Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 8907, del 17-09-2020 (2020/7322)

RESOLUCIÓ de 30 de juliol de 2020, de la consellera d'Agricultura, Desenvolupament Rural, Emergència Climàtica i Transició Ecològica, per la qual s'aprova la delimitació parcial de la via pecuària Assagador de la Garrofera, en el tram comprés des de la glorieta de la CV-25 que enllaça amb el Camí de la Garrofera, fins a l'entrada principal de la base militar General Almirante, entre els termes municipals de Marines i Olocau, província de València.
-------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   8907

Data del DOGV
:   17-09-2020

Secció del DOGV
:   III. ACTES ADMINISTRATIUS - C) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2020/7322


Data del document
:   30-07-2020

Organisme emissor
:   Conselleria d'Agricultura, Desenvolupament Rural, Emergència Climàtica i Transició Ecològica

Tipus de document
:   Resolució

Correcció d'errades

 Descriptors 

:   * Conselleria d'Agricultura, Desenvolupament Rural, Emergència Climàtica i Transició Ecològica

RESOLUCIÓ de 30 de juliol de 2020, de la consellera d'Agricultura, Desenvolupament Rural, Emergència Climàtica i Transició Ecològica, per la qual s'aprova la delimitació parcial de la via pecuària Assagador de la Garrofera, en el tram comprés des de la glorieta de la CV-25 que enllaça amb el Camí de la Garrofera, fins a l'entrada principal de la base militar General Almirante, entre els termes municipals de Marines i Olocau, província de València. [2020/7322]  
Vist el procediment de la delimitació parcial de la via pecuària Assagador de la Garrofera, en el tram comprés des de la glorieta de la CV-25 que enllaça amb el camí de la Garrofera, fins a l'entrada principal de la Base Militar General Almirante, entre els termes municipals de Marines i Olocau.  
  
Antecedents de fet  
Primer. La classificació de les vies pecuàries del terme municipal de Marines, província de València, va ser aprovada per Ordre de 18 de juliol de 1972, publicada en el BOE núm. 206 de 28.08.1972 i en el BOP núm. 223 de 20.09.1972. Així mateix, la classificació de les vies pecuàries del terme municipal d'Olocau, província de València, va ser aprovada per Ordre de 29 de novembre de 1967, publicada en el BOE núm. 29 de 08.12.1967 i en el BOP núm. 308 de 28.12.1967.  
En relació amb això, l'article 13.5 de la Llei 3/2014, d'11 de juliol, de la Generalitat, de vies pecuàries de la Comunitat Valenciana, estableix que «Amb caràcter previ al procediment de delimitació es realitzarà una actualització de la classificació amb cartografia que mostre la revisió del traçat longitudinal i de les amplàries reals». No obstant això, d'acord amb l'informe de viabilitat de 13 de febrer de 2019, de l'instructor de l'expedient, «estudiats els antecedents que hi ha en el fons documental, no es considera necessari realitzar una actualització de la classificació tal com preveu l'article esmentat».  
Segon. El motiu de la delimitació parcial de la via pecuària Assagador de la Garrofera és l'existència dins d'aquesta d'una via asfaltada d'aproximadament 3.500 metres de longitud, amb dos carrils de 3,15 metres d'ample cadascun, sense vorals i dotze corbes. S'inicia en la rotonda de la CV-25, en el PK 5+500, i acaba en l'entrada principal de la Base Militar General Almirante.  
Aquest vial presenta un elevat trànsit de vehicles per l'existència de diferents accessos a les fàbriques d'un polígon industrial, a un alberg i a la mateixa base militar. En relació amb això, la Diputació de València ha projectat l'execució d'una sèrie d'obres a l'efecte d'incrementar la seguretat viària i la fluïdesa del trànsit.  
Tercer. Amb data de 13 de febrer de 2019, s'emet informe de viabilitat per part del tècnic de la secció forestal de la Direcció Territorial de València de la Conselleria d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural. Aquest informe considera viable la delimitació parcial de la via pecuària Assagador de la Garrofera, en el tram comprés des de la glorieta de la CV-25 que enllaça amb el camí de la Garrofera, fins a l'entrada principal de la Base Militar General Almirante, entre els termes municipals de Marines i Olocau (València), i en sol·licita l'acord d'inici.  
Quart. Amb data de 18 de febrer de 2019, es nomena instructor del procediment el funcionari adscrit a la Direcció Territorial de València de la Conselleria d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural: Gabriel Varea Ilueca.  
Cinqué. Amb data de 20 de febrer de 2019, el cap del Servei Territorial de Medi Ambient de València sol·licita l'acord d'inici del procediment de delimitació parcial de l'Assagador de la Garrofera a la Direcció General del Medi Natural i Avaluació Ambiental, i hi adjunta l'informe de viabilitat.  
Sisé. Amb data de 23 d'abril de 2019, el Servei d'Ordenació i Gestió Forestal emet informe favorable, proposant la incoació del procediment de delimitació parcial de la via pecuària Assagador de la Garrofera.  
  
Seté. Amb data de 26 d'abril de 2019, la Direcció General de Medi Natural i d'Avaluació Ambiental resol autoritzar l'inici de l'expedient de delimitació parcial de la via pecuària Assagador de la Garrofera en el tram comprés des de la glorieta de la CV-25 que enllaça amb el camí de la Garrofera, fins a l'entrada principal de la Base Militar General Almirante, entre els termes municipals de Marines i Olocau (València), a fi de definir els límits de la via pecuària, de conformitat amb el que s'estableix en l'acte de classificació i amb subjecció a la legislació vigent.  
  
Huité. Amb data de 14 de maig de 2019, la Direcció Territorial de València sol·licita al Registre de la Propietat de Llíria la certificació de domini i càrregues de finques registrals afectades en aquesta delimitació, després de la resolució de la Direcció General de Medi Natural i d'Avaluació Ambiental de l'inici de l'expedient de delimitació.  
Nové. El començament de les operacions de la delimitació s'estableix per als dies 30 de juliol de 2019, a les 10.30 hores, a l'Ajuntament de Marines i l'1 d'agost de 2019 a les 10.30 hores a l'Ajuntament d'Olocau, i aquesta circumstància és objecte de la següent publicitat:  
  
- Anunci en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana núm. 8559 de data 30 de maig de 2019.  
- Edicte als ajuntaments de Marines i Olocau.  
- Notificació als interessats i comunicació a organitzacions i col·lectius interessats.  
- Anunci en el BOE núm.172 de data 19 de juliol de 2019 amb les notificacions infructuoses.  
- Edicte als ajuntaments de Marines, Olocau, Bétera, Burjassot, Gavà, Godella, Llíria, Paterna, València i Vila-nova i la Geltrú de les notificacions infructuoses corresponents a cada municipi.  
Desé. Amb data de 28 d'octubre de 2019, se signa el protocol de col·laboració entre la Generalitat Valenciana, la Diputació de València i els ajuntaments Marines i Olocau. Aquest acord té com a objecte la col·laboració entre les diferents administracions esmentades anteriorment, en l'exercici de les seues respectives funcions i competències, per a regularitzar el vial que es troba dins del domini públic de l'Assagador de la Garrofera.  
En relació amb això, una vegada aprovada la delimitació, la Generalitat es compromet a realitzar la mutació demanial del domini públic afectat per l'ample de la carretera. Així mateix, una vegada realitzada la mutació demanial, aquesta carretera passarà a ser de titularitat autonòmica i serà inscrita en el Catàleg del Sistema Viari de la Comunitat Valenciana.  
Onzé. Amb data de 3 d'octubre de 2019, se sotmet a informació pública la proposta de delimitació, l'exposició al públic de la qual és anunciada en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana núm. 8.648, de 3 d'octubre de 2019, i s'estableix un termini d'un mes des de la publicació en el DOGV perquè els interessats puguen interposar les al·legacions o reclamacions oportunes. Es pot consultar també la proposició de delimitació en la següent adreça d'internet http://www.agroambient.gva.es/es/web/medio-natural/servei-d-ordenacio-i-gestio-forestal.  
Així mateix, es compleix el tràmit d'audiència conforme a l'article 82.2 de la Llei 39/2015, d'1 d'octubre, del procediment administratiu comú de les administracions públiques, s'informa a tots aquells confrontants i ocupants de la via pecuària del tràmit d'audiència de l'indicat procediment, i se'ls atorga un termini de quinze dies per a al·legar i presentar tots els documents i justificacions que estimen pertinents.  
  
Dotzé. Dins del termini d'informació pública i del tràmit d'audiència del procediment, es presenten les al·legacions per part dels següents interessats:  
1. Agustín Pérez Castillo administrador de Pinturas ECU  
2. María Clara López Gonzalo en nom d'I-DE Redes Eléctricas Inteligentes, SAU.  
3. Jaime Ávila Vila en nom i representació de Pinturas Montó  
4. Elías Campos Coscollar i María Encarnación Ángeles Liébana  
5. Juan Manuel Vivanco Andino en nom i representació d'Aluminios Cortizo, SAU.  
Les al·legacions formulades seran objecte de valoració en el fonament de dret quart de la present resolució.  
Tretzé. Amb data 11 de desembre de 2019, la Direcció Territorial de València sol·licita en el Registre de Propietat de Llíria l'anotació preventiva de determinades finques registrals per la possible inclusió d'aquestes dins del domini públic pecuari, conforme a l'article 8.5 de la Llei 3/1995, de 23 de març, de vies pecuàries.  
Catorzé. Amb data de 21 de febrer de 2020, l'instructor del procediment emet informe:  
- Desfavorable a totes les al·legacions presentades.  
- Favorable a l'aprovació de la delimitació parcial de la via pecuària Assagador de la Garrofera en el tram comprés des de la glorieta de la CV-25 que enllaça amb el camí de la Garrofera fins a l'entrada principal de la Base Militar General Almirante entre els termes municipals de Marines i Olocau, província de València, d'acord amb la proposició de delimitació i plans que consten en l'expedient.  
- Favorable al fet que els límits de la via pecuària es remeten a l'administració cadastral, d'acord amb el que s'estableix en l'article 14.c del Reial decret legislatiu 1/2004, de 5 de març, pel qual s'aprova el text refós de la Llei del cadastre immobiliari.  
- Favorable per a comunicar a la Direcció General de Patrimoni aquesta resolució.  
Quinzé. Amb data de 26 de febrer de 2020, el director territorial de València de la Conselleria d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural, en relació amb el procediment de referència, proposa desestimar les al·legacions presentades i aprovar la delimitació parcial d'acord amb la proposició de delimitació i plans, que consten en l'expedient.  
Setzé. Amb data de 28 d'abril de 2020, s'emet informe favorable per part del Servei d'Ordenació i Gestió Forestal respecte de la delimitació parcial de la via pecuària Assagador de la Garrofera.  
Desseté. Amb data de 29 d'abril de 2020, el director general de Medi Natural i d'Avaluació Ambiental proposa aprovar la delimitació parcial de la via pecuària Assagador de la Garrofera, en el tram comprés des de la glorieta de la CV-25 que enllaça amb el camí de la Garrofera, fins a l'entrada principal de la Base Militar General Almirante, entre els termes municipals de Marines i Olocau, província de València.  
  
  
Fonaments de dret  
Primer. La classificació de les vies pecuàries del terme municipal de Marines, província de València, va ser aprovada per Ordre de 18 de juliol de 1972, publicada en el BOE núm. 206 de 28.08.1972 i en el BOP núm. 223 de 20.09.1972.  
Així mateix, la classificació de les vies pecuàries del terme municipal d'Olocau, província de València, va ser aprovada per Ordre de 29 de novembre de 1967, publicada en el BOE núm. 29 de 08.12.1967 i en el BOP núm. 308 de 28.12.1967; en aquesta es classifica la via pecuària Assagador de la Garrofera, amb una amplària legal de 37,61 metres i una longitud aproximada de 8,5 quilòmetres. En el projecte de classificació d'Olocau no està representada gràficament l'actual línia de termes entre Marines i Olocau ja que aquest es va redactar abans de la rectificació de la línia de terme entre Marines i Olocau que va ser aprovada el 30 de novembre de 1967.  
Segon. Competeix a la Conselleria d'Agricultura, Desenvolupament Rural, Emergència Climàtica i Transició Ecològica de la Generalitat Valenciana la resolució del procediment de delimitació, en virtut del preceptuat en l'article 14.3 de la Llei 3/2014, d'11 de juliol, de vies pecuàries de la Comunitat Valenciana, el Decret 5/2019, de 16 de juny, del president de la Generalitat (DOGV 8572, 17.06.2019) i en el Decret 105/2019, de 5 de juliol, del Consell, pel qual s'estableix l'estructura orgànica bàsica de la Presidència i de les conselleries de la Generalitat (DOGV 8590, 12.07.2019).  
Tercer. Al present acte administratiu li és aplicable el regulat en la Llei 3/1995 de vies pecuàries, de 23 de març, la Llei 3/2014, d'11 de juliol, de la Generalitat, de vies pecuàries de la Comunitat Valenciana (DOGV 7319, 17.07.2014), la Llei 39/2015, d'1 d'octubre, del procediment administratiu comú de les administracions públiques i la Llei 14/2003, de 10 d'abril, de patrimoni de la Generalitat i altra legislació aplicable al cas.  
Quart. Amb data de 21 de febrer de 2020, l'instructor del procediment informa sobre les al·legacions formulades pels al·legants en la fase d'informació pública i tràmit d'audiència, i les respon i notifica mitjançant correu certificat amb justificant de recepció. A continuació, es transcriuen les al·legacions i respostes donades en l'esmentat informe.  
Agustín Pérez Castillo, administrador de Pinturas ECU, SL, i en representació d'aqueixa mercantil, presenta escrit, en el qual formula les següents al·legacions:  
En la primera al·legació manifesta que la via pecuària envaeix la parcel·la de Pinturas ECU, SL, i fins i tot la cantonada est de la nau industrial. Per tant, la delimitació de la via pecuària es contradiu amb l'ús industrial del terreny (aporta escriptures).  
En la segona al·legació manifesta que ni en l'escriptura de compravenda ni en el Registre de la Propietat consta no sols la condició demanial de part del solar, sinó tampoc cap afecció o servitud que permetera al comprador conéixer l'existència de la via pecuària.  
En la tercera al·legació manifesta que no consta oposició ni cap restricció per part de la Generalitat Valenciana a l'edificació ni a l'activitat industrial autoritzades al meu mandant.  
En la quarta al·legació manifesta que la declaració d'obra nova de la nau és de 22 de març de 1991 anterior a la llei estatal sobre vies pecuàries del 23 de març de 1995 i la llei autonòmica de 2014, i tant la Constitució (art. 9.3) com el Codi Civil (art. 2.3.) prohibeixen l'aplicació retroactiva de les normes restrictives de drets. Per consegüent, no és aplicable a la parcel·la del meu mandant el règim jurídic de les normes sobre vies pecuàries.  
En la cinquena al·legació manifesta que d'acord amb els articles 13 i 34 de la Llei hipotecària la suposada existència de la via pecuària no pot afectar els drets del meu mandant (ni els de qui la va transmetre al meu mandant ni tan sols els de qui la va comprar a l'Ajuntament de Marines) que va adquirir l'immoble sense que en el Registre de la Propietat constara l'existència de la via pecuària.  
En la sisena al·legació manifesta que per la carretera de Marines a Olocau no passa ramaderia, i si el que es pretén amb aquesta delimitació és fer després una mutació demanial per a ampliar la carretera, s'està utilitzant fraudulentament la Llei 3/2014, ja que el correcte seria expropiar els terrenys necessaris per a l'ampliació de la carretera.  
En la setena al·legació manifesta que tenint en compte el valor de l'immoble industrial, en comparació al terreny rústic, a més que hi ha edificacions, el menys onerós tant per a la Generalitat com per als titulars d'immobles confrontants amb la carretera i la suposada via pecuària, és que el traçat d'aquesta i la consegüent delimitació es desviaren cap a l'est-nord-est.  
Respecte a la primera, segona i cinquena al·legació; «?dir que la delimitació de les vies pecuàries no és, en si mateix, un acte d'adquisició de domini, sinó de determinació dels límits d'aquest. El seu fonament es troba en un dret de propietat preexistent i al qual dona virtualitat pràctica, però en cap cas el crea ex novo, ni pot ser considerat com una potestat de l'Administració per a l'adquisició gratuïta dels béns, atés que es tracta de béns de domini públic des de temps immemorials i ara es delimiten conforme a la seua existència immemorial i la seua classificació.  
Per tant, el principi de legitimació, que presumeix l'existència dels drets inscrits tal com consten en l'assentament, no és aplicable quan intenta oposar-se a una titularitat de domini públic, perquè aquesta és inatacable encara que no figure en el Registre de la Propietat, atés que no naix del tràfic jurídic contractual ni registral, sinó de la llei i és protegible enfront dels assentaments registrals i fins i tot enfront de la possessió. En aquest sentit i d'acord amb l'article 2 de la Llei 3/1995, la via pecuària delimitada té la naturalesa de béns de domini públic de la comunitat autònoma i, en conseqüència, inalienables, imprescriptibles i inembargables.  
A més, segons l'art. 8.3 de la Llei 3/1995, de vies pecuàries, i l'art. 14.5 de la Llei 3/2014 de vies pecuàries de la Comunitat Valenciana estableixen que la delimitació aprovada declara la possessió i la titularitat demanial a favor de la comunitat autònoma, donant lloc a la fitació i sense que les inscripcions puguen prevaldre en el Registre de la Propietat enfront de la naturalesa demanial dels béns delimitats.  
  
Per això, la fe pública registral no opera enfront de la delimitació, i per tant, el que la usucapió haja tingut accés al Registre com a part d'una finca registral no constitueix títol per a la prescripció adquisitiva respecte d'aqueixa porció de terreny.  
També és de remarcar que el dret hipotecari assumeix que pot haver-hi discordances entre la realitat registral i l'extraregistral i centra els seus esforços a protegir la titularitat en un sentit global.  
La legitimació registral que l'art. 38 de la Llei hipotecària atorga a favor del titular inscrit, per si sola no significa res, per ser una presumpció iuris tantum de l'exactitud de l'assentament, susceptible de ser desvirtuat per prova en contra, ja que el Registre de la Propietat manca d'una base fàctica fefaent, en basar-se en simples declaracions dels atorgants, quant a les dades d'existència, titularitat, extensió, fites, etc. relatives a la finca, que conseqüentment cauen fora de la garantia de fe pública. I en relació amb la fe pública registral, cal manifestar que no afecta les qualitats físiques de la finca que conste inscrita, perquè la ficció jurídica de l'art. 34 de la Llei hipotecària només és possible quant als aspectes jurídics del dret i de la titularitat i no sobre dades descriptives.  
D'altra banda, cal manifestar que l'acte de la delimitació no es realitza tenint en compte els títols de propietat registral ja que les vies pecuàries són béns de domini públic i, per tant, gaudeixen de les característiques definidores de l'art. 132 de la Constitució Espanyola i que atesa la seua adscripció a finalitats de caràcter públic, se situen fora del comerç dels homes; són, com ja hem comentat en paràgrafs anteriors, inalienables, imprescriptibles i inembargables, i porten en la seua destinació la mateixa garantia d'intocabilitat o immunitat, de manera que en ells la inscripció en el Registre resulta supèrflua.  
En aquest sentit conforme a la jurisprudència interpretativa de l'art. 34 de la Llei hipotecària, la fe pública registral no garanteix l'exactitud de les dades de nou fet, relatives a la descripció de la finca, com ara la naturalesa, situació, fites i superfície (STS de 28 de març de 1979, 24.07.1983), la qual cosa ha de complementar-se amb el que igualment és doctrina del Tribunal Suprem; per exemple, la sentència de 5 de febrer de 1999 «el principi de legitimació que presumeix l'existència dels drets inscrits tal com consten en l'assentament i la seua possessió, no és aplicable quan intenta oposar-se a una titularitat de domini públic, perquè aquesta és inatacable encara que no figure en el Registre de la Propietat, ja que no fa del tràfic jurídic base del Registre, sinó de la llei i és protegible enfront dels assentaments registrals i fins i tot enfront de la possessió continuada».  
Quant al comentari que no consta en escriptures i registre cap afecció o servitud que permetera al comprador conéixer l'existència de la via pecuària, cal indicar que les vies pecuàries no tenen naturalesa de servituds de pas, sinó de domini públic, tal com es recull en tota la legislació administrativa anteriorment vigent (la matèria de vies pecuàries estava regulada per la Llei 22/1974, de 27 de juny, sobre aquestes, i el Reglament d'aplicació de la llei aprovat per Reial decret 2876/1978, de 3 de novembre. Conformement a aquesta regulació les vies pecuàries són béns de domini públic destinats principalment al trànsit de bestiars (arts. 1 llei i 1 reg.), i queden excloses de la normativa les servituds constituïdes o que es constituïsquen sobre predis privats (arts. 1, paràgraf segon, llei i 3 reg.), com la normativa actual on les vies pecuàries continuen sent domini públic imprescriptible, inembargable i inalienable, per la qual cosa cal no confondre-les amb servituds de pas com reconeix la Sentència del Tribunal Superior de Justícia de Castella-la Manxa 00284/2011, de 17 de gener, de 2011 (Sala Contenciosa, seu d'Albacete; Secció 1a ponent José Borrego López) així com diu el fonament jurídic 4t de la Sentència del Tribunal Suprem de 14 de novembre de 1998 (?) la falta de constància en el Registre o en els títols de propietat no implica inexistència de la via pecuària, ja que les vies pecuàries no representen servitud de pas o cap càrrega, ni dret limitat del domini, i, sí són, (?) una faixa de terreny de domini nacional, o una faixa o zona partícip de la naturalesa pròpia del domini públic.»  
  
  
Respecte a la tercera al·legació; «- cal dir que tal com es recull en l'article segon de la Llei 3/1995 les vies pecuàries tenen la naturalesa de béns de domini públic de les comunitats autònomes i, en conseqüència, resulten inalienables, imprescriptibles i inembargables, per tant, l'autorització o no d'aqueixa activitat industrial no és una manera d'adquisició de la propietat, ni legitima una ocupació del domini públic.»  
  
Respecte a la quarta al·legació; «cal dir que, encara que la declaració d'obra nova es va realitzar l'any 1991, per tant, anterior a la llei estatal sobre vies pecuàries del 23 de març de 1995 i la llei autonòmica de 2014, cal indicar que anterior a la llei estatal i la llei autonòmica existia una legislació en matèria de vies pecuàries com era la Llei 22/1974, de 27 de juny, i el Reglament d'aplicació de la llei aprovat per Reial decret 2876/1978, de 3 de novembre. Conformement a aquesta regulació les vies pecuàries eren béns de domini públic destinats principalment al trànsit de bestiars (arts. 1 llei i 1 reg.) igualment la normativa actual considera les vies pecuàries com a bé de domini públic imprescriptible, inembargable i inalienable.»  
Respecte a la sisena al·legació; «- cal dir que, que segons l'art. 5.a de la Llei 3/1995, de 23 de març, de vies pecuàries, correspon a les comunitats autònomes, respecte d'aquelles, el dret i el deure d'investigar la situació dels terrenys que es presumisquen pertanyents a les vies pecuàries, i en conseqüència és obligació d'aquesta administració procedir a la delimitació de les vies pecuàries prèviament classificades, per a fixar amb exactitud els límits d'aquestes i destinar-les als usos públics que les lleis estatal i autonòmica els confereix. Raó per la qual, per cap concepte, es pot estar utilitzant fraudulentament la llei, afirmació aquesta tan gratuïta com inoportuna, atés que l'únic frau, per menyscapte al patrimoni públic, seria expropiar terrenys pertanyents a la mateixa administració.  
A més, i respecte de l'expropiació de terrenys, si bé és cert que segons el que es disposa en l'art. 33 de la Constitució Espanyola, efectivament parteix de l'existència d'una prèvia propietat privada, la privació de la qual ha de ser rescabalada mitjançant el preu just, l'acte que ens ocupa és el d'una delimitació que té per objecte delimitar el domini públic pecuari i determinar les intrusions i contigüitats, i no és procedent per això cap expropiació amb indemnització, perquè els terrenys eren ja de domini públic i el que es duu a terme amb la delimitació és la determinació del seu traçat d'acord amb la seua classificació, sense que existisca canvi de propietari, sinó, per contra, intrusions dels particulars en la propietat pública.  
Respecte a la mutació demanial cal dir que, segons el que s'estableix en l'art. 37.1 de la Llei 14/2003, de 10 d'abril, de patrimoni de la Generalitat Valenciana:  
«Les administracions territorials de la Comunitat Valenciana podran afectar béns i drets demanials a un ús o servei públic competència de la Generalitat i transmetre-li la titularitat d'aquests quan resulten necessaris per al compliment de les seues finalitats. L'administració adquirent mantindrà la titularitat del bé mentre continue afectat a l'ús o servei públic que va motivar la mutació i, per tant, conserve el seu caràcter demanial. Si el bé o dret no fora destinat a l'ús o servei públic o deixara de destinar-se posteriorment, revertirà a l'administració transmitent, i s'integrarà en el seu patrimoni amb totes les seues pertinences i accessions.»  
Per tant, només la franja de terreny que ocupe la carretera i la seua ampliació seran objecte d'aquesta mutació demanial, la resta de terreny continuarà sent domini públic pecuari i si aquest bé deixara de tindre l'ús o el servei públic al qual va ser destinat aquest revertirà a l'administració transmitent.»  
Respecte a la setena al·legació; «- cal dir que, segons l'article 14 de la Llei 3/2014, d'11 de juliol, de la Generalitat, de vies pecuàries de la Comunitat Valenciana la delimitació és l'acte administratiu que defineix els límits degudament georeferenciats de les vies pecuàries, de conformitat amb el que s'estableix en l'acte de classificació; i l'acte de classificació és l'acte administratiu de caràcter declaratiu en virtut del qual es determina l'existència, amplària i traçat i altres característiques físiques generals de cada via pecuària, per tant, el traçat de la via pecuària ha de ser un fidel reflex de la classificació sense que hagen d'intervindre altres consideracions que siguen més o menys oneroses a la Generalitat o als titulars dels immobles afectats per la delimitació.»  
  
 Maria Clara López Gonzalo, en nom d'I-DE Redes Eléctricas Inteligentes, SAU (anteriorment Iberdrola Distribución Eléctrica, SAU), presenta escrit en què sol·licita que es contemple el manteniment de les instal·lacions afectades per la delimitació per a conservar el servei d'aquestes.  
«Cal dir que, aprovada la delimitació mitjançant resolució de la consellera d'Agricultura, Desenvolupament Rural, Emergència Climàtica i Transició Ecològica, la qual els serà notificada, hauran de regularitzar la seua situació sol·licitant l'ús demanial del domini per ocupació d'aquest, de conformitat amb el que es disposa en els articles 33-34 de la Llei 3/2014, d'11 de juliol, de la Generalitat, de vies pecuàries de la Comunitat Valenciana.»  
Jaime Ávila Vila, en condició d'apoderat de la mercantil Pinturas Montó, SAU, presenta escrit en el qual formula les següents al·legacions:  
«En la primera al·legació manifesta que la via pecuària no discorre pels terrenys del seu representat, ja que les instal·lacions s'emplacen en un polígon industrial que es va aprovar mitjançant un pla parcial durant la tramitació del qual ja es va donar una solució satisfactòria a la qüestió de la via pecuària, per la qual cosa no és procedent posar ara de manifest que les instal·lacions estan afectades per aquesta.  
Respecte a aquesta al·legació, cal dir que ens trobem en un expedient de delimitació que, segons l'article 14 de la Llei 3/2014, d'11 de juliol, de la Generalitat, de vies pecuàries de la Comunitat Valenciana la delimitació és l'acte administratiu que ha de definir els límits, degudament georeferenciats, de les vies pecuàries, d'acord amb el que s'estableix en l'acte de la classificació d'aquestes; aquest és l'acte administratiu de caràcter declaratiu en virtut del qual es determina l'existència, amplària i traçat i altres característiques físiques generals de cada via pecuària, per tant, el traçat de la via pecuària ha de ser un fidel reflex de la classificació, tal com es descriu i grafia en la proposició de delimitació.  
Per tant, queda clar que el sector industrial SI-2 de Marines i, en conseqüència, la parcel·la de l'al·legant sí està afectada per l'Assagador de la Garrofera i per això, tal com es recull en l'article 2 de la Llei 3/1995, les vies pecuàries tenen la naturalesa de béns de domini públic de les comunitats autònomes i, en conseqüència, inalienables, imprescriptibles i inembargables.  
Quant al pla parcial del sector industrial SI-2 de Marines, tal com estableix l'article 20 de la Llei 3/2014, d'11 de juliol, de la Generalitat, de vies pecuàries de la Comunitat Valenciana, hauria de tindre representat gràficament el nou traçat dins d'aqueix pla parcial produint-se les afectacions i desafectacions necessàries al domini públic, ja que sí està afectat per una via pecuària, encara que existisca un informe de febrer de 2007 on es considera que la proposta del sector industrial no afecta cap via pecuària classificada.  
A més, quan la Divisió de Carreteres de la CIT planteja una connexió mitjançant rotonda entre aquest mateix sector industrial i la carretera CV-25, es va emetre informe desfavorable (en data 14.10.2008) en considerar l'afecció de la rotonda sobre la via pecuària Assagador de la Garrofera i per tant sobre el sector industrial anteriorment esmentat De fet, en data 20 de gener de 2009 es va emetre un informe des de la Unitat de Vies Pecuàries amb uns condicionants d'obligat compliment perquè fora aprovat el pla parcial d'aquest sector industrial SI-2 de Marines. A més, el nou Pla general d'ordenació urbana de Marines, ara en fase de tramitació de la seua declaració ambiental estratègica, comptarà amb un informe vinculant de la situació per a la seua aprovació definitiva, conforme al tractament urbanístic detallat de les vies pecuàries de l'article 21 de l'esmentada Llei 3/2014 de la Generalitat.  
En la segona al·legació sol·liciten la modificació del traçat de la via pecuària, la reducció, desafectació i alienació dels terrenys que afecten la seua parcel·la.  
Cal matisar que un expedient de desafectació i posterior alienació de terrenys sols es pot realitzar, tal com s'estableix en l'article 17.4 de la Llei 3/2014, d'11 de juliol, de vies pecuàries amb una delimitació prèvia, ja que per a realitzar la valoració dels terrenys desafectats hem de saber la superfície de via pecuària que afecta la parcel·la en qüestió i això només es resol a través d'una delimitació. A més, tal com especifiquen en la seua al·legació els terrenys que pogueren ser desafectats tindrien la consideració de béns patrimonials de les comunitats autònomes.  
  
Quant a la sol·licitud d'una modificació de traçat motivada per un interessat, cal assenyalar que aquesta al·legació no és objecte del present procediment de delimitació. No obstant això, si s'iniciara un expedient tendent a modificació del traçat, aquest hauria d'anar acompanyat del projecte on aparega representat gràficament el nou traçat de la via pecuària que proposa, complint els requisits de l'article 19.1 de la Llei 3/2014, on s'assegure el manteniment de la integritat superficial, la idoneïtat dels itineraris i dels traçats i la continuïtat del trànsit ramader, si n'hi ha, juntament amb la seua utilització per a les destinacions indicades en l'article 2 d'aquesta llei.  
A més, junt amb aquest projecte realitzat per l'interessat i/o promotor que sol·licita la modificació de la via pecuària, s'haurà d'acompanyar la següent documentació:  
- Escriptures de propietat dels terrenys pels quals haurà de discórrer el nou traçat de la via pecuària, que acrediten la titularitat i plena disponibilitat del peticionari respecte dels terrenys que s'ofereixen per al nou itinerari, i que òbviament no podran tindre servitud ni càrrega de cap classe.  
- Nota simple informativa del registre de la propietat on conste que els terrenys es troben lliures de càrrega o un altre gravamen.  
- Segregació parcel·lària a nivell cadastral i registral dels terrenys pels quals discórrega el nou traçat amb l'amplària legal de la seua classificació.  
- Valoració dels terrenys objecte de modificació per un tècnic competent.»  
 Elías Campos Coscollar i María Encarnación Ángeles Liébana presenten escrit en el qual formulen les següents al·legacions:  
«En la primera al·legació manifesta que se li va concedir la llicència d'obres per part de l'Ajuntament de la vila d'Olocau per a la construcció d'un mur de formigó.  
En la segona al·legació manifesta que la concessió d'aquesta llicència d'obres per part de l'Administració va suposar un reconeixement tàcit de la titularitat privativa d'aquesta parcel·la. La responsabilitat patrimonial de l'Administració forma part del sistema de garantia patrimonial dels particulars i permet que aquests siguen indemnitzats conforme al que es preveu en l'art. 106.2 CE. I per tant, reclama la corresponent indemnització pels evidents danys i perjudicis que li causaria la demolició del marge de formigó. Si no rescabala als al·legants l'Administració estarà actuant contra els seus propis actes i causant un perjudici irreparable a aquests.  
Respecte a aquestes al·legacions cal dir que, si bé és cert que per part de l'Ajuntament d'Olocau se li va concedir la llicència d'obra per a la construcció del mur de formigó, no ho és menys indicar que el caràcter imprescriptible, inalienable i inembargable que la legislació vigent dota el domini públic de les vies pecuàries suposa que la mera existència d'elements a l'interior de la via pecuària són elements intrusos dins dels límits d'aquesta. Intrusió que ha perdurat durant tots aqueixos anys en què el titular afectat ha aprofitat privativament els terrenys de domini públic i que, per tant, no pertoca ni indemnització per danys i perjudicis ni reposició d'aquest mur. Per tant, la concessió d'una llicència d'obra no suposa un reconeixement de la titularitat privativa d'aquesta parcel·la.  
A més, cal matisar que d'acord amb l'article 7.1 de la Llei 3/2014 d'11 de juliol, de la Generalitat, de vies pecuàries de la Comunitat Valenciana, la conselleria competent en matèria de vies pecuàries és la que té les competències sobre administració i gestió de les vies pecuàries, és a dir, l'administració local en aquest cas, un ajuntament, no té la potestat sobre la gestió de les vies pecuàries.  
  
Per això, com ja hem comentat anteriorment, d'acord amb l'article 2 de la Llei 3/1995 les vies pecuàries tenen la naturalesa de béns de domini públic de les comunitats autònomes i, en conseqüència, revestides dels principis d'inalienables, imprescriptibles i inembargables, per tant, la concessió de llicències d'obra per part d'una entitat local no és una manera d'adquisició de la propietat, ni legitima una ocupació del domini públic.»  
Juan Manuel Vivanco Andino, gerent i apoderat de la companyia Aluminios Cortizo, SAU, presenta escrit en el qual sol·licita la següent informació:  
En la primera al·legació; manifesta, entre altres punts, que és propietari d'algunes parcel·les afectades parcialment pel procediment de delimitació.  
En la segona al·legació; indica que aquestes parcel·les van ser adquirides mitjançant escriptures atorgades davant d'un notari públic.  
En la tercera al·legació manifesta que en les descripcions notarials i les subsegüents notes simples registrals no es menciona que alguna via pecuària afecte les finques registrals.  
En la quarta al·legació manifesta que aquesta conselleria utilitza la documentació que li dona la gana a l'hora de justificar l'ocupació il·legítima d'una suposada via pecuària que ni tan sols es vol mostrar en plans mínimament llegibles. D'altra banda, utilitza el projecte de classificació de les vies pecuàries del terme municipal d'Olocau (quan totes les parcel·les afectades d'Aluminios Cortizo, SAU, es troben situades en el terme municipal de Marines). Consideren que no es pot al·legar o contestar sobre una cosa que es desconeix o que no es pot conéixer detalladament i amb un mínim de profunditat. Això produeix una clara indefensió a aquesta part que fa que el present expedient esdevinga nul de ple dret.  
En la cinquena al·legació manifesta que les parcel·les afectades van ser adquirides per Aluminios Cortizo, SAU, lliures de càrregues i gravàmens, sense que es mencionaria cap via pecuària que les afectaren. I ara l'Administració autonòmica valenciana pretén «recuperar-les» no pagant-les al seu legítim propietari, ni compensant la part afectada, sinó ocupant-les gratuïtament basant-se en una documentació que poc o res pot acreditar tal dret i que deixa en una situació d'indefensió total als perjudicats en aquest procés.  
Sol·licita, per tant, un expedient d'expropiació forçosa, ja que sembla ser que l'Administració intenta evitar aquesta expropiació en justificar la necessitat d'una ampliació de la carretera que s'assenta presumptament sobre una via pecuària per a intentar evitar el tràmit expropiatori.  
  
Amb relació amb l'anterior, l'enginyer instructor va informar:  
«Respecte a la tercera i cinquena al·legació, cal dir que la delimitació de les vies pecuàries no és, en si mateixa, un acte d'adquisició de domini sinó de determinació dels límits d'aquest. I que el seu fonament es troba en un dret de propietat preexistent i al qual dona virtualitat pràctica, però en cap cas el crea ex novo, ni pot ser considerat com una potestat de l'Administració per a l'adquisició gratuïta dels béns, atés que es tracta de béns de domini públic des de temps immemorials i ara es delimiten conforme a la seua existència i classificació.  
  
Per tant, el principi de legitimació, que presumeix l'existència dels drets inscrits tal com consten en l'assentament, no és aplicable quan intenta oposar-se a una titularitat de domini públic, perquè aquesta és inatacable, encara que no figure en el Registre de la Propietat, ja que no naix del tràfic jurídic contractual ni registral, sinó de la llei i és protegible enfront dels assentaments registrals i fins i tot enfront de la possessió. En aquest sentit, d'acord amb l'article 2 de la Llei 3/1995, la via pecuària delimitada té la naturalesa de béns de domini públic de les comunitats autònomes inalienables, imprescriptibles i inembargables.  
  
A més, l'article 8.3 de la Llei 3/1995, de vies pecuàries, i l'article 14.5 de la Llei 3/2014 de vies pecuàries de la Comunitat Valenciana estableixen que la delimitació aprovada declara la possessió i la titularitat demanial a favor de la comunitat autònoma, donant lloc a la fitació i sense que les inscripcions en el Registre de la Propietat puguen prevaldre enfront de la naturalesa demanial dels béns delimitats. Per això la fe pública registral no opera enfront de la delimitació i, per tant, el que la usucapió haja tingut accés al Registre com a part d'una finca registral no constitueix títol per a la prescripció adquisitiva respecte d'aqueixa porció de terreny.  
També cal ressenyar que el dret hipotecari assumeix que pot haver-hi discordances entre la realitat registral i l'extraregistral i centra els seus esforços a protegir la titularitat en un sentit global. La legitimació registral que l'article 38 de la Llei hipotecària atorga a favor del titular inscrit, per si sola res significa, al ser una presumpció iuris tantum de l'exactitud de l'assentament, susceptible de ser desvirtuat per prova en contra, ja que el Registre de la Propietat manca d'una base fàctica fefaent, en basar-se en simples declaracions dels atorgants, quant a les dades d'existència, titularitat, extensió, fites, etc. relatives a la finca que, conseqüentment, cauen fora de la garantia de fe pública. En relació amb la fe pública registral, manifestar que no afecta les qualitats físiques de la finca que conste inscrita, perquè la ficció jurídica de l'article 34 de la Llei hipotecària només és possible quant als aspectes jurídics del dret i de la titularitat i no sobre dades descriptives.  
  
D'altra banda, mantindre que la delimitació no es realitza tenint en compte els títols de propietat registral ja que les vies pecuàries són béns de domini públic i per tant gaudeixen de les característiques definidores de l'article 132 de la Constitució Espanyola i que atesa la seua adscripció a finalitats de caràcter públic, se situen fora del comerç dels homes, i són, com ja hem comentat en paràgrafs anteriors, inalienables, imprescriptibles i inembargables, i porten en la seua destinació la mateixa garantia d'intocabilitat o immunitat, de manera que en aquests la inscripció en el Registre resulta supèrflua.  
En aquest sentit conforme a la jurisprudència interpretativa de l'article 34 de la Llei hipotecària, la fe pública registral no garanteix l'exactitud de les dades de nou fet, relatives a la descripció de la finca, com ara la naturalesa, situació, fites i superfície (STS de 28 de març de 1979, 24.07.1983), la qual cosa ha de complementar-se amb el que igualment és doctrina del Tribunal Suprem; per exemple, sentència de 5 de febrer de 1999 «el principi de legitimació que presumeix l'existència dels drets inscrits tal com consten en l'assentament i la seua possessió, no és aplicable quan intenta oposar-se a una titularitat de domini públic, perquè aquesta és inatacable encara que no figure en el Registre de la Propietat, ja que no fa del tràfic jurídic base del Registre, sinó de la llei i és protegible enfront dels assentaments registrals i fins i tot enfront de la possessió continuada».  
A més, cal matisar que segons l'article 5.a de la Llei 3/1995, de 23 de març, de vies pecuàries, correspon a les comunitats autònomes, respecte de les vies pecuàries, el dret i el deure d'investigar la situació dels terrenys que es presumisquen pertanyents a les vies pecuàries, i en conseqüència és l'obligació d'aquesta Administració procedir a la delimitació de les vies pecuàries prèviament classificades i amb això fixar amb exactitud els límits d'aquestes, per tant, i en cap cas és una estratègia ordida per aquesta Administració per a evitar-se el tràmit expropiatori, si no més aviat, l'obligació de recuperar aquest patrimoni en interés públic i a través d'obres d'interés social com la que es planteja. Així mateix, cal ressaltar que en les descripcions de les finques registrals que apareixen en les escriptures totes elles limiten per algun dels seus punts cardinals amb senda, per tant sí que són coneixedors de l'existència de la via pecuària.  
Quant a l'expropiació dels terrenys, si bé és cert que segons el que es disposa en l'article 33 de la Constitució Espanyola, efectivament l'expropiació dels terrenys parteix de l'existència d'una prèvia propietat privada, la privació de la qual ha de ser rescabalada mitjançant el preu just, l'acte que ens ocupa és el d'una delimitació que té per objecte delimitar el domini públic pecuari i determinar les intrusions i contigüitats que afecten; no pertoca per això cap expropiació indemnitzatòria, atés que els terrenys han sigut sempre domini públic i el que determina la delimitació amb els seus límits de conformitat amb la classificació, sense que existisca canvi de titular, sinó més aviat al contrari, el que evidencia és la intrusió particular en el domini públic.  
  
Respecte a la quarta al·legació, pertoca desestimar-la, ja que per a dur a terme la delimitació s'ha realitzat una àrdua investigació i estudi per part dels tècnics, els qui han arreplegat tota la documentació cartogràfica, històrica i administrativa existent, a fi de disposar de tots els antecedents possibles. Per a això es van consultar tant el Fons Documental de Vies Pecuàries de la Comunitat Valenciana (FDVP.CV) (format per documents de tipus administratiu) com el Fons Documental Històric de Vies Pecuàries de la Comunitat Valenciana (FDHVP.CV) format per documents de tipus històric. Tota aquesta documentació, tant històrica com cartogràfica, apareix recopilada en l'informe de viabilitat de data 13 de febrer de 2019. Tots són documents públics a l'abast de qualsevol ciutadà.  
A més, el dia de l'amollonament (30.07.2019) Aluminios Cortizo va sol·licitar que se li remetera a través d'un correu electrònic la documentació que allí es va exposar. Documentació que se'ls va enviar el dia 5 d'agost, consistent en les imatges on s'aprecien les parcel·les afectades (amb superfície d'afecció) i arxius en format pdf amb l'acord d'inici, la memòria de l'informe de viabilitat, el projecte de classificació d'Olocau i el pla del projecte de classificació en pdf (escanejat amb la màxima qualitat que permet el pla original en paper que disposa l'Administració); i de tot això es té la deguda constància electrònica. Per la qual cosa resulta del tot impertinent l'al·legació i fora de lloc les apreciacions juridicoadministratives de l'expedient.»  
Vistos els anteriors antecedents de fet i fonaments de dret, resolc:   
  
  
Primer  
Desestimar les al·legacions presentades durant el tràmit d'informació pública i tràmit d'audiència, sobre la base dels fonaments de dret quart d'aquesta resolució.  
  
Segon  
Aprovar la delimitació parcial de la via pecuària Assagador de la Garrofera, en el tram comprés des de la glorieta de la CV-25 que enllaça amb el camí de la Garrofera, fins a l'entrada principal de la Base Militar General Almirante, entre els termes municipals de Marines i Olocau, província de València, d'acord amb la proposició de delimitació i 6 plans denominats Proposició de delimitació, que consten en l'expedient i les característiques de la qual són les següents:  
Denominació: Assagador de la Garrofera  
Tipus de via: assagador  
Amplària legal: 37,61 m  
Longitud delimitada: 991,692 m  
Superfície delimitada: 132.020,46 m²  
Nombre d'intrusions: 112  
Superfície total de les intrusions: 132.020,46 m²  
Sobre la base de l'anterior, en l'expedient de delimitació consta la relació d'ocupacions, intrusions i contigüitats sota el títol Llistat de contigüitats i intrusions.  
  
Tercer  
Traslladar a l'Administració cadastral els límits de la via pecuària, d'acord amb el que s'estableix en l'article 14.c del Reial decret legislatiu 1/2004, de 5 de març, pel qual s'aprova el text refós de la Llei del cadastre immobiliari.  
  
Quart  
Comunicar a la Direcció General de Patrimoni la resolució, a l'efecte d'inscriure-la en el Registre de la Propietat del domini públic corresponent a l'àmbit delimitat, havent de procedir a la cancel·lació total o parcial de totes les inscripcions registrals que resulten contradictòries amb la delimitació. Així mateix, es traslladarà a la Direcció General de Patrimoni la documentació necessària per a la constància de l'àmbit delimitat en l'Inventari General de Béns i Drets de la Generalitat.  
  
  
Cinqué  
Iniciar la pràctica de la fitació parcial de la via pecuària Assagador de la Garrofera, en el tram comprés des de la glorieta de la CV-25 que enllaça amb el camí de la Garrofera, fins a l'entrada principal de la Base Militar General Almirante, entre els termes municipals de Marines i Olocau, província de València, d'acord amb la proposició de delimitació i plans que consten en l'expedient.  
  
Contra la present resolució, que posa fi a la via administrativa, es podrà interposar recurs potestatiu de reposició davant de la consellera d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural, en el termini d'un mes, a comptar des de l'endemà de la recepció de la present notificació, d'acord amb el que es disposa en els articles 123 i 124 de la Llei 39/2015, d'1 d'octubre, del procediment administratiu comú de les administracions públiques.  
Així mateix, es podrà interposar recurs contenciós administratiu davant de la Sala Contenciosa Administrativa del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana, en el termini de dos mesos, comptats des de l'endemà de la notificació o publicació d'aquesta, de conformitat amb el que es preveu en els articles 46 i següents de la Llei 29/1998, de 13 de juliol, reguladora de la jurisdicció contenciosa administrativa. Tot això, sense perjudici que els interessats puguen interposar qualsevol altre recurs que estimen oportú.  
  
València, 30 de juliol 2020.- La consellera d'Agricultura, Desenvolupament Rural, Emergència Climàtica i Transició Ecològica: Mirella Mollá Herrera.