Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 3859, del 18-10-2000 (2000/7956)

Edicte de notificació en relació a la reclamació contra el Restaurant La Murciana, de la inadmissió del recurs d'alçada.
------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   3859

Data del DOGV
:   18-10-2000

Secció del DOGV
:   V. ALTRES ANUNCIS - G) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2000/7956


Organisme emissor
:   Agència Valenciana del Turisme

Tipus de document
:   Edicte

Edicte de notificació en relació a la reclamació contra el Restaurant La Murciana, de la inadmissió del recurs d'alçada. [2000/X7956]
  
Per no haver estat possible notificar de forma personal i directa a l'interessat la Resolució del president executiu de l'Agència Valenciana del Turisme de data 21 de juny de 2000, per la qual no s'admet el recurs d'alçada interposat pel senyor Emiliano Escribano Mondéjar, com a denunciant, contra la Resolució de la Cap del Servei Territorial de Turisme de València de data 26 de gener de 2000 amb relació a la reclamació contra el Restaurant La Murciana, situat a València, procedeix la seua publicació en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, a efectes del que disposa l'article 59.4 de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de Règim Jurídic de les Administracions Públiques i del Procediment Administratiu Comú.
  
València, 7 d'agost de 2000.- El president executiu: Roc Gregori i Aznar.
  
Amb data 21 de juny de 2000, el president executiu de l'Agència Valenciana del Turisme ha dictat la següent resolució:
  
Resolució del president executiu de l'Agència Valenciana del Turisme, per la qual no s'admet el recurs d'alçada interposat pel senyor Emiliano Escribano Mondéjar, com a denunciant, amb relació a la reclamació contra el Restaurant La Murciana, situat a València.
  
Vist el recurs d'alçada interposat pel senyor Emiliano Escribano Mondéjar, com a denunciant, contra la Resolució de la cap del Servei Territorial de Turisme de València, de data 26 de gener de 2000.
  
Fets
  
Primer. La cap del Servei Territorial de València, en la Resolució de 26 de gener de 2000, notificada el 31 de gener següent, amb relació a la denúncia formulada contra el Restaurant La Murciana, situat al Port Marítim, mòdul 9 de València, expedient D/P 546/99, i com a resultat de les actuacions tramitades amb motiu d'aquesta, les dites diligències preliminars es van resoldre amonestant el mencionat establiment en el sentit que no hauran de produir-se incorreccions entre els preus que figuren en les llistes segellades per aquest organisme i els expedits en els tiquets, les circumstàncies dels quals consten en la citada resolució i es donen per reproduïdes.
  
El mencionat expedient abans referenciat, va ser promogut mitjançant full de reclamacions del senyor Emiliano Escribano Mondéjar, avui recurrent, de data 30 d'agost de 1999.
  
Les actuacions seguides, van concloure amb la Resolució de la cap del Servei Territorial de València de 26 de gener de 2000, en el sentit d'amonestar l'establiment perquè no es produesquen incorreccions entre els preus que figuren en les llistes segellades i els que s'expedeixen en els tiquets corresponents.
  
Segon. El recurs va ser presentat en el Servei Territorial de Turisme de València amb data 3 de febrer de 2000, pel senyor Emiliano Escribano Mondéjar (denunciant), amb relació a la reclamació contra el Restaurant La Murciana, situat a València, en el qual es formulava un recurs d'alçada, contra la Resolució de la cap del Servei Territorial de Turisme de València, de data 26 de gener de 2000, recurs d'alçada en el qual manifesta la seua disconformitat amb la dita resolució i sol·licita que es procedesca en dret contra el citat restaurant, sobre la base de les següents al·legacions que a continuació de forma succinta s'exposen:
  
- Que manifesten la seua disconformitat amb la resolució d'amonestar a aqueix establiment per les incorreccions entre els preus que figuren en les llistes segellades per aquest organisme i els que s'expedeixen en els tiquets de caixa.
  
- Que impugnen l'amonestació realitzada al restaurant, per entendre que no s'ha pres en consideració la segona part de la reclamació en la qual s'exposava la falta d'exhibició de la llista de preus en lloc visible, que no figurava en cap lloc del restaurant. L'encarregat d'aquest va mostrar als compareixents en lloc de la llista de preus segellada se'ls va lliurar la carta, i es van sentir enganyats.
  
- Que els compareixents van haver d'esperar mitja hora a què l'ama de l'establiment pujara al pis de dalt i baixara la llista de preus i la lliurara. És per tot allò anteriorment exposat, perquè desitgen que es procedesca en dret contra aquest restaurant, i esperen d'aquesta oficina de turisme que ho faça d'una altra manera a com en primera instància es va informar al reclamant d'amonestar el restaurant, desitjant aquests que la nova sanció siga de conformitat mútua, abans d'haver d'elevar una queixa a Delegació de Govern.
  
Fonaments jurídics
  
Primer. L'article 31 de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de Règim Jurídic de les Administracions Públiques i del Procediment Administratiu Comú, quan estableix que es consideraran interessats en el procediment administratiu:
  
?a) Qui el promoga com a titular de drets o interessos legítims individuals o col·lectius.
  
b) Els qui, sense haver iniciat el procediment, tinguen drets que puguen resultar afectats per la decisió que s'hi adopte.
  
c) Aquells els interessos legítims dels quals, individuals o col·lectius, puguen resultar afectats per la resolució i es personen en el procediment mentre no haja recaigut resolució definitiva.-
  
Segon. L'article 11 del Reial Decret 1.389/1993, de 4 d'agost, pel qual s'aprova el Reglament del procediment per a l'exercici de la potestat sancionadora, que en el seu número 1, estableix:
  
?Els procediments sancionadors s'iniciaran sempre d'ofici, per acord de l'òrgan competent, bé per pròpia iniciativa o com a conseqüència d'ordre superior, petició raonada d'altres òrgans o denúncia.
  
A efectes del present Reglament, s'entén per:
  
(?)
  
d) Denúncia: L'acte pel qual qualsevol persona, en compliment o no d'una obligació legal, posa en coneixement d'un òrgan administratiu l'existència d'un determinat fet que poguera constituir infracció administrativa?.
  
El mencionat article 11 del Reial Decret 1.389/1993, en l'últim paràgraf del seu número 2, estableix:
  
?Quan s'haja presentat una denúncia, s'haurà de comunicar al denunciant la iniciació o no del procediment quan la denúncia vaja acompanyada d'una sol·licitud d'iniciació?.
  
Tercer. La Jurisprudència del Tribunal Suprem, Sala Contenciosa Administrativa, entre la qual assenyalen les sentències següents:
  
Sentència de 28 de novembre de 1983 (R.J. 1983/5864), per la qual es desestima un recurs interposat per una denunciant, contra una resolució de la Direcció General d'Empreses i Activitats Turístiques, en la qual s'assenyala que: ?- resulta adequada l'apreciació de la sentència apel·lada que la dita senyora manca de legitimació per a recórrer en la via administrativa, de conformitat amb el que disposa l'article 113 de la L. Pro. Adm. I el sentir de la Jurisprudència que cita, a la qual es pot afegir la recent Sentència de 16 de març de 1982, en la qual s'assenyala que la condició de denunciant és substancialment distinta de la de part interessada, per tal com el denunciant, encara que tinga reconeguda certa intervenció en el procediment que la seua denúncia provoque, no per això es constitueix en part, del que se segueix alhora la legalitat de la resolució impugnada mantenidora d'aquesta tesi?.
  
- Sentència de 23 de gener de 1986, que estableix: - - el denunciant d'una suposada infracció del règim de preus que dóna lloc a un procediment administratiu del tipus citat, no es converteix en titular de cap dret subjectiu, ni posa en joc un interès personal o legítim, ?. per a recórrer, que haguera de trobar satisfacció adequada i traduïda en algun benefici o avantatge, ja que es limita a comunicar a l'administració un procedir que considera irregular, per tal que es pose en marxa la seua activitat investigadora i sancionadora, ?. criteri aquest que es recull en les sentències d'aquest Tribunal de 16 de març de 1982, 28 de novembre de 1983 i 27 de juny de 1984, en la primera de les quals s'indica que ?la condició de denunciant és substancialment distinta de la part interessada' de forma que mai no adquireix aquest caràcter; ??.
  
- Sentència de 30 d'octubre de 1991, que reitera ?- que la denúncia manca de virtualitat per a posar en marxa el procediment sancionador, i arriba a la conclusió que en no tenir la condició d'interessat, sinó la de mer testimoni qualificat, el denunciant no té dret al procediment, per la qual cosa malament pot impugnar la decisió d'arxivar les actuacions.-
  
- Sentència de 15 de gener de 1993, que en el tercer dels fonaments de dret, manifesta que ?- en matèria sancionadora l'activitat i els drets dels particulars es limiten a denunciar els fets davant l'administració Pública competent, però sense que càpiga, en aquest concret punt, l'exercici de recursos tendents a què la dita Administració impose (en contra de la seua voluntat sancionadora) l'acte de gravamen que se li sol·licita, tal com ho té rebut el Tribunal Suprem, entre altres, en la Sentència de 12 de desembre de 1970; ??.
  
- Sentència de 9 de febrer de 1993, (tercer dels fonaments de dret), en la qual s'estableix que ?No sent part el denunciant en les diligències prèvies informatives manca d'acció per a instar la prossecució de l'activitat sancionadora del Col·legi d'Advocats davant el qual es va presentar la denúncia, ni objectar la falta de motivació de l'acord ordenant l'arxiu de les dites diligències, alhora que aquest acord no afecta el seu dret ni interès, sense perjudici d'exercir les accions que en l'ordre civil o penal creguera que li corresponen pels actes denunciats que estime procedents?.
  
- Sentència de 13 de gener de 1994, que en el tercer dels seus fonaments de dret assenyala: ?- cal precisar que l'argumentació desplegada en la demanda descansa sobre una premissa aliena al contingut normatiu de l'article 24 de la Constitució, que no garanteix al denunciant d'uns fets, que ?al seu parer- són constitutius d'una falta en el servei, la condició de part en el procediment disciplinari. Per això, manca de suport constitucional l'al·legat que la negació ?ab initio' de la legitimació activa del denunciant-agraviat, per a interposar recurs d'alçada contra l'acord d'arxiu de la denúncia presentada, impedeix l'exercici dels ?drets de la defensa de l'acusació' que preconitza el citat article 24?.
  
A més de les sentències del Tribunal Suprem abans invocades, també podem citar ací la Sentència de la Sala del Tribunal Superior de Justícia del País Basc de 24 de gener de 1997, i la Sentència de la Sala Contenciosa Administrativa del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya, la qual assenyala que:
  
??qui denuncia una determinada conducta manca en principi d'interès personal per a depurar la responsabilitat disciplinària del denunciat, ja que la protecció i l'empara dels drets subjectius o dels interessos legítims que pogueren haver resultat lesionats per l'actuació constitutiva, si s'escau, d'infracció, i per això, mereixedora de sanció, té altres vies obertes en el nostre ordenament jurídic,??.
  
Quart. D'acord amb els preceptes abans citats, i la consolidada jurisprudència invocada, i sense entrar la valoració de la versió dels fets exposada pel reclamant, ara recurrent, el ben cert és que el reclamant, al que cal considerar denunciant, manca de legitimació activa per a la interposició d'un recurs d'alçada contra el resultat de les diligències prèvies, per la qual cosa procedeix no admetre el recurs d'alçada interposat.
  
I això és així, perquè el denunciant, a través del seu escrit inicial de reclamació formulat, posa en coneixement de l'administració uns suposats fets, que, al seu judici vulneren la normativa, però això, ni determina de forma automàtica la iniciació d'un procediment sancionador, (que sempre són iniciats d'ofici), ni tampoc constitueix en interessat, el denunciant, en un procediment administratiu que únicament pretén l'exercici de la potestat disciplinària de l'administració, i que no incideix en l'esfera de drets i interessos del que en el seu dia va formular la denúncia, i això sense perjudici que aquest exercite les accions que estime oportunes, si bé tal exercici haurà de produir-se en altres ordres jurídics diferents al delimitat per un procediment administratiu.
  
D'acord amb els antecedents de fet i fonaments de dret que han quedat exposats, i en virtut del que disposa el Decret 45/1996, de 25 de març, del Govern Valencià pel qual s'aprova el Reglament de l'Agència Valenciana del Turisme (DOGV de 28 de març de 1996), especialment l'article 18, resolc:
  
No admetre, per falta de legitimació activa i d'acord amb l'anterior argumentació, el recurs d'alçada interposat pel senyor Emiliano Escribano Mondejar, contra la Resolució de la cap del Servei Territorial de Turisme de València, de data de 26 de gener de 2000, per la qual es comunicava al denunciant la resolució d'amonestar el Restaurant La Murciana, i es confirma aquesta en tots els seus extrems.
  
Contra aquesta resolució, que posa fi a la via administrativa, es podrà interposar recurs contenciós administratiu davant els jutjats Contenciosos Administratius de València o del domicili del recurrent, a la seua elecció, dins del termini de dos mesos comptador des de l'endemà de la recepció d'aquesta, d'acord amb el que estableixen els articles 109 i 110 de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de Règim Jurídic de les Administracions Públiques i del Procediment Administratiu Comú, i l'article 46 de la Llei 29/1998, de 13 de juliol, Reguladora de la Jurisdicció Contenciosa Administrativa.