Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 9944, del 25-09-2024 (2024/9613)

RESOLUCIÓ de 19 de setembre de 2024, per la qual s’incoa l’expedient per a declarar bé d’interés cultural immaterial el sistema constructiu de la plaça de bous d’Algemesí.
---------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   9944

Data del DOGV
:   25-09-2024

Secció del DOGV
:   III. ACTES ADMINISTRATIUS - C) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2024/9613

CVE
:   WALG-B-1949-3136

Data del document
:   19-09-2024

Organisme emissor
:   Conselleria d'Educació, Cultura, Universitats i Ocupació

Tipus de document
:   Resolució

L’article 12 de l’Estatut d’Autonomia de la Comunitat Valenciana assenyala que correspon a la Generalitat vetlar per la protecció i defensa de la identitat i dels valors i interessos del poble valencià, així com el respecte a la diversitat cultural i el patrimoni històric de la Comunitat Valenciana.

Per la seua part, la Llei 4/1998, d’11 de juny, del patrimoni cultural valencià, establix en l’article 45 que seran declarats béns immaterials d’interés cultural les activitats, les creacions, els coneixements, les pràctiques, els usos i les tècniques que constituïxen les manifestacions més representatives i valuoses de la cultura i de les formes de vida tradicionals dels valencians, així com les tradicions en les seues manifestacions musicals, artístiques, gastronòmiques o d’oci, i, especialment, les que han sigut objecte de transmissió oral i les que mantenen i potencien l’ús del valencià.

Vistos els informes tècnics favorables a la incoació de l’expedient de declaració de bé d’interés cultural immaterial emesos pel Servici de Patrimoni Cultural i per la Comissió Tècnica per a l’Estudi i l’Inventari del Patrimoni Immaterial.

Considerant el que disposa l’article 27 de la Llei de la Generalitat Valenciana 4/1998, d’11 de juny, del patrimoni cultural valencià,

RESOLC

*Primer*

Incoar l’expedient per a declarar bé d’interés cultural immaterial el sistema constructiu de la plaça de bous d’Algemesí.

*Segon. Descripció del bé i valors*

D’acord amb els articles 28 i 45 de la Llei de la Generalitat Valenciana 4/1998, d’11 de juny, del patrimoni cultural valencià, es fa constar, en l’annex d’esta resolució, la descripció i els valors del bé.

*Tercer. Mesures de protecció i salvaguarda*

La protecció del sistema constructiu de la plaça de bous d’Algemesí, com a patrimoni cultural immaterial, es concretarà en les mesures següents:

a) Realitzar tasques d’identificació, descripció, investigació, estudi i documentació amb criteris científics.

b) Incorporar els testimoniatges disponibles a suports materials que en garantisquen la protecció i preservació.

c) Vetlar pel desenvolupament normal i la pervivència d’esta manifestació cultural, així com tutelar la conservació dels seus valors tradicionals i la seua transmissió a les generacions futures.

Qualsevol canvi que excedisca el desenvolupament normal dels elements que formen esta manifestació cultural s’haurà de comunicar a la direcció general competent en matèria de patrimoni cultural perquè, si és el cas, reba l’autorització administrativa i es modifique esta declaració.

La gestió del bé la tindrà l’Ajuntament d’Algemesí, junt amb tots els actors d’esta manifestació immaterial que seran els qui decidiran sobre aspectes materials i immaterials, així com sobre el desenvolupament de la manifestació cultural mencionada.

*Quart*

En compliment del que establix l’article 27.3 de la Llei 4/1998, d’11 de juny, del patrimoni cultural valencià, es notifica esta resolució als interessats, i es comunica al Registre General de Béns d’Interés Cultural perquè s’anote de manera preventiva.

*Quint*

Publicar esta resolució amb el seu annex en el *Diari Oficial de la Generalitat Valenciana*  i en el *Boletín Oficial del Estado*.

ANNEX

1. Identificació

Sistema constructiu tradicional de la plaça de bous d’Algemesí

a. Identificació geogràfica

Plaça de bous efímera que es munta cada mes de setembre a la plaça Major d’Algemesí. La Ribera Alta. Província de València.

b. Àmbit

Coneixements tradicionals sobre pràctiques productives, processos i tècniques.

c.Tipologia

Sistema constructiu tradicional

d. Denominació principal i altres

Sistema constructiu de la plaça de bous d’Algemesí; muntatge de la plaça

e. Comunitats o persones relacionades amb l’element

El bastiment de la plaça de bous té un fort caràcter històric, patrimonial i artístic; és un bé patrimonial cultural que els ciutadans d’Algemesí construïxen tradicionalment cada any amb satisfacció i orgullosos pel seu compromís amb la tradició de segles d’història que es transmet de generació en generació, al fer possible el treball i l’organització conjunta en la comissió taurina de les penyes de joves, penyes d’adults i de gent més gran. Així ho ha entés sempre el poble. Així ho ha comprés i autoritzat sempre l’Administració.

f. Descripció concisa

La plaça de bous d'Algemesí té una forma característica i que la dota de singularitat en el món de les places de bous. Ideada en la forma actual en 1943 per l'arquitecte Joan Segura de Lago, la plaça és en l'actualitat un quadrilàter amb els costats paral·lels a les façanes dels edificis que formen la plaça Major. Està dividida en 29 grades disposades en quatre seccions: de la 2 a la 4 formen el costat de l'Ajuntament, del 6 al 14 formen el costat de la Pastora, del 16 al 20 el costat de Xarpa, i del 22 al 29 el costat de l'Església. Queden quatre grades que formen els quatre cantons del quadrilàter, l'1, el 5, el 15 i el 21.

Els cadafals es fixen en el paviment, per mitjà de daus, els punts de col·locació dels puntals de càrrega davanters de cada cadafal. La primera secció d'anguileres reposa sobre estos i sobre una jàssera assentada sobre puntals de càrrega compostos per dos peces, una com a suport i una altra com a guia (normalment troncs de pi) lligats com a mínim per tres trossos de corda. Entre estos puntals i els davanters van dos troncs com a tirants. Molt pocs cadafals tenen una sola secció, generalment tenen dos seccions (alguns angles més). Esta segona secció reposa sobre la primera jàssera i sobre una segona, també sobre puntals de càrrega, enriostats per mitjà de taulons, formant la creu de Sant Andreu i davall un entarimat o llit de polaines col·locades en sentit vertical. Sobre les anguileres es col·loquen les esquadres a nivell i col·locades una darrere d'una altra. Després es tapa el cadafal amb un forro de taulers i deixant un espai per a l'escala. A continuació, es col·loquen els seients sobre la graderia o es posen cadires o banquetes. La construcció d'esta plaça comença a les poques hores de l'entrada de la Mare de Déu de la Salut en la Basílica de Sant Jaume en l'última processó de les festes de la patrona.

2. Marc espacial

a. Localització

Plaça Major d’Algemesí. X: 721 481; Y: 4341089

b. Recorregut

La festa de la Setmana de Bous d’Algemesí, així com els elements que la caracteritzen i entre estos la seua peculiar plaça rectangular de fusta contenen un fort caràcter historicopatrimonial únic en l’àmbit de la nostra comunitat i, fins i tot, a escala d’Estat.

3. Marc temporal

Va ser en 1943 quan el prestigiós arquitecte algemesinenc Joan Segura de Lago junt amb un grup de mestres de cadafals conceben la plaça tal i com es coneix hui en dia, adaptada a la plaça major quasi rectangular, adaptada als carrers que aboquen a la plaça, a les balconades, a les edificacions i raconades existents. Una plaça que forma un conjunt harmònic i d’enginy format per puntals, jàssenes, taules, taulons, bancs, etc. que es relliguen amb algeps o corda d’espart... La plaça no té recolzament en les parets circumdants i se sosté mitjançant una estudiada compensació de forces formant unes graderies resistents i fermes amb un ample passadís per la part de baix que permet circular als espectadors sense problema.

a. Calendari

És un treball frenètic a què es comença a donar forma una vegada que la Mare de Déu entra en la Basílica de Sant Jaume en la matinada del 9 de setembre. Pel que respecta a les fustes que són utilitzades en l’estructura de la plaça, són les mateixes, any darrere d’any, sols es canvien en el cas que estiguen deteriorades. Cada penya cadafalera és l’encarregada de custodiar i guardar les fustes que donen forma al seu cadafal. Cordes, claus i fusta són els únics materials que s’utilitzen per al muntatge de la plaça, afortunadament mai en la història de la festa ha calgut lamentar cap contratemps; això sí, la plaça compleix totes les normes de seguretat. Els corrals que es munten per a guardar el ramat destinat per a la lídia és una idea materialitzada pel mestre Coloma, que va voler així que la plaça de bous d’Algemesí  tinguera estos espais prop de la plaça.

b. Periodicitat

Algemesí també és la ciutat que tots els anys construïx una espectacular plaça de bous rectangular de fusta, en la qual se celebra, a finals de setembre, la fira de correguda de jònecs més antiga i important del món. És la Setmana de Bous d’Algemesí.

4. Descripció i caracterització

La plaça de bous d'Algemesí té des dels seus inicis, una sèrie d'aspectes constructius molt peculiars, que units tots estos, la fan diferent a la majoria de places de bous. Aspectes com ara la seua ubicació (en la plaça Major d’Algemesí), materials que s'empren en la seua construcció (la fusta, claus i cordes de lligar) i el temps de muntatge (una setmana), la fan única en el seu gènere.

La plaça de bous esta situada en la plaça Major d'Algemesí i n’ocupa la totalitat, des de la qual sobreïxen els edificis confrontants a la plaça, el balcó de l'Ajuntament i el campanar de l'església.

La superfície de plaça és d’aproximadament de mil set-cents metres quadrats. La zona de lídia o albero és un quadrilàter d'uns set-cents metres quadrats, i la resta de la plaça, la graderia, un espai que permet un aforament de més de quatre mil persones assegudes.

Els materials emprats per a la seua construcció són materials tradicionals, la fusta i corda de lligar, i per descomptat, les tatxes de totes les grandàries.

a. Orígens documentats o atribuïts

La plaça ha evolucionat al llarg dels temps des de la formada per carros fins a l'estructura actual, ideada per l'arquitecte Segura de Lago amb la col·laboració de mestres cadafalers locals l'any 1943 i la qual consistix en una estructura de jàsseres lligades entre si per formar les grades i adaptar-se singularment al traçat quadrangular de la plaça.

Una festa ancestral

Encara que les primeres notícies taurines que es conserven en l’Arxiu Municipal d’Algemesí daten del 1643, és segur que se celebraven festes amb bous des de molt abans.

A això va contribuir que la població tinguera un corral de bous, que era un terreny destinat exclusivament a pastura. Posseir un corral era una distinció i un dret reial que Algemesí gaudia des de l’època medieval. Quan s’arrendava a ramaders de boví, se’ls exigia, a més del pagament del preu de l’arrendament i el compliment del proveïment de carn, que deixaren alguns animals per a córrer-los en les festes.

Els animals entraven pels carrers d’Algemesí fins a la plaça Major, on es muntaven plataformes rudimentàries per a poder veure l’espectacle, primer amb carros i troncs de morera, i més tard amb graderies que donaren lloc a la plaça que hui coneixem. La festa va nàixer del poble, i amb la seua participació es va modelar i va créixer. De fet, la forma rectangular i la manera de muntar la plaça de bous és fruit de l’arquitectura popular.

b. Evolució històrica / modificacions

Les primeres notícies taurines que es conserven en l’Arxiu Municipal daten del 19 d’agost de 1643, encara que la relació d’Algemesí amb els bous arrancà en el segle XIV.

Construcció de les primeres places

Des de sempre, la festa es va celebrar en la plaça Major, per la qual cosa va ser necessari procurar a la concurrència un lloc on poder contemplar l’espectacle. A mesura que la festa despertava major interés i el seu auge anava en alça, era necessari idear una graderia amb major capacitat i prou consistent per a albergar el creixent nombre d’aficionats.

No se sap amb certesa quan van nàixer els cadafals com a tals, però se suposa que ja a principis del segle XVIII l’aparença de la plaça era similar a la que ha perdurat fins als nostres dies. El document ja referit anteriorment pel qual el consistori va pagar en 1735 al fuster Josep Domínguez per fer i formar el rogle, deixa prou clar que les festes taurines eren ja tradicionals, que se celebraven en el mateix lloc i, per tant, ja existia una plaça o graderia disposada per a presenciar els festejos. La primitiva plaça es formava amb carros, portes velles i taulons clavats entre si sobre un trenat de troncs. Dins de la plaça, el frontis dels cadafals el componien troncs de pi o morera. Les primeres graderies van ser planes, a manera de tarima alta sostinguda per un bosc de troncs verticals i creuats que feien que el trànsit inferior fora tota una proesa. Dalt, la gent més propera a l’arena s’asseia sobre mantes o pells, i darrere, en caixons i catrets, els altres.

Més tard, es va xapar amb taulons l’interior de la plaça i van començar a posar-se quatre o cinc graderies en el cadafal de la Confraria de la Divina Pastora, que va ser el pioner. La construcció d’estos elementals cadafals es va imposar a principis del segle XIX, i la primera dada rigorosa que notifica el seu alçament el trobem en el llibre d’Acords, quan, amb data 9 de setembre de 1843, es va decidir que els gastos derivats del seu muntatge anaren a compte de la vila, fins i tot es va designar un mestre d’obra. El 17 de setembre de 1859, l’Ajuntament va donar plens poders a l’alcalde perquè concedira la construcció del cadafal a qui considerara més oportú. I un any més tard es va proposar «fer un entaulat amb grades per a les corregudes, i percebre dels que l’ocupen la corresponent retribució». És una dada importantíssima, perquè el document deixa fixada l’evolució de la plaça a la seua fisonomia singular i definitiva.

Evolució de la plaça en el segle XX

A principis del segle XX es diferenciaven diversos tipus de cadafals, i encara que l’aparença final era de muntatge d’una sola peça, la veritat és que gran part dels llocs comprenien cadafals i cadafalets. Estos últims eren els més pròxims a l’arena i, per tant, més baixos, i darrere d’estos, prolongant-se en altura, se situaven els grans per a acabar formant un cos. La veritat és que el muntatge de tants llocs, encara que més xicotets que els actuals, era un autèntic maldecap per la quantitat d’acoblaments que s’havien d’ajustar. Com a anècdota, cal fer constància que aquella plaça de principis de segle deixava un espai obert –sense xapar– en el frontis, a l’altura dels ulls d’una persona, que permetia veure els bous des de baix dels cadafals a peu d’arena; això sí, amb el pagament previ de la pertinent entrada.

La fisonomia de la plaça i del muntatge dels cadafals va canviar poc fins a l’arribada dels anys 40, quan l’arquitecte local Joan Segura de Lago, amb la inestimable ajuda dels mestres cadafalers, va unificar criteris per a acabar posant a tots d’acord a l’hora d’erigir la plaça. Ja en 1942, desapareix la diferenciació de cadafals i cadafalets, i es construïxen de metre en metre de frontera i d’una sola peça -és a dir, des del frontis fins a les façanes-, i en la subhasta, tot aquell que es quedara dos metres tenia dret a quedar-se, si li interessava, els dos següents al mateix preu que els anteriors. Un any després, es van subhastar per primera vegada de dos en dos metres, i continuaren amb l’opció de dos metres més.

Però la major contribució de Joan Segura de Lago va ser aclarir el pas inferior de la plaça, que fins llavors era un maremàgnum de pins i fustes que feien del trànsit del personal quasi una proesa. Cada penya muntava i apuntalava segons el seu criteri, això sí, sempre supervisat per l’arquitecte pertinent. Es va estudiar la millor manera de combinar funcionalitat i seguretat, i el resultat va ser un ample corredor per a poder circular que ha perdurat, sense més canvis, fins als nostres dies.

Per convertir-se en pràctica habitual que cada penya es quedara amb dos llocs de dos metres contigus, a partir de 1950, els cadafals van quedar estipulats en quatre metres (els estàndard), donant com a resultat els 29 llocs que hui coneixem. Eixe mateix any es van fixar uns punts en el paviment de la plaça Major per a la col·locació dels puntals de càrrega, punts que encara hui perduren, encara que amb una notòria millora en comoditat que va aportar el mestre de cadafals José Borrás ‘Coloma’ amb unes arquetes fixes de 60 cm. de profunditat.

c. Personatges: indumentàries, pràctiques i funcions

Al contrari del que es puga pensar per la complexitat de l'estructura, són els mateixos cadafalers els que s'encarreguen d'alçar en poc més d'una setmana esta obra, sota l'atenta mirada del tècnic de plaça i sota la supervisió de l'aparellador i de l'arquitecte.

Dirigint el muntatge a peu de plaça

La família Borràs més coneguda com Coloma tota una vida lligada al muntatge de la plaça i barreres del carrer. Primer, Coloma pare, com a cap de plaça, i després, el seu fill, Salvador. D'altra banda, Pepe, muntador dels corrals i les barreres del recorregut dels bous. Una família lligada a una festa, a una tradició i a un poble.

d. Elements, processos

Els materials emprats per a la seua construcció són materials tradicionals, la fusta i corda de lligar, i per descomptat els claus de totes les grandàries.

Com a puntals de càrrega o pilars, s'utilitza pi del país, de diferents longituds. Des dels puntals de suport en la part davantera «frontis», d'un metre de longitud, fins a puntals de càrrega en l’última secció dels cadafals de cantonada, que superen els dotze metres, i que ascendeixen fins a un total de més de mil dos-cents puntals en tota la plaça.

La fusta utilitzada és pi del país, amb diferents dimensions i grossàries segons la seua funció en l'estructura del cadafal, tenim les bigues de càrrega o «peces de càrrega» de 400x25x7,5 cm, les biguetes o «anguileres» de 400x20x6,5 cm « i els taulons o les planxes de cobriment de 400x20x2,5cm, a més de les esquadres, tacs i tascons per al muntatge dels escalons de la graderia, i és el total de fusta utilitzada de més de cent metres cúbics.

e. Desenvolupament i seqüenciació temporal

En l'actualitat, la tradició, millorada cada any amb xicotets o grans detalls tècnics, en la construcció dels cadafals la facilita la fixació en el paviment per mitjà de daus dels punts de col·locació dels puntals de càrrega davanters de cada cadafal. La primera sèrie d’anguileres descansa sobre estos i sobre una jàssera assentada sobre puntals de càrrega compostos de dos peces, una com a suport i una altra com a guia (normalment són troncs de pi) lligades com a mínim per tres lligasses de corda. Entre eixos puntals i els davanters van dos troncs com a tirants.

Molt pocs cadafals tenen un sol tram; els altres tenen dos trams o més (els angles). Este segon tram descansa sobre la primera jàssera i sobre una segona, també sobre puntals de càrrega, enriostrats mitjançant taulers, formant la "creu de Sant Andrés", i davall un entarimat o llit de polaines col·locades en sentit vertical. Els cadafals de més de dos trams, els puntals de càrrega posteriors dels quals donen a parts lliures d'edificis, van apuntalats amb llarguíssims troncs de pi. Sobre les anguileres es col·loquen les esquadres a nivell en la seua estesa, col·locades una a continuació d'una altra fins al pendent total; sobre estes es tapa el cadafal amb taulons, deixant un buit per a l'escala de pujada.  Després es col·loquen els seients sobre la graderia o bé es posen cadires o bancs.

f. Organització / dedicació / finançament

Una plaça única

La plaça és un exercici metafísic de compensació de forces, d’equilibri i al mateix temps de robustesa i seguretat. Fusta, claus i cordatge: això és tot. Cada 9 de setembre, la plaça Major s’ompli amb les fustes que les penyes utilitzaran per a elevar una plaça de bous amb capacitat per a quasi 5.000 espectadors que quedarà totalment muntada en el termini aproximat de deu dies, disposada per a albergar la fira de jònecs més antiga i important del món.

g. Relació dels béns mobles i immobles o entorns d’interés vinculats

La plaça de bous, esta situada en la plaça Major d'Algemesí i ocupa la seua totalitat, des de la qual sobreïxen els edificis confrontants a la plaça, el balcó de l'Ajuntament i el campanar de la basílica de Sant Jaume, declarada bé d’interés cultural.

5. Interpretació i simbolismes

La plaça és la senya d’identitat de la Setmana de Bous d’Algemesí, és l’orgull d’un poble que la sent com a pròpia, és l’estàndard que fa única una fira singular. Muntar la plaça és l’argument de la festa. La força de la tradició imposa i obliga a seguir alçant, any rere any, cada mes de setembre un monument únic d’arquitectura i enginyeria popular.

6. Percepció i implicació de la població i grau d’obertura als públics

Una organització peculiar

En l’actualitat la plaça es construïx gràcies al muntatge de vint-i-nou cadafals. Vint-i-nou peces adjudicades a través d’una subhasta anual en la qual intervenen totes les penyes que pretenen optar a un lloc i que, després d’aconseguir el seu propòsit, han d’encarregar-se no sols del muntatge, sinó també de la venda de les entrades corresponents.

El resultat econòmic final de la subhasta constituïx el pressupost per a confeccionar els cartells dels nou dies de Fira i altres espectacles que es desenvoluparan, tot això organitzat per una comissió taurina formada per un membre de cada cadafal.

Pareix evident, per tant, que ens trobem davant d’una de les fires més antigues del panorama taurí mundial, i els seus cartells, això sí, anunciaren des de sempre i pràcticament en exclusiva, els noms més importants de l’escalafó de joneguers. És per això que Algemesí ha constituït un referent per a les joves promeses del toreig, i un triomf en la seua plaça ha significat un aval per a la seua carrera.

Tot i això, Algemesí no s’ha privat de la contractació puntual d’alguns dels millors matadors de bous dels últims temps, així com de les figures del toreig a cavall més significatives.

El plec de condicions

Des del segle XVIII la construcció de la plaça sempre va seguir un patró marcat pels tècnics que a este efecte designava el consistori. Però el primer plec de condicions rigorós degué nàixer al mateix temps que la subhasta, suposadament a la fi del XIX, a pesar que el més antic que es conserva és un manuscrit que porta data de 1908.

7. Salvaguarda

a. Agents i metodologia de transmissió

La comissió taurina

La comissió taurina es constituïx entre els representants de cada penya adjudicatària de la subhasta per a assumir la responsabilitat en l’organització de la Fira. Totes i cadascuna de les 29 penyes o cadafals tenen dret a tindre un portaveu. Per damunt de la comissió únicament està l’Associació de Penyes Cadafaleres, l’òrgan suprem de les quals és l’assemblea general. Formen part de l’Associació amb veu i vot totes les penyes adjudicatàries de cadafal en la subhasta d’eixe any.

Precedents de la comissió

La primera vegada que el llibre d’actes cita la comissió dels bous va ser el 5 de setembre de 1877, quan després que la corporació decidira expulsar la vacada del bovalar i aprovara donar sis corregudes de bous pagats del fons municipal, es van nomenar cinc membres per a fer-se càrrec de l’organització de la festa. Tots pertanyien al consistori, perquè llavors la festa era administrada i dirigida per l’ajuntament; com ben segur que ja abans de l’esmentada data existien encarregats de coordinar tot el referent als bous, per exemple els ‘verlas’, encarregats de la selecció d’animals en el bovalar.

A partir de mitjans del segle XX, l’ajuntament es va valdre d’aficionats de reconegut prestigi perquè assessoraren i contribuïren a l’organització. Estos col·laboradors van començar a aflorar a partir de la postguerra, amb noms com ara Batiste Rubio Montoro, Jesús Martínez o José Bomboí. Hi ha precedents històrics que assenyalen un intent per part dels mateixos cadafalers de controlar la festa. Els primers es remunten a 1914, i més tard, amb més insistència en 1922, quan un grup de penyistes va sol·licitar que, per a tractar els assumptes de les festes taurines, s’incloguera una gestora a la qual ells mateixos havien denominat La Iniciativa. La proposta no va tindre èxit perquè el consistori no la va tindre en compte.

Evolució en la conformació de la comissió

Des del segle XVII, la Comissió, si és que llavors se li podia denominar així, estava formada pels jurats de la vila, que n’eren quatre. El nombre d’integrants no va pujar fins als anys 40 del segle XX. La primera modificació substancial de la Comissió va ocórrer en 1945, quan es va determinar que estiguera composta per tres cadafalers a més de tres regidors del consistori. En 1960 s’augmenten a cinc els representants cadafalers i sis delegats de l’ajuntament. En 1971 es disposà que la Comissió Taurina estiguera composta per set cadafalers, 13 membres de la corporació municipal i tres assessors triats entre els aficionats algemesinencs de reconegut prestigi. En 1972 els cadafalers augmenten a deu els seus representants. Però la modificació més dràstica i important esdevé en 1979, quan l’ajuntament cedeix tot el protagonisme en la celebració de la Fira als penyistes i deixa a les seues mans i amb caràcter general la constitució de la Comissió. Únicament, i només a efecte de supervisió, es va integrar diversos regidors.

b. Altres accions de salvaguarda

A escala arquitectònica: el règim de protecció és l’assignat als elements amb nivell de protecció parcial a les normes del Catàleg. Les intervencions en la plaça hauran de ser integrables o desmuntables per al posterior muntatge dels cadafals en setembre.

Entorn de protecció. D’acord amb l’article 11.1.a) del Decret 62/2011 del Consell l’entorn de protecció de l’immoble és el resultant de sumar a l'illa on es troba els espais públics limítrofs amb este incloent les façanes que entren en contacte en els espais públics esmentats. La mateixa plaça i les façanes de les edificacions és l’entorn de protecció.

c. Identificació de riscos i diagnòstic

Les peculiaritats fruit de l'esdevenir històric quant a organització (subhasta pública de lots de la plaça), temporalitat (nou dies de festejos), ubicació (la plaça Major de la ciutat, que acabades les festes ha de recuperar el pols normal de centre ciutadà) i, sobretot, la tradició, ens induïxen a pensar que per la seua versatilitat d'ús, fàcil transport, moderat cost d'adquisició i gran capacitat d'especejament i reutilització, la fusta té assegurada la pervivència com a principal element constructiu de la plaça de bous d'Algemesí. Això no obstant, qualsevol modificació substancial posarà en perill la supervivència de la festa, la construcció d’esta històrica plaça de bous i la seua peculiar i original forma de construcció i gestió.

d. Valoració  i justificació de la declaració

La construcció de la plaça de bous té un fort caràcter històric, patrimonial i artístic; és un be patrimonial cultural que els ciutadans d’Algemesí construïxen tradicionalment cada any amb satisfacció i orgullosos pel seu compromís amb la tradició de segles d’història que es transmet de generació en generació, al fer possible el treball i l’organització conjunta en la comissió taurina de les penyes de joves, penyes d’adults i de gent més gran. Així ho ha entés sempre el poble. Així ho ha comprés i autoritzat l’Administració.

8. Documentació associada

a. Audiovisual

Escanejat de la plaça de bous d’Algemesí en 3D, núvol de punts i recorregut virtual. Escanejat de 2017.

<https://www.youtube.com/watch?v=clhbmp0h7Ng&t=16s>

Vídeo sobre el procés constructiu de la plaça de bous d’Algemesí:

<https://youtu.be/yPRhAPwANjQ>

Vídeo del NODO sobre l’originalitat de la plaça (data de 1952)

<https://www.youtube.com/watch?v=vZ8TD-PLF3A>

b. Documental

– Juan Carlos Ferragud, tècnic de la plaça de bous d’Algemesí: ‘La construcción del primer cadafal data de 1850’. Article en Mundotoro

<https://www.mundotoro.com/noticia/juan-carlos-ferragud-arquitecto-de-la-plaza-de-toros-de-algemesi-la-construccion-del-primer-cadafal-data-de-1850/1730231>

– Entrevista a Salva Borràs «Coloma»: La fusta, els claus i la corda formen la plaça de bous d’Algemesí.

<https://www.e6d.es/noticias/entrevista-a-salva-borras-coloma---la-fusta-els-claus-i-la-corda-formen-la-plaa-de-bous-dalgemesi#ad-image-0>

– Museu taurí dedicat a la plaça de bous d’Algemesí ubicat al Museu Valencià de la Festa

<http://www.museuvalenciadelafesta.com/va/page/museu-tauri>

– Història dels bous a Algemesí. La Veu d’Algemesí

<https://www.laveudalgemesi.es/historia-dels-bous-a-algemesi/>

– Reportatge divulgatiu sobre el procés constructiu de la plaça de bous i els seus orígens:

<https://www.valenciabonita.es/2022/09/20/setmana-de-bous-algemesi-2022/>

– El montaje de la plaza de toros de Algemesí, una obra de arte a mano. Mundotoro

<https://www.mundotoro.com/noticia/el-montaje-de-la-plaza-de-toros-de-algemesi-una-obra-de-arte-a-mano/1450124>

– Una plaza de toros que se monta en una semana. Las Provincias

<https://www.lasprovincias.es/ribera/plaza-toros-monta-20220922095735-nt.html?ref=https%3A%2F%2Fwww.lasprovincias.es%2Fribera%2Fplaza-toros-monta-20220922095735-nt.html>

9. Informació tècnica

a. Investigadors

Vicent Climent Blasco. Tècnic del departament de Festes. Ajuntament d’Algemesí

Silvia Donderis. Cap de servici de Contractació d’Obres i Medi Ambient. Departament d’Urbanisme. Ajuntament d’Algemesí

b. Informants

Francisco José Llácer Bueno, catedràtic i cronista oficial d’Algemesí.

Arxiu Comissió Taurina d’Algemesí

Arxiu Municipal. Biblioteca Municipal d’Algemesí

c. Data

Mesos d’abril, maig i juny de 2024

  

València, 19 de setembre de 2024

José Antonio Rovira Jover

Conseller d’Educació, Cultura, Universitats i Ocupació