Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 3020, del 24-06-1997 (1997/7896)

RESOLUCIÓ de 16 de maig de 1997, de la Direcció General de Patrimoni Artístic de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència de la Generalitat Valenciana, per la qual es fa pública la delimitació de l'entorn de protecció i s'obri el període d'informació pública en l'expedient incoat per a la declaració com a monument de l'església parroquial del Sant Àngel de la Vall d'Uixó (Castelló).
------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   3020

Data del DOGV
:   24-06-1997

Secció del DOGV
:   ALTRES ANUNCIS - ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   1997/7896


Data del document
:   16-05-1997

Organisme emissor
:   Conselleria de Cultura, Educació i Ciència

Tipus de document
:   Resolució

RESOLUCIO de 16 de maig de 1997, de la Direcció General de Patrimoni Artístic de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència de la Generalitat Valenciana, per la qual es fa pública la delimitació de l'entorn de protecció i s'obri el període d'informació pública en l'expedient incoat per a la declaració com a monument de l'església parroquial del Sant Angel de la Vall d'Uixó (Castelló).  
Atés que es troba en tramitació l'expedient per a la declaració com a monument a favor de l'església parroquial del Sant Angel de la Vall d'Uixó, incoat per resolució de la Direcció General de Belles Arts, Arxius i Biblioteques de data 14 de juliol de 1981 (BOE de 6 d'octubre de 1981), aquesta Direcció General ha resolt:  
1. Fer pública, per a la seua identificació, la descripció de l'església parroquial del Sant Angel de la Vall d'Uixó, la delimitació de l'entorn de protecció de la mateixa i la relació de béns mobles afectats per la declaració, segons els annexos que s'adjunten a aquesta resolució.  
2. Continuar amb la tramitació de l'expedient d'acord amb les disposicions vigents.  
3. Conforme al que preveu l'article 87 de la Llei de Procediment Administratiu, obrir un període d'informació pública a fi que les persones que tinguen interés puguen examinar l'expedient de declaració com a monument, durant el termini de 20 dies, a partir de la publicació d'aquesta resolució en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana. L'expedient estarà a disposició dels interessats a la Direcció General de Patrimoni Artístic, Servei de Patrimoni Arquitectònic i Mediambiental, de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència, avinguda de Campanar núm. 32 de València, de 9 a 14 hores.  
4. Que aquesta resolució es notifique al Registre General de Béns d'Interés Cultural.  
5. Que aquesta resolució amb els seus annexos es publique en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana i en el Boletín Oficial del Estado.  
Cosa que es fa pública als efectes oportuns.  
València, 16 de maig de 1997.- La directora general de Patrimoni Artístic: Carmen Pérez García.  
ANNEX I  
Immoble objecte de la declaració  
El conjunt arquitectònic i pictòric de l'església parroquial del Sant Angel de la Vall d'Uixó ofereix unes peculiaritats que serveixen per a exemplificar un tipus artístic que es dóna als segles XVII i XVIII a les terres de Castelló, que es caracteritza per un neoclassicisme de línies decoratives interiors, amb insinuacions barroques i reminiscències renaixentistes, unit a una estructura exterior senzilla que contrasta amb la grandesa interior.  
Es divideix en nuclis diferenciats però harmònics:  
La nau central i les laterals.  
La planta de l'església és de creu llatina, de sever aspecte exterior. L'estructura és d'una nau central amb volta de canó, creuer i cúpula, més dues naus laterals més menudes, amb espais entre els contraforts destinats a altars laterals. En un costat i a l'altre del presbiteri s'afegeixen la sagristia i la capella del Sagrari, respectivament.  
La nau central i el creuer, amb una volta semiesfèrica en què s'insinua l'existència d'arcs de creueria, amb distinta circumferència als costats, que formen triangles atrompetats, i amb l'espai dividit per mitjà d'arcs faixons que arranquen de les pilastres dels murs laterals, contrasta amb les voltes de les naus laterals, conformades per arcs sobre els quals s'obri una cúpula interior en cadascun dels quatre trams, coincidents amb les capelles en què es divideix.  
El presbiteri, rectangular, està cobert amb una volta de canó, decorada íntegrament amb un fresc importantíssim.  
Capella del Sagrari o de la Comunió.   
La planta de la capella de la Comunió té forma de "T" invertida en la intersecció dels braços de la qual s'eleva una cúpula amb una llanterna.   
La decoració està en consonància: es basa en relleus que se situen a les petxines de la cúpula i als murs laterals, i en florons que pengen del sostre; tot això dins de la línia d'un estil barroc valencià no recarregat excessivament.  
Capella del Carnadari   
Al costat nord-oest de l'església, hi ha un cos independent i de menor alçària adossat a l'església, amb entrada pròpia, actualment tapiada. Aquest volum, inicialment dividit en cinc obertures, va ser modificat i el van subdividir. Part de la primera obertura va passar a formar part de la capella del Sagrari, i l'última constitueix hui la capella de la Mare de Déu dels Dolors. Les obertures centrals conformen l'actual capella del Carnadari, denominada així, suposadament, per haver sigut lloc d'enterraments. Cada obertura està coberta per una volta d'aresta. La coberta inclinada es recolza a través d'uns barandats sobre aquestes voltes. Està destinada a magatzem dels passos de les processons.   
Capella del reraltar o trassagrari  
De planta rectangular. Hi destaca una cúpula pintada al fresc amb el tema de la Glòria; les quatre petxines de la cúpula amb al·legories; dos semicercles, un amb el Miracle de Canà i un altre amb l'Utima Cena; i un altre fresc amb la imatge de Sant Pasqual Bailon.  
La torre del campanar.  
Ubicada als peus de l'església, és de planta quadrada, i alberga l'escala d'accés al campanar. És d'estil barroc, amb carreus en el seu cos de campanes i en el coronament superior, compost aquest últim d'una barana, als angles de la qual s'eleven uns pinacles en forma de punta de diamant, i un templet, al centre, a les parets del qual s'obrin quatre finestres amb coberta de pedra en forma piramidal amb pinacles acabats en bola, tant als angles com al vèrtex superior.  
La sagristia  
Sala rectangular amb volta d'aresta conformada per la intersecció de dues voltes de canó rebaixat.  
Les façanes.  
La fàbrica de l'església presenta unes façanes exteriors construïdes a base de parets mestres fetes amb pedres unides amb argamassa d'arena i calç, que s'utilitza per a cobrir les juntes de les pedres tot deixant-ne a la vista algunes parts. Com a únic element decoratiu ofereixen l'ús de pedra tallada als cantons, a les portes i en algunes finestres, i una motlura, a manera de cordó, que recorre tot l'edifici a un terç aproximadament de la seua alçària total, si bé els desnivells del terreny fan que en alguns trams menuts quede enterrada.  
Els elements decoratius de la façana principal són la portada i la torre campanar. De clara inspiració barroca, la portada consta d'una àmplia obertura que ocupa la porta, als costats de la qual, que semblen pilastres llises, una motlura interior o canalet la remarca, decoració que es repeteix a la llinda i a les plaques amb encarreuats als angles. El segon cos de la façana, el forma una fornícula o dosser amb un arc apetxinat, delimitada per pilastres amb capitell flanquejades per volutes, i sobre la imposta de les quals es corona la fornícula amb un frontó triangular, rematat per un pinacle en forma de punta de diamant que culmina en una bola menuda en el vèrtex superior, i pinacles rematats en bola als laterals. A la mateixa alçària d'aquest segon cos de la façana s'obrin simètricament dos finestrals rectangulars i, sobre la fornícula, una altra obertura o finestra en forma d'ull de bou.  
Els cantons de la façana que formen un entrant, que es correspon amb l'ampliació del segle XVIII, estan formades per una base de pedra tallada, a manera de base de columna d'on arranquen pilastres de rajola.  
Les portes laterals són de carreus, amb llinda rematada amb boles partides sobre la façana (plaça Abadia) i un frontó triangular rematat en pinacles sobre la cornisa (plaça S. Segarra).  
Els frescos  
Si els adorns arquitectònics destaquen per la senzillesa, no passa el mateix a l'hora d'analitzar la decoració pictòrica que s'alberga als murs de l'edifici, formada fonamentalment per frescos del segle XVIII, anònims.  
El fresc més important és el que decora tota la volta del presbiteri, i és el seu millor valor artístic; un retaule notable de la Mare de Déu dels Angels que degué presidir l'altar major de l'església en el segle XVII, situat ara a la capella de la Comunió; i uns altres frescos menors, també de moltíssim interés, com el de la capella de Sant Francesc.  
El fresc del presbiteri ocupa tota la superfície de la volta (uns 112 m2). Com altres frescos del s. XVIII, representa una Glòria el centre de la qual ocupa la Santíssima Trinitat, amb el Pare i el Fill sedents; completen el nucli de la composició la figura de la Mare de Déu, de Sant Joan Bautista i, en un pla inferior, però eminent, la de l'Angel Custodi, oferent de la corona del ducat de Segorbe. Va ser atribuït per la fama popular a A. A. Palomino (1655-1726); això suposava també Luis Roig d'Alós, el seu restaurador de regions desvastades, per haver sigut executat amb la seua mateixa tècnica i els mateixos materials.  
Les últimes investigacions indiquen que l'estructura, el dibuix, el color, la llum, el volum i el moviment de la composició responen estrictament a Josep Vergara (1726-1799), fill de Francesc Vergara el Vell i figura importantíssima en la pintura valenciana del XVIII.   
El paral·lelisme compositiu del fresc de la Vall d'Uixó amb els més notables de Vergara (sobretot els de l'antiga església de Santa Rosa de Lima de València -ara al museu històric de l'església del Temple-, els de S. Joan Baptista de Chiva i els del cambril del monestir del Puig) és innegable.   
Alguns dibuixos i esbossos originals de Vergara conservats al museu de Sant Pius V representen figures amb característiques semblants que permeten atribuir l'obra a Vergara.  
El fresc és l'original, excepte en un 10 % aproximadament que es va deteriorar per l'incendi de 1936 en què es van perdre uns 10 metres quadrats de l'arrebossat, i ha arribat fins nosaltres gràcies al treball de Luis Roig d'Alós, que el va restaurar el 1941.  
Les huits cúpules de les naus laterals tenen pintures al fresc a les petxines, que representen temes relacionats amb la titularitat de les capelles en l'època en què és van pintar. Així, tenim escenes de la vida de Sant Agustí, Sant Roc, la Mare de Déu, el dogma de la Immaculada Concepció, Sant Josep, etc...  
ANNEX II  
Parts integrants  
La nau central i les laterals amb els seus altars.  
La capella del Sagrari.  
Les capelles del Carnadari, de la Mare de Déu dels Dolors i del Reraltar.  
La torre del campanar.  
La Sagristia.  
Les façanes.  
Els frescos.  
ANNEX III  
Béns mobles  
Orfebreria: Un plat almoiner de ca. 1550, en bronze daurat repussat i cisellat, de 45 x 45 cm. Un reliquiari lignum crucis de ca. 1870, d'argent daurat tornejat i repussat, de 86 x 16 cm. Una creu processional de ca. 1570, d'argent cisellat i repussat, de 122 x 65 x 13 cm, amb magolla d'argent inclosa, cisellada i repussada, de 44 x 13 x 13 cm.  
Escultura: Conjunt de quatre petxines, ca. 1765, d'algeps i pa d'or, de 200 x 200 cm, realitzades per Manuel Marco amb la temàtica simbòlica del sacrifici eucarístic i representacions figuratives de l'Antic Testament: Sansón, Isaac, Arca de l'Aliança i Penjoll de raïm de la terra promesa. Retaule de l'altar major amb marbre jaspi, estuc i algeps, ca. 1780, de 14'00 x 7'00 m, amb la tela de Vergara de tema Nativitat de 1'90 x 1'40 m.  
Pintures Murals: Conjunt de les pintures al fresc de les quatre petxines, atribuïdes a J. Vergara, ca. 1780, amb temàtica sobre l'estat de l'ànima, cadascuna de 55 x 55 cm: Anima gojosa, Anima suplicant, Anima al purgatori i Animes a l'infern. Conjunt de quatre petxines pintades al fresc, ca 1780, atribuït a J. Vergara, de 55 x 55 cm. Amb el tema comú de la vida de la Mare de Déu: Coronació de la Mare de Déu per la Trinitat, Anunciació, Mort de la Mare de Déu i Assumpció. Conjunt de quatre petxines pintades al fresc, ca. 1780, de 55 x 55 cm, atribuït a J. Vergara, amb temàtica genèrica sobre la vida de Sant Josep: Sant Josep al temple, El somni de Sant Josep, L'esposori de Sant Josep i la Mare de Déu i La fugida a Egipte. Conjunt de quatre petxines, ca. 1780, de 55 x 55 cm, atribuït a J. Vergara, amb tema comú sobre la Passió: Jesús jutjat, Jesús assotat, Jesús colpejat i Jesús carregat amb la creu. Conjunt de quatre petxines, ca. 1780, de 55 x 55 cm, atribuït a J. Vergara, amb temàtica genèrica sobre els pares de l'església: Dona recriminant un saig, Sant Agustí, Sant Pau i Irrigació mística d'un pare de l'Església. Conjunt de quatre petxines, ca. 1780, de 55 x 55 cm cadascuna, atribuït a J. Vergara, sobre la Immaculada Concepció: Assemblea conciliar, Al·legoria de la Immaculada, Sant Mont de Pietat i Immaculada. Quatre petxines que tenen com a tema comú la vida de Sant Roc, ca. 1780, de 55 x 55 cm cadascuna, de J. Vergara: Sant Roc, Sant Roc amb leprosos, Sant Roc a la presó i Aparició de Jesús a Sant Roc. Quatre petxines sobre el tema dels símbols de la Passió, ca. 1780, atribuïts a J. Vergara. Quatre pintures ovals al fresc de 95 x 90 cm: Santa Isabel d'Hongria, Sant Lluís Rei de França, Sant Francesc i Santa Clara. És destacable una volta al fresc sobre el tema de Sant Francesc d'Assís Sant Francesc al mont Verna rebent els estigmes. A la capella del reraltar hi ha dues llunetes, ca. 1780, de 1'45 x 2'30 m, atribuïdes a J. Vergara: Bodes de Canà i Santa Cena; i una pintura al fresc sobre el tema de Sant Pasqual Bailon Tres obres amb formats mixtilínis: Sant Abdó, Sant Senén, de 1'60 x 0'65 cada un, i Sagrada Família, d'1,60 x 0,65 m.  
ANNEX IV  
Delimitació de l'àrea de protecció  
A) Justificació de la delimitació proposada  
El criteri general seguit per a la delimitació de l'entorn de protecció consisteix a incloure dins de l'àrea els elements urbans següents:  
- Parcel·les que limiten directament amb la que ocupa el BIC, en les quals qualsevol intervenció que es realitze pot afectar-lo, tant visualment com físicament.  
- Parcel·les que donen al mateix espai públic que el BIC, que en constitueixen l'entorn visual i ambiental immediat, on qualsevol intervenció que es realitze puga suposar una alteració de les condicions de percepció o del caràcter de l'espai urbà.  
- Espais públics en contacte directe amb el BIC i les parcel·les enumerades anteriorment que constitueixen part del seu ambient urbà immediat.  
- Edificacions o qualsevol element del paisatge urbà que, encara que no tinga una situació d'immediatesa amb el BIC, n'afecten de manera fonamental la percepció.  
B) Descripció literal de la delimitació  
Origen: On es troben la prolongació del c/ Benigafull amb l'alineació nord de les cases de l'illa de cases cadastral núm. 66529. Punt A.  
Sentit: Horari  
Línia delimitadora: Des de l'origen la línia segueix per les alineacions est i sud de l'illa de cases núm. 66324, que donen als carrers Porcar i de la Cova Santa, fins la façana sud de la casa núm. 3 de l'illa cadastral núm. 65544. La recorre i, després, continua per l'alineació oest de la parcel·la núm.5; gira a la plaça de Santiago Obón i es dirigeix a la mitgera oest de la casa núm. 11 de l'illa cadastral núm. 65451. Seguint aquesta mitgera, continua per la part de darrere de les cases d'aquesta illa que donen a la plaça de Silvestre Segarra, gira a l'est per la façana de la casa núm.8 fins que, travessant el carrer de la Mare de Déu dels Dolors, es troba enfront la mitgera oest de la casa núm. 8 de l'illa de cases núm. 65401. Continua per aquesta mitgera de la casa núm. 8 de l'illa núm. 65523 i arriba al carrer Sagrari Sant Angel; continua per les façanes de les cases núm. 9 i núm. 5, creua el carrer vorejant la casa núm. 12 de l'illa núm. 66857. Des d'ací creua el carrer Calvari i segueix per les parts posteriors de les cases que donen a la plaça de la Mercé i per la façana de la casa núm. 27 que dóna al carrer redó de l'illa núm. 66113, fins el punt de trobada amb l'alineació nord de la casa núm. 10 de l'illa cadastral núm. 66000; segueix per aquesta, continua per la part posterior de les cases números 4,6,7 i 8 de la mateixa illa, i, posteriorment, engloba les cases números 1,2,5,6 i 7 de l'illa núm. 66427, per a finalitzar al punt d'origen A.  
C) Descripció gràfica de la delimitació  
Se n'adjunta pla