Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 5569, del 02-08-2007 (2007/8537)

Notificació a Sergiy Velikan de la sentència dictada en les actuacions del juío de divorci contenciós número 150/2005.
----------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   5569

Data del DOGV
:   02-08-2007

Secció del DOGV
:   IV. ADMINISTRACIÓ DE JUSTÍCIA

Número del document
:   2007/8537


Data del document
:   15-06-2007

Organisme emissor
:   Jutjat d'Instrucció Número 1 de Torrevieja

Tipus de document
:   Edicte

Descriptors 

:   * sistema judicial

Notificació a Sergiy Velikan de la sentència dictada en les actuacions del juío de divorci contenciós número 150/2005. [2007/8537]  
Procediment: assumpte civil 000150/2005.  
Juí: divorci contenciós - 000150/2005.  
Part demandant: Yuliya Velikan.  
Part demandada: Sergiy Velikan.  
Sobre: divorcis no consensuats.  
En el juí referenciat, s'ha dictat la resolució que té el text literal següent:  
«Sentència. Torrevieja, 4 de maig de 2006  
Iris Valero Paredes, jutgessa del Jutjat d'Instrucció número 1, antic Jutjat de Primera Instància i Instrucció número 6 de Torrevieja i partit, ha vist les actuacions registrades amb el número 150/2005, sobre divorci, promoguts per Yuliya Velikan, representada pel procurador Díaz Carrió, i dirigida per la lletrada Blanca Elorza Arenas contra Sergiy Velikan, en situació processal de rebel·lia, sent part el ministeri fiscal en la persona de Natividad Esquiu Hernández.  
Antecedents de fet  
Primer. Yuliya Velikan, representada pel procurador senyor Díaz Carrió va interposar demanda contra Sergiy Velikan, i es va admetre a tràmit per la interlocutòria de data 20 de desembre de 2005 i se cita a la part demandada perquè comparega i conteste en el termini de 20 dies, i el ministeri fiscal contesta la demanda, i declara Sergiy Velikan en situació processal de rebel·lia per providència de 20 de maig de 2006.  
Segon. Es va assenyalar vista segons el que establix la llei que es va celebrar en el dia de hui, a la qual van comparéixer ambdós parts així com el ministeri fiscal i el contingut del qual consta en l'acta alçada a l'efecte.  
Tercer. En la tramitació d'estes actuacions s'han observat les prescripcions legals.  
Raonaments jurídics  
Primer. Yuliya Velikan exercita en este procediment, representada pel procurador Díaz Carrió, acció de dissolució per divorci del matrimoni contret amb Sergiy Velikan, el dia 5 d'abril de 2003 en Mirgorod, província de Poltava (Ucraïna), i s'aplica el dret ucraïnés, en virtut del que disposa l'article 9.1 del Codi Civil en assenyalar que la llei personal corresponent a les persones físiques és la determinada per la seua nacionalitat. Esta llei regirà la capacitat i l'estat civil, els drets i deures de família i la successió per causa de mort. Així mateix l'apartat segon del mencionat precepte en el seu últim paràgraf establix que la separació i el divorci es regiran per la llei que determina l'article 107, a saber, per la llei nacional comuna dels cònjuges en el moment de la presentació de la demanda; a falta de nacionalitat comuna, per la llei de la residència habitual del matrimoni i, si els esposos tingueren la seua residència habitual en diferents estats, per la llei espanyola, sempre que els tribunals espanyols resulten competents.  
Segon. Ha d'estimar-se acreditada la concurrència de la causa de divorci del matrimoni prevista en l'article 112.2 del Codi de Família ucraïnés, açò és «el jutjat presa la decisió sobre el divorci si consta que la futura convivència i conservació del matrimoni contradiuen considerablement als interessos d'un dels cònjuges i als dels seus fills», en existir una sentència de conformitat, la 201/2005 de data 28 de setembre de 2005 dictada per este Jutjat en el juí ràpid per delicte 270/2006, en la qual es condemna al hui demandat per un delicte de maltractaments en l'àmbit familiar, sent-ne la víctima la seua dona, hui demandant.  
Tercer. Pel que fa a les mesures a adoptar, en allò no previst per la llei estrangera i en concret per l'article 120 del Codi de Família ucraïnés, resulta d'aplicació la llei espanyola pel que de conformitat amb el que disposa l'article 91 i següents del Codi Civil han de ser establides en este tipus de procediments, tota una sèrie de mesures.  
D'allò que s'ha actuat en el present procediment i respecte a la situació fàctica de custòdia dels fills comuns menors d'edat, cal assenyalar, atenent a la manifestació de les parts, en el sentit que estos viuen amb la mare que és qui s'ha estat fent càrrec d'ells, i que és ella la que sembla la persona més adequada per a assumir la guàrdia i custòdia d'estos i sense que per part del demandat s'haja formulat cap oposició respecte d'això. S'atribuïx a la mare l'ús del domicili familiar, en virtut de la guarda i custòdia anteriorment reconeguda.  
Quart. Pel que es referix a la pensió alimentària per als fills comuns no pot oblidar-se que:  
a) L'obligació de donar aliments que resulta del fet de la generació i és un dels continguts ineludibles de la pàtria potestat, és una de les obligacions de major contingut ètic de l'ordenament jurídic que aconseguix rang constitucional com taxativament establix l'article 39 de la Constitució Espanyola.  
b) La prestació d'aliments de l'article 110 del Codi Civil és més àmplia que la de l'article 142 del mateix Codi i inclou també tots els que comporta la protecció que necessite el fill, per exemple la defensa de la seua persona o drets i tots els destinats a la seua formació i equilibri espiritual, encara que això no significa que la totalitat del que disposa el títol VI del Llibre I del Codi Civil sobre aliments no és aplicable als fills menors si bé el tractament jurídic dels aliments per als fills menors presenta una marcada preferència per la qual no ha de veure's afectada per les limitacions pròpies del règim legal d'aliments entre parents que pel que fa als fills constituïx una normativa en gran part només adequada al cas dels fills majors d'edat o emancipats.  
c) L'obligació competix al pare i/o mare íntegrament o en la proporció que pertoquen segons el règim econòmic matrimonial (articles 1.318, 1.362 i 1.438 del Codi Civil) o que haja acordat el jutge (articles 103.3, 90 i 93 del Codi Civil) i s'haurà de tindre en compte quan procedisca la contribució equitativa del fill segons les seues possibilitats a l'alçament de les càrregues familiars.  
La petició d'aliments basant-se en els precitats preceptes instada en este cas pels tràmits del juí d'aliments gaudix del principi del «favor filii» que es predica per als fills menors d'edat, i que la prestació alimentària serà coberta en atenció als béns de qui els dóna, i a les necessitats de qui els rep, apreciació que l'òrgan judicial ha de realitzar atenent a les al·legacions de les parts i les proves aportades en funció del principi general de distribució de la càrrega probatòria contingut en l'article 217 de la Llei d'Enjudiciament Civil que obliga a qui reclama a provar els fets al·legats, i té cura de no deixar desateses les exigències imposades per la solidaritat familiar que el legislador tutela, però, al mateix temps, evita una protecció desmesurada, amb oblit de les pròpies necessitats de l'alimentant, determinades per la seua personal situació (Sentència del Tribunal Suprem de 9 d'octubre de 1981 i 12 de febrer de 1982), i correspon la determinació de la quantia al jutge o tribunal sentenciador, que ascendix en este cas a la quantitat de 150 euros per cada fill a la vista de les manifestacions del demandat en el sentit de tindre uns ingressos mensuals entorn d'uns 9.621-7.952 euros, i que ha de fer front a unes despeses per lloguer d'habitatge que ascendixen a 300 euros mensuals.  
Cinqué. Especial menció mereix l'establiment a favor del pare d'un règim de visites, vista l'oposició formulada pel ministeri fiscal de conformitat amb el que disposa l'article 48.2 del Codi Penal, oposició que ha de desestimar-se, tenint en compte que els fills han de tindre la necessària referència dels progenitors, pare i mare, per mitjà de l'oportú contacte amb ells, i que no pot prosperar perquè, conforme a la jurisprudència (Sentència del Tribunal Suprem de 12 de juliol de 2004) el dret dels pares que no exercisquen la pàtria potestat a relacionar-se amb els seus fills menors està regulat en l'article 160 del Codi Civil (el 92, fa el propi en contemplar un dels efectes comuns a la nul·litat, separació i divorci). Establix l'article 9.3 de la Convenció sobre els drets del xiquet, de 20 de novembre de 1989 (ratificat el 30 de novembre de 1990, Boletín Oficial del Estado de 31 de desembre de 1990) que els estats parts respectaran el dret del xiquet que estiga separat d'un o dels dos pares a mantindre relacions personals i contacte directe amb ambdós de manera regular, excepte si això és contrari al seu interés superior. Com recorda la sentència de 17 de setembre de 1996, l'interés del menor constituïx principi inspirador de tot allò que s'ha relacionat amb ell i vincula al jutjador, a tots els poders públics i, inclús, als pares i ciutadans, de manera que han d'adoptar-se aquelles mesures que siguen més adequades a la seua edat i circumstàncies, per a anar construint progressivament el control sobre la seua situació personal i projecció de futur, evitant sempre que puga ser manipulat i buscant, al contrari, la seua formació integral i la seua integració familiar i social, i dient la sentència d'este alt tribunal de 9 de juliol de 2002 que «el dret de visites no ha de ser objecte d'interpretació restrictiva per la seua pròpia fonamentació filosòfica i tractar-se d'un dret que actua vàlidament per a la represa de les relacions entre els pares i els fills, evitant ruptures definitives o molt prolongades pel temps, que resulten difícils de recuperar. Este dret només cedix en cas de donar-se perill concret i real per a la salut física, psíquica o moral del menor (sentències de 30 d'abril de 1991, 19 d'octubre de 1992 i 22 de maig i 21 de juliol de 1993), circumstància esta que no ha quedat acreditada en el cas d'actuacions ja que si bé hi ha sentència condemnatòria, sentència dictada en el juí ràpid per delicte 270/2005 pel present Jutjat com a Jutjat de Violència sobre la Dona, i que imposa a la prohibició d'aproximació a qui a hores d'ara és demandant, cap mesura de caràcter restrictiu en l'orde penal s'ha imposat respecte dels fills menors, sense que conste per un altre costat cap denúncia referida a uns possibles maltractaments en relació amb ell.  
En este sentit es va pronunciar el ple del Parlament Europeu el 17 de novembre de 1992, amb referència als casos de divorci de les parelles europees que no tingueren la mateixa nacionalitat. Segons la Cambra la suspensió del dret de visites només ha d'aplicar-se si es posa amb elevada probabilitat, directa i seriosament en perill la salut física o psíquica del fill i també si hi ha una resolució incompatible ja executable respecte d'això, en el cas d'actuacions, aplicant la doctrina jurisprudencial dita, no pot considerar-se que el necessari contacte del menor amb el pare siga contrari a l'interés superior d'este, en no existir prohibició d'aproximació a estos ni indici algun de possibles maltractaments, per la qual cosa l'article 48.2 del Codi Penal invocat ha de ser interpretat en relació a la mencionada doctrina jurisprudencial. Per tot això procedix fixar un règim de visites en favor del pare, progenitor no custodi, que ha d'establir-se ponderant les circumstàncies del cas amb vista a mantindre i enfortir el vincle dels menors amb estos, per la qual cosa consistirà en la vesprada de tots els dissabtes, durant quatre hores, i sempre en presència d'una tercera persona, i l'entrega i recollida dels menors s'haurà de realitzar respectant la prohibició d'aproximació imposada al hui demandat per sentència, i tot això vist allò que s'ha assenyalat per la mare i reconegut pel propi demandat en el sentit de no haver visitat els seus fills en els últims mesos, així com que este de vegades s'ha presentat «olent a alcohol», afirmació esta última feta per la demandant en l'acte del juí.  
A allò que s'ha exposat cal sumar la sentència de la Sala Segona del Tribunal Suprem de 26 de setembre de 2005, en assenyalar respecte del trencament de condemna: «que en esta matèria sembla decisió més prudent, compatibilitzant la naturalesa pública de la mesura i dóna seguretat jurídica a la persona, en la protecció de la qual s'expedix, i al mateix temps, el respecte al marc inviolable de la seua decisió lliurement autodeterminada, estimar que, en tot cas, la represa de la convivència acredita la desaparició de les circumstàncies que van justificar la mesura d'allunyament, per la qual cosa esta ha de desaparéixer i queda extingida, sense perjuí que davant d'una nova seqüència de violència es puga sol·licitar i obtindre, si és el cas, una altra mesura d'allunyament», la qual cosa ha de portar a la conclusió de la no aplicació automàtica de l'article 48.2 del Codi Penal, procedint l'aprovació del règim de visites proposat.  
Sisé. Pel que es referix a la contribució a les càrregues del matrimoni, acreditat documentalment l'existència d'un préstec hipotecari a nom dels cònjuges, el demandat, a la vista dels ingressos de l'una i l'altra part i a mesura en què la demandant no té permís de treball haurà de fer front al pagament de la mensualitat íntegra d'este.  
Seté. De conformitat amb allò previst en els articles 521.2 i 755 de la Llei d'Enjudiciament Civil, i 76 de la Llei del Registre Civil, la present sentència es comunicarà d'ofici al Registre Civil on consta inscrit el matrimoni.  
Huité. No procedix efectuar especial pronunciament en matèria de costes causades, atesa la naturalesa pública de l'objecte del procediment i la inexistència de temeritat o mala fe en cap de les parts.  
Vistos els preceptes esmentats i la resta de general i pertinent aplicació.  
Decisió  
Que amb l'estimació de la demanda interposada per Yuliya Velikan representada pel procurador senyor Díaz Carrió contra Sergiy Velikan he de declarar i declare la dissolució per divorci del matrimoni contret per ambdós en data 27 de desembre de 1997, amb els efectes que li són pertinents per ministeri de la llei, no imposició a cap de les parts de les costes causades, i adopció de les mesures següents:  
I. S'atribuïx a la mare la guarda i custòdia dels fills menors, i compartiran la pàtria potestat entre ambdós progenitors. S'atribuïx a la mare l'ús del domicili familiar, en virtut de la guarda i custòdia anteriorment reconeguda.  
II. S'autoritza a Sergiy Velikan, un dret de visites i comunicació amb els fills que no té sota la seua custòdia consistent en la vesprada de tots els dissabtes, durant quatre hores, i sempre en presència d'una tercera persona, i l'entrega i recollida dels menors es realitzarà respectant la prohibició d'aproximació imposada al hui demandat per sentència.  
III. Com a pensió alimentària a càrrec de Sergiy Velikan es fixa la quantitat de 150 euros per a cada un dels dos fills menors de matrimoni, pagadors mensualment en el compte bancari que a este efecte es designe, dins dels primers cinc dies de cada mes, i amb actualització anual conforme a l'IPC.  
IV. Com a contribució a les càrregues del matrimoni a càrrec de Sergiy Velikan s'establix l'obligació de fer front al pagament íntegre de la mensualitat del préstec hipotecari que grava l'habitatge familiar.  
També sufragarà el pare el 50% de totes les despeses extraordinaris que es produïsquen als fills i es reputen necessaris per a la seua adequada educació o salut.  
Ferm que siga esta resolució, comuniqueu d'ofici al Registre Civil on consta inscrit el matrimoni.  
Notifiqueu a les parts la present resolució, i feu-los saber que contra esta es pot interposar recurs d'apel·lació per terme de cinc dies, per a davant de l'Audiència Provincial.  
Així esta és la meua sentència, que pronuncie, mane i firme.»  
Publicació. L'anterior sentència ha sigut publicada de conformitat amb el que preveu l'article 212 de la Llei d'Enjudiciament Civil, de la qual cosa en done fe.  
En atenció al desconeixement de l'actual domicili o residència de la part demandada, per providència de 15 de juny de 2007 el jutge, de conformitat amb el que disposen els articles 156.4 i 164 de la Llei 1/2000, d'Enjudiciament Civil, ha acordat la publicació d'este edicte en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana per a portar a efecte la diligència de notificació de sentència al demandat Sergiy Velikan.  
Torrevieja, 15 de juny de 2007.- La secretària judicial: Olga Lidón Rubio.