Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 7495, del 30-03-2015 (2015/2758)

DECRET 36/2015, de 27 de març, del Consell, pel qual es determinen els símbols del Misteri d'Elx que tenen la consideració d'emblemes de la Generalitat.
--------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

Estat**VIGENT**

Permalink ELI

**https://dogv.gva.es/va/eli/es-vc/d/2015/03/27/36/dof/vci/html**

### Dades del document

Número de DOGV
:   7495

Data del DOGV
:   30-03-2015

Secció del DOGV
:   I. DISPOSICIONS GENERALS

Número del document
:   2015/2758


Data del document
:   27-03-2015

Organisme emissor
:   Conselleria de Governació i Justícia

Tipus de document
:   Decret

Descriptors 

:   * Conselleria de Governació i Justícia
    * Elx
    * monument
    * legislació
    * protecció del patrimoni
    * cultura popular
    * patrimoni cultural
    * manifestació cultural

DECRET 36/2015, de 27 de març, del Consell, pel qual es determinen els símbols del Misteri d'Elx que tenen la consideració d'emblemes de la Generalitat. [2015/2758]  
PREÀMBUL  
  
La Festa o Misteri d'Elx, declarada monument nacional el 1931 i Bé d'Interés Cultural del patrimoni cultural valencià d'acord amb el que disposa l'apartat 1 de la disposició addicional primera de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià, va ser proclamada Obra Mestra del Patrimoni Oral i Immaterial de la Humanitat per la UNESCO el 2001 i incorporada, el 2008, a la Llista Representativa del Patrimoni Cultural Immaterial de la Humanitat. La Festa d'Elx va rebre un tractament singular i específic a la Comunitat Valenciana a través de la Llei 13/2005, de 22 de desembre, de la Generalitat, del Misteri d'Elx. La Festa és, en l'actualitat, no sols un motiu d'orgull per als il·licitans i il·licitanes i un dels béns més preats del nostre patrimoni cultural, sinó també una de les principals senyes d'identitat del poble valencià.  
En este sentit, cal recordar que, després de la reforma operada per mitjà de la Llei Orgànica 1/2006, de 10 d'abril, en el preàmbul de l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana s'afirma amb claredat que un dels objectius de la modificació esmentada va ser «l'impuls i desenrotllament del Dret Civil Foral Valencià aplicable, del coneixement i l'ús de la llengua valenciana, de la cultura pròpia i singular del nostre poble, i dels seus costums i tradicions». Ja en la part dispositiva, l'article 12 de l'Estatut d'Autonomia establix que la Generalitat vetlarà per la protecció i defensa de la identitat i els valors i interessos del poble valencià i el respecte a la diversitat cultural de la Comunitat Valenciana i el seu patrimoni històric, i procurarà la protecció i defensa de la creativitat artística, científica i tècnica, en la forma que determine la llei competent.  
A l'hora de fonamentar l'aprovació i el contingut d'este decret, l'obligació que per a la Generalitat es deriva del precepte estatutari esmentat ha de ser llegida i interpretada conjuntament amb la que establix l'article 47.1 de la Llei 13/2005, de 22 de desembre, mencionada. Pel que concernix ací, el mandat de la norma institucional bàsica valenciana es concreta en l'obligació de determinar, precisament per un decret del Consell, els símbols del Misteri d'Elx que tindran la consideració d'emblemes de la Generalitat als efectes del que disposa la legislació de protecció de marques sobre els emblemes de les institucions públiques.  
Vista la consideració que reben els símbols del Misteri d'Elx, resulta necessari distingir-los de l'emblema de la Generalitat a què fa referència la Llei 8/1984, de 4 de desembre, de la Generalitat, per la qual es regulen els símbols de la Comunitat Valenciana i el seu ús. Este últim té el valor afegit d'estar vinculat al que l'article 4.2 de l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana denomina «la simbologia heràldica pròpia de la Comunitat Valenciana» i, per tant, gaudix d'un significat superior que ací no pot ni ha de ser posat en dubte. Lluny de pretendre l'equiparació amb eixe emblema, quan l'article 47.1 de la Llei 13/2005, de 22 de desembre, de la Generalitat, fa referència a l'atorgament de la consideració d'emblemes de la Generalitat als símbols del Misteri d'Elx ho fa perquè, a l'empara de l'actual article 5.1.i de la Llei 17/2001, de 7 de desembre, de Marques, estos símbols queden protegits per la prohibició absoluta de registrar com a marca els signes «que reproduïsquen o imiten l'escut, la bandera, les condecoracions i altres emblemes d'Espanya, de les seues comunitats autònomes, dels seus municipis, províncies o altres entitats locals, llevat que hi haja la deguda autorització», sense perjuí de la protecció afegida que també puga derivar-se de l'aplicació d'altres apartats del mateix precepte de la norma estatal esmentada. No debades, com a complement de la previsió mencionada l'article 47.2 de la Llei valenciana 13/2005 mencionada concedix a la Junta Rectora del Patronat del Misteri la facultat per a autoritzar l'ús dels seus símbols.  
  
Sobre la base de les premisses exposades, el decret s'estructura en quatre articles, una disposició addicional, una disposició derogatòria, dos disposicions finals i dos annexos.  
Després d'exposar l'objecte i els fins del decret, el text enumera els símbols del Misteri d'Elx als quals s'atorga la consideració d'emblemes de la Generalitat i determina l'abast de la protecció concedida. Així mateix, es preveu la facultat de la Junta Rectora del Patronat del Misteri per a autoritzar l'ús dels símbols, i s'insta la col·laboració necessària entre la Generalitat i les entitats locals de la Comunitat Valenciana per a prendre les mesures i posar en pràctica les actuacions que siguen necessàries o oportunes a fi de fer complir este decret. Finalment, després de les disposicions comunes a la part final, dos annexos recullen, respectivament, el disseny lineal del distintiu del «Patronat del Misteri d'Elx», incloent-hi l'escut oficial del Patronat junt amb la seua denominació, i el disseny, la descripció i la imatge dels aparells aeris que s'empren en la representació de la Festa.  
  
Per tot això, d'acord amb el que disposen els articles 18.f i 28.c de la Llei 5/1983, de 30 de desembre, de la Generalitat, del Consell, a proposta del conseller de Governació i Justícia, conforme amb el Consell Jurídic Consultiu de la Comunitat Valenciana i amb la deliberació prèvia del Consell, en la reunió del dia 27 de març de 2015,  
  
  
DECRETE  
  
Article 1. Objecte  
De conformitat amb l'article 47.1 de la Llei 13/2005, de 22 de desembre, de la Generalitat, del Misteri d'Elx, constituïx l'objecte d'este decret determinar els símbols del Misteri que, d'acord amb el que establixen l'article 3 i els dos annexos d'esta norma, tenen la consideració d'emblemes de la Generalitat a l'efecte del que preveu la legislació de protecció de marques respecte als emblemes de les institucions públiques.  
  
Article 2. Fins   
Són fins d'este decret:  
1. Possibilitar que els símbols del Misteri d'Elx gaudisquen, en el marc de la normativa sobre protecció de marques, de la protecció necessària com a elements directament vinculats amb la identificació i representació de la Festa, una de les principals senyes d'identitat del poble valencià.  
2. Propiciar la revaloració del Misteri d'Elx per mitjà d'una norma reglamentària que fa possible l'aplicació als seus símbols de la protecció que la legislació estatal sobre marques atorga als emblemes d'Espanya, de les comunitats autònomes i de les entitats locals, i també a altres signes oficials o d'interés públic.  
3. Afavorir la col·laboració i cooperació entre totes les administracions públiques que puguen contribuir, des dels seus àmbits materials d'actuació respectius, a salvaguardar els símbols del Misteri d'Elx.  
  
Article 3. Emblemes de la Generalitat  
1. Als efectes del que preveu la legislació de protecció de marques per als emblemes de les institucions públiques, s'atorga la consideració d'emblemes de la Generalitat als elements següents, com a símbols del Misteri d'Elx:  
a) Les denominacions valencianes el Misteri d'Elx, la Festa d'Elx i Patronat del Misteri d'Elx, i també les seues traduccions literals al castellà i les fórmules que suposen una combinació de les denominacions genuïnes en valencià amb la seua traducció literal castellana.  
b) El distintiu del Patronat del Misteri d'Elx, que inclou l'escut oficial del Patronat junt amb la denominació. El disseny, la descripció i la imatge del distintiu figuren en l'annex I d'este decret.  
c) Les denominacions dels aparells aeris que s'empren en la representació del Misteri d'Elx, escrites indistintament en valencià o en castellà: la magrana del Misteri d'Elx (la granada del Misteri d'Elx), l'araceli o la recèlica del Misteri d'Elx i la trinitat o coronació (la trinidad o coronación) del Misteri d'Elx; i també la seua representació gràfica, el disseny, descripció i imatge de la qual figuren en l'annex II d'este decret.  
2. Correspon a la Junta Rectora del Patronat del Misteri d'Elx autoritzar l'ús dels símbols previstos en l'apartat anterior, de conformitat amb el que preveu la legislació de protecció de marques i la resta de normativa aplicable.   
Article 4. Col·laboració interadministrativa  
La Generalitat i les entitats locals de la Comunitat Valenciana col·laboraran, en l'exercici de les funcions que cada administració pública tinga atribuïdes, per a prendre les mesures i posar en pràctica les actuacions que siguen necessàries o oportunes a fi de garantir el compliment del que preveu este decret.  
  
  
DISPOSICIÓ ADDICIONAL  
  
Única. Regla de no-despesa  
L'aplicació i el desplegament d'este decret no podran tindre cap incidència en la dotació de tots i cada un dels capítols de despesa assignada a la conselleria amb competències en matèria de desplegament estatutari, i, en tot cas, hauran de ser atesos amb els mitjans personals i materials de la conselleria competent per raó de la matèria.  
  
  
DISPOSICIÓ DEROGATÒRIA  
  
Única. Derogació normativa  
Es deroguen totes les disposicions del mateix rang o d'un rang inferior que s'oposen al que disposa este decret.   
  
  
DISPOSICIONS FINALS  
  
Primera. Habilitació normativa  
S'autoritza la persona titular de la conselleria que té atribuïdes les competències en matèria de desplegament estatutari i, vinculada a estes, la funció de promoure i impulsar actuacions encaminades a revalorar i difondre les senyes d'identitat del poble valencià reconegudes en l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana, per a dictar els actes i les disposicions necessàries per a desplegar i executar este decret.  
  
  
Segona. Entrada en vigor  
Este decret entrarà en vigor l'endemà de publicar-se en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana.  
  
Valencia, 27 de març de 2015  
  
El president de la Generalitat,  
ALBERTO FABRA PART  
  
El conseller de Governació I Justícia,  
LUIS SANTAMARÍA RUIZ  
  
  
ANNEX I  
Escut oficial del Patronat del Misteri d'Elx  
  
La imatge superior del logotip del Patronat del Misteri d'Elx correspon a la imatge de la portada de la consueta. La consueta és un llibre que conté els versos dels cants i les acotacions teatrals de la representació del Misteri d'Elx.   
El document es titula Consueta o Director per a la gran funció de la vespra i dia de la Mare de Déu de la Asumpció, Patrona de Ells, per als mestres de capella [...], i està escrit pel beneficiat Josep Lozano i Roiz, prevere, el 1709. Esta còpia de Lozano, que inclou acotacions i els textos musical i literari, és el llibret més antic que es conserva, i és, a més, l'únic que roman en una institució pública, concretament en l'Arxiu Històric Municipal d'Elx. D'esta consueta de 1709 s'han realitzat dos edicions facsímil:, l'una el 1941, sufragada per l'Institut d'Espanya, amb un pròleg d'Eugeni d'Ors, i l'altra el 1986, confeccionada per la Generalitat i amb estudis preliminars de Francesc Massip i M. Carmen Gómez Muntané.  
  
  
  
ANNEX II  
Aparells aeris usats en la representació del Misteri d'Elx  
  
1. La magrana del Misteri d'Elx.  
  
Amb este nom es coneix l'aparell amb què descendix, des del cel fins al cadafal, l'Àngel, amb la palma daurada agafada amb la mà, per a anunciar a la Mare de Déu la seua mort per al tercer dia, i a qui Maria suplica que vinguen els apòstols. Una vegada complida la seua missió i entregada la palma a la Mare de Déu, torna al lloc d'on ha partit, el cel.   
  
La primera mostra que té l'espectador de l'aparell es produïx després que s'òbriguen les portes del cel per a deixar-hi pas, en el camí de descens, en direcció cap a la terra. L'enginy és un sòlid amb forma d'el·lipsoide de revolució o esferoide prolat lleugerament truncat pel pol superior i amb uns adorns que pengen del pol inferior, suspés d'una maroma de color blau, i que descendix lentament a una velocitat pròxima als 0,05 metres per segon.   
El sòlid està pintat de color vermelló, amb sanefes i dibuixos amb diferents geometries, en colors verd llima, verd herba i groc or, i altres dibuixos amb forma d'espigues i xanglots de color groc or. Huit rosetons circulars en relleu i pintats de color daurat estan repartits uniformement al voltant del seu equador, i huit adorns en relleu, semblants a rams de flors daurats, es disposen al voltant del cercle polar inferior. Del seu pol inferior penja un casquet esfèric, i d'este, al seu torn, una borla, coberts ambdós amb làmines d'oripell. Amb tot això l'aparell té una alçària total de 3.303 mil·límetres, dels quals 1.850 corresponen a l'el·lipsoide, i el diàmetre arriba al màxim en l'equador de l'enginy, on fa 1.329 mil·límetres.  
Després de travessar les portes del cel i a mesura que descendix, sense alterar-ne en cap moment per a això la velocitat, descompon la superfície que la cobrix en huit fusos d'el·lipsoide, coneguts com a ales. La descomposició s'efectua perquè els fusos passen de la posició vertical en què estaven, a causa del seu pes, i amb la posició de tancats, a una posició horitzontal. Per a efectuar el canvi, cada un d'estos gira sobre la seua part superior un angle de 90 graus respecte al pol superior i gràcies a uns tirants de què disposen les ales. Una vegada s'arriba a la posició d'ales obertes, estes queden subjectes durant tot el trajecte d'anada i tornada. El casquet i la borla d'oripell, que estan suspesos de la part inferior de l'aparell, romanen en la seua posició original. Tot seguit es tanquen les portes del cel.  
Una vegada obert l'aparell, en mostra l'interior, el qual està completament recobert per milers de làmines d'oripell i un setial central ocupat per un àngel dret amb una palma, també recoberta d'oripell, que porta agafada amb la mà dreta. No obstant això, quan l'aparell ha traspassat les portes del cel, ja al seu interior, sense el seu ocupant i desposseït de l'oripell que el guarnix, la imatge és una altra molt diferent, en la qual es poden distingir dos parts completament diferents: el bastidor i la cobertura.  
El bastidor es compon de dos prismes rectes de huit costats, amb una apotema de 300 mil·límetres, construïts amb fusta i separats per quatre pilars d'acer forjat, que són els encarregats de mantindre una separació de 1.596 mil·límetres entre ambdós. Subjectes al prisma de la base s'eleven quatre pilars més, que finalitzen a un poc més de mitja altura en un arnés, per a subjectar al seu interior l'Àngel i garantir la seguretat d'ell. D'altra banda, la cobertura està composta per huit ales amb forma de sector d'el·lipsoide de revolució; cada una d'estes està formada per un bastidor d'acer forjat, encarregat de donar-hi la forma, sobre el qual se subjecta un llenç de lona pintat al qual es fixen les figures en relleu construïdes amb paper maixé.  
Eliminada l'ornamentació pertanyent al prisma de la base, es pot observar que l'el·lipsoide també queda truncat pel pol inferior, cosa que fa que els fusos queden també truncats per ambdós extrems, com es pot apreciar a les ales.  
  
  
  
  
2. L'araceli o recèlica del Misteri d'Elx.   
  
És un altar que descendix del cel. Quan apareix l'araceli amb la decoració daurada i els seus cinc ocupants, ens recorda un retaule barroc entre núvols. Està compost per tres carrers: un central, d'una sola casa, i dos laterals dividits, cada un, en dos. Els ocupants dels laterals sempre són àngels músics que porten instruments de corda i romanen agenollats durant tota la intervenció sobre unes mènsules disposades en cada una de les cases: les dos inferiors estan ocupades, cada una, per un xiquet que emula tocar un guitarró sense cordes i a les dos mènsules que s'hi sobreposen hi ha un adult tocant la guitarra, a la casa situada al costat de l'evangeli, i un altre que està tocant l'arpa, a la casa del costat de l'epístola. El carrer central, disposat perquè hi romanga el seu ocupant dret, és ocupat per l'Àngel Major, representat per un sacerdot o, si pertoca, per la imatge de la Mare de Déu de l'Assumpció que presidix la basílica.  
Desproveït de l'ornament d'oripell, s'observa que l'aparell està format per peces d'acer forjat i fusta. Consta d'un bastidor principal amb forma de paràbola invertida, tancada amb un travesser pels extrems de les seues rames i amb una armella al vèrtex per a suspendre-la del ganxo que queda subjecte a la maroma. Paral·lel al travesser que la tanca, i a tres quartes parts del vèrtex de la paràbola, hi ha un segon travesser sobre el qual descansa la plataforma destinada a l'ocupant del centre. Per a assegurar-la, dos tornapuntes s'estenen des del travesser inferior, el que tanca la paràbola, fins al punt mitjà de la plataforma. A la plataforma es fixen quatre columnes, travades entre si, que formen un arnés per a subjectar el seu ocupant. Per l'exterior de la paràbola té fixades quatre mènsules d'acer forjat i fusta: dos als extrems inferiors, per on esta es tanca, i dos situades al punt mitjà. Cada mènsula disposa, per la seua part externa, d'una barra articulada que, junt amb un cinturó de cuiro, servixen per a amarrar l'ocupant de la mènsula a l'arc de paràbola i garantir amb això la seguretat d'ell. Les quatre mènsules estan reforçades per la part de baix amb un tornapunta.   
El conjunt té unes dimensions màximes de 2.475 mil·límetres d'alçària, per 1.510 de llarg, i per 600 mil·límetres d'amplària. La mènsula central té una altura lliure de 1.697 mil·límetres i les laterals, de 1.170 per a les inferiors, i queda sense limitació d'altura per a les dos superiors. Quant al pes, en buit, és de 131 decanewtons, i l'assignat, quan va amb els ocupants i els instruments d'estos i està completament decorat, és de 600 decanewtons.   
3. La trinitat o coronació del Misteri d'Elx.  
  
Es tracta d'un altre aparell aeri, també semblant a un retaule però de grandària més reduïda, i compost de tres carrers amb una casa per carrer i una mènsula per casa. El setial central és un tron amb respatler, que l'ocupa el Pare Etern. Als seus laterals es disposen els altres dos, a manera de mènsules, on romanen de genolls durant tota la seua intervenció dos xiquets que representen els altres dos components de la Santíssima Trinitat. L'aparell va descendint lentament, aproximant-se a l'altura on roman parat l'araceli a una distància, entre ambdós, de tres metres. El Pare Etern, que porta a les mans una corona imperial daurada, la va deixant caure fins que esta arriba a l'altura dels polsos de la Mare de Déu. Tant l'àngel que toca l'arpa com el que toca la guitarra s'encarreguen de col·locar-la adequadament i de manera dissimulada sobre el cap de la Mare de Déu.  
Desposseït de tot el seu ornament, i després d'una revisió, detinguda, es poden distingir dos parts: d'una banda, un xassís sobre el qual descansen tots els elements de l'aparell i, d'una altra banda, un arc que, subjecte al xassís, permet enganxar-lo a la maroma.  
Sobre el xassís descansen els tres setials, un central i dos laterals. Al xassís es fixen tots els elements que el componen: el respatler del tron, el reposapeus, l'anell de seguretat amb els seus accessoris, i els arnesos dels setials laterals.  
Els setials se situen en dos plans paral·lels, a distintes altures, de manera que queda més elevat el central. Estan formats per posts de fusta, que descansen sobre tres arcs de circumferència, que s'han format al xassís. Les posts tenen, aproximadament, forma semicircular. La central presenta un entrant, cosa que li dóna forma arrenyonada, que permet el pas de la maroma pertanyent a l'araceli i que evita així que es produïsquen fregaments entre la maroma i l'aparell durant el seu desplaçament. Uns coixinets fan que els setials siguen més còmodes per als seus ocupants.  
El xassís està format per una platina de secció rectangular posada de cantell a la qual, després de doblegar-la amb la forja, té forma de tres semicircumferències desplaçades en altura.  
Per la part posterior de la semicircumferència central ixen, a manera de ràdios i cap a l'exterior, cinc peces amb forma de L subjectes a la semicircumferència per la part curta. La part llarga, que forma 90 graus amb el pla de la semicircumferència, s'eleva cap amunt de manera que forma, amb això, el respatler.  
Paral·lel al setial central, situat a 310 mil·límetres per damunt, hi ha un anell amb forma huitavada que, a més de tancar entre si, per la seua part superior, les parts llargues de les L que han format el respatler de la butaca, fan la funció d'arnés per a l'ocupant del setial.  
Els setials laterals tenen, igual que els de l'araceli pel seu exterior, una barra articulada amb el xassís que, junt amb un cinturó de cuiro, servixen per a amarrar l'ocupant de la mènsula a l'arc de subjecció del xassís, i assegurar-lo.  
A 500 mil·límetres per davall del setial central, en un altre pla paral·lel a este, es disposa una altra plataforma, també de fusta, que és utilitzada perquè els peus del seu ocupant hi recolzen. La seua forma geomètrica és igual a la del setial i se sustenta per mitjà de tres tirants que, després de subjectar-se per un dels seus extrems a esta fusta, ho fan per l'extrem contrari a la semicircumferència sobre la qual descansa el setial.  
El bastidor se subjecta a un arc construït amb forja i format part amb platina de secció rectangular i part amb secció quadrada, i amb forma aproximada a un arc de mig punt, de 555 mil·límetres de diàmetre, en el qual s'estenen els seus extrems fins a una altura total de 1.125 mil·límetres.  
El conjunt té una alçària total de 1.756 mil·límetres per una amplària de 1.136 mil·límetres, i té com a profunditat màxima els 670 mil·límetres corresponents a l'anell octagonal. Este conjunt queda protegit contra la corrosió per mitjà d'una capa de pintura a l'oli de color marrons senyals o YBQ 1703, igual que els altres dos aparells.


Còpia Permalink ELI