Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 5231, del 31-03-2006 (2006/3087)

Notificació a Lar Asesoría Técnica de Seguros, SL, i altre de la sentència dictada en les actuacions de juí ordinari número 160/2005.
-------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   5231

Data del DOGV
:   31-03-2006

Secció del DOGV
:   IV. ADMINISTRACIÓ DE JUSTÍCIA - A) EDICTES I CÈDULES DE NOTIFICACIÓ D'INTERLOCUTÒRIES, PROVISIONS I SENTÈNCIES

Número del document
:   2006/3087


Organisme emissor
:   Jutjat Mercantil Número 1 de València

Tipus de document
:   Edicte

Notificació a Lar Asesoría Técnica de Seguros, SL, i altre de la sentència dictada en les actuacions de juí ordinari número 160/2005. [2006/Q3087]  
Procediment: juí ordinari 160/2005  
Demandant: Helvetia Previsión. SA  
Procurador: Julio Just Vilaplana  
Demandats: Lar Asesoría Técnica de Seguros, SL, i Eduardo Luna Alonso  
Que en este jutjat se seguixen les actuacions de juí ordinari número 160/2005, en què el magistrat jutge, en data de hui, ha dictat sentència, que té l'encapçalament i la decisió que es diuen tot seguit:  
«Sentència número 42  
València, 23 de febrer de 2006  
Salvador Vilata Menadas, magistrat jutge del Jutjat Mercantil número 1 de València, ha vist les presents actuacions de juí ordinari, registrades amb el número 160/2005 dels assumptes civils d'este jutjat, sent-ne parts l'entitat Helvetia Previsión, SA, representat pel procurador el senyor Just Vilaplana i assistit del lletrat el senyor Ribes Garín, com a part demandant, i la mercantil Lar Asesoría Técnica de Seguros, SL, i Eduardo Luna Alonso, com a part demandada, declarada en rebel·lia, es procedix, en nom del rei, a dictar la present resolució.  
Antecedents de fet  
1. La part actora abans esmentada va promoure demanda, que per repartiment li va tocar per torn a este jutjat, contra la demandada ja indicada, en reclamació de la quantitat de 31.674,93 euros de principal, més els interessos que en corresponen i les costes del procediment, pretensió que prové de les relacions comercials que diu que hi ha hagut entre l'actora i la mercantil codemandada, SL, i el saldo deutor no atés per esta darrera conseqüència d'estes, i s'impetra la condemna solidària de l'administrador de l'esmentada entitat mercantil deutora.  
2. Admesa a tràmit la demanda, es va citar a termini la part demandada perquè en 20 dies compareguera en actuacions i la contestara, amb l'advertència de rebel·lia, cosa que es va efectuar en forma legal. Seguidament es proveir la convocatòria d'audiència prèvia, que s'ha fet el 22 de febrer de 2006 amb l'assistència únicament de la part actora que n'ha ratificat la demanda i ha demanat la recepció del plet a prova, i pel fet que tots els mitjans probatoris proposats i admesos ja constaven rendits en la causa, sense més tràmit les actuacions van quedar concluses per a dictar sentència.  
3. Que en la substanciació d'este procediment s'han observat les formalitats legals pertinents.  
Fonaments de dret  
1. La situació processal de rebel·lia que s'ha declarat pel que fa a la part demandada no implica, per se, el seu assentiment a la demanda deduïda de contrari, sinó que per mor de l'efecte de la ficta contestatio, cal entendre que hi ha contesa i que l'actora no resta alliberada de la càrrega probatòria dels fets constitutius de la seua pretensió de l'anteriorment article 217 de la Llei d'Enjudiciament Civil.  
És pacífic que d'acord amb el principi dispositiu dominant en el nostre procés civil, el resultat d'este recau sobre l'activitat de les parts, de manera que cada una d'estes parts té la càrrega d'afirmar i, si és necessari, la de provar els fets que constituïxen el supòsit de la norma jurídica en què respectivament s'emparen, de manera que si els no afirmats no poden ser objecte de discussió i d'examen, els no provats no poden constituir fonament de la sentència. La jurisprudència no sols havia interpretat el vell article 1.214 del Codi Civil assenyalant que cada part ha de provar els fets integrants del supòsit de fet de la norma favorable, és a dir, el demandant ha de provar els fets constitutius de l'acció que exercita, i el demandat els fets impeditius, extintius i excloents de la conseqüència jurídica concretament sol·licitada en la demanda, sinó que també l'ha completat amb la doctrina que ha conformat la regla de juí de l'onus probandi, en el sentit recte que les conseqüències perjudicials de la falta de prova han de parar en qui tenia la càrrega d'esta. Tot això és aplicable en l'actualitat a l'empara del vigent article 217 de la Llei d'Enjudiciament Civil.  
Doncs bé, la part actora ha complit adequadament amb esta càrrega, i la documental aportada amb l'escrit de demanda inicial .que s'ha tingut oportunament per reproduïda. acredita l'existència i la certesa del crèdit que es pretén pel que fa a la mercantil Lar Asesoría Técnica de Seguros, SL, ja que es tracten de documents ordinaris de comerç, per al sector d'activitat que es tracta atés l'objecte social de l'actora, que respon a pràctiques mercantils preordenades i en què consten les circumstàncies del negoci i les personals del deutor, el qual de cap manera ha comparegut en esta seu a fi d'impugnar-ne la legitimitat.  
2. El pol passiu de la present relació processal té una conformació personal plural. En este orde de coses i pel que fa a la crida de l'administrador societari, l'acció exercitada en esta seu per la part actora inicial és la de responsabilitat individual d'administradors socials dels anteriorment articles 133 i 135 de la Llei de Societat Anònimes.  
No obstant això, encara que siga amb caràcter d'obiter dicta, s'ha de dir que resulta evident la possibilitat de subsumir el supòsit fàctic que ara ens ocupa en la ràtio que inspira la norma de l'article 262 de la Llei de Societats Anònimes. Açò és, el fonament de la responsabilitat del senyor Luna Alonso com a administrador de la societat codemandada, i si bé esta pot sol·licitar-se certament a l'empara de l'article 135 de la Llei de Societats Anònimes .supòsit de responsabilitat individual per dany., també és cert que es pot enquadrar en el supòsit establit en l'article 262.5 de la Llei de Societats Anònimes, al qual es remetia l'article 30 de la Llei de Societats de Responsabilitat Limitada de 25 de juliol de 1989, i que actualment reproduïx l'article 105.5 de la Llei 2/1995, en virtut del qual respondran solidàriament dels deutes socials els administradors que incomplisquen l'obligació de convocar la Junta General perquè adopte si escau l'acord tendent a la pertinent modificació del capital social, o l'acord de dissolució quan hi haja causa legal per a això, responsabilitat esta que té una naturalesa distinta a l'establida en els articles 134 i 135 de la Llei de Societats Anònimes, ja que ni es tracta d'una responsabilitat per danys, ni, a diferència d'aquella, exigix per això la concurrència de culpa o negligència en l'actuació de l'administrador, ni tan sols requerix que la societat es trobe en una situació d'insolvència patrimonial, sinó que constituïx una pena civil a l'incompliment d'un deure del càrrec, que té com a fonament evitar el costum tan generalitzat com perjudicial per als interessos socials i d'altri, que en aquells supòsits en què per les pèrdues acumulades o la concurrència d'una altra causa legal, es dissol de facto la societat, i els administradors cessen sense procedir-ne a la liquidació ni a adoptar cap mesura tendent a evitar perjuís a altri (en este sentit, sentència de l'Audiència Provincial de Pontevedra de 23 de maig de 1997 i sentència de l'Audiència Provincial de Terol de 22 de desembre de 1998).  
I és que la responsabilitat establida en l'article 262.5 de la Llei de Societats Anònimes i en l'article 105.5 de la Llei 2/1995, no exigix com a fonament una actuació negligent de l'administrador, sinó que esta s'objectiva i es recolza únicament en l'incompliment del deure legal de promoure la dissolució de la societat quan hi haja per a això una causa legal; deure que la codemandada va incomplir, ben entés que en tot cas en el moment de la perfecció del negoci jurídic inter partes el senyor Luna Alonso ostenta a tots els efectes el càrrec d'administrador de la mercantil Lar Asesoría Técnica de Seguros, SL, que ara es troba inactiva, amén que s'ha produït un supòsit de fet que ha propiciat ministerio legis el desenvolupament del tancament registral.  
3. Però és que fins i tot està clar que la conducta podria resultar així mateix incardinable a l'empara dels articles 133 i 135 de la LSA, impetrats per l'actora, no obstant això resulta difícil resumir d'una manera clara quina és la posició de la doctrina espanyola pel que fa al sentit i significat de l'article 135 LSA, l'opinió que podria considerar-se majoritària entén que l'article 135 LSA atorga una singular .acció. de responsabilitat contra els administradors en benefici d'aquells que ha patit un dany directe al seu patrimoni com a conseqüència de l'actuació culposa o dolosa de l'administrador, responsabilitat que s'afig o acumula a la de la societat.  
Concebut així el precepte, conté una regla exorbitant, almenys pel que fa als danys causats per l'administrador al patrimoni dels creditors contractuals de la societat. Si algú contracta amb una societat, del compliment d'este contracte respon la societat i no l'administrador que haja actuat en nom seu, fins i tot encara que l'incompliment per part de la societat siga l'efecte d'una conducta personal de l'administrador social. Per tant, la doctrina que fa derivar la responsabilitat de l'administrador per estos incompliments com a una conseqüència de l'article 135 LSA està imposant un deure d'indemnitzar danys a una persona que, d'acord amb les normes generals, no s'ha d'indemnitzar.  
L'article 135 LSA (reproduint l'article 81 LSA de 1951) es limita a afirmar que els socis i altri poden exercitar les accions d'indemnització que els corresponguen contra els administradors, quan la conducta d'estos lesione directament els interessos d'aquells. Òbviament, a fi que puga prosperar esta acció individual de responsabilitat, els demandants han d'acreditar que han patit un dany directe al seu patrimoni (que no al de la societat) com a resultat de la conducta dels administradors. Sens dubte, l'acció individual de responsabilitat exercitada pels creditors constituïx el principal banc de proves en què els tribunals han aplicat el sistema de responsabilitat dels administradors. Els casos típics analitzats per la nostra jurisprudència poden reconduir-se a dos hipòtesis:  
a) Una conducta de la qual tòpicament s'afirma la responsabilitat dels administradors pel fet de causar un dany directe a altri que consistix en el endeutament progressiu de la societat sabent la insolvència d'esta. L'administrador que, sabent la situació d'insolvència en què es troba la societat i malgrat l'estat d'insolvència societària, el fa incórrer en nous deutes amb motiu de contractes a altri, contravé el cànon de diligència amb què ha d'exercir el càrrec. Esta conducta negligent se traduïx que l'administrador ha de respondre personalment, i contribuir en el pagament dels deutes socials davant altri, quan finalment es constata la insolvència societària. Així es va declarar, aplicant el règim societari anterior, en les sentències del Tribunal Suprem de 22 de juny de 1995, 21 de juliol de 1995 i 14 de maig de 1996 i sota la vigència de l'article 135 LSA. actual en la sentència del Tribunal Suprem de 3 de juliol de 1998. En este sentit, pensem en la renegociació d'efectes canviaris que s'efectua a la vista de la falta de liquiditat de la mercantil, així com el progressiu endeutament en què se'l feia incórrer, no obstant la situació precària que l'aclaparava.  
b) En segon lloc, i de molt, la conducta dels administradors lesiva dels interessos dels creditors socials que en més ocasions ha merescut el retret dels nostres tribunals consistix en el cessament de l'activitat social amb la desaparició fàctica de la societat, sense que els administradors hagen adoptat les mesures pertinents per a garantir el pagament de les obligacions socials. En unes altres paraules: la inactivitat de l'administrador davant la greu situació econòmica de la societat i la progressiva desaparició d'esta, inoperància que es traduïx en l'incompliment del deure de liquidar regularment la societat.  
Per això s'ha d'estimar la pretensió que deduïx l'actora pel que fa a la declaració de la responsabilitat solidària del demandat com a administrador de la mercantil codemandada.  
4. De conformitat amb l'establit en els articles 1.100, 1.101 i 1.108 del Codi Civil, els articles 339 i 341 del Codi de Comerç, i l'article 576 de la Llei d'Enjudiciament Civil, cal condemnar a més la part demandada al pagament dels interessos legals reportats amb la quantitat deguda des de la data d'interposició de la demanda inicial rectora de les actuacions, a saber, 12 d'abril de 2005, i fins al pagament complet del deute, incrementats en la forma determinada per l'esmentat article 576 de la llei processal.  
5. Que les costes processals causades s'han d'imposar a la part demandada que resulta vençuda de l'anteriorment article 394 de la Llei d'Enjudiciament Civil.  
Vists els preceptes legals esmentats i els altres de general i pertinent aplicació al cas enjudiciat.  
Decisió  
Que amb l'estimació la demanda promoguda pel procurador el senyor Just Vilaplana en la representació que ostenta del seu mandant Helvetia Previsión, SA, condemne la demandada Lar Asesoría Técnica de Seguros, SL, a pagar a l'actora la suma de trenta-un mil sis-cents setanta-quatre euros i noranta-tres cèntims (31.674,93 €) de principal, més els interessos legals d'esta quantitat des del 12 d'abril de 2005 i fins al pagament complet del deute, i declare a tots els efectes legals pertinents la responsabilitat solidària de l'administrador societari Eduardo Luna Alonso, al qual es condemna a sotmetre's a esta declaració, i condemne així mateix la part demandada al pagament de les costes processals causades.  
Notifiqueu la present resolució a les parts en forma legal, i feu-los saber que contra esta resolució s'hi pot interposar un recurs d'apel·lació per a davant l'Audiència Provincial de València, que s'haurà de preparar en el termini de cinc dies.  
Esta és la meua sentència, que pronuncie, mane i firme».   
I perquè valga de notificació de sentència al demandat, Lar Asesoría Técnica de Seguros, SL, i a Eduardo Luna Alonso, es publica este edicte en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, d'acord amb l'article 497 de la Llei d'Enjudiciament Civil atés el seu parador desconegut.  
València, 22 de febrer de 2006.. El secretari judicial: José Miguel Guillén Soria.