Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 7428, del 22-12-2014 (2014/11283)

DECRET 222/2014, de 19 de desembre, del Consell, pel qual es declaren Bé d'Interés Cultural Immaterial les Fogueres de Sant Joan d'Alacant.
-------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

Estat**VIGENT**

Permalink ELI

**https://dogv.gva.es/va/eli/es-vc/d/2014/12/19/222/dof/vci/html**

### Dades del document

Número de DOGV
:   7428

Data del DOGV
:   22-12-2014

Secció del DOGV
:   I. DISPOSICIONS GENERALS

Número del document
:   2014/11658


Data del document
:   19-12-2014

Organisme emissor
:   Conselleria d'Educació, Cultura i Esport

Tipus de document
:   Decret

Descriptors 

:   * Conselleria d'Educació, Cultura i Esport
    * Conselleria d'Educació, Cultura i Esport
    * Alacant
    * cultura popular
    * legislació
    * ben cultural
    * protecció del patrimoni

DECRET 222/2014, de 19 de desembre, del Consell, pel qual es declaren Bé d'Interés Cultural Immaterial les Fogueres de Sant Joan d'Alacant. [2014/11204]  
PREÀMBUL  
  
L'article 49.1.5a de l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana establix la competència exclusiva de la Generalitat en matèria de patrimoni històric, artístic, monumental, arquitectònic, arqueològic i científic. Així mateix, l'article 26.2 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià, disposa que la declaració d'un bé d'interés cultural s'ha de fer mitjançant un decret del Consell, a proposta de la conselleria competent en matèria de cultura. Tot això sense perjuí de les competències que l'article 6 de la Llei 16/1985, de 25 de juny, del Patrimoni Històric Espanyol, reserva a l'Administració General de l'Estat.  
Així mateix, la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià, en l'article 45 disposa que seran declarats béns d'interés cultural les activitats, coneixements, usos i tècniques que constituïxen les manifestacions més representatives i valuoses de la cultura i maneres de viure tradicionals del poble valencià. Igualment, poden ser declarats béns d'interés cultural els béns immaterials que són expressions de les tradicions del poble valencià en les seues manifestacions musicals, artístiques, gastronòmiques o d'oci, i en especial aquelles que han sigut objecte de transmissió oral, i les que mantenen i potencien l'ús del valencià.  
Per la Resolució de 20 de juny de 2014, de la Conselleria de Educació, Cultura i Esport, es va acordar incoar l'expedient per a la declaració com a Bé d'Interés Cultural Immaterial a favor de les Fogueres de Sant Joan d'Alacant.  
En la tramitació de l'expedient s'ha concedit tràmit d'audiència a l'Ajuntament d'Alacant i a la Federació de les Fogueres de Sant Joan d'Alacant.  
En compliment del que disposa l'article 27 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià, en l'expedient consten els informes favorables de la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Carles, del Consell Valencià de Cultura, de la Universitat d'Alacant i de la Universitat Miguel Hernández d'Elx.  
Per tot això, complits els tràmits previstos en l'article 43 de la Llei 5/1983, de 30 de desembre, de la Generalitat, del Consell, i en els articles 26 i següents de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià, a proposta de la consellera de Educació, Cultura i Esport i amb la deliberació prèvia del Consell, en la reunió del dia 19 de desembre de 2014,  
  
DECRETE  
  
Article 1. Objecte  
Es declaren Bé d'Interès Cultural Immaterial les Fogueres de Sant Joan d'Alacant.  
  
Article 2. Descripció del bé i valors  
La descripció del bé i els seus valors es fan constar en l'annex del present decret.  
  
Article 3. Mesures de protecció  
La Generalitat vetlarà pel normal desenrotllament i la pervivència d'esta manifestació cultural i tutelarà la conservació dels seus valors tradicionals. Qualsevol canvi que excedisca el normal desenrotllament dels elements que formen esta manifestació cultural s'haurà de comunicar a la direcció general competent en matèria de patrimoni cultural, perquè, si és el cas, emeta l'autorització administrativa i la consegüent modificació de la present declaració.  
La gestió de la festa l'exercirà la Federació de les Fogueres de Sant Joan d'Alacant, encarregada d'organitzar la totalitat dels actes centrals. Esta, en conjunció amb els altres actors, serà qui decidisca els aspectes materials i immaterials, així com el desenrotllament dels actes de la festivitat anual. De la mateixa manera, les administracions públiques fomentaran la difusió d'este bé, en garantiran l'estudi i la documentació amb criteris científics, i incorporaran els testimonis disponibles a suports materials que en garantisquen la pervivència.  
  
DISPOSICIONS ADDICIONALS  
  
Primera. Publicació i inscripció  
El present decret es publicarà en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana i en el Boletín Oficial del Estado, i la declaració s'inscriurà en la secció 1a de l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià, i es comunicarà, així mateix, al Registre General de Béns d'Interés Cultural, del Ministeri d'Educació, Cultura i Esport.  
  
Segona. Absència d'incidència en el gasto públic de la present disposició  
La aplicació i desplegament del present decret no podrà tindre cap incidència en la dotació de tots i cada un dels capítols de gasto assignada a la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport, i, en tot cas, haurà de ser atesa amb els mitjans personals i materials de la conselleria esmentada.  
  
DISPOSICIÓ FINAL  
  
Única. Entrada en vigor  
El present decret entrarà en vigor l'endemà de la publicació en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana.  
  
València, 19 de desembre de 2014  
  
El president de la Generalitat,  
ALBERTO FABRA PART  
  
La consellera d'Educació, Cultura i Esport,  
MARÍA JOSÉ CATALÁ VERDET  
  
  
ANNEX  
  
1. Exposició de motius  
Les Fogueres de Sant Joan són expressió viva i popular d'un poble, conjunció de foc, música, art, història, cultura, sàtira, convivència, pólvora i indumentària, que s'identifiquen com a patrimoni comú i propi del conjunt de la ciutat d'Alacant.  
La festa de les Fogueres de Sant Joan és el fenomen associatiu més gran d'Alacant i disposa d'una estructura organitzativa sòlida que permet la seua permanència i evolució conjugada amb el sentiment i el respecte a la tradició, i al llarg del denominat exercici foguerer són múltiples les activitats realitzades que fomenten i desenrotllen la convivència d'un poble entorn de la seua cultura i les seues tradicions i que remarquen la seua idiosincràsia.  
Festes de tradició popular, les Fogueres de Sant Joan tenen un inequívoc valor patrimonial, ja que estan vertebrades per tots els mecanismes de connexió entre festa i patrimoni, que les convertixen en un element singular i digne de la major protecció que la Llei del Patrimoni Cultural Valencià atorga a aquells elements del denominat patrimoni immaterial o intangible.  
  
2. Dades sobre el bé objecte de la declaració  
2.1. Denominació: Fogueres de Sant Joan.  
2.2. Localitat: Alacant.  
2.3. Data de realització: entre el 20 i el 24 de juny.  
2.4. Actors  
Les comissions de fogueres, que s'organitzen entorn dels districtes i que realitzen la seua activitat al llarg d'un exercici anual. Es reunixen a les seues seus socials, el racó, on planifiquen els actes relatius als dies centrals de la festa i organitzen i realitzen activitats de tipus cultural i lúdic. Les comissions de barraques, que, adscrites a una comissió de foguera, participen, amb estes, en l'organització de la festa i realitzen de la mateixa manera activitats de caràcter cultural i lúdic.  
2.5. Descripció del bé.  
2.5.1. Història de les Fogueres de Sant Joan.  
La festa té l'origen en les celebracions precristianes que es realitzaven al voltant del solstici d'estiu, i que una vegada assimilades al culte cristià, es van celebrar a tot Europa en honor de sant Joan Baptista. A Alacant, les primeres notícies que es tenen d'estes celebracions són del segle XIX. L'ajuntament va tractar de prohibir estos festejos, a causa dels desordes públics que es produïen.  
La transformació de la festa, tal com hui la coneixem, vingué de la mà de José María Py y Ramírez de Cartagena, gadità establit a Alacant, que va veure l'oportunitat de convertir aquells festejos desorganitzats en unes festes que serviren per a atraure turistes. Ell va proposar canviar les antigues fogueres per monuments artístics de caràcter efímer, seguint el model de la falla valenciana, i va trobar una gran acollida entre tots els sectors de la societat alacantina. Prompte es van formalitzar les primeres comissions de fogueres i l'ajuntament va establir tres premis en metàl·lic per als millors monuments que es plantarien el juny de 1928. La primera edició de la festa va comptar amb nou monuments i un calendari festiu que comprenia només dos dies. Els anys successius van anar augmentant el nombre de comissions, i es van ampliar els dies i els actes de la festa, que es va dotar d'una estructura organitzativa amb la creació de la primera Comissió Gestora.  
L'arribada de la II República va suposar un període d'auge i consolidació per a la festa creada recentment. L'ajuntament va donar un impuls decisiu a les fogueres, donant suport oficialment als actes organitzats per la Comissió Gestora i col·laborant en la seua promoció exterior. La festa va transcendir les fronteres locals, integrant col·lectius provinents d'altres parts d'Espanya i de l'estranger. Apareixen una sèrie d'elements que amb el pas del temps seran definitoris de les fogueres. En 1931 la penya Els Trenta-u va crear la primera barraca i un any després es va produir l'elecció de la primera bellea del foc. També en estos anys sorgixen les primeres fogueres infantils i en 1936 va tindre lloc el primer concurs pirotècnic. Però, sens dubte, un dels fets més significatius d'estos anys va ser el naixement de l'estil alacantí, basat en la transformació estètica i formal dels monuments gràcies a la inclusió d'elements provinents de l'art déco i altres moviments artístics internacionals.  
  
En 1939, i després del parèntesi de la Guerra Civil, les fogueres tornen tímidament a la ciutat a través d'un únic monument plantat al Mercat Central. No serà fins a 1940 que la festa recuperarà l'activitat normal, amb les vint-i-una fogueres que es plantaran eixe any. Les dècades de 1940 i 1950 suposaran un període difícil per a la festa, encara que es van crear nous actes que li donaren una nova estructura més estable: en 1941, l'Ofrena de Flors, en honor de la Mare de Déu del Remei; en 1945, la creació del Pregó de festes i l'elecció de la primera bellea del foc infantil, i en 1946, es va crear la categoria especial per als monuments adults.  
En 1952 es realitzarà la primera foguera oficial, plantada a la plaça de l'ajuntament i sufragada íntegrament pel consistori de la ciutat. Al final d'esta dècada, s'afegirien dos noves desfilades a la festa: la Cavalcada Històrica de Na Violant i Alfons X, que se celebraria durant uns quants anys i no tindria continuïtat, i la Desfilada Folklòrica de la província, creada en 1956, que perdura hui en dia.  
A partir d'estes dates, la festa continua desenrotllant-se incorporant nous elements, com el Cós Multicolor o la Cavalcada del Foc, impulsant-ne d'altres com l'Entrada de Bandes o l'Ofrena de Flors, i es va oficialitzar el vestit de nóvia alacantina.  
L'arribada de la democràcia va suposar un període de profunda renovació, ja que es va produir la democratització de l'estructura organitzativa de les fogueres i es va aprovar un nou reglament que permetia l'elecció per votació dels membres de la Comissió Gestora. El nombre de comissions experimentarà un augment desconegut fins al moment, cosa que ocorrerà també amb les barraques i les fogueres infantils.  
Es va ampliar el calendari festiu a quatre dies, avançant la plantada dels monuments al dia 20 de juny. Es va recuperar la Cavalcada del Ninot, desapareguda en les dècades anteriors, i es va potenciar la participació de grups nacionals i internacionals en la Desfilada Folklòrica. També es van crear nous actes, com l'elecció de la bellea del foc infantil, la proclamació de les màximes representants de la festa o el Concurs de Mascletades que es realitza des de 1988 a la plaça dels Estels.  
  
Es va afavorir la creació de dos revistes oficials, publicades per l'ajuntament i la Comissió Gestora, alhora que es va recuperar el valencià com a llengua vehicular de les fogueres. Es va afavorir la recuperació de la indumentària tradicional de la ciutat i es va crear el Museu de les Fogueres al castell de Santa Bàrbara.  
En la dècada de 1990 es fixaran les consecucions de la dècada anterior. Els esforços aniran dirigits a promocionar la festa, i a dignificar i organitzar els actes ja existents. Destaca la concessió del títol de festa oficial de la ciutat a les Fogueres en 1999.  
En 2006 es va produir una transformació en l'òrgan rector de la festa, que canviarà la seua situació jurídica i passa de ser Comissió Gestora a convertir-se en la Federació de les Fogueres.  
2.5.2. Espai geogràfic: els districtes.  
Les comissions de fogueres i barraques estan implantades al territori urbà de la ciutat d'Alacant. A cada una de les comissions els correspon una parcel·la de la ciutat, denominada districte, que pot estar composta per un carrer, una plaça, un grup de carrers o una barriada. Les barraques compartixen amb les fogueres este espai geogràfic i estan vinculades, en un nombre màxim de dos, a una comissió de foguera.  
  
Eixe lligam de les comissions de fogueres amb l'espai geogràfic en què s'assenten queda reflectit en el seu nom, que coincidix amb el carrer en què planten els seus monuments o amb la barriada a què pertanyen. Així mateix, algunes fogueres han recuperat en la denominació el nom amb què era conegut el seu districte en el passat, alguns dels quals oblidats o en desús.  
2.5.3. Espai social: entramat associatiu.  
Les comissions de fogueres i barraques constituïxen un entramat associatiu de caràcter festiu regit per la Federació de les Fogueres de Sant Joan. Els foguerers i els barraquers són els membres d'estes associacions, i són els encarregats de planificar, organitzar i realitzar les activitats pròpies de cada associació i de participar en els actes de caràcter oficial organitzats per la Federació de les Fogueres.  
La foguera té la seu social en el racó, lloc pensat per a la convivència dels associats, on es reunixen de manera periòdica i realitzen activitats de caràcter lúdic i cultural. Cada associació té una junta directiva, que es renova democràticament de forma periòdica, i una sèrie de càrrecs representatius, les bellees i dames d'honor, que són elegits anualment.  
Les comissions de fogueres traslladen la seua activitat durant els dies de la festa a l'espai urbà que els és propi, és a dir, el districte. Són les encarregades de plantar els monuments foguera al carrer i, al mateix temps, instal·lar espais tancats a l'aire lliure en què els foguerers conviuran durant els quatre dies que dura la festa.  
Algunes de les comissions de fogueres s'agrupen al seu torn en sectors, amb la intenció d'estrényer llaços entre les associacions i fomentar la convivència. Estos sectors estan definits per la proximitat geogràfica existent entre les comissions que els integren. Així mateix, algunes associacions s'agrupen en federacions amb la intenció d'unir esforços entre fogueres que pertanyen a una mateixa categoria.  
Les comissions de barraques són associacions independents de les comissions de fogueres, però al mateix temps hi estan vinculades per mitjà de la pertinença a un districte. Tenen igualment una junta directiva pròpia, que, com en el cas de les fogueres, es renova periòdicament per votació. De la mateixa manera, es reunixen a les seues seus socials i traslladen la seua activitat al carrer entre el 20 i el 24 de juny, establint-hi les barraques en què els associats desenrotllen la seua activitat, finançada amb les seues aportacions. Totes les associacions de fogueres i barraques s'integren en una federació, la Federació de les Fogueres de Sant Joan. Es tracta de l'ens gestor de la festa, i el seu objecte és organitzar-la i desenrotllar-la.  
La Federació de les Fogueres de Sant Joan va ser constituïda el juny de 2006, si bé prèviament, i des dels seus orígens, la festa va ser gestionada per un ens, la Comissió Gestora, en els seus inicis sense una forma jurídica determinada, com un grup de persones que organitzaven i gestionaven la festa, i posteriorment va passar a constituir-se en associació. Més tard, amb la necessària constitució de totes les fogueres i barraques com a associacions, sorgix la necessitat de constituir-se en federació, tal com actualment està concebuda.  
L'òrgan de govern de la Federació de les Fogueres de Sant Joan és l'assemblea general, que està composta per totes les associacions de fogueres i barraques. L'òrgan de representació i gestió és la junta directiva, a la qual es va donar la denominació de Comissió Gestora, seguint la denominació de l'anterior ens que gestionava la festa.  
Entre els fins de la federació podem destacar: dirigir i coordinar tots els esforços de les persones que fan possible la festa, promoure la participació popular, difondre i fomentar la festa a tots els nivells, supervisar la gestió feta per les distintes associacions integrants, agermanar i consolidar les relacions amb altres entitats festeres dins i fora de la ciutat d'Alacant i, en general, tots aquells orientats a celebrar els festejos de les Fogueres.  
  
A este efecte realitza activitats diverses com: l'organització de les activitats pròpies de la festa; campanyes de divulgació per a incrementar la participació; la coordinació amb l'Ajuntament d'Alacant de totes les activitats que s'han de realitzar; la busca de fons econòmics; la realització de publicacions, campanyes, conferències, congressos, etc.; la prestació de servicis a totes les associacions integrades per al compliment dels seus fins; el disseny del programa anual de la festa, i, en general, totes aquelles dirigides a fomentar, potenciar i engrandir la festa de les Fogueres de Sant Joan.  
2.5.4. Patrimoni cultural.  
9.7.1.3. La foguera.  
La foguera, com a monument artístic efímer, és l'eix principal entorn del qual es desenrotlla tota la festa. Són estructures en què es combinen l'arquitectura, l'escultura i la pintura, i que seguixen una composició tradicional formada per una base, on es desenrotllen escenes formades per ninots, un cos central i un coronament. Per a construir-les s'empren components com la fusta, el cartó, la tela o materials nous introduïts recentment, com el suro blanc, que faciliten la combustió.  
  
Les formes de la foguera es regixen prenent com a base un contingut, la majoria de les vegades satíric i crític, que es desenrotlla entorn de les escenes que van contant els ninots, que estan acompanyats de cartells explicatius.  
Les fogueres estan dividides en categories, segons el seu pressupost, i són valorades per un jurat que concedix generalment cinc premis a cada una, a excepció de les fogueres de la categoria especial, a les quals es concedixen tants premis com fogueres s'han plantat eixe any.  
  
4.2.7.6. Evolució esteticoartística de la foguera.  
En els inicis de la festa, en 1928, la tendència generalitzada en les tres primeres edicions va ser la de seguir una estètica pròxima a la de la falla valenciana, amb monuments situats sobre cadafals de gran altura, en què ninots de caràcter realista integraven una escena única.  
  
No serà fins a 1931 que l'artista Gastón Castelló introduirà en el monument elements provinents de l'art déco. Els trets estilístics en què es basarà esta estètica seran l'estilització, la simetria, la reiteració de motius decoratius, la utilització de figures al·legòriques, l'ús de colors plans i la introducció de volums arquitectònics. Estes innovacions van donar com a resultat una elegància formal, una complexitat compositiva i una netedat de línies que contrastaven amb l'estètica de la falla valenciana. D'esta manera, es va encunyar per a les noves formes el nom d'estil alacantí, que molts artistes van prendre com a model.  
  
Després de la Guerra Civil, estes noves formes es van mantindre, combinant-se en molts casos amb elements més monumentalistes o recarregats que van fer que a poc a poc la foguera anara assimilant-se a la falla valenciana. Esta tendència es va generalitzar a partir de la dècada de 1960, en què els monuments van arribar a una barroquització desconeguda fins aleshores.  
Esta tònica es mantindrà en l'estètica de les fogueres fins als anys finals de la dècada de 1970. És en esta època quan s'anunciaran en alguns monuments els canvis formals i artístics que s'introduiran plenament amb l'arribada de la democràcia. Els artistes de la dècada dels huitanta van transformar l'essència formal i conceptual del monument adoptant un nou llenguatge en el qual l'experimentació estava molt present. A partir d'este moment no hi hauria una tendència artística concreta a la qual els artistes pogueren acollir-se, sinó que cada un d'ells podia donar resposta lliurement als nous reptes que plantejava el monument.  
  
En la dècada de 1990 apareixerà una nova generació d'artistes que complementaran les innovacions produïdes en la dècada anterior i que reforçaran la llibertat de cada artista per a treballar en un llenguatge que s'adapte a la seua pròpia cerca estètica i personal.  
El creixement del nombre de comissions i, per tant, de la demanda en la construcció de monuments ha afavorit la convivència entre artistes pertanyents als gremis d'Alacant, València i Borriana, la qual cosa ha fet que les fronteres estètiques existents entre la foguera i la falla vagen desapareixent.  
9.7.9.9. L'ofici d'artista de fogueres.  
En els inicis de la festa la responsabilitat de la construcció de les fogueres va recaure en els artistes plàstics de la ciutat, majoritàriament pintors. La majoria d'ells alternaven el seu treball artístic amb la construcció de fogueres i la seua formació era de caràcter autodidacta. Després de la Guerra Civil, la participació dels pintors anà decaient i va donar pas a una generació d'artesans que van fer de l'activitat foguerera la seua principal ocupació professional. D'esta manera, l'ofici es va anar configurant i l'aprenentatge va prendre forma a través de l'ensenyança directa en el taller.  
La creació del Gremi d'Artistes de Fogueres en 1982 va donar oficialitat a este col·lectiu i els va dotar d'una organització i una estructura que afavorira la defensa dels seus interessos. Això no va suposar un canvi en la transmissió de coneixements i en la formació dels futurs artistes de fogueres, però sí que va propiciar una regulació de l'ofici.  
L'ingrés en este col·lectiu es produïx a través d'un examen que avalua els coneixements i les aptituds que té el candidat. Generalment, l'examen consistix en la construcció d'una foguera, que serà garant del treball del futur artista.  
A poc a poc, la formació s'ha anat regularitzant gràcies als cursos d'artista constructor de fogueres impartits per membres del gremi i recentment amb la creació del grau superior d'Artista Foguerer i Construcció d'Escenografies, que equipararà els constructors de fogueres amb altres professionals i projectarà l'ofici cap al futur.  
  
2.3.5.9. Ninots de carrer.  
Els ninots de carrer, presents des dels orígens de la festa, són un element de la cultura popular connectat amb altres manifestacions semblants conegudes com a ninots de mitja quaresma o velles de serra. Es tracta de composicions escèniques col·locades a la via pública formades per un sol ninot o un grup de ninots que representen un esdeveniment humorístic, de crítica o popular.  
A Alacant, els ninots de carrer estaven integrats en les denominades festes de carrer, festes populars en què estes escenes representaven veïns del carrer o de la barriada, caricaturitzant-los i afegint-los un component crític o irònic.  
Amb el naixement de les fogueres, els ninots de carrer es van incorporar de forma natural als nous festejos, construïts per col·lectius de persones i col·locats en l'entramat urbà de la ciutat. Situats d'esta manera, els ninots constituïen un element de sorpresa per als espectadors i suposaven un complement als monuments que plantaven les comissions.  
  
Després de la Guerra Civil, els ninots de carrer van desaparéixer i la Comissió Gestora va recuperar-los en 1997. Des de llavors, el nombre d'estos grups ha crescut en presència i qualitat, i s'han establit tres modalitats, individual, grup i infantil, que entren en concurs.  
  
8.5.4.7. Portades de barraca.  
Des de la creació de la primera barraca en 1931, la portada ha sigut un element diferenciador. Realitzada per artistes de fogueres o per la mateixa comissió, es col·loca en l'accés als espais tancats que els barraquers planten al carrer durant els dies de fogueres. Servix de carta de presentació de la comissió que la realitza. Estan dividides en categories segons el seu pressupost i són avaluades per un jurat que concedix tres premis a les millors de cada categoria.  
Presenta motius artístics en relleu o tridimensionals que fan referència a assumptes relacionats amb la festa, amb les nostres tradicions o la nostra gastronomia. Així mateix, poden presentar motius relacionats amb la mateixa comissió de barraca, amb la ciutat o amb l'actualitat.  
6.4.6.4. Literatura festera.  
La literatura festera és un dels elements presents des dels orígens de les fogueres i és un component que ha anat creixent paral·lelament a l'expansió que ha experimentat la festa al llarg de la seua història.  
  
Entre les publicacions produïdes, la més significativa és el llibret. Cada comissió n'edita el seu, compartint amb els altres una estructura prefixada que consistix en la inclusió de l'esbós i l'explicació del monument, les fotografies dels càrrecs i la comissió, el programa de festes, una memòria de les activitats realitzades durant l'exercici i articles de temàtica diversa, majoritàriament relacionats amb la festa.  
  
Els llibrets, com tots els elements que conformen les fogueres, han experimentat una evolució. Els primers llibrets que es van publicar en 1928 tenien una estructura senzilla, bàsicament dedicada a la fàcil comprensió de les escenes que constituïxen el monument. A poc a poc el contingut dels llibrets es va enriquir amb breus articles de temàtica alacantina o relativa a la barriada, fet que va elevar el nivell cultural d'estes publicacions. Esta tònica es va mantindre vigent fins a la Guerra Civil, després de la qual el llibret va patir un procés d'involució, en què es va reduir el seu contingut al més essencial i s'hi van incloure articles que poc tenien a veure amb la realitat del barri.  
Este procés de despersonalització del llibret acabarà al final de la dècada de 1980, quan experimenta un creixement tant en continguts com en qualitat i es convertixen en publicacions monogràfiques de temes relacionats amb la ciutat i amb la festa.  
Els primers anys de la festa van nàixer una altra sèrie de publicacions d'iniciativa privada que complementaven la informació apareguda en els llibrets. La més significativa és El Tio Cuc, revista satírica dirigida per Josep Coloma Pellicer, que dedicava un número extraordinari a la festa. Junt amb esta en van aparéixer altres com Fogueres d'Alacant, La Cremà o El Fogueter.  
Al costat de les publicacions editades per les comissions de fogueres, en coexistixen dos, de caràcter oficial, que són promogudes per l'ajuntament i per la Federació de les Fogueres. La primera és la revista Festa, que va tindre l'origen en 1936 i que va ser recuperada en 1982. El seu contingut s'ha centrat majoritàriament en assumptes relacionats amb la ciutat, incorporant-hi alguns articles de temàtica festera.  
La segona d'estes publicacions és la revista Fogueres, apareguda en 1982 per iniciativa de la llavors Comissió Gestora. És una publicació de temàtica eminentment festera que ha anat creixent en continguts al llarg del temps. La seua elaboració ha estat a càrrec de les successives delegacions de cultura que han format part de la Comissió Gestora.  
  
Un altre dels elements importants dins de la literatura festera és el teatre foguerer. De tipus costumista, desenrotlla temes relacionats amb les fogueres en què es fa una exaltació de la festa i de la ciutat. Escrits en valencià, estos sainets exposen situacions pròximes a la vida quotidiana, que fan que l'espectador s'identifique amb el que es representa a l'escenari.  
La recuperació d'este tipus de sainets es va produir en la dècada de 1980, quan algunes comissions comencen a integrar breus representacions en els actes de presentació dels seus càrrecs.  
La recent creació d'un certamen de teatre per part de la Federació de les Fogueres ha fomentat la creació de noves obres, escrites majoritàriament per foguerers, fet que garantix la presència en el futur d'este gènere en la nostra festa.  
4.5.0.5. Patrimoni musical.  
La música és un altre dels components essencials de la festa. Des dels seus inicis, va comptar amb la presència de bandes de música que, vingudes des de tots els punts de la província, servixen d'acompanyament a la multitud d'actes i desfilades que es produirien durant els dies de festa.  
Tan gran és el volum i tanta la importància que ha aconseguit la presència de la música en les fogueres que es va crear una desfilada ex professo, l'Entrada de Bandes, per a presentar estes agrupacions musicals a la ciutat. Alhora que això ocorria, van anar sorgint noves peces musicals dedicades a la festa.  
El més important d'estos pasdobles és el titulat Fogueres de Sant Joan, compost per Lluís Torregrossa i que té com a lletrista el periodista Josep Ferràndiz Torremocha. Des de l'estrena, el 3 d'agost de 1929, va ser la melodia més popular de la festa, i en 1995 es va convertir en l'himne oficial.  
Al llarg del temps, el patrimoni musical de les fogueres ha anat creixent gràcies als pasdobles que s'han anat creant com a himnes de cada comissió o aquells que estan dedicats a personalitats del món de la festa, com ara presidents de la Comissió Gestora, bellees del foc o foguerers destacats. Al costat de les bandes de música, cobren protagonisme dins de la festa les colles de dolçaines i tabals que igualment acompanyen durant les desfilades les comissions de fogueres.  
6.0.1.5. Indumentària tradicional.  
Al voltant de la festa s'ha creat una indumentària identificativa i pròpia, el denominat vestit de nóvia alacantina, rescatat de la tradició i adaptat a la festa com a senya de caràcter distintiu per la mantellina elaborada d'una manera particular, els teixits de seda de gran bellesa i colorit de les faldes, així com els velluts i domassos. D'altra banda, la recuperació d'una indumentària tradicional com a element identitari d'un poble o ciutat, i hui traslladat a la festa, ha suposat un coneixement dels diversos elements que la componen, fet que ha ampliat un vocabulari específic i que ha portat a mantindre una confecció concreta recuperant l'estil propi d'esta indumentària tradicional, així com tot el que l'envolta: teixits, complements, joieria.  
A través de l'estudi i la recuperació de la indumentària tradicional amb què s'han vestit els alacantins sorgix tota una indústria, primerament domèstica, després artesanal i finalment industrial, que mou mà d'obra per a confeccionar-la: els indumentaristes encarregats de reproduir al detall les peces dels vestits; especialitats al voltant dels teixits, fàbriques de sederies i cotons; artesans dedicats a l'orfebreria i joieria, que creen joies que destaquen amb la bellesa dels teixits; la fabricació artesanal de ventalls que cuiden al detall, i inclús la perruqueria amb la realització dels pentinats tradicionals i la cosmètica, sense oblidar l'elaboració artesanal de la tarongina, així com la importància de les floristeries en els diferents actes, principalment en l'Ofrena de Flors.  
  
7.4.1.6. Pirotècnia.  
La presència de la pirotècnia està íntimament lligada a l'essència mateixa de les fogueres, ja que serà l'encarregada de botar foc als monuments que cada comissió planta al carrer. Acompanya les fogueres en les seues desfilades pel districte, especialment durant la despertada, i igualment està present durant tot el calendari festiu.  
L'acte més rellevant en què la pólvora és protagonista és el concurs de mascletades que des de 1988 té lloc, entre el 19 i el 24 de juny, a la plaça dels Estels. A les dos de la vesprada es reunix al voltant de la plaça multitud de gent que espera sentir la mascletada. Posteriorment, l'ajuntament de la ciutat premia les millors empreses pirotècniques que han participat en el concurs.  
Un altre dels elements pirotècnics més característics de la festa és la monumental palmera que es dispara a les dotze de la nit del 24 de juny des dalt del castell de Santa Bàrbara. Este element, visible des de tota la ciutat, marca el moment en què començaran a cremar tots els monuments efímers plantats eixe any.  
6.4.4.24. Altres elements de cultura popular.  
7.4.5.05.1. Nanos i gegants.  
Els nanos i gegants estan presents en totes les manifestacions festives de la ciutat des del segle XV. Així mateix, des de la creació de les fogueres han format part de la identitat cultural de la festa. La seua participació ha estat vinculada a les desfilades i actes organitzats per l'ajuntament i la Comissió Gestora, i han divertit amb la seua presència els espectadors infantils i adults.  
9.1.5.44.2. Les danses.  
La dansa o les danses és el ball valencià tradicional més autòcton. Es tracta d'un ball ritual de caràcter urbà que es realitzava a les places i carrers de les ciutats i poblacions valencianes els dies de festa major.  
  
El seu origen es remunta al segle XVI i a Alacant hi ha constància documental que es ballaven en una data molt tardana, concretament en 1829. Les danses estaven lligades a les festes de carrer i s'organitzaven per a commemorar els sants patrons de la ciutat o per a la celebració d'alguns esdeveniments d'importància. constància  
Al final dels anys seixanta, les danses van anar caient en declivi i van desaparéixer de les festes d'alguns barris com Sant Gabriel o el Raval Roig, on encara es ballaven. La recuperació per a la festa d'este ball tradicional va arribar en 2008, quan es va organitzar una dansada la vesprada del 23 de juny al voltant de la foguera oficial. Des de llavors, este esdeveniment ha anat arrelant en el programa de fogueres i s'ha mantingut present fins a l'actualitat.  
3.5.4.64. Conservació del llegat cultural.  
6.6.5.55.0. Museu de Fogueres.  
El 27 de desembre de 1981 es va inaugurar, al pavelló d'enginyers del castell de Santa Bàrbara, el primer Museu de Fogueres. Allí s'exhibien alguns dels últims ninots indultats, amb altres elements documentals com ara fotografies, banderins i altres efectes de la festa.  
En 2003 el Museu va tornar a inaugurar-se, esta vegada als baixos de la Casa de la Festa. Per les cinc sales que el componen es fa un recorregut cronològic i didàctic sobre la història de la festa. El museu dóna cabuda als ninots que s'indulten del foc cada any, així com a testimonis gràfics i documentals que reforcen el discurs temàtic de cada una de les sales.  
El Museu de Fogueres s'ha convertit en una ferramenta eficaç per a explicar i transmetre la nostra tradició a tots els que el visiten, prolongant la presència de les fogueres a la ciutat més enllà del mes de juny. Al mateix temps, és un lloc de conservació i restauració dels elements que s'hi exposen, alguns dels quals de vital importància per a comprendre l'essència festiva.  
3.2.6.20.4. Conservació del llegat documental de la festa.  
Al llarg de la seua història, les fogueres han generat una gran quantitat de documentació. Esta ha sigut produïda tant per la Comissió Gestora i l'ajuntament com per les comissions de fogueres i barraques.  
  
Un dels centres de conservació del patrimoni documental de la festa és l'Arxiu Municipal d'Alacant, on es custodien expedients, esbossos, fotografies, cartells i altres elements com llibrets, revistes oficials o programes de mà. Així mateix, la Federació de les Fogueres disposa d'un arxiu en què s'arreplega la documentació més recent produïda per les fogueres, igual que llibrets i fotografies.  
  
2.5.5. Desplegament del calendari festiu.  
Les comissions de fogueres i barraques marquen els diferents moments de l'any duent a terme una sèrie d'actes. Al mes de desembre, assenyalant que falten tan sols sis mesos per a la celebració de les fogueres, se celebra el Certamen Artístic Fogueres de Sant Joan; el Sorteig de la Boleta, en què les representants de cada comissió trien el número amb què desfilarà cada una de les fogueres durant els dies de festa; el Certamen de Nadales, i el Concurs de Betlems. Com a colofó, els dies pròxims a Nadal es planten dos monuments, l'un adult i l'altre infantil, realitzats per alumnes dels cursos de constructors de fogueres organitzats pel Gremi d'Artistes. La cremada d'estes fogueres suposa la cloenda de l'any en curs.  
Fins la celebració de les fogueres té lloc l'elecció de les candidates que optaran al títol de bellea del foc i l'Exposició del Ninot, en què es reunixen els cent huitanta ninots pertanyents a cada una de les fogueres adultes i infantils que es plantaran el mes de juny. Un jurat atorga un premi als millors de cada categoria, mentres que el públic, a través dels seus vots, tria els ninots indultats, que se salvaran de les flames i que formaran part posteriorment del Museu de Fogueres.  
  
Les comissions de fogueres i barraques realitzen les seues activitats al llarg d'un exercici anual que excedix els cinc dies de festa que tenen lloc entre el 20 i el 24 de juny.  
Els dies centrals de fogueres s'inicien amb el Pregó de festes, que se celebra cada any des dels balcons de l'Ajuntament d'Alacant. Per a pronunciar-lo es trien personalitats locals o d'àmbit nacional que estan relacionades amb la nostra festa o amb la ciutat. Este acte del Pregó està precedit per l'acte d'ofrena als foguerers i barraquers morts en el monument al foguerer i per la desfilada de l'Arribada del Pregó, que comença a la Casa de la Festa i va fins a les cases consistorials i està format per les bellees del foc i les seues dames d'honor, acompanyades per membres de la Federació de les Fogueres i el pregoner d'eixe any.  
El cap de setmana anterior al 20 de juny tenen lloc les desfilades de l'Entrada de Bandes i del Ninot. La primera se celebra el dissabte i hi desfilen totes les comissions amb les bandes de música i les colles de dolçaines que els acompanyaran durant els dies de festa. La Desfilada del Ninot té un caràcter més espontani i menys protocol·lari. Les comissions hi participen disfressades amb vestits al·lusius al tema de la seua foguera o del ninot que han presentat a l'exposició.  
El dia 19 de juny té lloc la primera sessió del Concurs de Mascletades, que se celebrarà fins al 24 de juny a les 14.00 hores a la plaça dels Estels. A la nit es plantaran els monuments infantils i els ninots de carrer, que seran visitats al matí següent pels jurats corresponents. La nit del 20 de juny té lloc la plantada oficial de tots els monuments adults de la ciutat, així com la instal·lació dels racons i les barraques on els festers duran a terme la seua activitat durant els dies de fogueres.  
  
El matí del dia 21 de juny les comissions comencen les despertades als districtes i és el moment en què els jurats visiten els monuments i atorguen premis als millors de cada categoria. L'Ofrena de Flors, en honor de la Mare de Déu del Remei, s'inicia a la vesprada i continua la vesprada del dia 22.  
El 22 de juny té lloc la Desfilada d'Entrega de Premis, en què participen les comissions que han obtingut algun guardó tant en el monument com en qualsevol de les activitats que organitza la Federació de les Fogueres al llarg de l'exercici fester. Al mateix temps, un jurat visita aquells monuments que han sigut designats com a més innovadors de tots els plantats eixe any. A la vesprada, a la plaça de l'ajuntament i al voltant de la foguera oficial, se celebra la dansada, que és el pas previ al començament de la Desfilada Folklòrica Internacional, en què participen representants del folklore de la província i de l'estranger, així com les reines i els membres de festes veïnes.  
  
El dia 24 de juny, festivitat de Sant Joan Baptista, tenen lloc la missa oficial de fogueres a la cocatedral de Sant Nicolau i el dinar oficial que l'ajuntament de la ciutat celebra al castell de Santa Bàrbara per a les delegacions invitades a la festa i les màximes representants de les fogueres.  
A les dotze de la nit té lloc el llançament de la monumental palmera des del cim del Benacantil, amb la qual donarà començament la cremada de les fogueres oficials i de tots els monuments adults i infantils de la ciutat, així com de les portades de barraca.  
Durant la cremada dels monuments té lloc la popular banyada, en què participen una part dels espectadors que estan contemplant com crema el monument. Este acte, d'arrel popular, consistix a ser arruixats amb aigua pels bombers, cosa que refresca la calor pròpia de l'estiu i la produïda per les flames de la foguera.  
Al marge dels actes oficials, entre el 20 i el 24 de juny les comissions de fogueres i barraques realitzen el seu propi calendari d'activitats destinades al districte en què estan enclavades. A més de les despertades, fan revetles nocturnes, cercaviles, mascletades, ofrenes als patrons de cada barriada o festes infantils.  
Per a finalitzar el calendari festiu, entre el 25 i el 29 de juny, se celebra el Concurs Internacional de Focs Artificials, que es dispara des de la platja del Cocó. Cada dia, després de la disparada dels focs, s'encén una traca lluminosa al passeig de Gómiz i el dia 29 té lloc la Nit del Foc al passeig de l'Esplanada.  
  
3. Definició de l'àmbit espacial i temporal  
Pel que fa a l'àmbit espacial, la festa té lloc a la ciutat d'Alacant, i són unes celebracions lligades al veïnat i que tenen com a centre neuràlgic el carrer o la plaça on es planta el monument, des d'on s'estenen pels voltants i pels carrers adjacents.  
  
L'àmbit temporal es concreta del 20 al 24 de juny, precedit pels actes preliminars organitzats per la Federació de les Fogueres de Sant Joan.


Còpia Permalink ELI