Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 2546, del 07-07-1995 (1995/835302)

DECRET 134/1995, de 19 de juny, del Govern Valencià, pel qual s'estableix el programa de vigilància de residus plaguicides en els productes vegetals.
-----------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

Estat**VIGENT**

Permalink ELI

**https://dogv.gva.es/va/eli/es-vc/d/1995/06/19/134/dof/vci/html**

### Dades del document

Número de DOGV
:   2546

Data del DOGV
:   07-07-1995

Secció del DOGV
:   DISPOSICIONS GENERALS

Número del document
:   1995/835302


Data del document
:   19-06-1995

Organisme emissor
:   Conselleria de Sanitat i Consum

Tipus de document
:   Decret

Anàlisi jurídica

DECRET 134/1995, de 19 de juny, del Govern Valencià, pel qual s'estableix el programa de vigilància de residus plaguicides en els productes vegetals.   
El Reial Decret 280/1994, de 18 de febrer, ha traspassat a l'ordenament jurídic espanyol les directives comunitàries referents a residus de plaguicides en els productes d'origen vegetal. Aquestes directives, i en especial la 86/362/CEE respecte als cereals i la 90/642/CEE per a la major part dels productes vegetals, incloses les fruites i les hortalisses, harmonitzen les normatives dels distints estats membres sobre els residus de plaguicides, a fi d'eliminar els obstacles tècnics per arribar al Mercat ºnic Europeu.  
Una de les disposicions, tant de les directives comunitàries abans esmentades, com del Reial Decret 280/1994, és establir un sistema de vigilància dels continguts dels residus de plaguicides en els productes vegetals que es posen en circulació en el mercat comunitari, mitjançant uns programes d'inspecció, fets, almenys, per mostreig, que garanteixen l'observança dels continguts màxims fixats per la legislació vigent.  
L'esmentat Reial Decret encomana a les comunitats autònomes l'elaboració de plans de vigilància dels residus de plaguicides en origen, i també el seguiment i el control de dits residus en els productes vegetals que hi ha en el mercat adreçats a l'ús i el consum humà.  
En virtut de l'anterior i a proposta conjunta dels consellers d'Agricultura, Pesca i Alimentació i de Sanitat i Consum i amb la deliberació prèvia del Govern Valencià, en la reunió de 19 de juny de 1995,  
DECRETE  
Article primer  
S'estableix el programa de Vigilància de Residus de Plaguicides en la Comunitat Valenciana, que serà aplicat mitjançant uns controls per mostreig sobre el productes vegetals adreçats a l'alimentació humana i del ramat.  
Article segon  
L'esmentat programa constarà de dos subprogrames:  
A) «Vigilància del residus dels plaguicides en origen», aplicat mitjançant un mostreig en fase de producció, en el moment de la collita o quan es lliuren o es troben en els centres d'horticultura o en magatzems. Serà fet per la conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació.  
La seua finalitat és conèixer si les nostres produccions compleixen la normativa sobre els residus, detectar-hi possibles irregularitats i tractar de corregir-les.  
B) «Vigilància dels residus de plaguicides sobre els productes vegetals en el mercat», serà aplicada mitjançant el seguiment i el control dels productes vegetals una vegada es posen en circulació i en qualsevol fase de la comercialització, adreçats a l'ús i el consum humà. Serà fet per la conselleria de Sanitat i Consum.  
La finalitat és garantir la protecció de la salut dels consumidors.  
Article tercer  
Anualment les conselleries d'Agricultura, Pesca i Alimentació i de Sanitat i Consum elaboraran uns Plans de Vigilància dels Residus de Plaguicides i en faran el seguiment. En aquests plans es procurarà guardar una proporcionalitat en el mostreig respecte el volum de la producció, la distribució geogràfica, i també el consum, podran establir excepcions per causes justificades.  
Article quart  
Les activitats d'ambdues conselleries per aplicar aquest decret es coordinaran a través d'una comissió mixta que estarà formada per:  
- El director general de la Produccció Agrària i Pesca de la conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació o persona que hi delegue.  
- El director general de Salut Pública de la Conselleria de Sanitat i Consum o persona que hi delegue.  
- Dos funcionaris de la Direcció General de la Producció Agrària i Pesca de la conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació.  
- Dos funcionaris de la Direcció General de salut Pública de la Conselleria de Sanitat i Consum.  
Serà presidida pel director general de la Producció Agrària i Pesca i podrà requerir la col·laboració d'altres organismes de l'administració autònoma que estime.  
Article cinquè  
Els mètodes de mostreig per a fer els controls previstos en els plans anuals seran els especificats en l'annex III del Reial Decret 280/1994.  
Els mètodes d'anàlisis usats per determinar els residus, fins que s'establesquen els mètodes oficials espanyols o comunitaris, són els que figuren en l'annex d'aquest decret.  
Article sisè  
Els productors seran els responsables de sobrepassar les dosis autoritzades o de no respectar el termini de seguretat entre els tractaments i la collita, i també de l'ús dels plaguicides no autoritzats sobre els conreus en qüestió. Si les aplicacions no han estat fetes pels productors, els que els apliquen seran responsables. Els aplicadors hauran d'estendre obligatòriament un document que acredite els plaguicides i les dosis usades en cada tractament fet i els terminis de seguretat corresponents.   
Els operadors comercials seran responsables de la posada en el mercat, la circulació i la venda de productes vegetals que tinguen residus de plaguicides superiors als «límits màxims de residus establerts».  
Article setè  
Els mostrejos es faran seguint els criteris següents:  
a) Mostreig informatiu en què es prendrà un únic exemplar en cada mostra, a l'atzar, seguint el pla anual establert. Anirà acompanyat d'una fitxa en què s'inclourà les dades que fan referència al producte vegetal, la data, el lloc i el productor o el tenidor d'aquest.  
b) En els casos en què es superen els límits màxims dels residus podrà procedir-se a la confirmació de l'ús incorrecte del plaguicida en qüestió, mitjançant una presa de mostres reglamentàries posteriors, per triplicat d'acord amb el que estableix en els articles 11 i 12 del Decret 132/1989, de 16 d'agost, del Govern Valencià i alçant l'acta que corresponga.  
c) Quan les circumstàncies així ho aconsellen, les autoritats competents procediran directament a la presa de mostres reglamentària d'acord amb el que estableix en l'article 11 del Decret 132/1989, sense cap necessitat de fer un mostreig informatiu anterior.  
Article vuitè  
Quan com a resultat del mostreig reglamentari que corresponga a la «vigilància dels residus plaguicides en l'origen» fet per la conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació, es superen els límits màxims dels residus, l'esmentada conselleria informarà immediatament a la Conselleria de Sanitat i Consum perquè incoe, si cal, l'oportú expedient sancionador i remetrà els antecedents que tinguen.  
Les infraccions fetes seran sancionades per l'autoritat competent, d'acord amb el que preveu la legislació vigent, segons la Llei 14/1986, de 25 d'abril, General de Sanitat i el Decret 44/1992, de 16 de març, del Govern Valencià, pel qual determina el procediment, les sancions i la competència sancionadora en relació amb les infraccions sanitàries i de la higiene alimentària.   
Article novè  
Cada any, abans de l'1 de juny les conselleries responsables dels subprogrames faran els informes que fan referència a l'execució durant l'any anterior, en què s'especificarà:  
- Criteris seguits per elaborar els programes.  
- Nombres i naturalesa dels controls duts a terme.  
- Nombre i naturalesa de les infraccions comprovades.  
Aquests informes es lliuraran al Ministeri d'Agricultura, Pesca i Alimentació (subprograma A) i al Ministeri de Sanitat i Consum (subprograma B) perquè puguen complir els requeriments comunitaris.  
DISPOSICIONS FINALS  
Primera  
Faculten les conselleries d'Agricultura, Pesca i Alimentació i de Sanitat i Consum per dictar les disposicions, que calguen, per complir i desplegar aquest decret, dins de les competències respectives.  
Segona  
Aquest decret entrarà en vigor l'endemà de la publicació en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana.  
València, 19 de juny de 1995  
El president de la Generalitat Valenciana,  
JOAN LERMA I BLASCO  
El conseller de Sanitat i Consum,  
JOAQU'IN COLOMER SALA  
El conseller d'Agricultura, Pesca i Alimentació,  
JOSÉ MAR'IA COLL COMIN  
ANNEX  
MèTODE IA - MULTIRESIDUS (acetat d'etil)  
Els plaguicides següents poden ser determinats per aquest mètode:  
Acefat Endosulfan Naled  
Aldrin Endrin Nuarimol  
Atrazina Etion Ometoat  
Azinfos-metil Etoprofos Oxidemeton-metil  
Bifentrin Etrimfos Paration  
Bitertanol Fenamifos Paration-metil  
Bromacil Fenarimol Penconazol  
Bromofos Fenitrotion Pentaclorobenzè  
Bromofos-etil Fenotrin Permetrin  
Bromopropilato Fenpropatrin Pirazofos  
Bupirimat Fensulfotion Piridafention  
Captafol Fention Pirimicarb  
Captan Fentoato Pirimifos-etil  
Carbofenotion Fenvalerat Pirimifos-metil  
Clordano Folpet Procimidona  
Clorfenson Fonofos Profenofos  
Clorfenvinfos Forato Prometrina  
Clorpirifos Fosalone Propaclor  
Clorpirifos-metil Fosmet Propiconazol  
Clortalonil Fostiazat Protiofos  
Cianazina Fluvalinat Quinalfos  
Cianofenfos HCH Quinometionat  
Ciflutrin Heptaclor Simazina  
Cihalotrin-lambda Heptacloroepòxid Sulfotep  
Cimoxanilo Heptenofos Temefos  
Cipermetrin Hexaconazol Terbacil  
DDT (suma d'isòmers) Hexaclorobenzè Terbufos  
Deltametrin Imazalil Terbumetona  
Demeton Iprodione Terbutilazina  
Demetron-S-metil Isofenfos Terbutrina  
Desmetrin Lindano Tetraclorvinfos  
Diazinon Malation Tetradifon  
Diclobenil Mecarbam Tetrametrina  
Diclofluanida Metalaxil Tiometon  
Dicloran Metamidofos Tolclofos-metil  
Diclorvos Metolacloro Triadimefon  
Dicofol Metoxiclor Triadimenol  
Dieldrin Metribuzina Triazofos  
Dienoclor Mevinfos Triclorfon  
Difenilamina Miclobutanil Trifluralina  
Dimetoat Molinat Vinclozolina  
Dioxation Monocrotofos Vamidotion  
1. Descripció del mètode  
Els plaguicides s'extrauen amb acetat d'etil en presència de sulfat sòdic anhidre i se'n determina l'extracte filtrat per cromatografia de gasos.  
2. Reactius  
- Acetat d'etil grau residus.  
- Sulfat sòdic anhidre grau analític.  
- Ciclohexà grau residus.  
- Hexà grau residus.  
3. Aparells  
- Homogeneïtzador i tallador tipus Samis per a processar tota la mostra.  
- Triturador tipus Waring. Ultrarrutax o Polytron.  
- Bomba de buit de trompa d'aigua (Eyela o similar).  
- Evaporador rotatori a buit amb bany d'aigua termostatat.  
- Equip de Cromatografia-GPC (exclusió molecular).  
- Cromatògrafs de gasos equipats amb detectors de captura d'electrons (ECD), fotomètric de flama (FPD) amb filtre de sofre i fòsfor i detector nitrogen-fòsfor (NPD).  
4. Extracció  
Es pesen en un got de triturador 50 grams de mostra vegetal i s'homogeneïtza. S'hi afegeixen, a continuació, en l'ordre següent, 150 mil·lilitres d'acetat d'etil i 40 grams (aproximadament) de sulfat sòdic anhidre. Es trituren durant 2-3 minuts en un homogeneïtzador tipus Waring o durant un minut en un Polytron.  
Donat el cas de mostres amb un alt contingut en aigua, se'ls pot afegir una quantitat superior de sulfat sòdic anhidre per eliminar completament la humitat que puga quedar retinguda en la fase d'acetat d'etil.  
Es manté l'homogeneïtzat en repòs durant uns minuts fins que decante completament la fase sòlida. En el cas que no s'observe una separació clara entre les fases sòlida i líquida, es recomana centrifugar l'extracte.  
Es decanta el líquid a través d'un embut amb llana de vidre i 20 grams de sulfat sòdic anhidre. Es repeteix el procés una vegada més amb l'afegiment de 100 mil·lilitres d'acetat d'etil al got del triturador. Es renta l'embut amb 10 ó 15 mil·lilitres de dissolvent dues vegades.  
L'extracte es recull en un matràs de fons rodó i s'evapora a sequedat en un rotavapor a temperatura de 40øC. El residu sec es redissol amb 10 mil·lilitres d'hexà o acetat d'etil/ciclohexà (1:1).  
5. Purificació de l'extracte  
Generalment, no és imprescindible realitzar aquest pas, a causa de la selectivitat dels detectors emprats. Però cal efectuar-lo en el cas que apareguen substàncies coextretes que interferesquen en l'anàlisi cromatogràfica, sobretot quan s'utilitza com a detector analític la captura d'electrons (ECD).  
Hi ha diferents maneres de purificació d'extractes: columnes de florisil o alúmina, cartutxos Sep-Pack, etc. Però la tècnica que ha donat millors resultats per l'alta recuperació, regeneració de la columna i eliminació de pèrdues, és la purificació mitjançant cromatografia d'exclusió molecular (GPC), que, a més a més, té la possibilitat de poder adaptar-li un sistema automàtic.  
El mètode consisteix a passar a través d'una columna, plena de Bio-Beads SX-3, 10 mil·lilitres de l'extracte de la mostra dissolta en acetat d'etil i ciclohexà (1:1) a un fluix de 5 mil·lilitres per minut, durant aproximadament 20 minuts. D'aquesta manera s'eliminen totes les substàncies interferents, com ara els colorants naturals, les clorofil·les, etc., que posseeixen un major pes molecular. A continuació, es recull la fracció o les fraccions on es troben eluïts els diferents plaguicides, de menor pes molecular.  
Aquesta fracció recollida s'evapora a sequedat i es redissol amb 10 mil·lilitres de la barreja de ciclohexà i acetat d'etil (1:1).  
En el supòsit que no es dispose d'un equip de GPC (cromatografia d'exclusió molecular) es pot purificar l'extracte amb columnes plenes de florisil.  
Prèviament, s'ha de condicionar el florisil, per mitjà d'escalfament en estufa a 500øC durant quatre hores, refredar-lo en dessecadora i afegir-hi un 3 per cent d'aigua.  
En una columna de vidre de 30 centímetres de longitud, s'introdueixen uns 15 centímetres de florisil (condicionat) i s'hi afegeixen els 10 mil·lilitres de l'extracte (anterior); s'elueix la columna amb tres fraccions diferents. La primera, amb 200 mil·lilitres d'una barreja d'èter de petroli i èter etílic (94:6). La segona, amb 200 mil·lilitres d'èter de petroli i èter etílic (85:15). La tercera, amb uns altres 200 mil·lilitres d'èter de petroli i èter etílic (50:50). Cada fracció es recull en un matràs esfèric i es concentra en un rotavapor fins a 2 mil·lilitres (aproximadament) i es redissol amb ciclohexà fins a 10 mil·lilitres.  
També es poden utilitzar en la purificació cartutxos Sep-Pack de florisil (un gram de farciment). Es fa prèviament el condicionament del cartutx amb 2 mil·lilitres d'hexà, se l'eixuga durant 1 o 2 minuts i s'hi passen a continuació 5-10 mil·lilitres d'extracte de la mostra. Després, es torna a eixugar el cartutx injectant-hi aire amb la xeringa.  
S'extrauen els plaguicides del cartutx eluint a través d'aquest dues fraccions de dissolvent: la primera, amb 5 milili-tres d'una barreja d'èter de petroli i èter etílic (85:15) i la segunda, amb 5 mil·lilitres d'èter de petroli i èter etílic (50:50).  
S'aconsella que la velocitat de pas del dissolvent a través del Sep-Pack siga gota a gota, tant quan es facen les elucions, com en passar la mostra inicialment a través d'aquest.  
6. Determinació cromatogràfica  
L'extracte obtingut s'injecta en el cromatògraf de gasos que continga detector de captura d'electrons (ECD) per a la determinació de compostos clorats, fotomètric de flama per als fosforats i de NPD per als plaguicides que continguen nitrogen o fòsfor en les seues molèculas.  
Condicions cromatogràfiques  
Temperatures  
Injector 270øC  
Detector 270øC  
Columna Programat de 100øC a 220øC amb rampa de 30øC/minut i de 220øC a 270øC amb rampa de 4øC/minut.  
Fluixos  
Columna capil·lar: 0,5-1 ml/min.  
Columna empacada: 40 ml/min.  
Fase estacionària  
Columnes capil·lars: fases tipus HP-1, HP-2 o similars.  
Columnes empacades: fases OV-210, OV-1, OV-101, OV-17, QF-1, etc. i barreges d'aquestes.  
7. Quantificació  
Els temps de retenció dels pics del cromatograma resultant de la mostra es comparen amb els del cromatograma d'una dissolució patró per identificar-los.  
Una vegada identificat un compost, es quantifica mitjançant la integració de l'àrea d'aquest, que es compara amb la del seu patró corresponent.  
Els resultats s'expressen en parts per milió (ppm), que expressen els miligrams del plaguicida continguts en cada quilogram del producte vegetal.  
L'equació que s'ha d'emprar durant la quantificació és:  
 Am Vip Vf  
C= Cp   
 Ap Vim P   
on  
C = Concentració del plaguicida en la mostra (ppm).  
Am = Area del pic del plaguicida en la mostra.  
Ap = Area del pic del plaguicida en el patró.  
Vip = Volum d'injecció del patró (æL).  
Vim = Volum d'injecció de la mostra (æL).  
Cp = Concentració del plaguicida en la dissolució patró (ppm).  
Vf = Volum de capacitat final (mL).  
P = Pes, en grams, de la mostra.  
8. Confirmació  
Quan els resultats siguen positius (superiors als LMR), cal confirmar-los.  
El més segur per a tenir una exactitud analítica és tornar a fer l'anàlisi per espectrometria de masses, atesa l'especificitat per a cada molècula.  
El mètode de confirmació clàssic és injectar l'extracte de la mostra en dues o més columnes amb fases estacionàries diferents, de manera que canvie el temps de retenció del plaguicida que es vol confirmar.  
En compostos fosforats que tinguen sofre en les seues molècules resulta adequat, a fi de tenir certesa analítica, l'ús del detector FPD, utilitzant els dos filtres en paral·lel.  
Resulta útil també, per a la confirmació de resultats en alguns plaguicides, realitzar derivacions químiques.  
MèTODE IB - MULTIRESIDUS (Luke modificat)  
Els plaguicides següents poden ser determinats per aquest mètode:  
Atrazina Etrimfos Permetrin  
Azinfos-metil Fenamifos Pirazofos  
Bifentrin Fenitrotion Piridafention  
Bitertanol Fenpropatrin Pirimicarb  
Bromofos Fentoat Pirimifos-etil  
Bromofos-etil Fluvalinat Pirimifos-metil  
Bromopropilat HCH Procimidona  
Captafol Heptaclor Profenofos  
Carbofenotion Heptacloroepòxid Prometrina  
Clordano Hexaconazol Propaclor  
Clorpirifos Hexaclorobezè Propiconazol  
Clorpirifos-metil Imazalil Quinalfos  
Ciflutrin Iprodione Quinometionat  
Cihalotrin-lambda Isofenfos Simazina  
Cipermetrin Lindano Terbutilazina  
DDT (suma d'isòmers) Malation Terbutrina  
Deltametrin Metalaxil Tetraclorvinfos  
Diazinon Metolaclor Tetradifon  
Diclobenil Metoxicloro Tetrametrina  
Dicloran Metribuzina Triadimefon  
Diclorvos Miclobutanilo Triadimenol  
Dicofol Naled Triazofos  
Dieldrin Nuarimol Trifluralina  
Difenilamina Paration Vinclozolina  
Endosulfan Paration-metil Vamidotion  
Endrin Pentaclorobenzè  
1. Principi  
La mostra s'homogeneïtza amb acetona i es filtra; els plaguicides es transfereixen des del filtrat aquós a una fase orgànica per agitació amb èter de petroli i clorur de metilé. La fase orgànica es concentra i es torna a reextraure amb èter de petroli i clorur de metilé.  
El concentrat de la fase orgànica s'injecta en cromatògraf de gasos per a la determinació d'una àmplia varietat de residus de plaguicides.  
2. Reactius  
- Acetona grau residus.  
- èter de petroli grau residus.  
- Clorur de metilé grau residus.  
- Ciclohexà grau residus.  
- Clorur sòdic (PA).  
- Sulfat sòdic anhidre (PA).  
- Llana de vidre.  
3. Aparells  
- Homogeneïtzador i tallador tipus Samis per a processar tota la mostra.  
- Triturador tipus Waring, Ultrarrutax o Polytron.  
- Bomba de buit amb trompa d'aigua (Eyela o similar).  
- Evaporador rotatori amb bany d'aigua termostatat.  
- Cromatògraf de gasos equipat amb detector de captura d'electrons ECD i amb detector nitrogen-fòsfor NPD, o fotomètric de flama FPD amb filtre de fòsfor i sofre.  
4. Condicions cromatogràfiques  
- Fluix del gas portador: 1-2 ml/min.  
- Temperatures:  
Injector 250øC.  
Detectors ECD - 300øC.  
 FPD - 250ø - 300øC.  
 NPD - 250ø - 300øC.  
- Columna: programada en 100øC durant 2 minuts, gradient de 10øC/min fins a 180øC i de 180øC a 260øC amb gradient de 4øC/min.  
- Fase estacionària: columna capil·lar de 30 metres de longitud i 0,25 mil·límetres de diàmetre intern del tipus SPB-5.  
5. Mètode  
5.1. Preparació de la mostra  
Una vegada preparada la mostra, se la talla en trossos petits i se la tritura.  
Es pesen 100 grams de la mostra, s'hi afegeixen 2 o 3 grams de sulfat sòdic anhidre i 200 millilitres d'acetona. Es tritura durant 2-3 minuts.  
Es filtra amb l'ajuda de buit a través d'un embut Büchner proveït de paper de filtre, o a través d'un embut de placa porosa, es recull el filtrat en un matràs Kitasato i es mesura el volum total d'extracte (V-1). Aquesta dada solament és necessària en cas que no calga utilitzar tot el filtrat. Generalment, se'n prenen sols 100 mil·lilitres.  
Es traspassen 100 mil·lilitres del filtrat, exactament mesurats, a un embut de decantació d'1 litre, i es guarda la resta per si calgués repetir l'anàlisi. S'hi addicionen 100 mil·lilitres d'èter de petroli i 100 mil·lilitres de clorur de metilé. S'agita durant 1 minut i es deixa que se separen les fases.  
Una vegada completada la separació, es transfereix la fase aquosa inferior a un segon embut de decantació d'1 litre.  
La fase orgànica superior del primer embut es passa a través d'una capa de sulfat sòdic anhidre d'uns 4 centímetres de gruix col·locada en un embut de filtració de 10 centímetres de diàmetre sobre llana de vidre, per eliminar l'aigua que puga quedar retinguda en la fase orgànica.  
Es recull el filtrat del pas anterior sobre un matràs esfèric de 500 mil·lilitres, adequat per a utilitzar-lo posteriorment en el rotavapor.  
A l'embut de decantació que conté la fase aquosa, s'hi afegeixen 7 grams de clorur sòdic i s'agita durant 1 minut. S'hi afegeixen 100 mil·lilitres de clorur de metilé, s'agita i es deixa que se separen les fases.  
La fase orgànica inferior es passa igualment sobre l'embut de filtració anterior, que conté el sulfat sòdic anhidre, i es recull en el mateix matràs esfèric.  
La fase que queda en el segon embut de decantació s'extrau amb uns altres 100 mil·lilitres de clorur de metilé i es repeteix el mateix procés anterior.  
Se situa el matràs que conté el conjunt dels tres extractes en un rotavapor, se'n selecciona la temperatura del bany a < 40øC i es procedeix a evaporar el dissolvent. Convé realitzar l'operació lentament al principi, per evitar projeccions de la dissolució al sistema de buit. Progressivament, s'incrementarà la velocitat de l'evaporació fins a obtenir 2 mil·lilitres d'extracte concentrat.  
Es deixa que es refrede, s'hi addicionen 20 mil·lilitres de ciclohexà i es reconcentra a 2 mil·lilitres. No ha d'arribar a sequedat en cap dels passos de la concentració.  
Una vegada obtinguda de nou la temperatura ambient, s'afora el volum de l'extracte a 10 mil·lilitres amb ciclohexà.  
Se n'injecta 1 microlitre en el cromatògraf de gasos.  
5.2. Purificació amb florisil en cartutxos de Sep-Pack  
S'aconsella fer la purificació quan s'utilitze detector de captura d'electrons en l'anàlisi. A causa del llarg procés d'extracció, solament cal realitzar aquest pas quan hi haja interferències analítiques que posen en dubte la bondat dels resultats.  
Aquest procés té com a finalitat eliminar els coextrac-tes que puguen interferir en l'anàlisi cromatogràfica. S'aconsegueix, a més, allargar la vida útil de columnes i detectors, alhora que s'obtenen cromatogrames nets més fàcils d'interpretar.  
Prèviament, s'ha de condicionar el cartutx amb 2 mil·lilitres d'hexà, se l'eixuga durant 1 ó 2 minuts i s'hi passen a continuació 5-10 mil·lilitres de mostra. Se'l torna a eixugar injectant-hi aire amb la xeringa.  
S'extrauen els plaguicides del cartutx eluint a través d'aquest dues fracciones, la primera amb 5 mil·lilitres d'una barreja d'èter de petroli i èter etílic (85:15), i la segona amb 5 mil·lilitres d'èter de petroli i èter etílic (50:50).  
S'aconsella que la velocitat de pas del dissolvent a través del Sep-Pack siga gota a gota, tant en les elucions com en passar la mostra inicialment a través d'aquest.  
S'evapora l'extracte a sequedat i es redissol amb 5 mil·lilitres de ciclohexà per injectar-lo posteriorment en el cromatògraf de gasos.  
6. Quantificació i confirmació  
Aquests passos es realitzen igual que els descrits en el mètode anterior 1.A (acetat d'etil), tenint en compte per a la quantificació la partició que es realitza sobre l'extracte (100 ml front a V-1).  
MèTODE II - DITIOCARBAMATS  
Els plaguicides que es determinen per aquest mètode són:  
Nabam Zineb Tiram  
Mancoceb Propineb Ziram  
Maneb Metiram Ferbam  
Els ditiocarbamats es transformen en disulfur de carboni (CS2) mitjançant el tractament amb àcid clorhídric en presència de clorur d'estany II. Hi ha tres mètodes perfectament vàlids per a analitzar-los.  
MèTODE IIA - ESPECTROFOTOMèTRIC  
1. Principi   
La mostra se sotmet a un tractament de refluix en medi àcid. El disulfur de carboni format s'arrossega a través de dues trampes. En la primera, es reté l'àcid sulfídric (H2S) i altres interferents volàtils; en la segona, se'l fa reaccionar amb un reactiu que conté dietanolamina i Cu++, amb la qual cosa es forma un complex de color marró, que es mesura per espectrofotometria a la longitud d'ona de 435 nm.  
2. Reactius  
- Clorur d'estany II dihidratat.  
- àcid clorhídric concentrat.  
- Reactiu de color: peseu 0,012 grams d'acetat cúpric monohidratat en un matràs de 250 mil·lilitres, afegiu-hi 25 grams de dietanolamina i diluïu-ho amb etanol.  
- Disulfur de carboni.  
- Dissolució d'hidròxid sòdic al 6,5 per cent.  
-Dissolució patró de disulfur de carboni: en un matràs aforat de 25 mil·lilitres que continga 5 mil·lilitres d'etanol i estiga exactament tarat, s'hi col·loquen amb una pipeta 0,1 mil·lilitres de CS2 i s'anota el pes afegit. S'enrasa fins als 25 mil·lilitres amb etanol i es barreja bé. Es dilueixen 2 mil·lilitres d'aquesta dissolució fins a 100 mil·lilitres amb etanol i es barreja.  
3. Aparells  
- Muntatge de descomposició descrit per Pease. HI Journal AOAC 40, 113-1118, que consisteix en un sistema de refluix amb un matràs de tres boques de 500 mil·lilitres i adaptat a dues trampes, amb una eixida per a buit adaptada a l'eixida de la segona trampa.  
- Espectrofotòmetre ultravioleta-visible.  
- Manta calefactora.  
4. Corba patró  
A una sèrie de matrassos de 25 mil·lilitres, s'hi afegeixen quantitats de solució patró de CS2 que varien des de 0,1 fins a 3 mil·lilitres. A cada matràs, s'hi afegeixen 15 mil·li-litres de reactiu de color. Es dilueix amb etanol fins als 25 mil·lilitres i es barreja. S'espera 15 minuts i es mesuren les absorbàncies en l'espectrofotòmetre a 435 nm front a un blanc barreja de 15 mil·lilitres de reactiu de color i 10 mil·lilitres d'etanol. Representeu les absorbàncies front a æg de CS2.  
5. Procediment  
Es pesen 50 grams de mostra en el matràs de tres boques. S'hi afegeixen 2 grams de clorur estannós i una barreja de 25 mil·lilitres d'àcid clorhídric amb 200 mil·lilitres d'aigua destil·lada.  
En la primera trampa, s'hi afegeixen 10 mil·lilitres de NaOH al 6,5 per cent i en la segona trampa, 15 mil·lilitres del reactiu de color. Es connecta el sistema de refluix, s'aplica un buit suau i s'escalfa el matràs a 70øC durant 45 minuts. Una vegada finalitzat el període d'ebullició, s'aparta la manta calefactora i es desconnecta el buit.  
6. Determinació  
S'aboca el contingut de la trampa de CS2 en un matràs aforat de 25 mil·lilitres, s'enrasa amb etanol i es barreja. Aquesta dissolució es mesura per espectrofotometria a 435 nm front al blanc (15 ml de reactiu de color enrasats a 25 ml amb etanol) i se'n compara l'absorció amb una corba de calibrat realitzada prèviament amb patrons de diferent concentració, com s'ha descrit anteriorment.  
7. Recuperació  
Les recuperacions són majors del 85 per cent per a tots els ditiocarbamats en un rang de concentracions entre 0,1-1,5 mil·ligrams per quilogram.  
Els resultats s'expressen en mil·ligrams per quilogram de CS2.  
NOTA: els components naturals d'alguns vegetals poden produir disulfur de carboni en les condicions de l'anàlisi no superior a 20,08 mil·ligrams per quilogram.  
MèTODE IIB - ESPAI DE CAP  
1. Principi  
La mostra es tracta amb àcid clorhídric en calent i el CS2 després es determina en l'espai de cap per cromatografia de gasos amb detector de captura d'electrons o fotomètric de flama amb filtre de sofre.  
2. Reactius  
- Clorur d'estany II dihidratat.  
- àcid clorhídric concentrat.  
- Solució de clorur d'estany II en àcid clorhídric. Es dissolen 15 grams de clorur d'estany II dihidratat en 333 mil·lilitres d'àcid clorhídric concentrat en calent i es dilueix amb aigua fins a 1 litre.  
- Disulfur de carboni.  
3. Aparells  
- Flascons de 250 mil·lilitres amb tapó de rosca equipats amb septe.  
- Xeringa de 250 mil·lilitres tipus Gas-Tight. Precission Sampling Corp.  
- Bany d'aigua termostatat.  
- Cromatògraf de gasos amb detector de captura d'electrons o fotomètric de flama amb filtre de sofre.  
4. Procediment  
Es pesen 25 grams de mostra en el flascó de 250 mil·lilitres, s'hi afegeixen 100 mil·lilitres de la solució de clorur d'estany II en àcid clorhídric i es tanca hermèticament el flascó. Es manté durant dues hores el flascó en un bany d'aigua termostatat a 70øC i posteriorment es refreda a temperatura ambient.  
5. Determinació  
S'injecten 25-250 æl de l'espai de cap en el cromatògraf de gasos en les condicions següents:  
Columna Pyrex de 1,2 metres de longitud i 2 mil·límetres de diàmetre intern farcida amb Tenax de 60-80 malles.  
Temperatura de l'injector: 160øC.  
Temperatura del forn: 100øC.  
Gas portador: nitrogen 30 ml/m.  
Detector de captura d'electrons o fotomètric de flama amb filtre de sofre.  
En aquestes condicions, el temps de retenció del disulfur de carboni és, aproximadament, de 3 minuts.  
Alternativament, es pot utilitzar una columna plena en un 10 per cent de OV-101 en Chromosob WHP 80-100 malles.  
6. Recuperació  
L'estudi realitzat sobre 14 productes vegetals diferents en concentracions entre 0,2-2,5 mil·ligrams per quilogram de CS2 proporciona una recuperació mitjana sobre cinc rèpliques per als etilen-bis-ditiocarbamats del 95,4 per cent i una derivació estàndard S = 5,6 per cent; per als dimetil ditiocarbamats (excepte tiram), del 97,2 per cent (S = 5,9%), i per al tiram, 87,1 per cent (S = 5,3%).  
Els resultats s'expressen en mil·ligrams per quilogram de CS2. El límit de detecció és de 0,01 mil·ligrams per quilogram.  
NOTA: quan es tritura la mostra, cal analitzar-la ràpidament, ja que les enzimes de les fruites i hortalisses poden descompondre els ditiocarbamats.  
MèTODE IIC - CROMATOGRàFIC  
1. Principi  
Els ditiocarbamats es descomponen en medi àcid a refluix i el CS2 que es desprèn es recull en una capa de toluè, s'injecta posteriorment en un cromatògraf de gasos amb detector de captura d'electrons o fotomètric de flama amb filtre de sofre.  
2. Reactius  
- Solució de clorur d'estany II en àcid clorhídric. Es dissolen 15 grams de clorur d'estany II dihidratat en 333 mil·lilitres d'àcid clorhídric concentrat en calent i es dilueix amb aigua fins a 1 litre.  
- Tolué.  
3. Aparells  
- Sistema de refluix amb matràs de fons rodó de 250 mil·lilitres.  
- Bany d'aigua termostatada a 70øC.  
- Cromatògraf de gasos amb detector de captura d'electrons o fotomètric de flama amb filtre de sofre.  
4. Procediment  
Es pesen 25 grams de mostra triturada en el matràs de fons redó; s'hi afegeixen 100 mil·lilitres de la dissolució de clorur d'estany II en medi àcid i 25 mil·lilitres de toluè. Es connecta el refluix i s'escalfa a 70øC durant 45 minuts. Es deixa que es refrede i es recull la capa superior de toluè, que és la que es determina per cromatografia de gasos.  
5. Determinació  
La columna i les condicions cromatogràfiques són iguals a les del submètode B.  
6. Recuperació  
Les recuperacions han estat majors del 90 per cent en tots els casos i el límit de detecció és de 0,01 mil·ligrams per quilogram de CS2.  
MèTODE III - BENZIMIDAZOLS  
1. Justificació de l'elecció del mètode  
Aquest mètode, adaptat segons el procediment descrit per J.E. Farrow (Analyst, 102, 752-758 (1977)), s'ha triat perquè amb ell és possible analitzar el grup de fungicides derivats de benzimidazol (tiabendazol, carbendazima, benomil i metil tiofanat), i d'orto-fenifenol.  
2. Descripció del mètode  
Els fungicides s'extrauen amb acetat d'etil en presència de sulfat sòdic anhidre. L'extracte es purifica mitjançant una separació àcid/base i es determina per cromatografia líquida d'alta resolució amb detector UV a 283 nm.  
Durant la purificació àcid/base, el fungicida benomil pateix una hidròlisi i es descompon a carbendazima, per la qual cosa es determina com a tal. En el cas de metil-tiofanat, també forma carbendazima, però no és una reacció quantitativa, cosa per la qual, per fer-ne la determinació, cal analitzar el contingut de metil-tiofanat que no es transforma.  
3. Reactius  
- Acetat d'etil grau residus.  
- Sulfat sòdic anhidre grau residus.  
- Diclorometà grau residus.  
- àcid clorhídric concentrat (33%) grau anàlisi.  
- Éter de petroli grau residus.  
- Hidròxid sòdic grau anàlisi.  
- àcid sulfúric concentrat grau anàlisi.  
- Tetraborat sòdic tetrahidratat grau anàlisi.  
- Solució tampó: dissoleu 28,6 grams de tetraborat sòdic i 12 grams d'hidròxid sòdic en, aproximadament, 700 mil·lilitres d'aigua destil·lada.  
- Amoníac concentrat grau anàlisi.  
- Metanol, grau HPLC.  
- Fase mòbil per a HPLC: barregeu 60 parts de metanol amb 40 d'aigua i afegiu-hi 0,5 parts d'amoníac concentrat.  
4. Aparells  
- Trituradora.  
- Batedora.  
- pH metre.  
- Rotavapor amb bany d'aigua termostatat.  
- Equip de HPLC amb detector ultravioleta a 283 nm.  
5. Extracció  
Es pesen 50 grams de mostra homogeneïtzada en un got de batedora, s'hi afegeixen 100 mil·lilitres d'acetat d'etil i 40 grams de sulfat sòdic anhidre i s'agita durant 3 minuts en la batedora a 3.000 revolucions per minut. Es decanta el líquid i es filtra a través d'un embut que continga llana de vidre (nota 3) i sulfat sòdic anhidre (en ocasions pot caldre centrifugar l'extracte abans de la filtració, per exemple en anàlisi de grans).  
6. Pre-tractament  
Es transfereixen 20 mil·lilitres de l'extracte filtrat (corresponent a 10 gr de mostra) a un matràs de fons rodó de 25 mil·lilitres i es concentren fins a 0,5 mil·lilitres aproximadament. A continuació, es transfereixen a un embut de decantació de 100 mil·lilitres amb l'ajuda de 10 mil·lilitres de diclorometà i 4 mil·lilitres d'àcid clorhídric i s'hi afegeixen 10 mil·lilitres d'aigua. S'agita vigorosament el conjunt durant 2 minuts (nota 1) i es recull la fase orgànica de diclorometà en un matràs de fons rodó de 50 mil·lilitres. Es repeteix l'extra-cció dues vegades més amb porcions de 10 mil·lilitres de diclorometà, que s'uneixen a l'anterior (extracte A o A'). En aquesta fase orgànica es determina el contingut de metil tiofanat o o-fenil-fenol.  
La fase aquosa es guarda en un altre embut de decantació de 100 mil·lilitres i es procedeix com es descriu en (B) per a la determinació de carbendazima i tiabendazol.  
7. (A) Determinació de metil-tiofanat  
Es concentra a sequedat l'extracte de diclorometà i es redissol amb dues porcions de 20 mil·lilitres de HCl 2N, que es transfereix a un embut de decantació de 250 mil·lilitres. S'hi afegeixen 100 mil·lilitres d'èter de petroli, es agita i es descarta la fase orgànica (purificació de l'extracte). A continuació, s'extrau amb dues porcions de 20 mil·lilitres de diclorometà, que es transfereixen a un matràs de 50 mil·lilitres. Es concentra a sequedat i es redissol amb un volum de fase mòbil de 2 a 5 mil·lilitres (solució A).  
8. (A') Determinació d'o-fenil-fenol.  
Es prenen 20 mil·lilitres del filtrat inicial i es repeteix el procés del pre-tractament.  
Es transfereix l'extracte de diclorometà a un embut de decantació de 250 mil·lilitres, s'hi afegeixen 40 mil·lilitres de NaOH 1 N i 100 mil·lilitres d'èter de petroli i s'agita durant dos minuts. Es rebutja la fase orgànica (purificació de l'extracte). S'hi afegeixen 30 mil·lilitres de H2SO4 4 N i s'extrau dues vegades amb 2 x 20 mil·lilitres d'èter de petroli. Els extractes es recullen en un matràs de 50 mil·lilitres, es concentren en un rotavapor i es porten a sequedat amb nitrogen. Per últim, es redissol amb una quantitat de fase mòbil entre 2 i 5 mil·lilitres (solució A').  
9. (B) Determinació de carbendazima i tiabendazol  
S'afegeixen 17,7 mil·lilitres de solució tampó i 10 mil·lilitres de diclorometà a la fase aquosa del pre-tractament, s'agita i es transfereix la fase orgànica a un matràs cor filtrant-la a través d'un embut que continga llana de vidre i sulfat sòdic anhidre. S'afegeix una altra vegada solució tampó a la fase aquosa i s'ajusta a un pH aproximat de 7,5 + 0,2 (nota 2). S'extrau amb dues porcions de 10 mil·lilitres de diclorometà. Es reuneixen les fases orgàniques en el mateix matràs filtrant-les a través de l'embut. Es concentra l'extracte a sequedat i es redissol el residu amb una quantitat de fase mòbil de 2 a 5 (solució B).  
10. Determinació cromatogràfica  
S'injecten 20 æl de les solucions A, A' i B en el cromatògraf líquid amb les condicions següents:  
Columna: 150 mil·límetres longitud x 4,6 mil·límetres de diàmetre farcida amb Hypersil ODS de 5 æm.  
Temperatura: ambient.  
Detector: UV amb lectura a 283 nm.  
Temps de retenció:  
Carbendazima - 2,5 minuts.  
Metil-tiofanat - 2,8 minuts.  
Tiabendazol - 3,5 minuts.  
O-fenil-fenol - 7,8 minuts.  
Es determina metil-tiofanat en la solució A, o-fenil-fenol en l'A' i carbendazima i tiabendazol en la B.  
11. Identificació i quantificació  
Els temps de retenció dels pics del cromatograma resultant de la mostra es comparen amb els del cromatograma d'una dissolució patró per identificar-los.  
Una vegada identificat un compost, es quantifica comparant-lo amb l'àrea del pic del patró corresponent.  
L'equació que s'ha d'emprar és:  
 Am Vf   
C= Cp   
 Ap P   
On  
C = Concentració del plaguicida en la mostra (mg/kg).  
Am = Area del pic del plaguicida en la mostra.  
Ap = Area del pic del plaguicida en el patró.  
Cp = Concentració del plaguicida en la solució patró (mg/l).  
Vf = Volum d'aforament final (ml).  
P = Pes de la mostra pres (10 g).  
Atès que en la legislació espanyola el LMR que s'aplica al grup de carbendazima, benomil i metil-tiofanat s'expressa com a «Suma de carbendazima, benomil i metil-tiofanat, expressat com a carbendazima», el resultat corresponent a metil-tiofanat cal   
corregir-lo per expressar-lo com a carbendazima. El factor que li correspondria multiplicar al residu de metil-tiofanat seria 0,558.  
Per tant, el resultat final del residu per als fungicides d'aquest grup seria la suma de la quantitat de carbendazima trobada, que inclou la de benomil més la de metil-tiofanat.  
12. Recuperació  
Les recuperacions segons aquest mètode han resultat:  
\* Carbendazima: 72 per cent (CV 7-11%).  
\* Metil-tiofanat: 68 per cent (CV 7-9%).  
\* O-fenil-fenol: 70 per cent (CV 8-15%).  
\* Tiabendazol: 79 per cent (CV 5-15%).  
13. Límit de determinació  
S'ha trobat que el límit de determinació per a tots els fungicides analitzats és de 0,02 mil·ligrams per quilogram.  
Notes:  
1. És molt important que la barreja siga agitada vigorosament durant aquest temps. Una agitació lenta o massa curta ocasiona baixes recuperacions. Les fases s'han de separar el millor que es puga, esperant 15 minuts o més a causa de la formació d'emulsions.  
2. El pH durant aquest pas és crític. S'ha observat que el pH decreix dràsticament després de la primera extracció, de manera que caldrà ajustar-lo. El pH no haurà de ser major de 8, ja que poden produir-se pèrdues en la carbendazima.  
3. S'aconsella la filtració de l'extracte sobre sulfat sòdic en llana de vidre i no utilitzar paper de filtre atés que es produeixen pèrdues dels fungicides.  
4. La carbendazima és dèbilment soluble en la fase mòbil, de manera que la primera solució patró, s'aconsella preparar-la en dioxà i les successives dilucions, amb la fase mòbil.  
Informació suplementària  
El metil tiofanat es transforma parcialment en carbendazima, per tant, en les mostres que estiguen tractades amb aquest producte convé analitzar el contingut en carbendazima, en especial quan hi ha presència de coure. Hi ha un altre mètode per a la determinació de metil tiofanat descrit per Shigeo Ono (Nippon Soda Co. 1973) en el qual és convertit totalment a carbendazima mitjançant refluix amb acetat cúpric en una solució aquosa d'àcid acètic, que s'analitza per HPLC o per espectrofotometria.


Còpia Permalink ELI