Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 1828, del 17-07-1992 (1992/825472)

RESOLUCIÓ de 16 de juny de 1992, de la Direcció General de Patrimoni Cultural de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència, per la qual incoa l'expedient per a la declaració de Be d'Interès Cultural, com a Monument de caràcter etnogràfic, a favor de <<La Ceramo>>, fabrica de majòlica, les seues instal.lacions i el procés tradicional de fabricació de la seua ceràmica.
-------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   1828

Data del DOGV
:   17-07-1992

Secció del DOGV
:   ALTRES DISPOSICIONS

Número del document
:   1992/825472


Data del document
:   16-06-1992

Organisme emissor
:   Conselleria de Cultura, Educació i Ciència

Tipus de document
:   Resolució

RESOLUCIO de 16 de juny de 1992 de la Direcció General de Patrimoni Cultural de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència, per la qual incoa l'expedient per a la declaració de Bé dInterés Cultural, com a Monument de caràcter etnogràfic, a favor de "La Ceramo", fàbrica de majòlica, les seues instal.lacions i el procés tradicional de fabricació de la seua ceràmica.  
Vista la proposta formulada pels serveis tècnics corresponents, aquesta direcció general ha acordat:  
Primer  
Tenir per incoat l?expedient de declaració com a Bé d'Interés Cultural, amb la categoria de Monument de caràcter etnogràfic, a favor de l?immoble «La Ceramo», fàbrica de majòlica, les seues instal·lacions i el procés tradicional de fabricació de la seua ceràmica, situada a l'avinguda de Burjassot, número 142, de València.  
Tot això, perquè des del seu començament l'any 1885, les seues instal·lacions segueixen fent servir una tècnica tradicional d'elaboració artesanal de ceràmica domèstico-artística de reflexos metàl·lics i peces ornamentals per a la construcció (fontanes, pinacles, relleus, i rajoletes policromes). Les peces produïdes per «La Ceramo» tenen un valor etnogràfico-cultural per ser testimoni històric de la vinculació de la ceràmica i l'arquitectura valencianes als corrents estètics de l'avantguarda de l'època del canvi de segle.  
La descripció del procés d'elaboració, les seues instal·lacions i la delímitació figuren en l'annex adjunt.  
Segon  
Continuar la tramitació de l?expedient, d'acord amb les disposicions vigents.  
Tercer  
Fer saber a l'Ajuntament de València que d'acord amb allò que es disposa en els articles 46, 47.1, 11, 16 i 19 de la Llei 16/1985, de 25 de juny, del Patrimoni Històric Espanyol, qualsevol actuació que s'haja de realitzar en el Monument objecte d'aquesta incoació, la declaració del qual es pretén, o en el seu entorn propi, no podrà portar-se endavant sense que aquesta direcció general haja aprovat prèviament el projecte corresponent.  
Quart   
Notificar aquest acord a les persones interessades i al Registre General de Béns d?Interès Cultural per a l'anotació preventiva.  
Cinqué  
Publicar aquest acord en el Butlletí Oficial de l?Estat i en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana.  
La qual cosa faig pública als efectes oportuns.  
València, 16 de juny de 1992.   
La Directora General de Patrimoni Cultural:   
Evangelina Rodríguez Cuadros.  
ANNEX  
Descripció de les instal·lacions, delímitació i procés de fabricació,  
«La Ceramo», fàbrica de majòlica, està ubicada a l'avinguda de Burjassot, número 142, de València i ocupa un solar pràcticament rectangular, que llinda amb el carrer de Montdúver, el carrer del poeta Serrano Clavero, el carrer de José Grollo i l'avinguda de Burjassot (fatxada d'accés). La construcció data dels primers anys d'aquest segle. Es tracta d'una construcció que, estilísticament, podem adscriure al corrent historicista propi de l'època, en un llenguatge neomudèjar que inclou en l?ornamentació peces elaborades a la mateixa fàbrica, la qual va ser inaugurada l'any 1885.  
El conjunt de les seues instal·lacions determina un model singular de casa-factoria artesanal de ceràmica de l?època de la industrialització valenciana, l?únic que ens resta en actiu d'aquestes proporcions i característiques.  
S'hi poden distingir dues zones:  
- Zona residencial o domèstica, aquella que és el cos que constitueix la fatxada. Allà hi ha dos habitatges dels propietaris i una sala quadrada dedicada a exposició, conservació de mobles, models i arxius.  
- Zona de producció, que comprén les àrees següents:  
1. Pati i cisterna. El pati es troba immediat a l'accés i al seu voltant es distribueixen i es connecten els diversos àmbits de la factoria. Sota el seu paviment es troba la cisterna i al seu davant hi ha una bomba manual per al subministrament de l'aigua.  
2. Bassa de fang. Es troba junt al pati i la bomba. Està subdividida en quatre sectors: el primer, el més gran, per a la selecció del fang i els altres tres per a la decantació.  
3. Obrador-magatzem-laboratori. Compost per una nau de dues alçades i amb dues vessants. A la planta baixa es troba el laboratori o el gabinet d'elaboració d'esmalts i l'obrador amb els torns i les cines per a la manufactura de la ceràmica. La planta superior es destina a magatzem de productes acabats.  
4. Nau de tràfec de peces. Allà es realitza el tràfec de peces preparant les piles per & la cocció i posterior selecció i classificació.  
5. Forns. Es disposen en bateria a la zona posterior del conjunt. N'hi ha tres per a la cocció normal i un per a reflexos metàl·lics. Estan realitzats en maçoneria i taulell massís i tenen dues cambres amb volta, una inferior, de combustió de llenya, i la superior, de cocció.  
6. Llenyer. Situat a la part posterior de l?edifici, permet el subministrament de la llenya des del carrer i alimentar els forns. Des d'ací hom pot pujar per una escala de caragol a la coberta dels forns per regular manualment el tret dels fumerals durant el procés de cocció.  
Això no obstant, malgrat l'interés de les instal·lacions, la part fonamental és el procés d'elaboració de les seues ceràmiques, ja que s'hi continuen fent servir les tècniques tradicionals. L'argila, procedent del Pla de Quart, dels dipòsits del fang del Túria, es guarda als soterranis, a una temperatura ambiental estable per tal que les bactèries esmiquen la terra fins a convertir-la en una massa flexible.  
Les peces realitzades a «La Ceramo» són tornejades en torns de peu, encara que hom prenga com a referència peces originals dels segles XIV i XV. Hi ha un material de taller compost per esbossos dibuixos, models emprats en la decoració de les peces, picats (una mena de trepa utilitzada com a referència per a la decoració manual) i plantilles dels perfils de les peces. Algunes parts específiques, com ara les anses. es fan amb un motlle. Les peces acabades s'eixuguen durant un més en un ambient semihumit.  
El procés de cocció per a l?obtenció dels reflexos metàl·lics es realitza en tres fases:  
- La primera, el bescuitat, es fa en un forn alimentat per argelagues que produeixen una combustió ràpida. El forn es tapia amb una paret doble i se'n fa Pujar lentament la temperatura durant vint-i-quatre hores, dosificant l'aportació d'argelagues, fins a arribar als 960 graus centígrads. Després es deixa refredar lentament durant una setmana.  
- Acabada aquesta primera cocció, les peces es cobreixen amb un vernís especial, que es prepara en el mateix obrador per tal d'evitar que s'esquerde, Una segona cocció, similar a la primera, realitzada també mitjançant la combustió d'argelagues, permet de fixar el vernís. Posteriorment, es pinta la peça a mà amb un pigment de plata i coure,  
- Després de la tercera cocció, en un forn menor i alimentat ara amb romaní, elevant la temperatura a 600 graus durant tres hores i deixant-lo refredar durant trenta-sis, acaba el procés. El romaní conté olis essencials que produeixen un fum suau i dens necessari per a una atmosfera reductora forta, és a dir, amb absència d'oxigen, la qual provoca el reflex. La pintura de reflexos, que es diposita en forma d'òxid, es redueix amb el fum i torna l?estat metàl·lic, que es fixa al vernís ja vitrificat, de manera que queda inalterable amb el temps i es converteix en aqueixa tonalitat de color or irrepetible.