Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 5692, del 31-01-2008 (2008/167)

Mesures fills extramatrimonials contenciós 000392/2006. Notificació de la sentència a Enzo Zucco.
-------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   5692

Data del DOGV
:   31-01-2008

Secció del DOGV
:   IV. ADMINISTRACIÓ DE JUSTÍCIA

Número del document
:   2008/167


Data del document
:   13-12-2007

Organisme emissor
:   Jutjat de Primera Instància Número 7 de Castelló de la Plana

Tipus de document
:   Edicte

Descriptors 

:   * sistema judicial

Mesures fills extramatrimonials contenciós 000392/2006. Notificació de la sentència a Enzo Zucco. [2008/167]  
Assumpte civil 000392/2006.   
Eva María Murciano Vicente, secretària del Jutjat de Primera Instància número 7 de Castelló de la Plana.  
En el judici referit s'ha dictat la resolució que, literalment, és com es diu:  
«Jutjat de Primera Instància número 7 de Castelló de la Plana  
Procediment: mesures fills extramatrimonials contenciós 000392/2006  
Sentència número 823/2007  
Jutge que la dicta: José Luis Conde-Pumpido García.  
Lloc: Castelló de la Plana.  
Data: 13 de desembre de 2007.  
Part demandant: Susana Ribalta Boix.  
Procurador: María Castellano García.  
Part demandada: Enzo Zucco.  
José Luis Conde-Pumpido García, magistrat jutge del Jutjat de Primera Instància número 7 de Castelló de la Plana, ha conegut les presents actuacions sobre mesures de fills extramatrimonials número 392/2007, promogudes per Susana Ribalta Boix, representada per la procuradora senyora Castellano García i defesa pel lletrat senyor Lillo Lloria, contra Enzo Zucco, en rebel·lia, i en què ha sigut part el ministeri fiscal.  
Antecedents de fet  
Primer. La procuradora senyora Castellano García, en la representació que té acreditada de Susana Ribalta Boix, va formular una demanda per a l'adopció de mesures relatives a la guarda i custòdia del fill menor contra Enzo Zucco, sol·licitant que es dictara una sentència per la qual s'adoptaren les mesures següents:  
1. Atribuir a la demandant la custòdia del fill menor.  
2. Visites entre demandat i fill, sense pernoctes.  
Els fets en què es fonamentava la demanda eren els següents:  
1. De la relació entre demandant i demandat va nàixer un fill el 24 de novembre de 2003.  
2. En trencar la seua relació, el fill va quedar vivint amb la mare, i el pare només s'ha relacionat amb el fill de manera ocasional.  
Segon. Una vegada admesa a tràmit la demanda, es va citar a termini el demandat, el qual no va comparéixer dins del termini i en la forma escaient i per això va ser declarat en rebel·lia, i al ministeri fiscal, que va contestar sol·licitant que es dictara una sentència d'acord amb el que resultara provat.  
Tercer. Es van convocar les parts a judici verbal, que va tenir lloc el dia 13 de desembre de 2007, i en què la part actora es va ratificar en la seua demanda, mentre que la demandada no hi va comparéixer. El ministeri fiscal, en la persona de Cándido Rodríguez Couso, es va ratificar en la seua contestació. Després d'haver-se sol·licitat la recepció del plet a prova, es va procedir a la pràctica dels següents mitjans probatoris, proposats per les parts i admesos per sa senyoria.  
A instància de la part actora: documental (es dóna per reproduïda la que figura en les actuacions i una altra que va aportar en l'acte), i la testimonial (d'Humilde Boix Monfort i Silvia Alcalá Nebot).  
A proposta del ministeri fiscal, interrogatori de la demandant.  
Quart. Una vegada practicada tota la prova en el mateix acte i després que el fiscal formulara el seu informe, va quedar el plet vist per a sentència.  
Cinqué. En este procediment han de declarar-se com a fets provats els que s'indiquen tot seguit:  
1. Enzo Zucco i Susana Ribalta Boix van mantenir una relació de convivència de fet, fruit de la qual va nàixer un fill, [...] el 24 de novembre de 2003. (Fet provat per mitjà del certificat de naixement del fill aportat amb la demanda).  
2. Des que es va trencar la convivència dels progenitors, ha sigut la mare qui sempre s'ha ocupat de l'atenció del fill, mentre que el pare s'ha limitat a visitar-lo de manera ocasional, sense que existisquen problemes entre el pare i el fill. (Fet provat per mitjà de l'interrogatori de la demandant i les testimonials).  
3. Es desconeixen les circumstàncies econòmiques del pare. (No hi ha cap prova sobre este aspecte).  
Fonaments jurídics  
Primer. En el present procediment, la part actora exerceix una demanda de guarda i custòdia sobre fills menors sobre la base de l'article 748.4 de la Llei d'Enjudiciament Civil i 770.6 del mateix text legal. En primer lloc, cal tenir present que per a la resolució i adopció d'estes mesures, cal partir de la igualtat absoluta dels fills nascuts d'una unió de fet, respecte dels matrimonials, atesa la claredat de l'article 39 CE que assegura la protecció integral dels fills davant de la llei amb independència de la filiació; cal dir que en les unions de fet, quan s'extingeixen, com en este cas, sorgeixen previsions normatives que tenen com a destinataris els fills, ja que estos -com ja s'ha indicat- són iguals davant de la llei, amb independència de la seua filiació (article 39.2 CE) o si han nascut dins o fora del matrimoni, els pares han de prestar-los assistència de tot tipus (article 39.3 CE), precisament, entre altres motius, com diu la STC de 15 de novembre de 1990 "perquè la seua filiació i condició de nascuts dins o fora del matrimoni és el resultat de decisions alienes a ells", i en eixa assistència, dins de la pàtria potestat com a funció, és a dir, com a dret - deure, s'inclou vetlar per ells, tenir-los en companyia seua, alimentar-los, educar-los i procurar-los una formació integral, segons l'article 154.1 del Codi Civil, deures i facultats que s'engloben dins del concepte de relacions paternofilials.  
No es pot oblidar que el criteri de la nostra jurisprudència actual apunta que tota normativa legal reguladora de les mesures relatives als fills en els casos de nul·litat, divorci i separació, i per extensió als supòsits de cessament de la convivència en unions no matrimonials, té com a suport el criteri primordial del favor filii, de tal forma que els acords sobre atenció i educació hauran de ser presos sempre en benefici del menor, i això suposa que cal atendre, com a guia per a resoldre totes les qüestions que suscite l'exercici efectiu de la guarda i custòdia, la formació integral dels fills, entesa com al desenvolupament adequat de les aptituds morals, intel·lectuals i físiques. Per això, no poden entendre's les pretensions de les parts en este litigi com a drets i interessos exclusius de l'un o l'altre que queden afavorits o perjudicats per una sentència dictada a favor o en contra seua. Ha d'entendre's el pronunciament com una dispositiva que pretén, abans que res, vetlar per l'interés del menor i procurar-li una situació que l'afavorisca en la major mesura possible. La Llei 30/1981, de 7 de juliol, va alterar substancialment el criteri determinant de l'atribució de la guarda i custòdia dels fills menors en casos de crisi matrimonial, de manera que, de concebre's com un premi o càstig als esposos atenent la relació matrimonial en sentit estricte, va passar a considerar, exclusivament, l'interés dels fills i el manteniment de la unitat familiar en la mesura de les possibilitats. El canvi esmentat, de què una és mostra l'article 92.2 del Codi Civil quan estableix que "les mesures judicials sobre l'atenció i educació dels fills seran adoptades en benefici d'ells", es va reforçar encara més després de l'entrada en vigor de la Llei Orgànica 1/1996, de 15 de gener, on s'exposa que "primarà l'interés superior dels menors sobre qualsevol altre interés legítim que poguera concórrer". Quant a la guarda i custòdia, atés que s'ha acreditat que és la mare qui l'ha exercida de fet des de la ruptura de la relació de parella, i que ho fa correctament, pertoca atribuir-li formalment la custòdia esmentada.  
Segon. L'atribució de la custòdia a la mare obliga a determinar el mode en què el pare, com a progenitor no custodi, haja de relacionar-se amb el fill. Cal partir del fet que l'article 94 del Codi Civil estableix que el progenitor que no tinga amb ell els fills gaudirà del dret a visitar-los, a comunicar-s'hi i a tenir-los en companyia seua. El jutge determinarà el temps, mode i lloc de l'exercici d'este dret, que podrà limitar o suspendre si existiren greus circumstàncies que així ho aconsellen o s'incompliren greument o reiteradament els deures imposats per la resolució judicial. Per tant, el dret de visites regulat en l'article 94 del Codi Civil, en concordança amb l'article 161 també del Codi Civil, no és un dret propi i vertader, sinó un complex de drets - deures el compliment adequat del qual no té com a finalitat satisfer els desitjos o drets dels progenitors sinó, també i sobretot, cobrir les necessitats afectives i educatives dels fills per al seu desenvolupament harmònic i equilibrat; es tracta d'un dret subordinat a l'interés del menor. Ha d'intentar-se el manteniment de les relacions entre pares i fills, ja que ambdós progenitors, llevat que es declare en sentència que algun d'ells ha de ser suspés o privat de la pàtria potestat, són un referent necessari per al menor. Una vegada acreditat que la relació del pare amb el fill és molt esporàdica, però que a pesar d'això el menor manté bona relació amb el seu progenitor, resulta adequat el règim sol·licitat en la demanda, de caps de setmana sense pernocta.  
Quart. Quant a la contribució del pare al sosteniment material i econòmic del fill, i vista la total absència d'elements probatoris sobre la capacitat econòmica del pare, i atés que la mare manifesta que resultaria suficient, per a atendre les necessitats del xiquet, una pensió de 150 euros, que conformaria el denominat "mínim vital" o mínim imprescindible per al desenvolupament de l'existència del menor en condicions de suficiència i dignitat a l'efecte de garantir, almenys, i en la mesura que siga possible, un desenvolupament físic mínim, intel·lectual i emocional a què han de contribuir els seus progenitors per raó de les obligacions assumides per estos per la seua condició com a tals, pertoca establir eixa pensió de 150 euros, més l'obligació de pagar al 50% les despeses extraordinàries necessàries que genere el fill.  
Cinqué. Atesa l'especial naturalesa de les pretensions deduïdes en este procediment, i que no són aplicables als procediments especials les regles incloses en l'article 394 de la Llei d'Enjudiciament Civil, no pertoca imposar el pagament de les costes a cap dels litigants.  
Vistos els preceptes legals esmentats i tots altres aplicables de forma pertinent  
Dispositiva  
Amb l'estimació de la demanda formulada per la procuradora senyora Castellà García, en nom i representació de Susana Ribalta Boix contra Enzo Zucco, decrete l'adopció de les mesures següents:  
1. S'atribueix a la senyora Ribalta la guarda i custòdia respecte del fill menor comú, sent la pàtria potestat compartida per ambdós progenitors.  
2. S'estableix el següent règim de visites entre el senyor Zucco i el seu fill menor: caps de setmana alterns, des de les 10.00 fins a les 21.00 hores, sense pernoctes, havent d'arreplegar i tornar el xiquet al domicili matern.  
3. El pare pagarà, en concepte de pensió d'aliments per al fill, la suma de 150 euros mensuals, que ingressarà dins dels cinc primers dies de cada mes en el compte bancari que designe la mare, i que s'actualitzarà anualment d'acord amb les variacions de l'IPC.  
4. Les despeses extraordinàries necessàries que genere el fill seran pagades per ambdós progenitors a mitges.  
Tot això sense realitzar una imposició expressa de costes a cap litigant.  
Que es notifique esta resolució a les parts, fent-los saber que hi poden interposar un recurs d'apel·lació en el termini de cinc dies, que no suspendrà l'eficàcia de les mesures acordades.  
Que es publiquen edictes al tauler d'anuncis d'este Jutjat i en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana per a la notificació al demandat Enzo Zucco, en parador ignorat.  
Esta és la meua sentència, que pronuncie, mane i firme».  
Publicació. La sentència anterior va ser llegida pel jutge que l'ha dictada, celebrant audiència pública, el mateix dia del seu pronunciament, davant del secretari judicial. En done fe.  
Atés que es desconeix l'actual domicili o residència de la part demandada, per la sentència de 13 de desembre de 2007 el jutge, de conformitat amb el que disposen els articles 156.4 i 164 de la Llei 1/2000, d'Enjudiciament Civil, ha acordat la publicació del present edicte al tauler d'anuncis del Jutjat per a dur a terme la diligència de notificació de sentència al demandat.  
Castelló de la Plana, 13 de desembre de 2007.- La secretària judicial: Eva María Murciano Vicente.