Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 4643, del 03-12-2003 (2003/12200)

DECRET 237/2003, de 28 de novembre, del Consell de la Generalitat, pel qual declara Bé d'Interés Cultural el Conjunt Històric de la Vila Joiosa.
------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   4643

Data del DOGV
:   03-12-2003

Secció del DOGV
:   III. CONVENIS I ACTES - G) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2003/12338


Data del document
:   28-11-2003

Organisme emissor
:   Conselleria de Cultura, Educació i Esport

Tipus de document
:   Decret

Descriptors 

:   * Vila Joiosa, la
    * legislació
    * ben cultural
    * patrimoni arquitectònic
    * protecció del patrimoni

DECRET 237/2003, de 28 de novembre, del Consell de la Generalitat, pel qual declara Bé d'Interés Cultural el Conjunt Històric de la Vila Joiosa. [2003/X12845]
  
Per mitjà de Resolució de 20 d'abril de 1978, de la Direcció General del Patrimoni Artístic, Arxius i Museus, del Ministeri de Cultura, es va acordar tindre per incoat expedient de declaració de Conjunt Històric Artístic a favor de la ciutat de la Vila Joiosa.
  
L'expedient en qüestió va ser remés per a la seua tramitació a la Generalitat, segons el que disposa el Reial Decret 3066/1983, de 13 d'octubre, sobre traspàs de funcions i servicis de l'Estat a la Generalitat en matèria de cultura i, en concret, a la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència, d'acord amb el que es preceptua en el Decret 171/1983, de 29 de desembre, del president de la Generalitat.
  
Per mitjà de Resolució de 25 de març del 2003, de la Direcció General de Patrimoni Artístic, de la Conselleria de Cultura i Educació, es va acordar continuar l'expedient incoat d'acord amb les disposicions vigents i obrir un període d'informació pública. La dita Resolució, amb els seus annexos, a més, va ser exposada en el tauler d'anuncis de l'Ajuntament de la Vila Joiosa, al qual es va concedir tràmit d'audiència sense que s'aportaren al·legacions a l'expedient.
  
En compliment del que disposa l'article 27 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, han emés informe favorable a la declaració la Reial Acadèmia de Belles Arts de sant Carles i el Consell Valencià de Cultura.
  
Tenint en compte que l'article 31.5 de la Llei Orgànica 5/1982, de l'1 de juliol, de Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana, establix la competència exclusiva de la Comunitat Autònoma en matèria de patrimoni històric, artístic, monumental, arquitectònic, arqueològic i científic, i que l'article 26.2 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, disposa que la declaració d'un Bé d'Interés Cultural es farà per mitjà de decret del Consell de la Generalitat, sense perjuí de les competències que l'article 6 de la Llei 16/1985, de 25 de juny, del Patrimoni Històric Espanyol, reserva a l'administració general de l'Estat, omplits els preceptius tràmits administratius, a proposta del conseller de Cultura, Educació i Esport i amb la deliberació prèvia del Consell de la Generalitat, en la reunió del dia 28 de novembre de 2003,
  
DECRETE
  
Article 1
  
Declarar Bé d'Interés Cultural el Conjunt Històric de la Vila Joiosa.
  
Article 2
  
1. L'àrea afectada per la declaració de Bé d'Interés Cultural del Conjunt Històric de la Vila Joiosa queda definida en els annexos que s'adjunten i que formen part del present decret. La documentació complementària consta en l'expedient.
  
2. L'entorn de protecció dels immobles compresos en el Conjunt Històric que gaudixen per si mateixos de la consideració de Béns d'Interés Cultural queda igualment definit en els annexos adjunts.
  
Disposicions addicionals
  
Primera
  
S'inscriu el Conjunt Històric de la Vila Joiosa, de conformitat amb el que disposa l'article 29.1 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, en la secció 1a de l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià.
  
Segona
  
En virtut del que establix l'article 46.1 de la Llei del Patrimoni Cultural Valencià, els Béns de Rellevància Local mencionats en l'annex III del present decret hauran de ser inscrits en la secció 2a de l'inventari.
  
Disposició final
  
El present decret es publicarà en el Boletín Oficial del Estado i vigirà l'endemà de la publicació en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana.
  
València, 28 de novembre de 2003
  
El president de la Generalitat,
  
FRANCISCO CAMPS ORTIZ
  
El conseller de Cultura, Educació i Esport,
  
ESTEBAN GONZÁLEZ PONS
  
ANNEX I
  
Dades sobre el bé objecte de la declaració
  
1. Denominació:
  
Conjunt Històric de la Vila Joiosa o Villajoyosa.
  
2. Localització:
  
a) Comunitat autònoma: Comunitat Valenciana.
  
b) Província: Alacant.
  
c) Municipi: la Vila Joiosa o Villajoyosa.
  
3. Delimitació :
  
Justificació de la delimitació:
  
La delimitació s'establix en funció dels criteris següents:
  
- Patrimonials i urbanístics, amb la inclusió dels immobles i espais urbans i rústics necessaris per a garantir la correcta tutela del conjunt.
  
- Topogràfics i paisatgístics, amb la inclusió del promontori en què es troba situat el nucli de la vila, els ravals històrics i els eixos d'articulació territorial des d'on és possible la seua òptima contemplació.
  
- Arqueològics, en funció de previsibles troballes arqueològiques.
  
Definició literal de la delimitació:
  
Origen: intersecció de la prolongació de l'eix de l'avinguda del Parc Censal amb la línia de baixamar escorada, punt A.
  
Sentit: antihorari.
  
Línia delimitadora: des de l'origen, la línia travessa la platja i continua per l'eix de l'avinguda del Parc Censal fins a trencar a l'oest per a travessar el parc en paral·lel al carrer de l'Hortet i tornar a girar al nord-oest per l'eix del carrer Censal. Creua la plaça de la Generalitat i continua per l'eix del carrer d'Álvaro Esquerdo fins a les vies del tren.
  
Travessa el riu Amadòrio, incorporant les vies del tren, i continua per l'eix del carrer del Calvari i posteriorment pel del carrer de Pelai fins a girar a l'oest per l'eix del carrer d'Azorín i continuar per les parts posteriors de les parcel·les que recauen al carrer de Pelai i al carrer d'Alacant de l'illa situada entre estos tres carrers. Continua per l'eix del carrer del Doctor Fleming per a recórrer les parts posteriors de les parcel·les que recauen al carrer de Dalt i al carrer de Gravina envoltant el Poble Nou. Des d'este punt creua el carrer del Moro i continua per l'eix del carrer Méndez Núñez fins a girar i continuar per l'eix del carrer de Pelai. Continua al sud per este eix fins a trencar al sud-oest pel marge dret del riu fins a la línia de baixamar escorada, per la qual prosseguix fins al punt d'origen.
  
Definició gràfica de la delimitació:
  
Se n'adjunta plànol.
  
4. Descripció:
  
(Basada principalment en l'obra de R. Azuar Ruiz en el Catàleg de Monuments i Conjunts de la Comunitat Valenciana, Conselleria de Cultura, Educació i Ciència, i en l'obra de Consuelo Sebastiá Llinares La Vila Joiosa: Estudio Geodemográfico y Evolución Urbana).
  
El terme de la Vila Joiosa ocupa la part sud-occidental de la comarca de la Marina, enclavat en el centre de l'oval litoral que s'estén entre el cap de les Hortes al SO i la serra Gelada al NE. La ciutat, xicoteta població costanera murallada de planta poligonal, s'ubica orientada al sud-est, sobre un elevat promontori al costat de la desembocadura del riu Amadòrio.
  
El conjunt és de gran bellesa i pintoresquisme, representatiu d'una implantació cristiana posterior a la reconquista que no ha patit alteració. La seua arquitectura popular s'ha mantingut intacta fins a este segle, constituint potser el nucli millor conservat de la Comunitat Valenciana.
  
Segons el gravat aparegut en l'obra de Viciana del segle XVI, encerclava el recinte una forta muralla emmerletada, a l'estil aragonés, conformada per tres grans torrasses circulars al migdia i un altra al nord; donava accés al conjunt una porta flanquejada per dos torres quadrades. Així mateix, en el seu angle de ponent s'alçava un castell amb torres quadrades en els seus cantons.
  
D'allò només s'aprecia hui en dia la muralla del nord-est, que corre per la Costera de la Mar, arrancant d'una torrassa circular existent en la plaça de la Generalitat, antiga plaça de l'Om, per a trencar-se en una prominent torrassa circular en el carrer del Pal; en este carrer, fins a arribar a la plaça de la Trinitat, s'han enderrocat gran nombre de cases, la qual cosa ha permés traure a la llum el que podrien ser els fonaments o arrancades de l'antiga muralla, de maçoneria ben tractada i decorada amb gallons.
  
El coronament del llenç de la muralla que donava al riu no s'aprecia hui per estar cobert per les cases penjades construïdes en aquell, però sí que es conserven els dos terços inferiors de la muralla vista. De l'antic castell no queden rastres visibles perquè el llogaret n'ocupa l'antic emplaçament.
  
En el carrer Costera de la Mar, arquitectònicament és un emmurallament alamborat en les seues dos terceres parts d'alçada, en maçoneria, i està encerclat per una motllura sobreeixint de mig bossell i amb emmerletat seguit. Les torrasses són circulars, i en particular cal destacar les grans dimensions de la que hi ha al carrer del Pal, amb un marcat talús, que presenta en el terç superior dos troneres de carreuat amb esqueixada a l'interior.
  
Evolució històrica.
  
La ciutat ha sigut identificada pels historiadors com Honosca, Idera i altres que han quedat definitivament descartades per la investigació, per tractar-se de conjectures o de lectures incorrectes dels textos clàssics. Recentment s'ha proposat, amb base arqueològica, la identificació amb Alona/Alone dels textos, si bé esta hipòtesi encara no està referendada per una confirmació epigràfica.
  
D'altra banda, el nom compost de la Vila Joiosa és d'origen romanç, procedent de la veu gojosa, joiosa, alegre, i la raó d'este nom cal buscar-la en la necessitat de trobar un nom atractiu per a una fundació cristiana en terra morisca que reflectira l'encant del lloc i atraguera nous colons. Altres topònims creats en les mateixes circumstàncies van ser Vistalegre, Vallbona, Vistabella, etc.
  
Es coneix un important nucli ibèric davall del mateix nucli antic de la Vila Joiosa, datable entre almenys el s. V i el s. I a.C., i que va continuar existint durant els tres primers segles d'esta era. Esta ciutat va tindre la necròpolis en la recentment descoberta del Poble Nou, en curs d'excavació. Són abundants, a més, els jaciments d'esta època disseminats per tot el terme municipal, als qual es pot afegir algunes peces singulars, com el collaret orientalitzant i l'escultura de bou de la mateixa necròpolis del Poble Nou o l'exvot de bronze dels Plans i nombroses àmfores.
  
De la civilització romana es troben restes d'uns magatzems portuaris de grans dimensions que junt amb àmfores, atuells i altres utensilis proven que va haver-hi una intensa activitat comercial. S'han trobat també unes inscripcions que parlen d'un ?Quintus Manlius Celsí, fill Quintus- de la tribu Quirina, que havia sigut alcalde tres vegades i sacerdot del culte a l'emperador, i una altra que parla de la reconstrucció del mercat. Estes troballes proven també l'existència d'un municipi l'emplaçament del qual ha de situar-se en la partida de Torres, fora de l'assentament medieval, prop del monument funerari denominat Torre de sant Josep, del s. II, el millor conservat en el seu gènere a la Comunitat Valenciana.
  
La primera notícia documental es troba en la seua carta de poblament de 8 de maig de 1300, hui desapareguda, atorgada per l'almirall Bernat de Sarrià, conseller del rei i procurador del Regne de Múrcia, segons la qual la ciutat es regia pels furs de València. En 1308 l'Orde de sant Jaume, el seu anterior propietari, i Bernat de Sarrià comencen a pledejar per la possessió de la Vila Joiosa i d'Orxeta. Estos plets es van prolongar fins al segle XV, entre els hereus del famós almirall i els de Pere Ferrando, senyor d'Orxeta i membre de l'Orde de Santiago. La reina Maria, en privilegi donat a València el 16 de juliol de 1443, va fer unió de la Vila Joiosa a la corona reial d'Aragó, cosa per a la qual es van haver de pagar 44.000 sous. També concedix un privilegi a la Vila Joiosa el 15 d'abril de 1452, estant a Nàpols, pel qual s'atorga als seus habitants el poder de pescar lliurement per tots els llocs de la costa.
  
El 12 de gener de 1468 el rei Joan II, a Barcelona, ratifica la incorporació de la Vila Joiosa a la Corona. En este document es menciona que havia pertangut a l'Orde de Santiago.
  
A causa de les conseqüències de la primera Germania, del greu atac dels pirates barbarescos patit en 1538 i del perill de les possibles rebel·lions de les poblacions morisques veïnes, es van prendre mesures per a murallar la ciutat; així en 1551 es dóna una reial orde que es fortifiquen les poblacions de Cullera i la Vila Joiosa; en 1562 es data un memorial de Joan Baptista Antonelli sobre les fortificacions del Regne de València i es donen notícies de la Vila Joiosa, i en l'informe presentat per Vespasià Gonzaga al rei Felip II s'expressa que no cal realitzar obres en la vila, la qual cosa fa suposar que ja devien estar acabades.
  
Segons estes dades, l'emmurallament de la Vila Joiosa és cronològicament i estilísticament anterior a les fortificacions amb baluards d'Alacant, castell de santa Pola, Bèrnia, etc., i representa una fase arquitectònica prefortificada que degué durar molt pocs anys, possiblement de 1525 a 1560, i que va desaparéixer en aplicar-se de manera generalitzada la planta Vauban en tot el Regne, així com a Itàlia o en Ultramar, a partir de l'últim terç del segle XVI.
  
Fins al segle XVII, la ciutat roman en les seues fortificacions, perquè la inseguretat provocada per les contínues ràtzies sarraïnes no feia aconsellable edificar fora d'aquelles. Així, els contorns urbans són prou nítids, gràcies al traçat de la muralla.
  
A partir de l'últim quart del segle XVII, es registra un notable increment de la població, que es traduïx en una paral·lela expansió urbana, centrant-se les noves construccions al costat de les muralles i solars buits de l'interior.
  
En el segle XVIII es produïx un dur atac a les fortificacions en enderrocar els atacs bèl·lics part del recinte murallat, el qual, unit al continu increment de la població al llarg de la centúria, que augmenta en més de 3.400 habitants, quantitat que representa un increment del 277%, va ser les causes directes de l'expansió del llogaret.
  
La primera expansió a extramurs s'inicia en la plaça de l'Om, terrenys plans situats al costat de l'entrada principal, la qual, unida a l'existència de l'edifici conventual de sant Pere i santa Marta, i la confluència de camins, va actuar com a primer pol urbanitzador. Estos grups de cases pertanyien als llinatges més adinerats de la vila.
  
El segon focus d'eixamplament es realitza en el límit meridional de la muralla, on es van crear els Ravals, actuant el carrer Costera de la Mar o camí del Mar, amb el traçat rectilini, com a eix d'enllaç entre barris.
  
En estes dates encara eren corrents els atacs sarraïns, per la qual cosa es van urbanitzar en primer lloc els terrenys que voregen el recinte emmurallat, el raval de Ponent; açò, unit a l'existència d'una topografia plana, va ser el factor més important que va portar immediatament a la urbanització d'estos solars, probablement més econòmics que els ocupats pels horts del costat est del camí del Mar, que van configurar el raval de Llevant.
  
En la segona meitat de la centúria es produïx un auge constructiu que completa l'edificació de la part del raval més allunyat i abrupte, en els terrenys oberts entre el carrer sant Cristòfol i el solar de l'antic castell de la fortificació, a fi que s'unira el nucli antic i esta nova expansió.
  
A conseqüència dels assetjaments continus que patia la vila, es va construir un estret passadís transversal, tallant les cases que formen els carrers de les Roques (Trinitat) i del Sol (santa Marta), que comunicava l'eixamplament amb l'interior del recinte emmurallat, a través de la porta del Mar.
  
Encara que no es conserva documentació referent a l'inici de l'edificació del raval de Llevant, l'esquema del traçat del carrer d'este segon raval es va completar en l'últim terç de la centúria. L'existència d'horts rendibles i les dificultats topogràfiques havien frenat la construcció en els solars compresos entre el camí del Mar en la fatxada oest i el carrer de l'Hort de Buform, al sud, que emmarca este eixamplament. Els carrers són curts i molt irregulars, adaptant-se al pendent del terreny, la qual cosa denota una construcció improvisada pels veïns.
  
Seguint la història, sabem que la Guerra de Successió va fer un fort efecte en les muralles i que al començament del XIX es van enderrocar les dos portes que tenia el recinte, segons Madoz.
  
El castell desaparegut hui encara es podia contemplar en el s. XIX, segons ens descrivia Madoz. L'única descripció gràfica de què hui disposem és el referit gravat de Viciana, en el qual s'aprecia a l'oest del recinte la part més elevada, una estructura poligonal amb torres quadrades i amb corsera, de clara tradició aragonesa, pròpia de les construccions de final del s. XIV i començament del XV, que concorda amb la documentació existent, perquè el 24 de febrer de 1391, Joan I va donar llicència al comanador de l'Orde de sant Joan per a imposar cisa, durant deu anys, sobre el pa, el vi i altres productes per a reconstruir el castell i la seua defensa, que havia sigut demolit per Pere el Cruel. Així també, el 29 de desembre de 1475, Joan II dóna orde que es repare el frontis del castell, que havia sigut afectat per un llamp; no obstant, pareix que anà perdent capacitat defensiva, perquè Vespasià Gonzaga, en el seu informe de 1575, ens deia:
  
?No se n'ha fet cas. Està encerclat a la manera antiga, encara que reparat modernament, té una bona plataforma amb dos sacres reforçats...-.
  
En 1848 va ser elevada la vila a capçalera de districte civil del seu nom amb un cap que posseïa jurisdicció en diversos pobles, el qual, per Reial Decret de 19 de setembre de 1849, que suprimia estos, va passar a alcalde'corregidor.
  
Descripció urbanística
  
El traçat del carrer és geomètric i regular, típic d'una fundació cristiana posterior a la Reconquista. El primer fet que ressalta és el traçat nord-sud que tenen els eixos principals (en el sentit del pendent), sent el carrer Major, que creua tot el recinte amb un desenrotllament prou rectilini, el carrer que origina el traçat urbà, adaptant els carrers exteriors el seu traçat als límits de la muralla.
  
Hi ha dos placetes dins del recinte històric, una enfront de l'església parroquial, i una altra de més gran i quadrada, que va servir per a la venda de farina. Fora del recinte antic està la plaça que va ser denominada de l'Om, hui de la Generalitat, per un frondós arbre d'esta espècie que hi havia i que van arrancar els francesos en la guerra de la Independència, on se celebra el mercat setmanal. En esta última s'ubicava el convent d'Agustins Calçats, desaparegut en 1937 per a la construcció de la carretera, apreciant-se també les dos úniques substitucions actuals de blocs del recinte murallat.
  
En 1850, segons relata Madoz, la Vila Joiosa es compon del recinte antic amb 262 cases, els dos ravals de sant Cristòfol (raval de Ponent) i el de la Bomba o de sant Vicent (raval de Llevant), amb un total de 591 cases que, unides a les 12 de la plaça de l'Om, les 36 del carrer de les Llimes i les 32 de la de Mitja Galta (actual carrer de Canalejas), resulta un total de 933 cases. També ens informa de l'acabat de crear Poble Nou, que va començar a construir-se en 1806, que comprén unes noranta cases totes d'un pis, en diversos carrers plans i prou rectes. L'augment de la població durant la segona meitat del XIX s'estabilitza o fins i tot minva en les últimes dècades.
  
Edificació. Tipologia
  
Les cases del recinte antic, segons Madoz, són ?de bona forma, generalment de pedra d'alabastre i amb bons balcons de ferro, no elevant-se més d'un segon pis, encara que n'hi ha algunes de tres: són ben endreçades i curioses i amb bona distribució interior?.
  
La planta comuna és generalment rectangular (l'amplitud de les façanes oscil·la entre 4 o 5 metres), i amb una distribució de les habitacions en successió; una escala interior longitudinal vertebra l'habitatge. En la planta baixa es disposa de quadra, estables i dependències relacionades amb l'activitat agrícola, i en els alts d'esta se situa una àmplia sala destinada a cuina-menjador al mateix temps que sala d'estar. La primera planta es reserva a dormitoris i la segona per a la cambra, per a l'emmagatzematge de collites i farratge, així com per a rebost.
  
En la zona del Raval, el traçat rectilini i en disposició ortogonal del conjunt de carrers va determinar la formació d'estrets espais de terreny, circumscrits entre carrers, per a l'edificació; per això, el limitat desenrotllament longitudinal de l'habitatge imposa dimensions majors per a les façanes, l'amplitud de les quals oscil·la al voltant de 10 metres. Els habitatges s'adapten al pendent topogràfic, de tal manera que el que constituïx la planta baixa per un carrer, en la paral·lela (a un nivell inferior) és la primera, amb un semisoterrani o botiga en la planta inferior, la funció primordial de la qual era la de magatzem d'utensilis i arts de pesca, de peix salat, d'espart, etc.
  
La diferència més important entre les edificacions del nucli antic i les de la zona del Raval és que en aquell l'edifici sencer alberga un sol habitatge, mentre que en este cada planta correspon a un habitatga, amb la qual cosa l'edifici pot arribar a albergar tres habitatges amb una insuficiència de superfície per unitat de residència que, per les dimensions de parcel·la, no aconseguix les mínimes condicions d'habitabilitat per a una família.
  
ANNEX II
  
Béns d'interés cultural compresos en el conjunt històric, delimitació dels seus entorns de protecció.
  
Monuments i els seus entorns de protecció:
  
Les muralles de la vila i l'església parroquial de l'Assumpció de la Mare de Déu, temple fortalesa gòtic, són Béns d'Interés Cultural amb categoria de Monument en virtut de la disposició addicional primera de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià. De conformitat amb el que establix l'article 28.2.e) de la Llei anterior es delimiten els entorns de protecció d'aquells.
  
Justificació de la delimitació proposada:
  
El criteri general seguit per a la delimitació de l'entorn de protecció consistix a incloure dins de la seua àrea els següents elements urbans:
  
- Parcel·les que limiten directament amb la que ocupa el BIC i que pot afectar este, tant visualment com físicament, qualsevol intervenció que es realitze sobre aquelles.
  
- Parcel·les que recauen al mateix espai públic que el BIC i que en constituïxen l'entorn visual i ambiental immediat i en el qual qualsevol intervenció que es realitze pot suposar una alteració de les condicions de percepció d'aquell o del caràcter de l'espai urbà.
  
- Espais públics en contacte directe amb el BIC i les parcel·les enumerades anteriorment i que constituïxen part del seu ambient urbà immediat.
  
- Edificacions o qualsevol element del paisatge urbà que, encara que no tinguen una situació d'immediatesa amb el BIC, afecten de manera fonamental la percepció d'este.
  
Este criteri general s'ha seguit amb caràcter restrictiu, ja que el Conjunt compta amb una protecció pròpia.
  
La muralla est i l'església fortificada:
  
Origen: intersecció entre l'eix del carrer Major i l'eix de la plaça de Castelar, punt A.
  
Sentit: Horari.
  
Línia delimitadora: des de l'origen, la línia continua al nord per l'eix del carrer Major per a girar a l'est i travessar la plaça de la Generalitat pel límit sud de la illeta central. Gira al sud-est per a continuar per les parts posteriors de les parcel·les que recauen al carrer Costera del Mar de l'illa cadastral núm. 14900. Creua el carrer de la Soledat i envolta la parcel·la en cantó amb el carrer de Vicent Cervera. Continua per l'eix d'este carrer girant al sud-oest per la part posterior de la parcel·la núm. 06 de l'illa núm. 15648. Creua el carrer Costera del Mar i recorre les parts posteriors de les parcel·les que recauen a este carrer de l'illa núm. 15825 i les façanes d'esta illa que recauen al carrer del Pal. La línia gira al nord-oest i envolta l'illa núm. 14836 fins a introduir-se en l'illa núm. 14070 per la mitgera entre les parcel·les números 06 i 05, gira al nord per les parts posteriors de les parcel·les números 05, 04 i 03. Creua el carrer de l'Arxiu i recorre les parts posteriors de les parcel·les que recauen a la plaça de l'Església i a la plaça de Castelar, de les illes números 14716 i 13912 fins a l'eix del carrer Major, pel qual prosseguix en direcció nord fins al punt d'origen.
  
Muralla que recau al riu Amadòrio:
  
Origen: intersecció de l'eix del carrer Pelai amb l'eix del pont de Cervantes.
  
Sentit: Horari.
  
Línia delimitadora: Continua al nord per a girar a l'est creuant el riu per la vora nord del pont de Cervantes, gira al sud i envolta les illes cadastrals números 13820 i 13619. Torna a creuar el riu fins a l'eix del carrer Pelai, pel qual prosseguix fins al punt d'origen.
  
Parts integrants, pertinences i accessoris, que complementen la declaració de l'església parroquial de l'Assumpció de la Mare de Déu, de conformitat amb el que disposa l'article 28.2.c) de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià.
  
(Per a la millor identificació d'estos béns s'indica, com a referència, el número de la fitxa de l'Inventari de Béns Mobles de la Direcció General de Política Lingüística i Patrimoni Cultural Valencià).
  
A) Parts integrants
  
Elements arquitectònics
  
- Balustre huitcentista de talla de marbre que tanca el presbiteri (61.08.034-569-34).
  
- Portada principal del temple. Neoclàssica (s. XVIII), amb accés en arc de mig punt, frontó triangular partit sobre quatre columnes on s'obri la fornícula que acull la imatge de la titular (96.87.814.851.34).
  
- Portada secundària d'accés al temple. Neoclàssica (s. XVIII). Arquitrau i cornisa sobre pilastres planes. Accés en arc de mig punt. S'obri en el costat de l'Epístola, entre les capelles de sant Pere i de sant Joan Baptista. (04.46.192.170.06).
  
- Petxina (s. XVII). Pedra llaurada, estucada i daurada. Testimoni de la decoració de l'antic púlpit (98.11.734.887.43).
  
- Conjunt de 12 claus (ss. XV-XVI) de la volta del presbiteri, volta de la nau i accés a les capelles, ornades amb diferents motius (70.30.543.463.07.59): escut heràldic (35.93.522.681.83.76), anagrames de Jesús i de Maria (04.65.182.712.25.01), trèvol de quatre fulles (61.42.339.375.02.13), quatre flors de lis (07.84.088.911.77.96), creu patriarcal (67.87.851.889.97.76), trèvol de quatre fulles entre fullatge (78.91.100.288.97.35), màscara humana (36.64.696.223.66.83), flor de 13 pètals (95.00.823.450.53.17), flor de 16 pètals (61.44.441.263.63.60), creu eixamplada o potada entre motius geomètrics (63.88.033.012.28.20), espiral entre motius geomètrics (10.45.716.730.72.68), motiu floral estilitzat (71.83.474.650.43.90).
  
Epigrafia
  
- Altar funerari romà del segle II d. C. realitzat en memòria de Lluci Corneli Carpi per la seua filla Valèria Diopane, i reutilitzat en l'església com a pila d'aigua beneita (19.75.372.633.59).
  
- Làpida commemorativa de la finalització d'obres en el temple datada en 1558. Ubicada sobre l'altar/pila anteriorment referenciat. (79.46.789.885.57; erròniament identificada com a làpida dels segles II-III).
  
Objectes litúrgics
  
- Llavamans de marbre polit (s. XVIII-XIX) (91.52.840.672.6674).
  
- Pila d'aigua beneita (ss. XVIII-XIX). Marbre treballat (60.42.152.604.91).
  
- Pila d'aigua beneita (s. XVIII). Marbre treballat (03.21.852.340.14).
  
- Carilló (ss. XIX-XX) de bronze fos (23.07.723.699.02).
  
Ferramentes
  
- Reixa de ferro forjat de 100 x 90 cm (s. XVIII). Exterior de la capella de la Comunió. Lateral dret (16.58.947.572.95).
  
- Reixa de ferro forjat de 80 x 70 cm (s. XVIII). Exterior de la capella de la Comunió. Lateral dret (09.10.191.753.53).
  
- Reixa de ferro forjat de 40 x 30 cm (s. XVIII). Exterior de la capella de la Comunió. Lateral dret (69.34.703.786.15).
  
- Grua de ferro forjat (primer terç del s. XIX) (37.22.274.120.0995).
  
Fusteries
  
- Portes de la portada principal del temple (1896). Fusta xapada de ferro (23.49.472.793.95).
  
- Porta en l'avantsagristia amb especejament en plafons i eines de ferro forjat (s. XIX) (13.42.851.508.02).
  
Retaules
  
- Retaule d'obra daurat i policromat; altar de la capella de la Immaculada (71.72.332.849.68).
  
Pintura mural
  
- Sanefa ornamental de motius geomètrics. Subratlla la cornisa que recorre l'exterior del temple, davall de la volada de la teulada. Tremp sobre estuc (44.27.693.788.89).
  
Escultura en relleu
  
- Estuc policromat (segona meitat s. XVIII) que representa motius vegetals i figuratius en intradós de l'arc d'entrada a la capella de santa Marta.
  
- Estuc daurat i policromat que representa motius vegetals i geomètrics, que decora tot l'interior de la capella de la Comunió (81.08.501.715.2419).
  
- Estuc daurat i policromat que representa motius geomètrics i figuratius, que decora tot l'interior de la capella de la Comunió (68.44.525.932.8914).
  
- Penjant de fusta tallada i policromada en l'espai de la clau de la cúpula de la capella de santa Marta (14.63.794.996.3529).
  
B) Pertinences i accessoris
  
Orfebreria
  
- Copó de plata en el seu color, daurat interiorment, amb la paraula ?Vilajoyosa- gravada en l'interior de la peanya. Copa semiesfèrica de contorn un poc ovalat, desornamentada. Tapadora plana amb perfil escalonat i coronament de creu llatina, frontissa i cadeneta de tancament. Mànec cilíndric lleugerament còncau. Nuc troncocònic invertit en forma de baldufa. Peanya de perfil sinuós lleugerament abocellat i vora plana (1780-1790) (70.75.119.050.4085).
  
- Copó de plata en el seu color. Copa semiesfèrica de contorn un poc ovalat i desornamentada. Tapadora plana amb frontissa i tancament de cadeneta. Mànec cilíndric motlurat. Nuc troncocònic invertit amb accentuat tor. Coll motlurat anterior a la peanya, que és circular, de perfil sinuós amb lleuger abocellat i vora recta accentuada (s. XVIII; datat com dels ss. XIX-XX en el catàleg del Ministeri) (01.08.578.470.2553).
  
- Custòdia (primera meitat del s. XVII) de bronze daurat, plata i vidre. Tècnica de fosa i cisellat. Viril en forma de sol amb doble cercle concèntric de rajos flamígers i rectes rematats en estrelles d'onze puntes i caboixons de vidres de colors en el centre. Coronament de creu llatina. Mànec motlurat amb diversos anells. Nus barroc en forma de templet decorat amb arestes de volutes, contraforts sinuosos i caboixons. Peu que alterna perfil recte i arredonit amb aplic de fosa amb caboixons i querubins. (87.70.928.924.5111).
  
- Crismera (1660-1670) de plata en el seu color, cisellada i tornejada, amb tapadora motlurada amb coronament de creu llatina, doble frontissa d'obertura i daurada a l'interior per a contindre els olis, cos cilíndric de perfil recte i fons còncau, peu motlurat sense coll lleugerament acampanat (04.25.847.603.2923).
  
- Portapau (s. XVIII in.) de plata daurada, repujada i cisellada, amb figura de santa Marta orlada per rocalles i motius vegetals. Placa amb una ansa posterior perquè es puga agafar (24.82.469.281.5600).
  
- Crismera (1760) de plata en el seu color, cisellada i tornejada, amb tapadora abocellada amb coronament de creu llatina. Frontissa d'obertura i daurada a l'interior per a contindre els olis. Cos cilíndric amb un lleuger entallament i globular en la part baixa anterior al peu. Xicotet coll cilíndric anterior al peu. Peanya motlurada (52.65.163.638.0427).
  
- Calze de plata (ca. 1783) en el seu color, tornejada i cisellada, obra de l'orfebre Quinzá, de València. Copa llisa lleugerament oberta, subcopa motlurada amb perfil en forma de gola. Mànec troncocònic estilitzat, motlurat en la part baixa, de perfil convex. Nuc en forma de baldufa. Coll motlurat. Peu circular, perfil sinuós de vora recta (56.29.139.551.9985).
  
- Salpasser de plata, obra de l'orfebre Gallén, de València (78.71.538.923.3497).
  
- Copó de plata (primer terç del s. XIX) (54.79.031.630.9410).
  
- Creu d'altar (creu de la primera meitat del s. XVII; peu posterior) amb lignum crucis, de plata i bronze sobredaurats, tècnica de fosa, cisellat i gravat. Creu llatina de braços rectes i llisos sense decoració. Vora de cresteria i aplics triangulars en els apèndixs subjectes per caragols de formes sinuoses calades amb peres en els extrems i decorada amb querubins. Peres en els extrems del quadrat central, on s'instal·la un medalló de forma oval. Probable lignum crucis. Mànec bulbós decorat amb fulles d'acant, coll esfèric i peu de potes galbejades. La peça té el peu posterior sobredaurat (71.41.834.532.6120).
  
- Encenser de plata en el seu color (s. XIX), gravada, repujada, cisellada i fosa, obra de l'orfebre Manuel Gallén Ferreras, de València. Cos de fum de forma troncocònica amb perfil còncau cobert per tapadora campaniforme i coronada per argolles per a unir les cadenes i maniple circular. Motius vegetals niellats de grans fulles lanceolades en la tapadora i en la base. En el cos central, calats de medallons amb flors interiors de sis lòbuls. Peu circular. (94.91.406.894.04).
  
- Naveta de plata en el seu color, cisellada, tornejada, calada, gravada i repujada, amb peces de fosa. Copa de forma lenticular amb frontissa intermèdia amb decoració de tornapuntes i motius vegetals. Tapa plana dividida en dos parts asimètriques per xarnera, de les quals només una és abatible. Apèndixs en forma de «S» en un extrem, mentre que sobre la proa i en un lateral hi ha xicotets apèndixs en forma de tritó. Mànec cilíndric tornejat i un poc eixamplat cap al peu. Peanya de perfil recte amb decoració lleugerament acampanada gravada i gallonada. Cresteria amb decoració de fulles de card a la vora. (s. XVI) (50.43.174.127.26).
  
- Portaviàtic (1880) de fusta lacada, coure i aplics de plata, cisellada i tornejada, amb el seu copó (de mànec, amb ampli tor central i tapadora motlurada rematada en creu llatina) i crismera. La caixa, dividida en tres departaments, està decorada amb medallons entre rocalles, amb motius del calze i la Sagrada Forma (83.49.249.285.42.18, conjunt; 04.98.279.721.89.01, portaviàtic; 84.01.431.071.02.25, crismera; 82.83.104.412.70.29, copó).
  
- Calze (s. XIX in.) de plata en el seu color, amb calze daurat, tornejada, cisellada i gravada, llegat en 1827 per José Blat en benefici de la capella de santa Marta de la parròquia de la Vila Joiosa (65.37.541.003.4211).
  
- Dos setrilleres de plata fosa i cisellada. Cos globular amb base circular i ansa en forma de ?S- amb decoració vegetal de roleus.
  
Escultura de ple volum
  
- Imatge de santa Marta, patrona de la Vila Joiosa. Fusta tallada i policromada (s. XVI) (19.90.820.398.79)
  
- Imatge de la Mare de Déu dels Desemparats. Fusta tallada i policromada (ss. XVIII-XIX) (14.24.781.269.53).
  
- Imatge que representa l'Assumpció de la Mare de Déu (s. XVIII), sobre núvol, amb querubins als peus, ubicada en la fornícula del frontó de la portada principal del temple.
  
Mobiliari
  
- Faristol de fusta tornejada i daurada, en forma de gran petxina amb les estries reafonades (1745).
  
Arxiu històric
  
- La parròquia de la Mare de Déu de l'Assumpció custodia un arxiu històric de gran valor les sèries documentals del qual es remunten al segle XVI.
  
ANNEX III
  
Béns de rellevància local
  
Relació de les edificacions més destacades del Conjunt Històric de la Vila Joiosa, considerades com a Béns de Rellevància Local, que han de ser inscrits en la secció 2a. de l'Inventari General del Patrimoni Cultural:
  
- Hospital asil antic, al carrer del frare Posidonio Mayor (segle XVIII).
  
- Els ravals de Ponent i de Llevant.
  
- El conjunt d'edificis del barri del Mercat.
  
- El barri del Poble Nou.
  
- Monument al Dr. Esquerdo.
  
- Font de la platja.
  
- L'espai de protecció arqueològica del castell.
  
- L'espai de protecció arqueològica configurat pel nucli antic.
  
ANNEX IV
  
Normativa de protecció del conjunt històric i dels seus monuments i entorns de protecció
  
Conjunt Històric
  
Article 1
  
Segons el que disposa l'article 35 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, qualsevol intervenció requerirà, amb caràcter previ a la concessió de llicència o aprovació municipal, l'autorització de la Conselleria de Cultura, Educació i Esport; la dita autorització s'ajustarà als criteris establits en l'article 39 de la citada llei i les determinacions d'esta normativa que en aplicació seua es concreten per a este àmbit.
  
Article 2
  
L'article anterior regirà transitòriament fins a l'aprovació del preceptiu Pla Especial de Protecció o fins que siga convalidat, si és procedent, el planejament vigent, als efectes de l'article 34.2 de la Llei del Patrimoni Cultural Valencià.
  
Article 3
  
El règim d'intervencions patrimonialment admissibles en els béns seleccionats en el present decret per al seu reconeixement com a Béns de Rellevància Local garantirà la protecció integral dels seus valors, d'acord amb el que disposa l'article 50 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, per als béns així reconeguts. Això sense perjuí de l'obligació municipal d'adaptar el contingut del seu Catàleg de Béns i Espais Protegits a l'efecte d'incloure estos immobles amb l'expressada qualificació, fet que implicarà la plena aplicació del que es preceptua en el mencionat article.
  
Article 4
  
Totes les intervencions requeriran, per a la seua autorització patrimonial, la definició precisa del seu abast, amb la documentació tècnica que els corresponga per la seua especificitat, i amb la ubicació parcel·lària i el suport fotogràfic que permeta de constatar-ne la situació de partida i la transcendència patrimonial.
  
Este últim aspecte serà avaluat pel tècnic municipal, del sospesat informe del qual l'Ajuntament podrà derivar la innecessarietat d'autorització prèvia en actuacions que se situen fora del present marc normatiu per falta de transcendència patrimonial, com seria el cas de les obres i instal·lacions dirigides a la correcta conservació, bon ús i habitabilitat interior dels immobles que no tinguen reconeixement individualitzat de Bé d'Interés Cultural o Bé de Rellevància Local, i que, per plantejament, tècnica i abast no suposen posar en perill els valors de l'edifici, en si mateix i/o en la seua contribució als valors generals de l'àmbit protegit.
  
En estos casos, l'Ajuntament comunicarà a la Conselleria de Cultura, Educació i Esport, en el termini de 10 dies, la concessió de llicència municipal, adjuntant com a mínim l'informe tècnic que es menciona en el paràgraf anterior, un pla d'ubicació i el suport fotogràfic que permeta constatar la situació de partida i la seua falta de transcendència patrimonial.
  
Article 5
  
Amb les úniques excepcions que la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, establix, i que justificadament pogueren ser invocades, i mentre no es proveïsca del planejament a què fa referència l'article 2 de la present normativa, les intervencions atendran els criteris següents:
  
1. Es mantindran les pautes de parcel·lació històrica del conjunt.
  
2. Les alineacions i altures seran les establides en la revisió del Pla General d'Ordenació Urbana de la Vila Joiosa, aprovat definitivament per la Comissió Territorial d'Urbanisme el 7 d'abril de 1999. S'exceptuen les parcel·les que recauen als carrers d'Alacant i de Pelai, que no sobrepassaran una altura màxima de dos (inclosa la planta baixa).
  
3. L'ús característic dels edificis serà el residencial, amb els usos compatibles acceptats pel referit Pla General.
  
4. Mentre no es procedisca a la catalogació individualitzada del patrimoni arquitectònic del conjunt, els edificis tradicionals mantindran les seues façanes originals. Les obres de restauració de fatxada, així com les de reforma interior que abasten el nivell de rehabilitació global de l'immoble, hauran de repristinar la morfologia exterior, de conformitat amb els seus valors arquitectònics específics i definició primigènia. En els immobles la morfologia dels quals resulte dissonant respecte de la característica de la zona, estes actuacions comportaran l'adequació de la fatxada i cobertes a les condicions establides en la present normativa per a les edificacions de nova planta. Les intervencions en plantes baixes comportaran el respecte ?i la recuperació si és el cas- de la part corresponent de la fatxada de l'immoble.
  
5. Les façanes de nova planta o de remodelació d'aquelles no tradicionals s'adequaran amb caràcter estètic i material a la tipologia i acabats de la zona:
  
a) Els ràfols de coberta, volats des del pla de l'alineació, seran de dimensions i perfils tradicionals.
  
b) Els buits seran de proporció vertical, disposició i dimensions característiques de la zona.
  
c) Les fusteries s'integraran segons cànons tradicionals, preferentment de fusta i descartant imitacions. Per a l'enfosquiment i protecció es disposaran, preferentment, finestrons interiors, admetent-se en l'exterior mallorquines o la superposició de les tradicionals persianetes enrotllables de fusta.
  
d) Quant als acabats exteriors dels paraments, es prohibixen tècniques materials no tradicionals o que suposen la imitació d'estos.
  
e) Els balcons seran de safata de grossor no superior a 15 cm, volada característica ?en tot cas no superior a 50 cm- i barana de ferro, desenrotllant-se en extensió ?nombre i amplitud?, disposició i jerarquia compositives, segons les pautes pròpies de la zona. Queden proscrits els miradors.
  
6. Les cobertes seran inclinades, de teula àrab, amb pendent màxim del 35%, a dos aigües i carener d'alçària màxima de 2,25 m respecte de l'alçària de cornisa. Este requisit únicament podrà ser dispensat, amb caràcter excepcional, en aquells casos en què s'acredite l'existència d'una singular justificació historicocontextual.
  
Article 6
  
Totes les actuacions que puguen tindre incidència sobre la correcta percepció i la dignitat en l'apreciació de l'escena o paisatge urbà dels monuments, el seu entorn i el conjunt en general, com seria el cas de l'afecció dels espais lliures per actuacions de reurbanització, enjardinament o plantació d'arbres, provisió de mobiliari urbà, assignació d'ús i ocupacions de la via pública, etc., o com podria ser-ho també l'afecció de la imatge arquitectònica de les edificacions per tractament de color, implantació de rètols, marquesines, tendals, instal·lacions vistes, antenes, etc., o qualssevol altres de semblant caràcter i conseqüències, hauran de sotmetre's a autorització de la Conselleria de Cultura, Educació i Esport, que resoldrà d'acord amb les determinacions de la llei i amb els criteris de percepció i dignitat abans al·ludits.
  
Queda proscrita la introducció d'anuncis o publicitat exterior que, en qualsevol de les seues accepcions, irrompa en la dita escena urbana, excepte la d'activitats culturals o esdeveniments festius que, de manera ocasional, reversible i per temps limitat sol·licite i obtinga autorització expressa.
  
Monuments
  
Article 7
  
Caldrà ajustar-se al que disposa la secció segona, Règim dels Béns Immobles d'Interés Cultural, del capítol III, títol II, de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià, aplicable a la categoria de Monument.
  
Article 8
  
Els usos permesos seran tots aquells que siguen compatibles amb la posada en valor i gaudi patrimonial del Bé i contribuïsquen a la consecució dels dits fins. L'autorització particularitzada d'ús es regirà segons el que disposa l'article 18 de la Llei del Patrimoni Cultural Valencià.
  
Entorns de monuments
  
Article 9
  
De conformitat amb el que disposa l'article 35 de la llei, en els entorns dels monuments, encara que siguen dotats d'una planificació patrimonialment validada, qualsevol actuació requerirà l'autorització prèvia de la Conselleria de Cultura, Educació i Esport, excepte en els supòsits previstos en l'article 4 de la present normativa, que també s'aplicarà en estos àmbits.
  
Article 10
  
Mentre no es proveïsca estos entorns del planejament específic a què fa referència l'article 34 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, regirà, amb caràcter transitori, la normativa determinada en el present decret per al Conjunt Històric o la que, en substitució d'esta, dispose el planejament patrimonial aprovat per a aquell. La Conselleria de Cultura, Educació i Esport podrà, a la vista del nivell de detall d'este últim document, eximir l'Ajuntament de l'obligatorietat de redactar documents planificadors específics per a estos àmbits.
  
Béns mobles
  
Article 11
  
Caldrà ajustar-se al que disposa la secció tercera, del capítol III, títol II de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià, relativa al règim dels béns mobles d'interés cultural.
  
Disposicions generals
  
Article 12
  
Totes les actuacions i obres que suposen l'alteració del subsòl del conjunt quedaran subjectes al que disposa el títol III de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, i requeriran la prèvia intervenció arqueològica.
  
Article 13
  
La contravenció del que preveu la present normativa determinarà la responsabilitat dels seus causants en els termes establits en la Llei del Patrimoni Cultural Valencià i en la resta de lleis que hi siguen d'aplicació.
  
ANNEX V
  
DOCUMENTACIÓ GRÀFICA