
Finestra de fusta amb ferramentes de forja, sobre l'escala d'accés al cambril del retaule de la capella de la Troballa (1690). Número d'identificació: 45.39.163-032-8063.  
Paviment de taulells del cambril de la capella de la Troballa (ca. 1690). Número d'identificació: 51.03.026-558-8596.  
Cambril del retaule de la capella de la Troballa. Fusta tallada, policromada i daurada amb vidriera emplomada. Obra de Jusepe Rufete, escultor (ca. 1690). Números d'identificació: 85.94.745-594-6946.17 (conjunt del cambril), 31.71.419-319-5221.17 (floró del sostre), 48.43.429-886-6848.89 (fris i cornisa), 57.68.018-245-1988.30 (pilastres), 78.21.568-392-5124.66 (panells decoratius), 44.48.733-726-8003.73 (sis vidrieres) i 46.60.523-589-5419.90 (coberta).  
Làpida sepulcral de Juan Joseph Fernández, (1758). Número d'identificació: 34.63.555-902-2550.  
Barana de l'escala d'accés al cambril de la Mare de Déu, de fusta tallada, colrada i policromada (segles xix-xx). Número d'identificació: 11.68.081-684-4692.  
Porta d'accés al cambril de la Mare de Déu de fusta i ferro forjat (segles xviii ?fulles- i xx ?intradós del buit?). Número d'identificació: 99.92.630-536-5325.  
Paviment de taulellet esmaltat i policromat del cambril de la Mare de Déu (1790-1795). Número d'identificació: 57.77.942-440-4471.  
Paviment de taulellet esmaltat i policromat del cambril de la Mare de Déu (1790-1795). Número d'identificació: 54.70.657-765-3227.  
Reixa de ferro forjat del cambril de la Mare de Déu (1750-1775). Número d'identificació: 42.54.574-095-9801.  
Conjunt de quatre medallons escultòrics en relleu de les petxines del cambril de la Mare de Déu, d'algeps daurat, platejat i policromat. Número d'identificació: 32.42.926-473-8796 (representa la muntanya serrada), 58.13.644-776-3093 (representa una campana), 97.56.664-252-9029 (representa l'anagrama de Maria), 10.59.078-710-1388 (representa una estrela).  
Finestra del vestidor de la Mare de Déu. Fusta i ferro forjat (1790-1795). Número d'identificació: 85.87.821-301-8585.  
Ornamentació d'algeps policromat del cupulí de la sagristia, anònim alacantí (segle xviii).   
Número d'identificació: 95.06.902-755-5760.  
Pica baptismal de pedra calcària llaurada procedent, segons la tradició, de l'antiga església de Sant Julià (segles xiv-xv). Número d'identificació: 73.82.196-170-0143.  
Calaixera de la sagristia de fusta i llautó, anònim alacantí (final segle xviii). Número d'identificació: 80.69.662-386-4890.  
Aiguamans de pedra calcària llaurada amb figura antropomorfa, anònim alacantí (segles xvii-xviii). Número d'identificació: 32.25.875-231-8290.  
  
c.2 Pertinences o accessoris que s'inscriuen en la secció 1a de l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià  
Conjunt de tretze olis sobre tela que representen l'apostolat (final del segle xvii - principi del xviii), situats a la nau de l'església. Números d'identificació: 71.48.817-341-3283 (representa l'apòstol sant Pere), 88.90.645-912-2183 (representa sant Pau), 56.82.318-704-7956 (representa l'apòstol sant Tomàs), 12.52.096-615-5761 (representa l'apòstol sant Andreu), 86.25.094-229-9402 (representa l'apòstol sant Jaume), 46.15.912-550-7598 (representa l'apòstol sant Joan), 90.06.108-183-5810 (representa l'apòstol sant Jaume el Menor), 62.13.966-210-1703 (representa l'apòstol sant Felip), 97.93.557-903-3560 (representa l'apòstol sant Bartomeu), 46.25.382-481-5682 (representa l'apòstol sant Mateu), 73.49.178-908-2984 (representa l'apòstol sant Simó), 78.90.811-166-1943 (representa l'apòstol sant Judes Tadeu), 33.69.445-038-9592 (representa l'apòstol sant Maties).  
  
Oli sobre tela que representa un donant entre santa Caterina i sant Antoni Abat (segle. xvii), capella de la Troballa, anònim valencià. Número d'identificació: 99.66.959-790-5184.  
Oli sobre tela que representa sant Andreu amb un marc de cornucòpia de fusta tallada i colrada (segona mitat del segle xviii), vestidor de la capella de la Mare de Déu. Número d'identificació: 81.92.574-542-9350.  
Oli sobre tela que representa la Immaculada Concepció amb un marc de cornucòpia de fusta tallada i colrada (segona mitat del segle xviii), vestidor de la capella de la Mare de Déu. Número d'identificació: 74.59.947-417-2215.  
Oli sobre tela que representa sant Josep amb el Xiquet, amb un marc de cornucòpia de fusta tallada i colrada (segona mitat del segle xviii), vestidor de la capella de la Mare de Déu. Número d'identificació: 65.12.023-993-5517.  
Oli sobre taula que representa el Bon Pastor (segles xviii-xix). Número d'identificació: 72.96.120-267-5179.  
Oli sobre tela que representa santa Bàrbara, anònim madrileny (segle xviii). Número d'identificació: 17.17.461-021-6077.  
Oli sobre tela que representa la Mare de Déu de Monserrate, atribuït a fra Antoni de Villanueva (segona mitat segle xviii). Número d'identificació: 05.47.070-465-5204.  
Làpida sepulcral de María Bueno (1706). Número d'identificació: 15.81.701-805-7174.  
Andes de la Mare de Déu de Monserrate de fusta tallada, tornejada, daurada i platejada (segle xix). Número d'identificació: 05.95.418-129-6861.  
Andes processionals de plata cisellada, esgrafiada, repujada i daurada sobre ànima de fusta tallada. Obra de l'orfebre José Bonacho David (València, 1954). Número d'identificació: 33.60.946-095-2318.  
Parella de cirials de fusta tallada, tornejada, daurada, platejada i policromada (segles xvii-xviii) originaris de la capella de la Troballa. Número d'identificació: 53.93.426-393-2832.  
Conjunt format per una imatge de vestir que representa la Mare de Déu de Monserrate i una imatge del Xiquet. Fusta tallada, platejada i policromada (rostre i mans de la Mare de Déu, i imatge del Xiquet, anònim valencià, 1709) i (cos i cap de la Mare de Déu, de José Sánchez Lozano, 1941). Número d'identificació: 25.81.098-334-2786.  
Escultura de ple volum de fusta tallada i policromada que representa el Crist de la Bona Mort, integrada en el retaule de la capella de la Troballa, atribuïda als tallers de Fèlix Granda, Josep Capuz i Vicent Mengual (1940). Número d'identificació: 54.27.284-276-8933.  
  
Escultura de sant Gaietà de fusta tallada, policromada i estofada (ca. 1675). Número d'identificació: 32.66.165-540-9568.  
Peanya amb ornamentació escultòrica que representa un núvol i caps de querubins, de fusta tallada, daurada i policromada (segle xvii), vestidor de la capella de la Mare de Déu. Número d'identificació: 40.64.138-273-4425.  
Peanya i plint de la peanya de la Mare de Déu de Monserrate. Fusta policromada i daurada. Números d'identificació: 18.37.425-241-3107 (peanya) 57.40.921-649-5792 (plint).  
Custòdia de plata i coure sobredaurats amb caboixons de vidre de colors (segles xvii-xviii). Taller valencià. Número d'identificació: 74.94.949-983-8699.  
Custòdia de metall cisellat, tornejat i sobredaurat amb joies, pedreria i creu d'Isabel la Catòlica encastades. Es conserva en la caixa original. Barcelona (1954). Número d'identificació: 26.34.487-829-4714.  
  
Calze de bronze i plata sobredaurada (1756), donat per Fernando Pérez de Meca. Número d'identificació: 99.13.148-921-8141.  
Calze de plata sobredaurada (1759), dels orfebres A. Comas i J. Casas. Número d'identificació: 04.85.013-882-6304.  
Calze de plata sobredaurada (segle xviii). Número d'identificació: 71.88.630-132-1849.  
Calze de plata sobredaurada, del prevere Antonio Murcia, obra de l'argenter oriolà Caubote (segle xviii). Número d'identificació: 05.35.214-345-6686.  
Calze de plata i plata sobredaurada (final del segle xviii). Número d'identificació: 86.21.865-990-9316.  
Calze de plata i plata sobredaurada, obra dels orfebres León, B. Naval i A. Martos, punxó de Còrdova (1849). Número d'identificació: 36.15.162-083-7755.  
Copó. Manuel Orrico, orfebre. València (segle xx). Número d'identificació: 53.72.743-519-9735.  
Creu d'altar de plata sobredaurada (segle xviii). Número d'identificació: 89.07.949-597-6602.  
Hostier de plata cisellada, obra del taller de Yagües (Múrcia, final del segle xix). Número d'identificació: 82.89.799-257-3632.  
Arqueta joier de la Mare de Déu de Monserrate, de plata repujada i encunyada sobre ànima de fusta de ciprer, obra de José Bonacho David (València, 1959). Número d'identificació: 00.14.249-197-9550.  
Caixa de plata llaurada, encunyada i cisellada amb pelicà en la tapa, obra de l'orfebre Martínez (Orihuela, 1856). Número d'identificació: 40.89.876-841-565.  
Joc de tres sacres de plata cisellada, repujada, encunyada i sobredaurada, obra de F. G. Senac, argenter (Múrcia, 1927). Número d'identificació: 93.05.457-041-5249.  
Portapau de metall platejat (segle xix). Número d'identificació: 78.04.934-794-3156.  
Conjunt de safa i aiguamans de plata cisellada, fosa i repujada, obra de Rafael Martos i J. Hereol, argenters (Còrdova; segona mitat del segle xix). Número d'identificació: 45.83.469-541-6667 (safa) i 89.90.508-224-1686 (aiguamans).  
Conjunt de dos setrilleres, sotacopa i campaneta de plata cisellada, repujada i tornejada, obra dels orfebres J. Casas i A. Comas (Barcelona, segona mitat del segle xix). La setrillera d'aigua porta un caboixó amb una pedra blanca en la tapa i en el cos de la gerra hi ha representats els símbols de la passió i la resurrecció de Crist: espigues de blat i els tres claus de la creu. La setrillera del vi porta un caboixó de color roig en la tapa i els símbols són la vinya i el calze amb la sagrada forma en el cos de la gerra. Números d'identificació: 32.81.311-577-0428 (setrilleres), 16.62.200-278-0566 (sotacopa) i 46.04.412-919-1520 (campaneta).  
  
Corona de la Mare de Déu, de plata en el seu color, cisellada i retallada (segles xviii ?corona- i xix ?aurèola?). Número d'identificació: 03.80.890-475-1143.  
Conjunt de joies de la Mare de Déu, integrat per la corona de la Mare de Déu de Monserrate, coneguda com de la nativitat o imperial (d'or calat, repujat, cisellat amb incrustacions de pedres semiprecioses i amb arracades i passadors d'or i plata amb pedres precioses i semiprecioses encastades), i la corona del Xiquet, d'or calat, cisellat i repujat amb brillants, solitaris, anells amb tres pedres i passadors encastats, i l'orbe coronat per la creu del Xiquet, d'or i maragdes, obra de José Bonacho David (València, 1958). Arracades de pasta vítria i passador de plata i pasta vítria del segle xix; i passador de platí, brillants, robins i perla, segles xix-xx. Números d'identificació: 36.96.646-508-0803 (corona de la Mare de Déu), 07.18.445-928-4514 (corona del Xiquet), 44.08.810-285-1973 (orbe del Xiquet d'or i maragdes), 26.60.443-163-6084 (arracades de plata), 75.23.242-238-0271 (passador de plata), 78.43.106-426-1728 (passador de platí).  
Corones de cada dia de la Mare de Déu de Monserrate i del Xiquet, i orbe, de plata llaurada, repujada i sobredaurada, obra de l'orfebre Manuel Orrico (València, cap a 1943). És una reproducció de l'aixovar perdut durant la Guerra Civil. Números d'identificació: 97.71.162-251-9351 (corona de la Mare de Déu) i 97.37.259-485-6086 (corona de cada dia del Xiquet i orbe).  
Creu pectoral del bisbe Félix Herrero Valverde, d'or blanc calat amb incrustacions d'ametista, diamant i or. La creu porta un ajustador d'or amb ametista i brillants. (1824-1835). Número d'identificació: 90.46.116-346-1710.  
Creu pectoral del bisbe Pedro María Cubero López de Padilla, de plata daurada, or i maragdes (1859-1881). L'ajustador d'esta creu pectoral es troba encastat en la corona imperial de la Mare de Déu de Monserrate. En la part superior de la creu pectoral porta en or un llaç i una medalla amb l'emblema episcopal i els seus quatre quarters heràldics gravats amb burí. Número d'identificació: 56.46.525-865-4299.  
Capellina de plata daurada i brillants (segle xviii). Número d'identificació: 25.45.437-228-0609.  
Capellina d'or, platí, plata, perles i brillants (ca. 1885). Número d'identificació: 50.10.446-616-6065.  
Capellina de plata daurada amb perles i topazis grocs encastats (principi del s. xviii). Número d'identificació: 44.77.029-957-7039.  
  
Ramell de plata sobredaurada i filigrana (segles xix-xx). Número d'identificació: 78.82.428-402-6426.  
Ramell. Plata daurada amb esmalts (segle xix). Número d'identificació: 51.13.108-503-0385.  
Ramell. Or amb maragdes, brillants i perles encastades, obra del joier mallorquí Moreno e Hijos, (Palma de Mallorca, 1924). Número d'identificació: 48.93.161-640-9688.  
Tern, brodats de fil d'or i plata sobre seda (segles xix-xx). Números d'identificació: 75.78.458-572-5616 (dalmàtica), 25.16.850-312-3012 (capa pluvial), 31.19.730-654-3269 (casulla) i 26.77.608-793-5102 (drap de muscles). Estola i parelles de maniples i de collets, fil de plata i passamaneria sobre tissú de plata (segle xix). Números d'identificació: 49.93.728-913-0620 (conjunt), 42.45.661-646-3659 (maniple), 58.16.248-872-8684 (maniple), 77.30.056-855-1893 (estola), 85.77.815-692-1825 (collets). Casulla, brodats de fil de seda sobre tissú de plata i espolí (segle xix). Número d'identificació: 53.75.545-490-5943.  
Joc de dos vestits del Xiquet, l'un de passamaneria i brodats de fil de plata sobre tissú de plata (segle xix). Número d'identificació: 49.09.715-174-3272. I l'altre vestit del Xiquet amb brodats de fil d'or i plata sobre espolí (segle xix). Número d'identificació: 21.46.396-940-7715.  
Conjunt de l'antic vestit de rogatives de la Mare de Déu (fons en morat fosc) fil de plata, pedreria i aplicacions de plata en forma d'el·lipses sobre seda morada (primera mitat del segle xix). Números d'identifi-cació: 56.80.212-435-2769 (conjunt), 05.33.149-097-2257 (mantell), 03.72.774-668-6251 (peto), 22.40.405-468-3395 (jupetí) i 03.26.337-110-1891 (vestit del Xiquet).  
Conjunt de mantell, peto i jupetí de la Mare de Déu (en fons blau celeste), brodats de fil de seda sobre espolí (segle xix). Números d'identificació: 84.24.228-148-7888 (mantell), 45.60.876-419-9683 (peto) i 70.61.294-966-9246 (jupetí). Vestit del Xiquet, passamaneria i brodats de fil de seda sobre espolí (segle xix). Número d'identificació: 04.33.008-839-0692.  
Conjunt de mantell i peto de la Mare de Déu (en fons blanc) donat per l'infant Carles Maria Isidre de Borbó, de lluentons i brodats amb fil d'or sobre tissú de plata laminat en bandes, amb galó daurat (segle xix). Números d'identificació: 10.00.216-726-6228 (mantell) i 27.23.734-717-3129 (peto).  
Conjunt de mantell, peto, jupetí i vestit del Xiquet, conegut com «de París». Brodats de fil de plata, vidre, aplicacions metàl·liques i plaques d'or sobre tissú de plata (1742). Números d'identificació: 81.63.615-994-3478 (peto), 05.79.542-012-5179 (peto) i 36.08.305-287-4685 (jupetí), i vestit del Xiquet de passamaneria i brodats de fil de seda sobre espolí (segle xviii). Número d'identificació: 23.69.595-421-8006.  
  
Conjunt de mantell, peto i jupetí de la Mare de Déu. Brodat de fil de seda i passamaneria sobre espolí (segle xix). Número d'identificació: 88.46.778-590-6187 (mantell), 43.27.111-317-6381 (peto) i 67.13.161-708-0897 (jupetí). Vestit del Xiquet, brodats de fil d'or i plata sobre otomà (segle xix).   
Número d'identificació: 13.97.693-188-9977.  
Conjunt del vestit del besamantell de la Mare de Déu (fons blanc), brodat de fil de seda i passamaneria sobre espolí (segle xix). Números d'identificació: 99.16.359-464-5389 (mantell), 23.44.484-971-7169 (vestit del Xiquet), i un altre vestit del Xiquet, brodat de fil d'or i aplicacions sobre tissú de plata (segle xviii). Número d'identificació: 48.86.972-177-22779.  
Mantell de la Mare de Déu sobre tissú de plata amb plaques de metall sobredaurat, lluentons, serrells i brodat de fil d'or i de plata (Orihuela, segle xviii). Número d'identificació: 81.61.485-240-6847. Peto i jupetí de la Mare de Déu, brodats de fil d'or, lluentons i aplicacions metàl·liques sobre tissú de plata (finals del xix). Número d'identificació: 49.85.461-633-5281 (peto) i 99.95.380-133-1701 (jupetí).  
Mantell, peto i jupetí de la Mare de Déu, i vestit del Xiquet, del trage de nóvia de la filla de la marquesa de Rubalcava. Tela del trage de 1950. Brodats de fil de plata sobre seda, 1973, realitzats per les mares justinianes de la Mare de Déu a Múrcia. Número d'identificació: 53.11.863-536-6635(mantell), 31.65.475-284-3223 (peto), 39.53.422-863-1013 (jupetí) i 26.82.197-133-1666 (vestit del Xiquet).  
Mantell, peto, jupetí i llaç de la Mare de Déu, i vestit del Xiquet, brodats de fil de plata i lluentons sobre vellut beix (primer terç del segle xx). Número d'identificació: 99.72.949-969-6900 (mantell), 49.62.996-892-4475 (peto), 98.41.808-344-9879 (jupetí), 18.10.814-968-1281 (llaç) i 62.31.190-029-8427 (vestit).  
Mantell, peto i jupetí de la Mare de Déu. Passamaneria i brodats de fil de plata sobre tissú d'or (segona mitat del segle xix). Número d'identificació: 11.56.720-962-2657 (mantell), 01.79.587-240-2817 (peto) i 64.02.115-939-1532 (jupetí).  
Mantell i peto de la Mare de Déu de Monserrate, i vestit del Xiquet de fil d'or, lluentons, passamaneria i pedreria sobre seda de color blanc (segle xx). Número d'identificació: 70.96.665-729-5691.  
Parella de llums amb llàgrimes de vidre (segle xix), que originàriament estaven a l'altar major de l'església. Número d'identificació: 89.82.121-557-6854.  
Parella de llums amb sis braços de vidre, a manera de canelobres, vidre de la Granja de San Ildefonso (segles xviii-xix). Madrid. Originàriament estaven en l'altar major de l'església. Número d'identificació: 04.36.382-332-1210.  
Arxiu de l'Arxiconfraria de la Mare de Déu de Monserrate format per: el llibre de juntes generals i directives de 1898 a 1969, el llibre d'actes de la Junta Magna per a les festes de la coronació canònica de l'any de 1920, l'esbós original del disseny de la corona de la Mare de Déu de Monserrate i la corona del Xiquet Jesús de l'orfebre José Bonacho David (llapis sobre paper, València, 1957), i la resta dels documents conservats.  
  
c.3. Pertinences o accessoris que s'han d'inscriure en la Secció Tercera de l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià.  
Escultura de ple volum (bust femení sense rostre) de fusta tallada i policromada (segle xix). Número d'identificació: 93.84.442-352-6460.  
  
Escultura de cartó pedra policromat que representa un escolà almoiner (ca. 1940). Número d'identificació: 73.03.678-854-5948.  
Escultura de la Mare de Déu dels Donatius (de vestir) amb el Xiquet (completa) de fusta tallada, daurada i policromada (segle xix). Número d'identificació: 32.63.049-592-9123.  
Escultura de ple volum de fusta tallada, policromada i daurada que representa sant Francesc Xavier, atribuïda a Enrique Galarza (València, segle xx). Número d'identificació: 03.41.492-575-9878.  
Conjunt de tres butaques i tresillo, de fusta i vellut (final del segle xix). Número d'identificació: 93.73.882-304-7922 (butaques) i 23.66.144-086-6142 (tresillo).  
Butaca del bisbe de fusta, amb entapissat i daurats (final del segle xviii). Número d'identificació: 70.92.800-455-4522.  
Calze neogòtic del prevere Luis Parra Boti, fet amb metall sobredaurat (ca. 1939). Número d'identificació: 40.59.134-667-6384.  
Custòdia, tipus sol, de llautó cisellat, encunyat i sobredaurat amb viril d'or i incrustacions de pasta vítria, conservada en la seua caixa original (segle xx). Número d'identificació: 02.17.366-842-1351.  
Creu d'altar de plata fosa. Meneses (Madrid, segles xix-xx). Número d'identificació: 87.76.785-962-2437.  
Dos navetes de plata repujada. Meneses (Madrid, segles xix ex.xx in.). Número d'identificació: 44.66.185-964-8282.  
Conjunt de dos setrilleres amb la sotacopa i la campaneta, de plata cisellada, fosa, repujada, tornejada i encunyada. Meneses, Madrid (segle xx). Número d'identificació: 48.09.857-676-1773.  
Passador de la marquesa de Rafal, d'or blanc i groc, perles, maragda, diamants, dos robins (mitjan segle xx). Número d'identificació: 85.56.752-328-3320.  
Passador de perles en forma de ram. Realitzat en plata daurada amb perles encastades (segles xix-xx). Número d'identificació: 45.84.157-225-7332.  
Passador de plata daurada amb diamants encastats (segles xix-xx). Número d'identificació: 41.37.682-108-8092.  
Medalló de les cambreres de la Mare de Déu (amb secret), d'or, perles i coral. Donat per la cambrera María Penalva (segles xix-xx). Número d'identificació: 46.48.552-399-8430.  
Polsera de prometatge d'Enriqueta Pescetto, esposa de Francisco Díe, alcalde d'Orihuela, d'or groc, nacre, diamants i platí (principi del segle xx). Número d'identificació: 83.16.768-996-4333.  
Reliquiari de bronze (segle xix). Número d'identificació: 27.22.965-537-3741.  
Rosari de plata daurada amb filigrana (segle xix). Número d'identificació: 35.63.406-405-5653.  
Passador de plata daurada i brillants (segle xviii). Número d'identificació: 17.88.142-676-4229.  
Passador de plata i brillants (segle xix). Número d'identificació: 63.50.255-645-1277.  
Rosari d'or (segle xix). Número d'identificació: 99.29.468-577-6401.  
Rosari d'or (segle xix). Número d'identificació: 94.39.962-974-6585.  
Rosari d'or amb filigrana. Creu amb extrems polilobulats (segle xix). Número d'identificació: 16.35.790-319-7120.  
Rosari de plata i fusta policromada en negre amb la imatge de la Mare de Déu de Monserrate sedent sobre les muntanyes de Barcelona. Anònim barceloní. (segle xviii). Número d'identificació: 24.50.026-441-9607.  
Rosari de plata i nacre. Anònim filipí (final del segle xix). Número d'identificació: 15.25.092-780-904.  
Parella d'agulles de cap de plata daurada amb zirconites (segle xix). Número d'identificació: 95.35.174-969-0896.  
Agulla de cap de plata daurada i brillants (segle xviii). Número d'identificació: 73.54.447-419-8931.  
Passador a manera d'agulla de cap, d'or i diamants, amb tres diamants grans, donació de Josefina Márquez (mitjan segle xx). Número d'identificació: 09.84.908-088-2407.  
Cadena i creu d'or, brillants i lluentons (segle xviii). Número d'identificació: 77.94.497-878-7205.  
Collaret d'or, perles i brillants (segle xviii). Número d'identificació: 10.64.314-256-9210.  
Collaret d'or amb perles i diamants amb filigrana (segles xviii-xix). Número d'identificació: 09.31.190-456-8906.  
Collaret d'or, perles i diamants (s. xix). Número d'identificació: 84.81.517-317-2160.  
Medalla d'or, platí, mareperla i brillants (primer terç del s. xix). Número d'identificació: 95.56.167-606-7872.  
Medalla d'or de la ciutat d'Orihuela (1954), anònim oriolà. Número d'identificació: 79.90.567-489-1217.  
Medalla com a alcaldessa d'Orihuela, d'or esmaltat i platejat, anònim oriolà, (1920). Número d'identificació: 07.87.232-855-9344.  
  
Medalla d'or del Jutjat Privatiu d'Aigües d'Orihuela. Anònim oriolà (2006). Número d'identificació: 85.78.746-647-3209.  
Medalla d'or del Nostre Pare Jesús. Anònim oriolà (2006). Número d'identificació: 57.37.904-052-3494.  
Creu llorejada de Sant Ferran, d'or i esmalts (principi del segle xx), donada pel general Pío López Pozas. Número d'identificació: 31.09.777-772-7529.  
Creu al mèrit militar, d'or esmaltat. Número d'identificació: 33.36.902-557-4864.  
Creu al mèrit militar, d'or i esmalts (condecoració portuguesa) (principi del segle xx). Número d'identificació: 04.20.258-902-5506.  
   
Bastó emmarcat del bisbe José Bascuñana López, de carei, esmalts i daurats sobre ànima de fusta, amb escuts de la ciutat i del bisbe en l'empunyadura, obra del taller dels joiers Villanueva i Laiseca (Madrid, 1955). Es conserva la caixa original que conté el bastó. Número d'identificació: 17.69.772-095-5214.  
Bastó de bisbe, de carei i daurats sobre ànima de fusta. Escut de la ciutat i escut del bisbe amb inicials C i A en l'empunyadura. Se'n conserva la caixa. Número d'identificació: 80.41.542-222-9610.  
Bastó d'alcaldessa, de plata encunyada sobre ànima de fusta, amb placa recordatòria de l'acord del nomenament de la patrona com a alcaldessa honorària sota l'empunyadura (1920). Número d'identificació: 23.39.424-481-3452.  
Punter de plata cisellada. Meneses (Madrid, segle xx). Número d'identificació: 70.79.616-418-8586.  
Punter de plata. (segle xix). Número identificació 29.78.765-780-5830.  
Espasí cerimonial amb baina, amb fulla d'acer amb empunyadura sobredaurada i baina metàl·lica (segles xix- xx). Número d'identificació: 83.24.758-584-6167.  
Vitrina-joier de fusta amb aplicacions de ferro forjat. Número d'identificació: 88.69.120-515-2434.  
Parella de cirials processionals amb quatre tulipes de bronze i vidre (ca. 1900). Número d'identificació: 11.10.805-189-3073.  
Parella de bases de candeler de llautó daurat. Atribuït a l'orfebre Manuel Orrico (València, 1940-1045). Número d'identificació: 14.55.745-794-0115.  
Conjunt de quatre candelers de metall daurat i platejat (segle xix). Número d'identificació: 98.43.183-387-3629.  
Parella de candelers de metall platejat (segle xix). Número d'identificació: 91.50.803-532-4405.  
Candeler de metall (principi del segle xx). Número d'identificació: 71.30.447-582-7997.  
Conjunt de huit llums de bronze calat (segle xx), nau principal d'accés a capelles laterals. Número d'identificació: 88.12.920-986-6332.  
  
Parella de llums, en el presbiteri, de bronze retallat i sobredaurat. Atribuïdes a l'orfebre Manuel Orrico (València, 1940-1945). Número d'identificació: 29.49.543-130-4885.  
Parella de llums de bronze calat en el presbiteri, que pengen de les grues. Atribuïdes a l'orfebre Manuel Orrico (València, cap a 1950). Números d'identificació: 00.22.496-077-7129 i 56.05.078-346-6970.  
  
Llum de bronze calat (segles xix-xx). Número d'identificació: 12.50.987-126-5783.  
Dos pitxers estil imperi de llautó encunyat i platejat (primer terç del segle xix). Número d'identificació: 64.11.982-369-6778.  
Parella de pitxers amb anses d'estil imperi de metall platejat (primer terç del segle xix). Número d'identificació: 01.57.610-069-5297.  
  
Parella de pitxers amb anses d'estil imperi de metall platejat (primer terç del segle xix). Número d'identificació: 74.80.759-713-5332.  
  
Parella de pitxers amb anses d'estil imperi de metall platejat (primer terç del segle xix). Número d'identificació: 47.07.712-970-2663.  
  
Parella de pitxers amb anses estil imperi de metall platejat (primer terç del segle xix). Número d'identificació: 55.83.681-427-9737.  
Joc de dos parells de pitxers i una jardinera neoclàssics de llautó encunyat (ca. 1800). Números d'identificació: 13.71.681-873-2272 (pitxer), 68.65.237-794-3407 (pitxer amb anses) i 86.81.423-637-2248 (jardinera).  
Batall de ferro pertanyent a la campana María de la Puerta, obra del taller de J. Casas i del fonedor Domingo Rosas (1891). Número d'identificació: 74.36.806-625-4093.  
Casulla amb estola, passamaneria sobre espolí (segle xix). Número d'identificació: 18.80.768-950-4613.  
Bambolines de pal·li. Vellut brodat amb fil metàl·lic, lluentons i passamaneria. Número d'identificació: 74.95.811-001-1959.  
Estendard brodat i policromat sobre ras blanc dels veïns del camí de Cartagena dedicat a la Mare de Déu de Monserrate (1920). Número d'identificació: 07.39.930-045-2185.  
Estendard brodat i policromat sobre ras de seda del Col·legi de la Immaculada dedicat a la Mare de Déu de Monserrate, obra de Joaquina i Margarita Truque (1913). Número d'identificació: 39.41.360-093-3252.  
  
Estendard brodat i policromat sobre ras blanc dels veïns del carrer Meca dedicat a la Mare de Déu de Monserrate, de passamaneria i brodat de fil de seda de colors sobre ras de seda (1939). Número d'identificació: 29.29.470-778-9550.  
Estendard policromat sobre ras de seda dels veïns del carrer de Sant Joan dedicat a la Mare de Déu de Monserrate (1920). Número d'identificació: 47.50.821-144-5691.  
Estendard policromat sobre ras de seda dels veïns del Ravaloche dedicat a la Mare de Déu de Monserrate (1959). Número d'identificació: 15.65.929-456-3246.  
Estendard del camí d'Enmig de seda policromada (anònim alacantí, 1920). Número d'identificació: 79.28.995-649-8151.  
Tapís policromat sobre arpillera de la Mare de Déu de Monserrate, obra de la Fàbrica de Tapissos de la Marquesa de Retamoso (Tarancón, Conca, 1920). Número d'identificació: 40.40.089-218-4556.  
  
  
  
ANNEX II  
Delimitació literal de l'entorn de protecció  
  
Justificació de la delimitació proposada:  
El monestir es troba immers en l'àmbit del Conjunt Històric de la ciutat d'Orihuela, declarada Bé d'Interés Cultural pel Decret núm. 845 de 1969 i en el qual està vigent el Pla Especial d'Ordenació i Protecció del Centre Històric d'Orihuela (Butlletí Oficial de la Província d'Alacant, de 23.05.1995).  
El criteri general seguit per a la de limitació de l'entorn de protecció consistix a incloure dins de la seua àrea els elements urbans següents:  
  
- Parcel·les que limiten directament amb la que ocupa el Bè d'Interés Cultural en què qualsevol intervenció que es faça pot afectar-lo, tant visualment com físicament.  
- Parcel·les que donen al mateix espai públic que el Bè d'Interés Cultural i que constituïxen l'entorn visual i ambiental immediat, en el qual qualsevol intervenció que es realitze pot suposar una alteració de les condicions de percepció d'este o del caràcter de l'espai urbà.  
  
- Espais públics en contacte directe amb el Bè d'Interés Cultural i les parcel·les enumerades anteriorment que constituïxen part del seu ambient urbà immediat.  
- Edificacions o qualsevol element del paisatge urbà que encara que no tinguen una situació d'immediatesa amb el Bè d'Interés Cultural n'afecten de manera fonamental la percepció.  
  
Descripció de la línia delimitadora:  
Origen: intersecció de l'eix del carrer de Sant Francesc amb la prolongació de la mitgera nord de la parcel·la 01 de l'illa de cases 97778, punt A.  
Sentit: horari.  
Línia delimitadora: Des de l'origen, la línia recorre la part posterior de les parcel·les de l'illa cadastral núm. 97341 que donen a la plaça de Monserrate i al carrer dels Caputxins. Creua el carrer dels Caputxins i incorpora les parcel·les de l'illa 97685 que donen al carrer dels Caputxins i al carrer de la Torreta fins a girar i continuar per la part posterior de les parcel·les 21 i 22 de la dita illa. Des del cantó sud-est de l'esmentada parcel·la 22 continua per l'eix del carrer de la Torreta en direcció a la muntanya fins a una distància de 50 metres d'una línia virtual paral·lela a la parcel·la 04 de l'illa 98544; continua per l'eix del carrer fins a girar a l'oest per la prolongació de la fatxada nord-oest de la parcel·la 01 de l'illa 99086 fins al carrer dels Caputxins. Creua este carrer i seguix per l'eix de la travessia de Santiago. Gira, s'introduïx en l'illa 97383 i incorpora les parcel·les que donen al carrer dels Caputxins i a la plaça de Monserrate. Incorpora la parcel·la 01 de l'illa 97776 i les que donen a la plaça de Monserrate de l'illa 97679 fins al punt d'origen.


Còpia Permalink ELI