Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 5757, del 07-05-2008 (2008/5317)

RESOLUCIÓ de 4 de març de 2008, de la Direcció General de Patrimoni Cultural Valencià de la Conselleria de Cultura i Esport, per la qual s'incoa expedient de declaració de Bé d'Interés Cultural, amb categoria de Monument, a favor del santuari de Nuestra Señora de Monserrate d'Orihuela.
----------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   5757

Data del DOGV
:   07-05-2008

Secció del DOGV
:   III. ACTES ADMINISTRATIUS - C) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2008/5317


Data del document
:   04-03-2008

Organisme emissor
:   Conselleria de Cultura i Esport

Tipus de document
:   Resolució

Descriptors 

:   * Orihuela
    * ben cultural
    * protecció del patrimoni
    * monument

RESOLUCIÓ de 4 de març de 2008, de la Direcció General de Patrimoni Cultural Valencià de la Conselleria de Cultura i Esport, per la qual s'incoa expedient de declaració de Bé d'Interés Cultural, amb categoria de Monument, a favor del santuari de Nuestra Señora de Monserrate d'Orihuela. [2008/5317]
Vistos la sol·licitud d'incoació formulada pel Sr. Antonio García-Molina Riquelme, germà major laic i president de la Confraria de Nuestra Señora de Monserrate, l'informe emés pels servicis tècnics d'esta Direcció General i la resta d'antecedents que figuren en l'expedient, favorables a la declaració com a Bé d'Interés Cultural, amb categoria de Monument, del santuari de Nuestra Señora de Monserrate d'Orihuela.
Atés el que disposa l'article 27 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, esta direcció general, en allò que és matèria de la seua competència, resol:
Primer
Incoar expedient per a la declaració de Bé d'Interés Cultural, amb categoria de Monument, a favor del santuari de Nuestra Señora de Monserrate d'Orihuela.
Segon
De conformitat amb el que disposa l'article 28 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, determinar els valors del bé que justifiquen la declaració, descriure el bé, les seues parts integrants, pertinences i accessoris per a una perfecta identificació, així com delimitar l'entorn afectat i fixar les normes de protecció del bé i del dit àmbit en els annexos que s'adjunten a la present resolució.
Tercer
En compliment d'allò preceptuat en l'article 27.3 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, notificar esta resolució a les persones interessades i a l'Ajuntament d'Orihuela i fer-los saber que, de conformitat amb el que establixen els articles 35 i 36, en relació amb el 27.4, de la Llei, la realització de qualsevol intervenció, tant en el monument com en el seu entorn, haurà de ser autoritzada preceptivament per esta direcció general abans de realitzar-la i d'atorgar la llicència municipal, quan esta resulte preceptiva, així com qualsevol canvi d'ús en l'immoble a què es contrau la present incoació, de conformitat amb el que disposa l'article 33 de la llei mencionada.
Quart
La present incoació, d'acord amb el que establix l'article 33 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, determina la suspensió de l'atorgament de llicències municipals de parcel·lació, urbanització, construcció, demolició, activitat i tots altres actes d'edificació i ús del sòl que afecten l'immoble i el seu entorn de protecció, així com de les dites actuacions quan siguen dutes a terme directament per les entitats locals. Queden, igualment suspesos els efectes de les ja atorgades, suspensió els efectes de la qual es resoldran després de la declaració, de conformitat amb la limitació temporal continguda en l'incís segon de l'article 33 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià.
No obstant això, la Direcció General de Patrimoni Cultural Valencià podrà autoritzar les actuacions mencionades quan considere que, en aplicació de les normes de protecció determinades per la present resolució, no perjudiquen manifestament els valors del bé que motiven la incoació, així com les obres que per causa major o interés general hagueren de realitzar-se inajornablement, segons el que disposa l'incís primer de l'article assenyalat.
Cinqué
Que, en compliment del que disposa l'article 27.3 de la Llei, es notifique la present resolució al Registre General de Béns d'Interés Cultural per a efectuar-ne l'anotació preventiva i al Registre de la Propietat amb la mateixa finalitat.
Sisé
Que la present resolució amb els seus annexos es publique en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana i en el Boletín Oficial del Estado.
València, 4 de març de 2008.- La directora general de Patrimoni Cultural Valencià: Paz Olmos Peris.
ANNEX I
DADES SOBRE EL BÉ OBJECTE DE LA DECLARACIÓ
1. Denominació
a) Principal: santuari de Nuestra Señora de Monserrate.
b) Secundàries: santuari de la Virgen de Monserrate.
2. Descripció
(Basada principalment en el llibre Arte e iconografía de Nuestra Señora de Monserrate en la diócesis de Orihuela)
a) Immoble objecte de la declaració
El santuari de Nuestra Señora de Monserrate es troba situat extramurs de la ciutat, al barri denominat Raval Roig o Rabaloche. Alberga la patrona de la ciutat i la seua història s'hi troba indissolublement unida des d'abans de ser reconquistada pels cristians. La seua arquitectura és grandiosa i pertany al barroc amb influències ja del neoclàssic.
Pascual Madoz descriu el santuari en el seu Diccionario Geográfico Estadístico Histórico de 1845 com el més important de la ciutat d'Orihuela: «La de Ntra. Sra. de Monserrate es sin duda la de más importancia; ya por su antigüedad, ya por la grandiosidad del edificio; su imagen se veneraba en tiempo de los sarracenos por los cristianos reunidos en el arrabal Roig e iglesia de San Juan bajo el título de Ntra. Sra. De la Puerta, y por temor de alguna profanación fue escondida debajo de una campana y encontrada por el año 1306. Los catalanes que poblaron la ciudad después de la conquista, la titularon de Monserrat, y aunque los monjes de Cataluña de su orden se opusieron a ello, lo decidió a favor de Orihuela el Papa Sixto IV en 12 de agosto de 1483. Por de pronto le edificaron una ermita en el mismo sitio que fue hallada que es el propio que ocupó la mencionada parroquia de San Julián, y que todavía se conserva en una de las capillas de la nueva iglesia; esta se construyó a mediados del siglo XVIII sacando su puerta y fachada principal a la plaza del mismo nombre. Es tan capaz, que sobre una gran nave tiene seis capillas por cada lado con sus respectivos altares, sosteniendo sus cuatros torales una grande y hermosa media naranja; el retablo del altar mayor es de madera, si bien una obra completa: tiene órgano, púlpito sacristía muy espaciosa y dos torres principales de sillería, con una provisional que sostiene tres campanas. En esta ermita hay fundada una cofradía compuesta de mayor de los habitantes de la ciudad, su huerta y campo: la imagen es la patrona de la población, y cuando ocurre alguna calamidad pública se lleva en procesión a la catedral, donde se coloca junto al altar mayor. Todos los años se celebra su festividad y novenario en dicha catedral, que principia en 8 de septiembre haciendo repique de campanas, fuegos artificiales y otras diversiones públicas»,
Cronologia
L'origen de la Mare de Déu de Montserrat, a l'advocació de la qual es dedica el santuari, no està provat, però hi ha tradicions diverses, una de les quals indica que va ser esculpida per sant Nicodem i portada a Orihuela per sant Trifó (deixeble de sant Jaume Apòstol), i una altra és una crònica que assevera que van ser els gots i que estos van construir una capella per a la seua devoció.
La veritat és que quan Orihuela va ser presa pels musulmans ja existia la parròquia de Sant Julià, on es venerava la imatge de la porta, que és la mateixa que hui es venera davall l'advocació de Montserrat.
La imatge va ser amagada durant la dita ocupació, i una vegada reconquistada, els cristians van decidir buscar la imatge de la Mare de Déu. Un manuscrit de 1310 relata que eixe any el so subterrani d'una campana fou sentit durant tres nits consecutives al peu de la muntanya del castell, en la part occidental, enfront del llit del riu Segura.
Foradant la penya van trobar la imatge de la Mare de Déu de fusta d'olivera de 42 cm d'alçària i asseguda en una cadira; segons diversos manuscrits, en el moment de ser trobada duia un xiquet en la mà, que tenia un pardalet en els dits i estava vestit de vermell amb mantell blau.
Per sorteig entre les denominacions proposades per les colònies de catalans, valencians i aragonesos residents a la ciutat, va eixir el nom de Montserrat. Posteriorment, els pares benets del convent de Montserrat de Catalunya van mantindre un plet pel títol de la imatge. Per sentència del papa Sixt IV el 12 d'agost de 1483 el nom va ser castellanitzat a Monserrate i creada una advocació nova.
A partir d'este moment el seu primer santuari tenia l'altar major en el lloc que ocupa la capella de Crist actual. Darrere d'esta s'observa una concavitat en la muntanya, feta a pic, que s'anomena Cova de la Verge i és el lloc on va estar oculta la imatge.
El 15 d'agost de 1748 un terratrèmol va causar l'enfonsament de gran part del temple, i la imatge de la Verge de Monserrate va ser traslladada a la catedral. L'abril de l'any 1750, sent bisbe de la diòcesi Juan Elías Gómez de Terán, es van començar les obres de l'actual temple sobre l'anterior, que fou acabat el 1775. El 1776, va tornar la imatge a la nova església.
Durant el segle xvi i següents va augmentar la devoció popular fins a ser declarada, al principi del segle xvii, copatrona de la ciutat; esta declaració va ser confirmada canònicament pel Vaticà el 1920.
Descripció de l'immoble
La nova església és de planta de creu llatina i conserva restes del temple primitiu al costat de l'evangeli del creuer, on hi ha el retaule original del segle xvi a la capella de la Troballa.
L'antic temple de Sant Julià estava orientat d'este a oest, el presbiteri es trobava en esta orientació i l'accés quedava en una posició oposada, a llevant. Per mitjà d'esta posició es podia aconseguir la comunicació amb l'antiga casa de Misericòrdia, hui desapareguda, que estava en posició contigua al santuari.
La planta de l'edifici que constituïx el temple actual està inscrita en un rectangle l'eix longitudinal del qual té orientació nord-sud, i té l'accés en la posició meridional. Té una nau única dividida en cinc trams. Els alçats alternen els buits, coronats amb arcs de mig punt, amb les agulles massisses que arranquen d'un sòcol de pedra negra, als quals s'adossen pilastres amb capitell d'orde corinti. Per damunt hi ha un potent entaulament amb el fris adornat, que és coronat amb una cornisa de volada considerable. L'espai es tanca amb una volta de canó contínua articulada per mitjà d'arcs torals que coincidixen amb l'eix de les pilastres. En la volta s'instal·len les llunetes que permeten l'obertura de les finestres, necessàries per a la il·luminació interior.
El tram de la nau té capelles laterals, situades entre contraforts, que al seu torn queden comunicades entre si per mitjà d'estretes perforacions practicades en els mencionats elements estructurals portadors. Dels cinc trams en què es dividix la nau, el primer, al costat de l'accés, és més estret; allí les capelles laterals van ser substituïdes per les torres en forma de prisma quadrat, on s'ubiquen les campanes en un cos superior.
Les capelles laterals tenen planta quadrada. Cada una té al fons un altar en forma de retaule. La capella de la banda de llevant, situada al costat del creuer, conserva la porta que en el seu dia devia connectar amb la Casa de Misericòrdia.
El creuer oferix més amplitud, i el corona una cúpula de mitja taronja que recolza directament, sense la transició del tambor, sobre els quatre arcs torals. L'intradós està teginat mitjançant una divisió que recorda la disposició de les cúpules de l'antiguitat de Roma, en especial el Panteó.
Al presbiteri es troba la capella major. L'altar major és un enorme retaule, esculpit per Josep Puchol en la segona mitat del segle xviii.
La nau transversal acaba amb una volta de canó contínua articulada pels arcs torals. La de ponent correspon a l'antic edifici de Sant Julià, en la testera del qual es troba el retaule que presidix la capella.
Al costat d'esta capella darrere del presbiteri, es troba la sagristia, composta de diverses estances. Una d'estes és una nau longitudinal formada per una volta de canó contínua articulada per arcs torals. Dóna pas a una capella la il·luminació de la qual entra per les finestres situades en l'espai interior dels arcs torals, sobre els quals, al seu torn, descàrrega una cúpula de mitja taronja amb huit nervis. Les parets estan lluïdes amb algeps blanc, pintat amb sanefes lineals i motius vegetals de color blau, amb alguns retocs en groc blanquinós i cornises que simulen marbre.
Adossada al presbiteri de la nau principal, hi ha una escala d'una certa amplitud, formada per dos trams en angle, que conduïx a les sales superiors, on es troba el cambril nou de la Mare de Déu de Monserrate. Al seu costat hi ha diverses estances i la capella alineada amb l'eix de la nau principal. Esta capella disposa d'un altar amb una gran profusió decorativa barroca, paviment ceràmic policromat i decoració de fusta i escaiola.
El retaule de la Troballa
Es troba a la capella de la Troballa, està datat el 1690 i és d'estil barroc. En la part inferior es troba la cova on es va trobar la Mare de Déu, i en el seu cambril es posava l'antiga Mare de Déu de Monserrate.
El retaule consta de banc o predel·la i dos cossos superiors, el primer dividit en tres carrers estructurats per columnes salomòniques, i el segon compost per un carrer coronat per un frontó partit amb l'emblema de la Mare de Déu de Monserrate.
En la predel·la es troben les teles del Naixement de Crist i l'Adoració dels Reis, obres del segle xvi. En el centre s'obri un arc que dóna accés a la cova de la Troballa, que conté la imatge de la Mare de Déu en l'interior de la campana.
En el carrer central del primer cos hi ha un gran buit on dóna el cambril de planta poligonal, en què en l'actualitat es venera la imatge del Crist de la Bona Mort.
En els carrers laterals es troben les imatges de sant Ramon i sant Pasqual, adquirides el 1946. En el cos superior s'ubica la tela de la Coronació de la Mare de Déu, flanquejada per columnes salomòniques.
El retaule major
És un gran retaule d'estil rococó amb gran recarregament decoratiu i gran moviment amb entrants i ixents.
La seua estructura compositiva es pot dividir en tres parts: la primera seria la base, la segona la part central, amb tres carrers formats per pilars d'orde gegant, on s'ubica, enmig, l'arc de mig punt que conté el cambril nou, i la tercera l'àtic del retaule.
S'alça sobre una base plana de marbre negre amb grans plaques de jaspi de Novelda. Al centre de l'altar s'ubica un templet de fusta sobre quatre columnes daurades sobre plints i amb capitells compostos coronats per un frontó partit.
En el primer cos, es troben en els carrers laterals dos escultures de mida quasi natural de les altres dos patrones d'Orihuela: les santes Justa i Rufina.
Les façanes
En l'immoble són perceptibles dos façanes. La principal està situada a la via pública que correspon a l'orientació meridional. Presenta unitat en l'aspecte, però s'han de diferenciar dos trams superposats en vertical. L'inferior oferix una alçària considerable, fet amb carreus grans i regulars. Els laterals de les torres oferixen un lleuger ressalt sobre el tram central. Ací es troba l'obertura d'entrada, remarcat per mitjà d'una portada retaule, format per un pis inferior i àtic superposat. El pis inferior oferix un pedestal o basament comú amb sengles columnes exemptes als costats de l'obertura d'accés i pilastres en els laterals exteriors. Els quatre elements tenen capitells d'orde corinti. Per damunt recolza un entaulament amb frontó partit de costats corbats. L'àtic s'emmarca per mitjà de sengles columnes disposades sobre les de nivell inferior. Cap a l'interior hi ha dos pilastres, de manera que s'invertix l'orde del cos inferior. A la cartel·la central hi ha un motiu en baix relleu amb l'anagrama de la Mare de Déu. Corona l'àtic un entaulament d'escassa rellevància i un frontó partit que recolza sobre les columnes. Per damunt de l'entaulament i entre els costats del frontó hi ha una finestra emmarcada per una motlura molt plana, acabada amb un element, a manera de guardapols, corbat.
En estil el pòrtic evidencia la influència d'un cert neoclassicisme, propi del moment de la realització. Amb tot, hi ha encara una certa influència del barroc, tal com evidencia la jerarquització dels elements plans adossats als murs, a més d'aquells exempts. Utilitza la varietat en els elements petris, amb la combinació de pedra blanca i negra, a més de les incrustacions amb marbres de diferents colors.
En el tram superior de la façana el mur és de maçoneria, i el revestiment extern és un esquerdejat de morter. La secció horitzontal del cos de la torre és més reduïda, igual que el tercer, on se situen les campanes. El tram central oferix un immafront format per un perfil en corba. A més alçària sobreïx el que servix de coronament de la nau central, que seguix igualment una sèrie de giragonses.
La façana de llevant és un element pla i opac, resolt amb fàbrica de carreuat. Arriba a l'alçària del cos inferior de la façana principal. Per damunt hi ha els contraforts, formats per prismes prims, de la nau central.
En esta façana de llevant hi ha una segona porta, de traçat més modest. L'obertura està emmarcada per mitjà d'una motlura d'escàs relleu i entitat. Sobre esta, un frontó que es corba en el tram central permet la col·locació de l'escut amb el lema de la Mare de Déu de Monserrate, la roca i la serra.
En el cantó, als peus de la torre sud, hi ha un gran escut amb les armes del bisbe Juan Elías Gómez de Terán.
b) Parts integrants
Nau principal i capelles adjacents.
Creuer i braços, restes de la primitiva església de Sant Julià.
Sagristia i antisagristia
Portades amb els escuts del santuari i escut del bisbe Gómez de Terán
Capella de la Troballa amb la gruta de la Troballa.
Cambril antic darrere de la capella de la Troballa amb escala des de la sagristia.
Cambril nou, vestidor de la Mare de Déu i escala d'accés, darrere del presbiteri.
Cripta.
c) Béns mobles vinculats a la història del santuari
De conformitat amb el que disposen els articles 28.2.c i 38.2 de la llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, en el procés de declaració es complementarà este apartat consignant la relació dels elements mobles, especificant el seu grau de vinculació al monument i la secció de l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià en què seran inscrits.
d) Delimitació de l'entorn afectat
Justificació de la delimitació proposada
El monestir es troba immers en l'àmbit del Conjunt Històric de la ciutat d'Orihuela, declarada Bé d'Interés Cultural pel Decret 845 de 1969 i en què està vigent el Pla Especial d'Ordenació i Protecció del Centre Històric d'Orihuela (BOP 23 de maig de 1995 d'Alacant).
El criteri general seguit per a la delimitació de l'entorn de protecció consistix a incloure dins de la seua àrea els elements urbans següents:
- Parcel·les que limiten directament amb la que ocupa el BIC i en què qualsevol intervenció que es realitze pot afectar-lo tant visualment com físicament.
- Parcel·les que donen al mateix espai públic que el BIC i constituïxen l'entorn visual i ambiental immediat i en què qualsevol intervenció que es realitze pot suposar una alteració de les condicions de percepció o del caràcter de l'espai urbà.
- Espais públics en contacte directe amb el BIC i les parcel·les enumerades anteriorment i que constituïxen part del seu ambient urbà immediat.
- Edificacions o qualsevol element del paisatge urbà que, tot i no tindre una situació d'immediatesa amb el BIC, afecten de forma fonamental la percepció del bé.
Descripció de la línia delimitadora
Origen: intersecció de l'eix del carrer San Francisco amb la prolongació de la mitgera nord de la parcel·la 01 de l'illa 97800, punt A.
Sentit: Horari.
Línia delimitadora:
Des de l'origen la línia recorre les parts posteriors de les parcel·les de l'illa cadastral núm. 97778 que donen a la plaça de Monserrate i al carrer Capuchinos. Creua el carrer Capuchinos i incorpora les parcel·les de l'illa 97144 que donen al carrer Capuchinos i al carrer Torreta fins a girar i continuar per les parts posteriors de les parcel·les 21 i 22 de la dita illa. Des de la cantonada sud-est de la parcel·la 22 continua per l'eix del carrer Torreta en direcció a la muntanya fins una distància de 50 m d'una línia virtual paral·lela a la parcel·la 04 de l'illa 98490, continua per l'eix del carrer fins a girar a l'oest per la prolongació de la façana nord-oest de la parcel·la 01 de l'illa 99456 fins al carrer Capuchinos. Creua este carrer i seguix per l'eix de la Travesía Santiago. Gira i s'introduïx en l'illa 97557 i incorpora les parcel·les que donen al carrer Capuchinos i a la plaça de Monserrate. Incorpora la parcel·la 01 de l'illa 97191 i les que donen a la plaça de Monserrate de l'illa 97710 fins al punt d'origen.
e) Normativa de protecció del monestir i el seu entorn
Monument:
Article 1. S'atindrà al que disposa la secció segona, règim dels béns immobles d'interés cultural, del capítol III de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, aplicable a la categoria de Monument.
Article 2. Els usos permesos són tots els que siguen compatibles amb la posada en valor i el gaudi patrimonial del bé i contribuïsquen a la consecució dels dits fins. L'autorització particularitzada d'ús s'ha de regir pel que disposa l'article 35 de la Llei del Patrimoni Cultural Valencià.
Entorn de protecció:
Article 3. De conformitat amb el que disposa l'article 35 de la Llei de Patrimoni Cultural Valencià, qualsevol intervenció que pretenga abordar-se en l'entorn de protecció del monument requerirà l'autorització prèvia de la conselleria competent en matèria de cultura. Esta autorització s'emetrà conforme als criteris establits en la present normativa, i per al que no s'hi preveja, s'aplicaran directament els criteris de l'article 39 de la llei esmentada. La present normativa regirà amb caràcter provisional fins que es redacte el Pla Especial de Protecció del Monument i el seu Entorn i obtinga validació patrimonial.
Totes les intervencions requeriran per al tràmit d'autorització la definició precisa de l'abast, amb la documentació tècnica que per la seua especificitat els corresponga, i amb la ubicació parcel·lària i el suport fotogràfic que permeta constatar la situació de partida i la seua transcendència patrimonial.
Article 4. Sense perjuí del que disposa l'article anterior, d'un sospesat informe tècnic municipal es podrà derivar la no-necessitat del tràmit d'autorització previ en actuacions que se situen fora del present marc normatiu per falta de transcendència patrimonial, com seria el cas de les obres i instal·lacions dirigides a la mera conservació, reparació i decoració interior d'estos immobles.
En estos casos, l'Ajuntament haurà de comunicar a esta administració en el termini de deu dies la concessió de la llicència municipal, adjuntant com a mínim l'informe tècnic que es menciona en el paràgraf anterior, un pla d'ubicació i el suport fotogràfic que permeta constatar la situació de partida i la seua falta de transcendència patrimonial.
Article 5. La contravenció del que preveuen els articles anteriors determinarà la responsabilitat de l'Ajuntament en els termes establits en l'article 37 de la Llei del Patrimoni Cultural Valencià.
Article 6. Criteris d'intervenció
1. Es mantindran les pautes de la parcel·lació històrica de l'entorn.
2. Seran mantingudes les alineacions històriques de l'edificació conservades fins a l'actualitat.
3. Els edificis tradicionals de l'entorn, pel seu alt valor ambiental i testimonial d'una arquitectura i tipologia que caracteritzen l'entorn, hauran de mantindre les façanes visibles des de la via pública, preservant-ne i restaurant-ne els caràcters originaris.
4. El nombre de plantes permeses és de tres altures (planta baixa més dos); s'autoritzen els soterranis però queden prohibits els semisoterranis. Els edificis que superen este nombre de plantes es regiran pel règim fora d'ordenació. A este efecte, en el cas que concloga la seua vida útil, es pretenguen obres de reforma de transcendència equiparable a la reedificació, una remodelació amb eliminació de les plantes superiors, o una substitució voluntària dels immobles, se li aplicaran les ordenances de protecció d'esta normativa. Tot això sense perjuí de la possible aplicació a estos immobles de l'article 21 de la Llei del Patrimoni Cultural Valencià.
5. L'alçària de cornisa màxima és de 10 m per a tres plantes i de 7 m per a dos plantes.
6. Les cobertes, d'acord amb la tipologia de la zona, seran en el cos principal de l'edifici, la profunditat edificable del qual oscil·larà entre 8 i 11 metres, inclinades, de teula àrab, amb pendent compresa entre el 25% i el 40%, de dos vessants i carener d'una alçària màxima de 2,25 m respecte de la línia de cornisa. Este requisit únicament podrà ser dispensat, amb caràcter excepcional, en aquells casos en què s'acredite l'existència d'una singular justificació historicocontextual.
7. Les noves edificacions s'adequaran estèticament a la tipologia i els acabats tradicionals d'Orihuela, i la façana haurà d'atendre les disposicions següents:
- Ràfols amb longitud màxima de volada de 35 cm.
- Impostes, motlures, marcs, cèrcols, acabaments ornamentals i tots altres elements compositius amb una longitud màxima de volada de 15 cm.
- Buits de façana de proporció vertical, amb la possible excepció de plantes baixes o cambres, segons la tipologia compositiva del municipi.
- Balcons de barana metàl·lica, amb amplària màxima de volada de 40 cm, 15 cm de cantell i longitud màxima de 1,80 m. Es prohibixen els miradors.
- Els tancaments seran de fusta.
- Es prohibixen les persianes, excepte les persianetes exteriors enrotllables tradicionals.
8. L'ús permés en esta zona serà el residencial. S'admetran els usos següents, sempre que se'n mostre la compatibilitat amb les arquitectures tradicionals de la zona:
a) Magatzems
b) Locals industrials ubicats en planta baixa
c) Locals d'oficina
d) Ús comercial
e) Religiós
Article 7. Totes les actuacions que puguen tindre incidència sobre la correcta percepció i la dignitat en la contemplació de l'escena o paisatge urbà del monument i el seu entorn, com seria el cas de l'afecció dels espais lliures per actuacions de reurbanització, enjardinament o plantació d'arbres, provisió de mobiliari urbà, assignació d'ús i ocupacions de la via pública, etc., o com podria ser-ho també l'afecció de la imatge arquitectònica de les edificacions per tractament de color, implantació de rètols, marquesines, tendals, instal·lacions vistes, antenes, etc., o qualsevol altra d'un tipus i unes conseqüències similars, hauran de sotmetre's a l'autorització de la conselleria competent en matèria de cultura, que resoldrà d'acord amb les determinacions de la llei i els criteris de percepció i dignitat abans esmentats.
Queda proscrita la introducció d'anuncis o publicitat exterior als plans de façana dels edificis que, en qualsevol de les seues accepcions, irrompa en la dita escena urbana, excepte la d'activitats culturals o esdeveniments festius que, de manera ocasional, reversible i durant un temps limitat, sol·licite i obtinga autorització expressa.
Article 8. En qualsevol intervenció que afecte el subsòl de l'immoble o el seu entorn de protecció, s'haurà d'aplicar el règim tutelar establit en la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, per a la salvaguarda del patrimoni arqueològic.