Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 7231, del 11-03-2014 (2014/2098)

DECRET 36/2014, de 7 de març, del Consell, pel qual es complementa la declaració de Bé d'Interés Cultural del Castell i Muralles de Castalla, sitis al terme municipal de Castalla, per mitjà de la delimitació del seu entorn de protecció i l'establiment de la normativa de protecció corresponent.
------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

Estat**VIGENT**

Permalink ELI

**https://dogv.gva.es/va/eli/es-vc/d/2014/03/07/36/dof/vci/html**

### Dades del document

Número de DOGV
:   7231

Data del DOGV
:   11-03-2014

Secció del DOGV
:   I. DISPOSICIONS GENERALS

Número del document
:   2014/2098


Data del document
:   07-03-2014

Organisme emissor
:   Conselleria d'Educació, Cultura i Esport

Tipus de document
:   Decret

Descriptors 

:   * Conselleria d'Educació, Cultura i Esport
    * Conselleria d'Educació, Cultura i Esport
    * Castalla
    * patrimoni arquitectònic
    * legislació
    * protecció del patrimoni
    * ben cultural

DECRET 36/2014, de 7 de març, del Consell, pel qual es complementa la declaració de Bé d'Interés Cultural del Castell i Muralles de Castalla, sitis al terme municipal de Castalla, per mitjà de la delimitació del seu entorn de protecció i l'establiment de la normativa de protecció corresponent. [2014/2098]  
La disposició addicional primera de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià, considera béns d'interés cultural integrants del patrimoni cultural valencià tots els béns existents en el territori de la Comunitat Valenciana que, a l'entrada en vigor d'esta, ja hagen sigut declarats com a tals a l'empara de la Llei 16/1985, de 25 de juny, del Patrimoni Històric Espanyol, tant per mitjà d'un expedient individualitzat com en virtut del que establixen l'article 40.2 de la dita llei i les seues disposicions addicionals primera i segona. En virtut de l'atribució legal de condició monumental continguda en les disposicions addicionals primera i segona d'esta última norma, el castell i les muralles de Castalla, situats en el terme municipal de Castalla, constituïxen, doncs, per ministeri de la llei, un bé d'interés cultural amb la categoria de monument.  
En aplicació del que disposa la disposició transitòria primera, apartat 2, de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport podrà complementar, amb les noves mencions i determinacions d'esta llei, les declaracions produïdes amb anterioritat a la seua entrada en vigor.  
La Conselleria d'Educació, Cultura i Esport, mitjançant la Resolució d'11 de febrer de 2013, incoa un expedient per a complementar la declaració de Bé d'Interés Cultural del Castell i les Muralles de Castalla, situats en el terme municipal de Castalla, amb de la delimitació del seu entorn de protecció i l'establiment de la seua corresponent normativa protectora, i l'expedient incoat es va sotmetre al tràmit d'informació pública.  
De conformitat amb el que exigix l'article 27, apartat 5, de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, s'ha sol·licitat un informe al Consell Valencià de Cultura i a la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Carles, i estos organismes han prestat la seua conformitat a la proposta de complementar la declaració i han formulat certes observacions que han sigut ateses justificadament.  
En compliment del que disposa el apartat 6 de l'article 27 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, s'ha donat audiència a l'Ajuntament de Castalla i a les persones interessades. Així mateix, s'han demanat a les conselleries afectades els informes exigits per l'article 43 de la Llei 5/1983, de 30 de desembre, de la Generalitat, del Consell.  
  
S'han complit tots els tràmits preceptius previstos legalment per a complementar la declaració de Bé d'Interés Cultural del Castell i Muralles de Castalla, situats en el terme municipal de Castalla. D'esta manera, s'integra el contingut de la declaració amb les noves determinacions que exigix la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, d'acord amb la facultat que establix la disposició transitòria primera, apartat 2, d'esta llei.  
En virtut del que s'ha exposat, a proposta de la consellera d'Educació, Cultura i Esport i amb la deliberació prèvia del Consell, en la reunió del dia 7 de març de 2014,  
  
DECRETE  
  
Article 1. Objecte  
El present decret té com a objecte complementar la declaració de Bé d'Interés Cultural del Castell i Muralles de Castalla, situats en el terme municipal de Castalla, i descrits en el annex I del present decret, per mitjà de la delimitació del seu entorn de protecció i l'establiment de la seua corresponent normativa protectora en l'articulat que es transcriu a continuació.  
  
Article 2. Règim del monument  
El castell i les muralles de Castalla són un bé d'interés cultural, amb la categoria de monument, i es regirà pel que disposa la secció segona, del capítol III, del títol II de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià, així com pels plans especials de protecció o altres instruments urbanístics d'anàleg contingut que, si és el cas, s'aproven.  
  
Article 3. Usos permesos  
Els usos permesos seran tots aquells que siguen compatibles amb la posada en valor i gaudi patrimonial del bé i contribuïsquen a la consecució dels dits fins. L'autorització particularitzada d'ús es regirà segons el que disposa l'article 18 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat  
  
  
Article 4. Règim general d'intervencions en l'entorn  
Fins que no s'aprove un pla especial de protecció o un instrument urbanístic assimilable, qualsevol intervenció de transcendència patrimonial que pretenga realitzar-se en l'entorn de protecció del monument, requerirà l'autorització prèvia de la conselleria competent en matèria de cultura. L'autorització s'emetrà aplicant els criteris d'este decret, i a falta d'això, els enumerats en els articles 38 i 39 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, tot això sense perjuí de les autoritzacions, que per l'aplicació d'altres normatives sectorials, siguen procedents.  
  
La proposta d'intervenció haurà de definir el seu abast i anar acompanyada de la documentació tècnica oportuna. També haurà d'especificar la ubicació parcel·lària, així com adjuntar les fotografies que permeten constatar la situació actual i la seua transcendència patrimonial.  
  
Article 5. Excepcions al règim general d'intervencions  
Sense perjuí del que disposa l'article precedent, no necessitaran l'autorització prèvia de la conselleria competent en matèria de cultura les actuacions que no comporten afecció als valors protegits per la present normativa i no tinguen transcendència patrimonial, com seria el cas de les habilitacions interiors dels immobles que no afecten la percepció exterior d'estos i aquelles altres que es limiten a la conservació, reposició i manteniment d'elements preexistents, siguen reversibles i no comporten una alteració de la situació anterior, sempre que no contradiguen el que disposa la present normativa.  
L'Ajuntament, en estos supòsits, comunicarà a la conselleria competent en matèria de cultura les llicències o qualssevol altres actes administratius adoptats dins dels deu dies següents a la concessió o a haver-se dictat, i acompanyarà necessàriament a l'anterior comunicació un informe motivat del tècnic municipal que certifique la seua falta de transcendència patrimonial i l'absència d'afecció a valors protegits per esta normativa.  
  
Article 6. Criteris d'intervenció  
1. Es mantindrà la parcel·lació històrica de l'entorn.  
2. Seran mantingudes les alineacions històriques de l'edificació conservades fins a l'actualitat. Es prohibixen les reculades d'edificacions i patis a fatxada diferents dels tradicionals.  
3. Els edificis tradicionals de l'entorn, anteriors a 1940, pel seu valor ambiental d'una arquitectura i tipologia que el caracteritza, hauran de mantindre les fatxades visibles des de la via pública i preservar i restaurar els seus caràcters originaris. S'inclou en esta protecció el depòsit d'aigua de 1960 situat en el vessant sud del turó del castell.  
  
4. L'alçària reguladora del cos principal, definida segons el Reglament de zones d'rdenació urbanística de la Comunitat Valenciana, serà la mateixa de l'edifici actualment existent en els edificis anteriors a 1940. En la resta d'edificis, de nova planta, el nombre de plantes permeses per al seu cos principal, sempre amb una tipologia d'ocupació tradicional, és de dos (planta baixa més una); es permet la sobreelevació, si és el cas, fins a aconseguir dos plantes (planta baixa més una). Queden prohibits els semisoterranis (la cota de paviment de planta baixa serà igual o inferior a 19 cm respecte a la cota de la vorera en el punt mitjà de la fatxada).  
5. Els edificis que superen este nombre de plantes es regiran pel règim Fora d'ordenació. A este efecte, en els supòsits que concloga la seua vida útil, es pretenguen obres de reforma de transcendència equiparable a la reedificació, una remodelació amb eliminació de les plantes superiors o una substitució voluntària d'estos, els seran aplicables les ordenances de protecció d'esta normativa. Tot això, sense perjuí de la possible aplicació a estos immobles de l'article 21 de la Llei 4/1998, d'11 de juny.  
6. L'altura de cornisa màxima és de 6,5 metres per a dos plantes i 3,50 metres per a una planta.  
7. Les cobertes, d'acord amb la tipologia de la zona, seran inclinades a dos aigües d'un pendent entre el 32 i el 35 per cent, amb 6 metres de profunditat màxima per faldó. Es cobriran amb teula àrab de color fang natural sense esmalts ni pigments. Si la teula és nova, es preferirà amb un acabat envellit. Es prohibix l'acabat amb peces de fibrociment o semblant, així com les làmines asfàltiques vistes amb acabat metal·litzat i qualsevol tipus de xapa. Es permet que una part de la coberta siga aterrassada darrere del cavallet format pels vessants a dos aigües a partir de cada possible front de fatxada, en el cos principal de l'edifici, la profunditat edificable del qual oscil·larà entre 8 i 11 metres. La superfície aterrassada representarà com a màxim el 40 per cent de la superfície total de coberta, sempre que s'ubique en les zones interiors de la parcel·la i no en les dos primeres crugies. Es pavimentarà amb revestiment discontinu amb un material ceràmic la tonalitat del qual no desentone dins de la totalitat del conjunt de les teulades de la població, perquè no es veja afectada la visió del poble des dels carrers alts o els cims de la contornada. Es prohibixen les mansardes.  
8. Les noves edificacions s'adequaran amb caràcter estètic a la tipologia i els acabats tradicionals de Castalla. Les fatxades s'ajustaran a les disposicions següents:  
a) La longitud dels ràfols estarà compresa entre 30 i 75 centímetres, amb els materials i disposició propis de les edificacions tradicionals de Castalla.  
b) Les impostes, motlures, marcs, faixes, acabaments ornamentals i la resta d'elements compositius tindran una longitud màxima de vol de 15 centímetres.  
c) Els buits de fatxada de proporció vertical, amb la possible excepció de plantes baixes o cambres, s'adequaran a la tipologia compositiva del municipi.  
d) Els balcons seran de barana metàl·lica, i s'evitaran els perfils buits d'acer o d'alumini, amb una amplària màxima de vol de 40 centímetres, 15 centímetres de cantell i una longitud màxima de 1,80 metres. Es prohibixen els miradors.  
e) En les fatxades que donen a la via pública, els acabats de portes i finestres seran de fusta, i es prohibixen les persianes, excepte les persianetes exteriors enrotllables tradicionals. Es recomanen les contrafinestres.  
9. L'ús permés en esta zona serà predominantment residencial. S'admetran també els usos següents, sempre que mostren la seua compatibilitat amb les arquitectures tradicionals de la zona: ús comercial o de servicis, locals d'oficina, magatzems, tallers artesans, equipament, hostaleria i despatxos professionals.  
10. A fi de conservar el paisatge tradicional del castell en el sòl no edificat del turó i els seus vessants, no es permetrà cap edificació per a qualsevol ús, i es permetran els usos agrícoles i forestals establits tradicionalment en este enclavament, així com zones verdes la configuració de les quals s'inspire en aquells.  
  
Article 7. Preservació de la silueta paisatgística i de la imatge arquitectònica  
Totes les actuacions que puguen tindre incidència sobre la correcta percepció i la dignitat en l'estima de l'escena o paisatge del monument i el seu entorn, com és el cas de l'afecció dels espais lliures per actuacions de reurbanització, enjardinament o arbratge, provisió de mobiliari urbà, assignació d'ús i ocupacions de la via pública, etc., o com pot ser-ho també l'afecció de la imatge arquitectònica de les edificacions per tractament de color, implantació de rètols, marquesines, tendals, instal·lacions vistes, antenes, etc., o qualssevol altres de caire i conseqüències semblants, hauran de sotmetre's a l'autorització de la conselleria competent en matèria de cultura, que resoldrà d'acord amb les determinacions de la llei i els criteris de percepció i dignitat mencionats abans.  
  
  
Article 8. Elements impropis  
Queda prohibida la introducció d'anuncis o publicitat exterior (excepte cartells informatius dels noms i activitats dels edificis), en qualsevol de les seues accepcions, que irrompa en la dita escena urbana, excepte la d'activitats culturals o esdeveniments festius que, de manera ocasional, reversible i per temps limitat, sol·licite i obtinga una autorització expressa.  
  
Article 9. Béns de rellevància local  
1. S'assenyalen com a béns de rellevància local els següents, i se'ls adscriu a les tres categories que s'indiquen a continuació.  
a) Amb la categoria de monuments d'interés local:  
Ermita de la Sang, església de l'Antiga Vila de Castalla, situada al costat del portal de pujada al castell.  
b) Amb la categoria d'espais etnològics d'interés local:  
1r. Els panells ceràmics.  
2n. Sant Roc, carrer Punta de la Penya, número 23 (any 1887).  
3r. Santa Maria Magdalena, plaça de la Magdalena (s. XIX).  
Els tres anteriors, per l'atribució genèrica que efectua la disposició addicional quinta de la Llei 5/2007, de 9 de febrer, de la Generalitat, per la qual es va modificar la Llei 4/1998, d'11 de juny, i que ara s'eleva a definitiva.  
4t. El depòsit d'aigua de 1928.  
5t. Marges i bancals de cultiu tradicionals, elaborats en pedra seca i presents en el turó almenys des del segle XIX.  
c) Amb la categoria d'espai de protecció arqueològica:  
1r. El jaciment arqueològic del Depòsit Vell. Este assentament, datat en el II mil·lenni a. C., es troba en el vessant sud del turó del castell (al costat del depòsit d'aigua de 1960).  
2n. L'Antiga Vila, el Fossar Vell i estructures associades com a assentament medieval original de la població.  
  
2. El règim d'intervencions patrimonialment admissibles en els béns de rellevància local recollits en el present decret serà l'establit en la corresponent fitxa de catàleg. Si no s'ha adaptat este últim al Decret 62/2011, de 20 de maig, del Consell, pel qual es regula el procediment de declaració i el règim de protecció dels béns de rellevància local, serà aplicable a estos el règim tutelar que establix l'article 10 d'este últim decret.  
  
Article 10. Patrimoni arqueològic  
En qualsevol intervenció que afecte el subsòl de l'immoble o el seu entorn de protecció serà aplicable el règim tutelar establit en l'article 62 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, per a la Salvaguarda del Patrimoni Arqueològic.  
  
Article 11. Actuacions il·legals  
La contravenció del que preveu la present normativa determinarà la il·legalitat de l'actuació amb la consegüent restitució dels valors afectats, si és el cas, i la responsabilitat dels seus causants en els termes establits en l'article 37 de la Llei 4/1998, d'11 de juny.  
  
  
Article 12. Delimitació de l'entorn de protecció del bé  
L'entorn de protecció del bé d'interés cultural queda definit, tant literalment com gràficament, en els annexos II i III del present decret. La documentació complementària obra en l'expedient corresponent.  
  
  
DISPOSICIONS ADDICIONALS  
  
Primera. Inscripció en l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià  
La present declaració complementaria de la declaració monumental s'inscriurà en la secció primera de l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià.  
  
Segona. Absència d'incidència en el gasto públic de la present disposició  
L'aplicació i el posterior desplegament del present decret no podrà tindre cap incidència en la dotació de tots i cada un dels capítols de gasto assignada a la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport i, en tot cas, haurà de ser atés amb els seus mitjans personals i materials.  
  
  
  
DISPOSICIÓ FINAL  
  
Única. Entrada en vigor  
El present decret es publicarà en el Boletín Oficial del Estado i entrarà en vigor l'endemà de publicar-se en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana.  
  
València, 7 de març de 2014  
  
El president de la Generalitat,  
ALBERTO FABRA PART  
  
La consellera d'Educació, Cultura i Esport,  
MARÍA JOSÉ CATALÁ VERDET  
  
  
ANNEX I  
Descripció del monument del castell i muralles de Castalla i de les seues parts integrants i determinació d'altres béns patrimonials que se situen en l'àmbit protegit  
  
1. Castell de Castalla: corona un estratègic turó, a 780 metres sobre el nivell de la mar, ubicat quasi en el centre de la comarca de la Foia de Castalla (nord de la província d'Alacant). El seu estratègic emplaçament i la proximitat als recursos hidrològics i les terres de cultiu van afavorir l'ocupació del turó sobre el qual s'assenta el castell des de l'edat del bronze (II mil·lenni a. C.) i durant les èpoques ibera i romana, segles V a. C. - IV d. C. (Cerdà, 1983). Quant a la fortificació pròpiament dita, es compon de tres parts (restaurades entre els anys 2003 i 2006): el palau o residència senyorial, el pati d'armes i la torre Grossa, amb una cronologia que comprén entre els segles XI i XVI.  
a) Palau: té una planta pseudorrectangular, amb torres en tres dels seus angles, quatre altures i estances organitzades al voltant d'un pati central amb aljub. La torre circular presenta troneres de creu i orbe, semblants a altres d'edificis de la baixa edat mitjana com el Palau Comtal de Cocentaina o el Palau d'Altamira d'Elx. El sistema d'accés es troba en la cara est de l'edifici, encara que, en primer lloc, és necessari salvar una rampa ascendent i un corredor d'accés rectangular. Des del punt de vista de la construcció del castell, el palau pertany al tipus de construccions ?juntament amb el castell de Forna, el Castellet d'Olimbroy, el Castell-Palauet de Cox i el Castell de Crevillent, totes a la província d'Alacant- denominades domus maior, caracteritzades per la seua funció domèstica com a residència del senyor feudal (Menéndez, 2010: 32). Va ser construït entre la segona mitat del segle XIV i al llarg del segle XV.  
b) Pati d'armes: es tracta d'un gran espai obert que alberga una sèrie d'estructures, amb distint grau de conservació, pertanyents a diferents fases (Ortega i Esquembre, 2010):  
1r. Andalusí.  
2n. Taifal (segle XI).  
3r. Almohade (segle XII, 1244).  
4t. Cristià.  
5t. Medieval (1244-1299, segles XIV i XV).  
6t. Modern (segle XVI).  
Les estructures corresponen a espais d'emmagatzematge ?en alguns casos amb llars?, abeuradors, coberts i/o estables per a animals, vials per al trànsit de persones i animals i depòsit d'aigua. El pati està delimitat per dos llenços de muralles, un a l'oest i un altre a l'est, que connecten el Palau amb la Torre Grossa. La muralla oest presenta merlets i espitlleres davall la línia d'estos, mentres que la muralla est no en té. A més, en la muralla oest s'hi troben els orificis dels antics mantellets. D'altra banda, la muralla est no té cap tipus de coronació; hi queden només les restes d'una xicoteta torre de planta rectangular i arrancada de murs en talús. En esta s'hi troba la porta d'accés a la fortificació. Esta és de carreu, formant un arc de mig punt en l'exterior i rebaixat en l'interior, amb marques de picapedreria. En la part superior queden restes d'un matacà. Les muralles i la porta d'accés han sigut adscrites, tradicionalment, als segles XIV i XV (Bevià et al., 1985; Navarro, 1997). Recentment, J.R. Ortega i M.A. Esquembre (2010: 95), autors de l'actuació arqueològica en el pati d'armes, plantegen, a partir dels resultats d'esta, la hipòtesi que la muralla est es va construir entre el segle XII i 1244 (fase andalusina almohade). Esta va ser reutilitzada possiblement pels cristians després de l'ocupació del castell, encara que degueren realitzar modificacions com la construcció de la porta entre la segona mitat del segle XIV o algun moment indeterminat del segle XV.  
  
c) Torre Grossa: construcció situada al sud del recinte murallat i construïda l'any 1529. És de planta circular i té dos altures, rematades per una coberta amb merlets aspillats. L'accés es realitza per una porta d'arc de mig punt de carreu. Presenta alguns elements d'intenció artística com una finestreta amb arc conopial que il·lumina l'escala, una gàrgola i un ihesus, junt amb elements defensius, funcionalment inútils per la seua incomoditat d'accés i escassa visibilitat, com quatre troneres per a arma de foc en la planta baixa. Ambdós plantes estan cobertes per una volta semiesfèrica resoltes amb un sistema d'encofrat perdut de canyes (Bevià, 2010; Bevià et al., 1985).  
  
2. L'Albacar: en la plataforma superior del turó, al costat del palau, s'hi troben les restes d'una estructura identificada, hipotèticament ?perquè encara no ha sigut investigada?, com un possible albacar construït en el segle XI al mateix temps que el hîsn andalusí (Ortega i Esquembre, 2010: 89-95). Encara que no s'han pogut delimitar tots els seus costats, ocupa uns 2.592 m² i apareix compartimentat en dos recintes. El primer, amb una superfície d'uns 1.484 m², i el segon que l'envolta, amb superfície d'uns 1.108 m². S'han localitzat trams de sis murs amb la longitud següent: mur 1 (4,73 m), mur 2 (21,92 m), mur 3 (4,73 m), mur 4 (4,77 m), mur 5 (31, 91 m) i mur 6 (38,30 m). Els trams tres, quatre i cinc, encara que separats, pareixen formar part del mateix mur. Si fóra així, es tractaria d'un llenç de 41,41 m de longitud (Mira i Ortega, 2010). Les restes constructives més visibles es componen d'un nucli de tàpia, possiblement de terra o amb poca calç, amb el parament extern format per pedres de xicoteta i/o mitjana grandària encastades i/o adossades a la tàpia i travades amb morter de calç.  
  
3. Muralles de Castalla  
a) Llenços de muralles: seguint la hipòtesi plantejada per J. R. Ortega i M. A. Esquembre (2010: 90), es documenta un primer llenç de muralles al costat de l'ermita de la Sang. Este té una longitud de 77,28 metres i compta amb un ixent en forma de falca i les restes d'una possible torre. La muralla connectava, possiblement, amb el parament est de l'ermita, construït arran de la roca del turó. D'esta manera, el parament funcionaria com una prolongació de la mateixa muralla fins a la porta d'accés. La seua part millor conservada quasi supera els dos metres d'alçària, i té una fonamentació realitzada amb una primera filada de pedres de grans mides, de 0,50-0,60 metres de mitjana, després de la qual hi ha altres set filades de pedres irregulars travades amb morter de calç. Altres trams de la muralla es componen d'un nucli de tàpia, possiblement de terra o amb poca calç, amb el parament extern format per pedres de xicoteta i/o mitjana grandària encastades i/o adossades a la tàpia i travades amb morter de calç. Este sistema, encara que amb variacions quant a la composició de la tàpia, està present en diverses construccions del turó del castell, ja siguen de cronologia andalusina o cristiana de la baixa edat mitjana, com l'aljub (Ortega i Esquembre, 2010: 90-92), o els llenços de muralles del pati d'armes del castell (Bevià et al., 1985: 30). Pròxim al primer, i també en el vessant oest, es troba un segon llenç de muralla format per quatre murs que, en principi, pareix que no estan connectats entre si. Les seues longituds són les següents: mur 1 (2,24 m), mur 2 (4,08 m), mur 3 (4,54 m), mur 4 (19,50 m) i mur 5 (en el vessant oest, 4,66 m). Sembla que es van alçar amb la mateixa tècnica constructiva i amb els materials descrits anteriorment. Sobre la seua cronologia, J. R. Ortega i M.A. Esquembre (2010: 92-94) apunten la hipòtesi que tinguen l'origen en el segle XI, encara que no és descartable que les actuals muralles que s'observen siguen posteriors. En este sentit, destaca l'orde del rei Jaume II per a l'emmurallament de la vila de Castalla (5.05.1306).  
b) Portal de la Vila: el sistema d'ingrés a la vila està format per una rampa d'accés i una doble porta en forma de colze, semblant al sistema d'accés al palau, amb arcs de mig punt de carreu.  
4. Altres béns patrimonials compresos en l'antic àmbit fortificat: l'Antiga Vila de Castalla:  
a) L'Antiga Vila de Castalla, situada en els vessants sud i est del turó del castell. La senda que conduïx al castell discorre pel solar de la vila i és, per tant, el camí històric d'accés que comunica vila i castell. Els seus orígens podrien situar-se en el segle XI (Ortega i Esquembre, 2010: 92-94), encara que el seu desenrotllament com a població no es va produir fins a la concessió de carta de poblament a Castalla per part del rei Alfons el Liberal (5.05.1287). D'altra banda, es tracta d'un dels béns culturals més desconeguts, perquè fins fa poc (2009) no es va començar a abordar de manera global la seua investigació. Per això, encara són més nombroses les incògnites que les respostes que poden donar-se sobre la vila, encara que els treballs desenrotllats pel Servici Municipal de Patrimoni Cultural de Castalla les van aclarint.  
D'acord amb la seua naturalesa, cal atribuir-li la condició de bé de rellevància local amb la categoria D'espai de protecció arqueològica i, per consegüent, incloure el bé en la secció segona de l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià, amb independència que l'entitat d'algunes de les seues restes o immobles subsistents puguen ostentar o meréixer el seu propi reconeixement patrimonial individualitzat.  
  
Béns arquitectònics de l'antiga vila documentats:  
1r. L'Aljub o cisterna: es tracta d'un depòsit d'aigua rectangular situat en el vessant est del turó, al costat del camí d'accés a la fortificació. Ha sigut objecte d'un estudi parcial per part de J. R. Ortega i M. A. Esquembre (2010: 90-92), del qual es poden destacar les qüestions següents:  
- Presenta una planta rectangular.  
- La seua grandària i, per tant, la seua capacitat d'emmagatzematge, supera la dels aljubs del Pati d'Armes i el Palau.  
- Presenta la pèrdua de la volta de canó que el cobria, encara que se'n conserven les arrancades en els laterals est i oest.  
- Va ser construït amb tàpia de morter de calç i pedres de grandària mitjana i xicoteta, formant pedres.  
- Per la seua morfologia, semblant a la de l'aljub del pati d'armes, potser es tracta d'un aljub andalusí.  
- La seua existència es troba documentada l'any 1456 (Leal, 1996), en què apareix arreplegat en el Llibre padró de riquesa rústica i urbana com L'aljub de la vila.  
2n. Ermita de la Sang: es tracta d'un temple de planta rectangular situat en la part baixa del vessant est del turó del castell (situat en la parcel·la 35 de l'illa cadastral núm. 29041). D'esta manera, també va poder utilitzar-se com a part del primer llenç de muralla de la vila. La seua construcció es va realitzar en el segle XIV i fins a 1571, any del trasllat a la nova església, va ser l'església parroquial de Castalla amb l'advocació a Santa Maria. Sis anys més tard, amb la constitució de la confraria de la Preciosíssima Sang de Crist, es va convertir en la seua seu i va passar a denominar-se ermita de la Sang (Torró, 1982: 111). Es tracta, igual que la parròquia vella de Xixona i l'ermita de Sant Sebastià d'Elx, d'un edifici gòtic d'una sola nau, amb coberta de fusta sobre arcs diafragmes ogivals, que dividixen la nau en sis trams (Vidal i Navarro, 1985: 449). Compta amb capelles simulades en els laterals, datades entre els segles XV i XIX. Algunes d'estes foren sufragades per famílies de Castalla, com la dels Pérez. Originàriament degué disposar de tres naus, però l'augment demogràfic va aconsellar ampliar-lo en 1436, en què es van afegir dos trams als peus i un en el presbiteri (Torró, 1982: 107-108; Vidal i Navarro, 1985: 449). La porta principal d'accés està construïda en carreu i forma un arc de mig punt. L'eix principal està presidit per un cambril del segle XVIII, de planta quadrada i cúpula, amb pintures murals de F. Mira restaurades l'any 2011, que s'erigix en altar. Estes representen les escenes dels set dolors de la Mare de Déu, comunes en la iconografia de les ermites dedicades a la Sang de Crist. En este mateix espai es troba un paviment i sòcol ceràmic, datat també del segle XVIII, procedents dels tallers de Manises o Paterna. Als seus costats s'hi localitzen la sagristia i l'escala que conduïx a la cripta. Utilitzada per a inhumar els habitants de Castalla entre el segle XIV i 1571 €any de benedicció del nou temple parroquial?, el seu descobriment es va produir durant les actuacions realitzades en el temple entre 1965 i 1981. La major part dels difunts van ser trets i depositats en l'actual cementeri, tot i que en l'ermita encara romanen les restes d'uns 187 individus. Tres d'ells conserven restes de teixit, possiblement el sudari amb què van ser embolicats en morir. A més d'esta cripta comuna, existien altres de caràcter familiar, com la dels Vilanova, senyors de Castalla (Torró, 1982: 79). Entre 1962 i 1981 va ser sotmesa a un desafortunat procés de rehabilitació que en va transformar la fisonomia i li va donar un aspecte semblant al de l'església de Santa Àgueda, situada al barri Gòtic de Barcelona (Ibídem: 118). L'ermita, tant per la seua importància i significat com per ser una edificació religiosa anterior a 1940, té la categoria de bé de rellevància local amb categoria de monument d'interés local, en virtut de l'atribució genèrica que efectua la disposició transitòria quinta de la Llei 5/2007, 9 de febrer, de la Generalitat, de modificació de la Llei 4/1998, d'11 de juny, i que, pel que s'ha dit anteriorment, ara s'eleva a definitiva.  
  
b) Béns relacionats amb l'antiga vila de naturalesa arqueològica que es coneixen:  
1r. Estructures diverses: denominació genèrica que es referix a les restes d'un mur localitzades en l'esplanada d'accés al calvari. Es tracta d'un mur de 8,04 x 2,07 x 2,50 metres, construït amb maçoneria de xicoteta i mitjana grandària, travada amb morter de calç (Ortega i Mira, 2010). Hipotèticament, és possible que esta construcció funcionara com a conducció de l'aigua de pluja, perquè pareix que en el seu interior es troba buida, procedent dels vessants rocosos fins a l'aljub de la vila o fins a alguna font o abeurador.  
2n. Possible necròpolis del Fossar Vell: este topònim, documentat l'any 1456 en el Llibre padró de riquesa rústica i urbana (Leal, 1996: 137), identifica una planura situada en el vessant nord del turó. El seu significat, cementeri en valencià antic, ha permés plantejar a l'equip d'arqueòlegs que treballa en l'excavació del Pati d'Armes, la possible existència d'una necròpolis relacionada amb l'ocupació andalusina del turó, entre el segle X i 1244, any de l'arribada dels cristians (Ortega i Esquembre, 2010: 90; Soler, 2006: 142).  
  
  
ANNEX II  
Delimitació literal de l'entorn de protecció del monument  
  
Justificació de la delimitació proposada:  
El criteri general seguit per a la delimitació de l'entorn de protecció, tenint en compte la singularitat orogràfica de la ubicació d'este monument, que garantix la seua imponent presència sobre el territori circumdant, fins i tot en llargues distàncies, ha sigut el d'incloure la totalitat del monticle on s'emplaça, que inclou els perímetres de presumpció arqueològica i l'àmbit que confronta amb el monument que conforma el seu paisatge consubstancial:  
1. Parcel·les que limiten directament amb la que ocupa el bé d'interés cultural (BIC), ja que, qualsevol intervenció que es realitze sobre estes, pot afectar li, tant visualment com físicament.  
2. Parcel·les que donen al mateix espai públic del BIC i que constituïxen l'entorn visual i ambiental immediat, i en el qual, qualsevol intervenció que es realitze, pot suposar una alteració de les condicions de percepció del BIC o del caràcter de l'àmbit urbà.  
3. Espais públics en contacte directe amb el BIC i les parcel·les enumerades anteriorment, i que constituïxen part del seu ambient immediat, accés i centre de gaudi exterior del BIC.  
4. Espais, edificacions o qualsevol element del paisatge urbà o no urbanitzable que inclús sense tindre una situació d'immediatesa amb el BIC, afecten de manera fonamental la percepció d'este.  
L'àmbit delimitat de protecció del castell i les muralles de Castalla se solapa, en part, amb el nucli històric tradicional de la vila de Castalla que, tant en els termes formals de la legislació urbanística com en consideració als valors patrimonials que incorpora, li fan creditor de la seua inclusió en el Catàleg de Béns i Espais Protegits com a bé de rellevància local, amb la categoria de nucli històric tradicional. En este s'hi troben dos panells ceràmics anteriors a 1940, que tenen la consideració de bé de rellevància local per la disposició addicional quinta de l'esmentada Llei 4/1998, d'11 de juny:  
1. Sant Roc, carrer Punta de la Penya, número 23.  
2. Santa Maria Magdalena, plaça de la Magdalena.  
També destaca i mereix ser inclòs en el Catàleg de Béns i Espais Protegits com a bé de rellevància local, amb la categoria d'espai etnològic d'interés local, el depòsit d'aigua de 1928, situat en el vessant sud del castell, de planta rectangular amb maçoneria i volta de rajola reforçada amb arcs faixons de rajola, recolzats en mènsules de pedra motlurada recolzada en altres de rajola. Té una porta que, conformada amb un arc de ferradura, recorda el contorn d'un pany. Esta s'obri en un mur de rajola rematat amb un frontó corb. Disposa de tres finestres més, de forma rectangular, també coronades amb frontons corbs, a més d'una xicoteta finestra en forma d'arc de mig punt de rajola en cada testera.  
  
Delimitació resultant de l'entorn de protecció. Descripció literal  
  
Origen: cantó de l'illa cadastral número. 25184, entre el carrer Ronda de la Foia i el carrer de Bovians, punt A.  
Sentit: antihorari.  
Línia delimitadora: des del punt d'origen, la línia seguix cap al sud, incorporant el carrer de Bovians. Continua pel carrer de Biar, plaça de la Magdalena, carrer de la Sang, del Trinquet, de la Sang i pel carrer de la Punta de la Penya, la carretera de Sax, CV-011, el carrer de la Canyada, incloent-hi estos trams fins al punt d'origen A.  
  
  
ANNEX III  
Delimitació gràfica


Còpia Permalink ELI