Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 9214, del 12-11-2021 (2021/11484)

RESOLUCIÓ de 28 d'octubre de 2021, de la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport, per la qual s'incoa expedient per a declarar bé d'interés cultural, amb la categoria de zona arqueològica, el jaciment l'Hostalot-Ildum, a Vilanova d'Alcolea (Castelló), i se sotmet l'expedient incoat a tràmit d'informació pública.
--------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   9214

Data del DOGV
:   12-11-2021

Secció del DOGV
:   III. ACTES ADMINISTRATIUS - C) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2021/11849


Data del document
:   28-10-2021

Organisme emissor
:   Conselleria d'Educació, Cultura i Esport

Tipus de document
:   Resolució

Descriptors 

:   * Conselleria d'Educació, Cultura i Esport
    * Conselleria d'Educació, Cultura i Esport

RESOLUCIÓ de 28 d'octubre de 2021, de la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport, per la qual s'incoa expedient per a declarar bé d'interés cultural, amb la categoria de zona arqueològica, el jaciment l'Hostalot-Ildum, a Vilanova d'Alcolea (Castelló), i se sotmet l'expedient incoat a tràmit d'informació pública. [2021/11513]  
Vista la sol·licitud formulada per l'Ajuntament de Vilanova d'Alcolea (Castelló), els informes emesos pels serveis tècnics de la Direcció General de Cultura i Patrimoni d'aquesta conselleria favorables a la incoació d'un expedient per a la declaració de bé d'interés cultural, amb la categoria de zona arqueològica, a favor del jaciment de l'Hostalot-Ildum, situat al terme municipal de Vilanova d'Alcolea (Castelló).  
  
Considerant el que disposa l'article 27 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià, aquesta Conselleria d'Educació, Cultura i Esport, en el que és matèria de la seua competència, ha resolt:  
  
  
Primer  
Incoar un expedient per a la declaració de bé d'interés cultural, amb la categoria de zona arqueològica, a favor del jaciment l'Hostalot-Ildum, situat al terme municipal de Vilanova d'Alcolea (Castelló), encomanant la seua tramitació a la Direcció General de Cultura i Patrimoni d'aquesta conselleria.  
  
Segon  
De conformitat amb el que disposa l'article 28 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià, determinar els valors del bé que justifiquen la declaració, descriure aquest i les seues parts integrants per a la seua més perfecta identificació, així com delimitar el seu entorn de protecció, assenyalar els seus béns patrimonials i fixar les normes de protecció del bé i el seu entorn en els annexos que s'adjunten a la present resolució.  
  
Tercer  
En compliment del preceptuat en l'article 27.3 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià, notificar aquesta resolució a l'Ajuntament de Vilanova d'Alcolea i a les persones interessades i fer-los saber que, de conformitat amb el que estableixen els articles 35, 36 i 62.3 en relació amb el 27.4 de la llei i articles 8 i 19.2 del Reglament de regulació d'actuacions arqueològiques, aprovat pel Decret 107/2017, de 28 juliol, del Consell, la realització de qualsevol intervenció en la zona arqueològica o en el seu entorn haurà de ser autoritzada preceptivament per la Direcció General de Cultura i Patrimoni amb caràcter previ a la seua realització i a l'atorgament de llicència municipal, si és el cas, quan aquesta siga preceptiva, així com qualsevol canvi d'ús en l'immoble al qual es refereix la present incoació, sense perjudici de l'íntegra aplicació a l'àmbit delimitat del bé d'interés cultural del règim que per a la salvaguarda del patrimoni arqueològic estableix el títol III de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià.  
  
  
Quart  
La present incoació, d'acord amb el que s'estableix en l'article 33 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià, determina la suspensió de l'atorgament de llicències municipals de parcel·lació, urbanització, construcció, demolició, activitat i altres actes d'edificació i ús del sòl que afecten l'immoble i el seu entorn de protecció, així com d'aquestes actuacions quan siguen dutes a terme directament per les entitats locals. Queden igualment suspesos els efectes de les ja atorgades, suspensió els efectes de la qual, de conformitat amb la limitació temporal continguda en l'incís segon de l'article 33 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià, es resoldran després de la declaració.  
No obstant això, la Direcció General de Cultura i Patrimoni podrà autoritzar les actuacions esmentades quan considere que, en aplicació de les normes de protecció establides en la present resolució, manifestament no perjudiquen els valors del bé que motiven la incoació, així com les obres que per causa de força major o interés general hagen de realitzar-se inajornablement.  
  
Cinqué  
Conforme al que es preveu en l'article 83 de la Llei 39/2015, d'1 d'octubre, del procediment administratiu comú de les administracions públiques, i en l'article 27.6 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià, sotmetre l'expedient incoat a tràmit d'informació pública, a fi que totes les persones que tinguen interés puguen examinar l'expedient durant el termini d'un mes a partir de la publicació de la present resolució en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana. L'expedient estarà a la disposició dels interessats en la Direcció General de Cultura i Patrimoni, situada en l'avinguda de la Constitució, núm. 284, de València.  
  
Sisé  
Que, en compliment del que es disposa en l'article 27.3 de la llei, es notifique la present resolució al Registre General de Béns d'Interés Cultural dependent de l'Administració general de l'Estat per a la seua anotació preventiva.  
  
Seté  
Que la present resolució i els annexos es publiquen en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana i en el Boletín Oficial del Estado.  
  
València, 28 d'octubre de 2021. El conseller d'Educació, Cultura i Esport: Vicent Marzà i Ibáñez.  
  
  
ANNEX I  
Delimitació literal de la zona arqueològica del jaciment   
de l'Hostalot-Ildum a Vilanova d'Alcolea (Castelló),   
descripció de les seues parts integrants o consubstancials   
i valors patrimonials que justifiquen la declaració.  
  
1. Denominació principal:  
Jaciment arqueològic de l'Hostalot-Ildum  
  
2. Localització:  
Província: Castelló  
Comarca: Plana Alta  
Municipi: Vilanova d'Alcolea  
  
3. Delimitació literal del jaciment:  
El jaciment arqueològic de l'Hostalot està situat al terme municipal de Vilanova d'Alcolea (Castelló), a poc més de 260 metres sobre el nivell de la mar. Rep el topònim de l'antic hostal construït sobre les restes romanes, situat a l'encreuament del camí ral amb el qual es pujava fins a Vilanova d'Alcolea.  
En època moderna els dos camins s'han substituït per sengles carreteres, de manera que el jaciment es troba en l'actualitat situat al costat de la carretera CV-10, en l'encreuament on arranca la carretera CV-145 d'accés a Vilanova.  
La major part del jaciment s'estén al costat meridional del barranc de la Carrasqueta i queda dividit en dos per la carretera CV-10 que, en aquest lloc, segueix el mateix traçat de l'antiga via Augusta.  
  
Inventariat i inclòs en el Catàleg de béns i espais protegits del terme municipal de Vilanova d'Alcolea (Castelló), com a àrea de vigilància, sobre la base que estableix la Llei 5/2007, de 9 de febrer, de la Generalitat, de modificació de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià, i catalogat com a bé de rellevància local amb nivell de protecció integral.  
  
3.1. Coordenades:  
Sentit horari. Fus 30. ETRS89  
UTMe: 761561  
UTMn: 4460388  
Altura: 262 m.s.n.m.  
  
El jaciment arqueològic s'estén entre els següents punts:  
  
Punt Est Nord  
1 603230 4460459  
2 722429 4460436  
3 285065 4460379  
4 044502 4460321  
5 396714 4460301  
6 714391 4460288  
7 999001 4460358  
8 263240 4460379  
9 945269 4460392  
  
  
3.2. Referències cadastrals:  
Polígon 3. Terme municipal de Vilanova d'Alcolea (Castelló).  
Situació urbanística:  
  
Segons la seu electrònica del Cadastre. Direcció General del Cadastre Ministeri d'Hisenda:  
  
Polígon 3 Hortals  
Parcel·la 79: classe rústic. Ús Agrari. RC: 26033Q701096577676HL. Propietat privada.  
Parcel·la 80: classe rústic. Ús Agrari. RC: 85985K217262996526IO. Propietat pública.  
Parcel·la 81: classe rústic. Ús Agrari. RC: 65182W809392808760IO. Propietat privada.  
  
4. Justificació de la delimitació del jaciment arqueològic:  
La Llei de patrimoni valencià contempla el patrimoni arqueològic com una de les manifestacions més rellevants de l'evolució de l'ésser humà i de la nostra evolució com a poble. L'esdevenir històric i la identitat dels pobles troben en el patrimoni arqueològic un dels seus testimonis fonamentals. Per això, el registre documental del patrimoni d'aquesta naturalesa contribueix a la comprensió i interpretació de la nostra evolució cultural. La llei estableix que formen part del patrimoni arqueològic valencià els béns immobles, objectes, vestigis i qualssevol altres senyals de manifestacions humanes que tinguen els valors propis del patrimoni cultural i el coneixement dels quals requereixen l'aplicació de mètodes arqueològics. Aquesta circumstància dota les intervencions arqueològiques d'una singularitat que exigeix un tractament específic i peculiar, però integrat en els diferents camps que constitueixen el patrimoni cultural.  
  
Les restes arqueològiques que testimonien el pas de la via Augusta pel territori valencià no són abundants. En aquest sentit, a la comarca de la Plana Alta (Castelló) els diferents estudis realitzats han permés establir una proposta acurada del seu traçat a partir de l'estudi arqueològic de camins, mil·liaris, arcs i assentaments. Un dels jaciments utilitzats en aquests estudis és l'Hostalot-Ildum (Vilanova d'Alcolea), identificat com una de les postes oficials que l'Imperi Romà va utilitzar per al correcte funcionament del sistema de comunicacions entre la capital i els diferents territoris del Mediterrani. Malgrat no haver-se excavat íntegrament, sens dubte pot considerar-se l'Hostalot-Ildum com la millor conservada i coneguda de les postes romanes existents a la Comunitat Valenciana.  
Les restes romanes identificades fins al moment han sigut diferenciades en quatre sectors, dels quals es té evidència de conservació de restes arqueològiques estructurals en dos, que són els que es proposa que siguen declarats com a bé d'interés cultural: el sector I i el sector II.  
  
Els treballs realitzats durant les campanyes de 1986-87, dirigits per Ferran Arasa, es van centrar en el sector I. La primera campanya va consistir en la realització de dos sondejos; la segona va consistir en el seguiment dels murs de l'edifici i l'obertura de diferents sondejos en aquest sector I, i també en el sector II.  
Les actuacions realitzades en 2018 confirmen la presència d'un gran complex arquitectònic construït amb murs de formigó (opus caementicium), orientat NW-SE dividit en diverses estances amb paviments de terra en el sector II. L'actuació arqueològica dirigida per P. Ulloa en 1992 es va centrar en el sector II.  
Entre les parcel·les 79, 80 i 81 (polígon 3) se situen aquests dos sectors de la posta romana. en la parcel·la 80 (polígon 3) les estructures arqueològiques es troben en un estat de conservació òptim, amb murs d'opus signinum de més de 2 metres d'altura que conformen dos edificis amb planta molt conservada. En total comprén 7.675 m² repartits de la següent forma:  
  
Referència cadastral 49484U601181021567XW Superfície parcel·la afectada 1.791 m².  
Referència cadastral 70080D979303663815YR Superfície parcel·la afectada 4.700 m².  
Referència cadastral 76534I211840077506RP Superfície parcel·la afectada 1.184 m².  
  
  
  
5. Descripció del jaciment arqueològic i determinació dels seus valors:  
La primera referència a L'Hostalot és de l'any 1585, quan s'esmenta un hostal que havia d'haver-se edificat sobre les ruïnes romanes. En la relació del seu viatge de 1585-86 entre Barcelona i València seguint el camí ral, el britànic E. Cock, notari i arquer de la guàrdia del cos reial del monarca Felip II, a qui acompanyava formant part del seu seguici, dona l'única referència: «(?) s'ofereix una venta ben xicoteta i de poc valor que es diu de Vilanova (?)». Les seues restes s'han trobat en les excavacions de 1987, la qual cosa demostra la continuïtat funcional del lloc.  
El jaciment romà va ser donat a conéixer per l'arqueòleg alacantí Senent Ibáñez en 1923, en un treball on estudiava la via Augusta en el tram que s'estén entre els rius Sénia i Millars: «Més segurs estem de la localització d'Ildum, i fins i tot creiem haver trobat aquesta mansió en les restes romanes conegudes per l'Hostalot, situades al costat de la carretera actual, no lluny de Vilanova d'Alcolea. Queden gruixudes parets d'aquest casalot amb altres restes de parets formant amples recintes. Es veuen basaments de columnes, i mesclada amb fragments de tègules, àmfores i una altra argila romana, la terra sigillata, ceràmica de l'època imperial».  
Aquesta notícia va ser esmentada posteriorment en la recopilació de troballes romanes a la província de Castelló publicada per Domingo Fletcher i José Alcàcer. Anys després, en el seu treball sobre el traçat de la via Augusta al seu pas per terres valencianes, Guillermo Morote reafirma la seua identificació amb l'estació Ildum que apareix en els itineraris. Carlos Calaf esmenta de nou aquestes ruïnes en un llibre sobre la història de Vilanova publicat en 1984. Posteriorment, Francisco Esteve fa una descripció general del jaciment, recull notícies sobre troballes de material arqueològic en el lloc i confirma també la seua identificació amb l'estació de la via Augusta. Els objectes metàl·lics donats a conéixer per Esteve i suposadament trobats al jaciment són de gran interés: un anell d'or de reduït diàmetre; una punta de llança de bronze de caràcter ornamental o votiu, un amulet fàl·lic també de bronze amb una anella i el membre viril en un costat i el puny a l'altre, i un objecte semicircular de caràcter indeterminat. De gran importància resulta també el monetari reunit per aquest autor, en el qual hi havia un as de la República de Janus bifront, un altre d'hispànic de l'emperador August, grans bronzes d'Antoní Pius, Faustina i Gordià, a més de xicotets bronzes de Valerià, Galié, Constantí, Valentinià i Gracià, amb una cronologia que s'estén almenys entre el regnat d'August i el segle IV.  
La identificació amb la posta Ildum ha sigut recollida també per Ferran Arasa i Vicenç Maria Roselló en 1995 en un llibre sobre les vies romanes del territori valencià i també en un treball sobre la via Augusta en el seu traçat pel País Valencià. Ferran Arasa va realitzar dues campanyes d'excavació arqueològica en 1986 i 1987 en les quals va ratificar aquestes propostes a partir de les evidències documentades. L'altra actuació arqueològica realitzada en el jaciment va ser dirigida per Pilar Ulloa en 1992, quan es van excavar 590 m² amb motiu de la troballa el 2 de març del conegut mil·liari de l'emperador Caracal·la.  
  
  
5.1. Parts Integrants:  
La carretera i el barranc de la Carrasqueta permeten individualitzar les diferents zones arqueològiques.  
  
Sector I  
Es tracta de la zona més extensa i millor conservada. Està situat a l'ES de la carretera CV-10, entre aquesta, la carretera local d'accés a Vilanova d'Alcolea CV-145 i el barranc de la Carrasqueta. Forma un tipus d'alteró o terrassa elevada que inclou les ruïnes millor conservade sobre les quals s'alçava l'antic hostal.  
En aquesta zona s'han efectuat tres campanyes d'excavació en els anys 1986, 1987 i 2018. Les restes trobades en superfície són en general molt escasses.  
Comprén la planta d'un gran edifici bastant ben conservat, construït amb murs d'opus caementicium i dividit en amplis espais rectangulars aprofitats com a bancals. Francisco Esteve ja apunta l'escassa presència de materials arqueològics en el sector, qüestió que van ratificar anys després Ferran Arasa i Pablo García. Esmenta la troballa de xicotets bronzes dels emperadors Galié, Claudi II i Constantí, així com fragments de ceràmica envernissada decorada en blava possiblement del segle XVI.  
Els treballs en aquest sector han permés descobrir les ruïnes d'un gran complex arquitectònic amb unes dimensions de 23,60x19,50 metres, construït amb murs de formigó (opus caementicium), orientat NW-SE i dividit en diverses estances amb paviments de terra. El seu extrem septentrional forma una estança de planta rectangular de 9,30x4,60 m (estança A) orientada ENE-WSW, les restes de la qual s'alcen encara fins als 2,20 m d'altura.  
En aquesta zona es va construir l'antic hostal i, en l'angle NE, es va construir després de 1965 una caseta amb una xicoteta terrassa i una bassa que es recolzen en les parets romanes i que en l'actuació arqueològica de 2018 van ser retirades. Els murs majors d'aquesta peça tenen 1,37 m de grossària i el del costat N està reforçat amb dos contraforts, mentre que les parets laterals només tenen 60 cm, la mateixa grossària que trobem en la majoria dels murs de l'edifici.  
  
L'entrada no ha sigut localitzada, però ha d'estar situada al costat E, a l'interior del complex arquitectònic. Aquests dos elements, la grossària dels murs i els contraforts permeten deduir que devia ser un edifici alt, possiblement un horreum o graner. En el S i E d'aquesta peça s'obrin tres espais rectangulars disposats de manera transversal a l'anterior. Els seus murs tenen una grossària semblant de 65-70 cm.  
  
L'espai situat en el costat E té una longitud de 15,90 m de longitud i una amplària màxima de 6,75 m, on poden diferenciar-se dos ambients.  
  
L'entrada no ha pogut ser localitzada, però possiblement es trobava en el mur N i era la principal del complex. Dona pas a una zona que podria ser oberta (B), segons prova un xicotet desguàs trobat en la base de la paret lateral E, que estava format per dos espais de diferents dimensions: el primer de 5,95x4,80 m i el segon de 5,35x6,75 m, amb una porta oberta en el seu lateral O d'1,20 m de llum i jalonada amb dos grans carreus que comunica amb la nau central. En el seu extrem S hi ha una habitació de 3,85x4,10 m (B3), a la qual s'accedeix des del possible pati a través d'una entrada de 2,40 m oberta entre dos semicolumnes, possiblement un cobertís. En la paret del costat O d'aquesta estança s'aprecien clarament les empremtes del lluït, que dibuixa el moviment circular de la paleta. Ací es van obrir els dos sondejos de la campanya de 1986. L'angle SE d'aquesta habitació es troba ben conservat.  
  
La nau central descansa en el seu costat N sobre el mur meridional del possible graner, i està dividida en dues estances. Les seues dimensions generals són 16,55x 4,90 m.  
La zona central, de 9,15 m de longitud (C), està dividida per dues semicolumnes en sengles habitacions de 5,30 i 3,85 m de longitud, respectivament.  
L'extrem meridional forma una habitació independent de 5,50x5,35 m (C3), amb una porta oberta a l'E d'1,40 m de llum. La primera d'aquestes peces comunicava amb el pati a través d'una porta d'1,20 m.  
  
En el seu extrem S, la paret E de l'habitació meridional es prolonga amb una altra de paral·lela que serveix de base a una escala exterior que permetia l'accés a una primera planta.  
Finalment, la nau situada al costat O és la pitjor coneguda pel seu deficient estat de conservació (estança D1 i D2), té unes dimensions de 17,30x5,25 m i està dividida en dues estances.  
La primera té 10 m de longitud i va ser aprofitada de nou com a bassa (D1), amb l'entrada d'aigua pel seu angle NW. La seua paret N també descansa en part en el possible graner.  
La segona peça té 5,17 m de longitud i planta quadrada (D2); està molt degradada per les transformacions agrícoles i possiblement devia ser semblant a l'habitació situada al costat E, potser amb una entrada independent per l'O.  
L'estudi del mur conservat entre les estances D1 i C1, d'opus signinum ha documentat que conserva dues filades d'encofrat on la part inferior encara conserva arrebossats de morter de calç. L'arrebossat no presenta cap discontinuïtat, per la qual cosa possiblement la filera estava feta tota d'una única caixa de tapiera. Es tracta de murs de 0,59 m d'amplària (2 peus romans) i altura variable en funció de la seua conservació, realitzats amb tapieres de fusta dividides en quatre tapieres de 0,15 cm d'altura cadascuna.  
En els treballs d'excavació d'aquest edifici es van trobar diversos fragments de vidre pla de finestra. Aquest comptava amb finestres dotades de vidres, no podem saber si des del moment de la seua construcció o en una reforma posterior. Els primers testimonis de la utilització d'aquests vidres, que comencen a fabricar-se a principis del segle I d. n. e., es troben en edificis públics, mentre que en l'edilícia privada no comencen a emprar-se fins a la meitat d'aqueix segle. Possiblement, la seua datació no ha de ser anterior a l'últim terç del segle I.  
Un altre element abundant entre els materials recuperats en les excavacions són els tubs ceràmics. La majoria presenten unes mateixes característiques i dimensions: 14 cm de longitud i 3,5 cm de diàmetre, lleugerament més oberts en els extrems, un dels quals acaba en una vora recta i l'altre en una vora exvasada. Els dos extrems no encaixen, per la qual cosa devien estar units amb argamassa. Aquest tipus de tubs tenen diferents funcions, que queden reflectides en la diversitat de les dimensions. Normalment apareixen en els murs dels conjunts termals (balnea), on s'empraven per al pas de vapor, que en aquest cas podien estar situats en el complex arquitectònic situat al NW. Cal pensar, doncs, que o bé s'han trobat desplaçats o bé tenien una altra funció com potser una conducció d'aigua.  
  
D'altra banda, en un dels sondejos oberts a l'habitació de l'angle SE es van trobar restes d'un incendi, que tenia com a mostra més destacada part d'una biga de fusta de carrasca carbonitzada. Les ceràmiques romanes més recents que es van trobar en els sondejos oberts en aquest edifici poden datar-se en el segle III d. n. e., de manera que aquest podria haver sigut el seu moment final. També es van trobar diferents capes d'argila que poden tindre el seu origen en crescudes que l'haurien afectat en diferents ocasions. Les característiques d'aquest edifici permeten identificar-lo amb un magatzem encapçalat en el seua extrem N per un graner elevat.  
  
Sector II  
Situat en el NW del sector I i pròxim a la carretera CV-10, forma una terrassa inclinada sobre el barranc, on en 1992 es va excavar la franja pròxima a la carretera amb motiu de la seua ampliació i la troballa del mil·liari de l'emperador Caracal·la, amb una extensió pròxima als 590 m².  
Els murs descoberts, orientats WN-SE, configuren un ampli recinte de planta aproximadament quadrada subdividit en habitacions, en el qual es veien dues bases de columna (una altra havia sigut arrancada i es conservava en el marge del bancal) pertanyents possiblement al pòrtic d'un pati. La seua orientació és diferent de la de l'anterior edifici. En l'extrem pròxim al barranc es veu un mur d'opus caementicium, possiblement de protecció i tancament, i pròximes a ell es veien les dues bases de columna del possible pòrtic en el costat NE del complex, que van ser arrancades en una profunda transformació agrícola a la qual va ser sotmesa tota aquesta terrassa en 1994.  
En les excavacions de 1987 dirigides per Ferran Arasa, es va netejar un mur situat en el costat S d'aquesta terrassa i es va obrir un sondeig al voltant d'una de les bases de columna esmentades.  
La zona excavada correspon a diverses habitacions situades en els costats NW i SW de l'esmentat pati, que en part es trobaven arrasades. En el costat NW, al costat d'un mur, es va trobar un enterrament en inhumació amb les restes d'una dona jove que subjectava la mortalla amb dues agulles d'or de cap polièdric i tenia com a depòsit funerari una copa de vidre amb botons. Aquests objectes han permés datar la tomba en el context històric de les invasions bàrbares, en les primeres dècades del segle V d. n. e., quan L'Hostalot hauria deixat d'utilitzar-se com a mansio. En aquesta zona les troballes ceràmiques van ser més nombroses i poden datar-se de manera general entre els segles I i IV. La funció d'aquest sector no és segura, però les seues característiques es relacionen més amb les d'una zona residència.  
Les restes trobades en superfície són ací molt abundants i variades. Segons l'antic propietari, en aquesta zona apareixien nombrosos murs formant habitacions. L'orientació dels murs d'aquests dos complexos arquitectònics és sensiblement diferent, per la qual cosa és possible delimitar-los de manera aproximada; la seua articulació sembla produir-se en la zona del camí d'accés a la finca, entre el bancal gran i la caseta actual. Francisco Esteve va assenyalar que aquest sector va estar erm fins a 1965, quan el van transformar per a plantar ametlers.  
Van aparéixer parets de pedra i morter, i en el curs dels treballs en van aparéixer unes altres d'argila i el paviment d'una habitació fet de calç i arena (morter).  
  
Sector III  
En el costat O de la carretera, travessat per un xicotet barranc que desguassa prop del pont de la carretera que delimita dues zones, s'estén el sector III. Es tracta d'una estreta franja de terreny travessada per un camí que baixa al barranc de la Carrasqueta per a accedir després al Puntarró, en la qual apareixien algunes restes molt degradades, fins i tot en el mateix camí. A l'altre costat d'aquest barranc comença el pla, on les restes arqueològiques es concentren en la zona que hi ha entre aquest i el barranc de la Carrasqueta. És molt possible que els continus treballs agrícoles hagen destrossat per complet les restes constructives que van poder haver-hi. No obstant això, la zona és rica en ceràmiques, i es coneix la notícia de la troballa d'un piló de pedra, potser una base de columna d'un pòrtic, arrancat pel tractor.  
No s'observen restes constructives visibles en superfície. Francisco Esteve creu que el nivell arqueològic pot conservar-se intacte. També dona dues notícies sobre la troballa de peces arqueològiques: cap a l'any 1965 un veí de la Torre d'en Doménec es va trobar, traient terra del barranc de la Carrasqueta, una figura de bronze d'uns 80 cm d'alçada que va vendre al pes del metall; en 1988, un estranger amb detector de metalls es va trobar tres objectes de metall: un fal·lus de grans proporcions amb anella de suspensió, un xicotet amulet fàl·lic i una fíbula. També esmenta la troballa de fragments ceràmics, alguns de sigilata, al voltant del camí que des de la carretera baixa al barranc, entre ells una vora de terra sigilata hispànica (TSH) decorada amb temes florals i mètopes amb dues cabretes afrontades. Aquest sector va ser parcialment destruït en les obres d'ampliació de la carretera, i en la intervenció arqueològica de 1992 es van poder recuperar nombrosos fragments ceràmics.  
La troballa més destacada fins al moment s'ha produït en el sector III i és un mil·liari dedicat a l'emperador Caracal·la i datat en 214. Aquesta troballa es va produir el març de 1992 en el transcurs de les obres d'ampliació de la carretera C-238. La peça està realitzada en pedra, conserva 2,72 m d'altura i un diàmetre màxim de 62 cm El mil·liari presenta una inscripció en llatí distribuïda en huit línies de diferent longitud. Les dues primeres estan molt erosionades, raó per la qual el nom de l'emperador resulta de difícil lectura. En les quatre següents línies continua la relació de títols i magistratures amb els seus numerals. En les dues últimes línies apareix el nom de la via i el numeral corresponent als milia passum.  
La llegenda reflecteix el següent contingut:  
Imp(eratori) [Cae]sar[i]  
[M(arc) Au]r(elio) Ant(onimo) [P(io) F(elici) Aug(usto)]  
Part(hico) Max(imo) Brit(tanico) M[ax(imo)]  
Germanico Max(imo) Pont(ifici)  
Max(imo) trib(unicia) pot [s](tate) XVII  
Imp(eratori) III co(n)s(uli) IIII proco(n)s(uli)  
Via Augusta  
[m(ilia) p(assum)] CCLXXXIII  
  
Sector IV  
Queda situat en el N del barranc de la Carrasqueta, en la zona coneguda com el Puntarró. Està completament aïllat de la resta del jaciment. Les troballes són en general escasses i es redueixen a teules i altres materials constructius, entre els quals hi havia alguns tambors llisos de columna hui desapareguts. Esteve proposa que la mansio correspon a les ruïnes trobades en aquest sector IV, al Puntarró.  
Com que aquesta és la part del jaciment més pròxima al poble veí de la Torre d'en Doménec, en aquest es conta que «quan van fer l'església del poble van portar moltes pedres de la Carrasqueta», suposant que es refereix a aquest sector del jaciment. Ferran Arasa va comprovar que a l'església d'aquesta població hi ha molts carreus desiguals i com repicats. Aquest sector havia sigut un olivar llaurat només superficialment, però en 1952 el van llaurar per a plantar ceps, i es van trobar els fonaments d'una construcció dividida en diverses habitacions i una cambra «com un aljub», amb quatre esquelets que es van recollir i van ser portats al cementeri de la població.  
Entre les ruïnes hi havia moltes teules, fragments de ceràmica comuna, ferros i algunes monedes de bronze: dos de l'emperador Claudi, una de Viteli i una altra de Domicià. Segons Ferran Arasa, aquestes restes es corresponen amb un antic mausoleu familiar, un sepulcre monumental que estava decorat amb columnes, amb una cripta on l'última inhumació podia haver tingut lloc -segons les monedes trobades- cap al final del segle I o principis del II. De les troballes d'aquest sector, Francisco Esteve dedueix que no tenen el caràcter propi d'una vil·la romana, sinó més propi d'una mansio, per la seua posició molt adequada per a establir un campament protegit pels dos barrancs que flanquegen el lloc que ocupa, per la qual cosa li atribueix un caràcter militar.  
  
5.2. Determinació dels seus valors:  
La localització de l'Hostalot al costat de la via, la seua cronologia i la funcionalitat proposada són arguments favorables per a la identificació de L'Hostalot com una mansio de la via Augusta, argument que es reforça amb el suport de la troballa del mil·liari de l'emperador Caracal·la que data dels anys 213-214. Aquesta posta degué ser construïda al mateix temps que la via Augusta, possiblement entre el tercer viatge de l'emperador August, en els anys 15-13 a. n. e., i els anys 8-7 a. n. e., quan es daten els primers mil·liaris de la via que porta el seu nom.  
Segons descriu Raymond Chevalier, l'estructura d'una mansio reuneix diversos sectors amb funcions diferents: un gran pati amb pòrtics i entrada àmplia per als vehicles, amb abeurador; estables; habitacions per als viatgers; una taverna; banys; un hàbitat pròxim per als serveis (tallers, botigues, etc.); eventualment un edifici administratiu, metge i infermeria; un santuari i una necròpoli. Al seu torn, Corsi assenyala que la triple funció que havien de complir les mansions com a estable (stabulum), graner (horreum) i hostal (hospitium) ha de materialitzar-se en l'existència de tres complexos arquitectònics diferents. Des del punt de vista arqueològic, aquest és possiblement el tret distintiu més important que permet identificar una posta: per les funcions específiques que exercia, la seua distribució espacial presenta una divisió en tres espais. En L'Hostalot, la funció dels dos complexos arquitectònics identificats sembla molt diferent. En el situat a l'extrem SE (sector I), l'estructura situada en la seua capçalera que presenta murs de gran grossària i contraforts pot identificar-se de manera preliminar com un horreum o graner, mentre que la resta de l'edifici podria estar dedicat a magatzem. Com es pot veure en nombrosos jaciments de diferents províncies de l'Imperi, una característica tècnica recurrent en els ambients interpretats com a graner és el reforç dels murs perimetrals mitjançant contraforts o semipilastres. Aquest element constitueix un indici de la funció de l'estructura com d'emmagatzematge.  
  
El segon complex, situat immediatament al NNW (sector II), a pesar que les restes excavades no permeten completar la planta, sembla correspondre en una zona de caràcter residencial articulada al voltant d'un pati en el costat NE del qual existia un pòrtic. El fet que l'orientació dels dos complexos siga diferent, pot obeir a una adaptació a la topografia de la zona o també a la seua construcció en dos moments diferents. L'entrada al conjunt podria haver sigut pel costat SW i entre els dos complexos degué haver-hi un espai obert per a la circulació i accés al graner i magatzem.  
Els dos complexos arquitectònics parcialment excavats es corresponen amb dos de les funcions que les mansions havien de complir com a horreum i hospitium. Els estables, i potser altres dependències, podrien haver sigut emplaçats a l'altre costat de la via, on també hi havia construccions actualment desaparegudes. La novetat més destacada de les actuacions realitzades en 2018 va ser la troballa d'un nou espai (E), fins ara no documentat, ocult sota una bassa de reg contemporània, que en ser desmantellada conservava restes d'una antiga estructura romana. Es tracta d'una resta de secció hemisfèrica de 2 m de diàmetre intern, bastida amb opus caementicium, que presenta una filada de rajoles en la seua base i el terç inferior. Presenta evidències a les parets d'haver sigut sotmesa a l'acció del foc, i tal vegada es va utilitzar com a forn. Aquesta troballa haurà de ser considerada quan s'interprete l'edifici, encara que no trenca completament les interpretacions realitzades per Ferran Arasa.  
  
La seqüència arqueològica de les ocupacions de l'Hostalot-Ildum presenta tres fases d'ocupació de l'edifici:  
- Fase 0: a aquesta fase pertanyen els murs de pedra en sec i els realitzats amb formigó i rajola que han sigut desmantellats. Aquesta fase queda datada en el segle XX.  
- Fase I: a aquesta fase pertanyen les estructures construïdes amb maçoneria encarada i travada amb morter de calç i argila, elements constructius identificats a les estructures relacionades amb l'Hostal, dels segles XVI-XIX.  
- Fase II: a aquesta fase pertanyen les estructures construïdes amb formigó de calç antic (opus caementicium), que té els seus inicis en el segle I d. n. e. i que finalitzaria en algun moment del segle VI-VII d. n. e.  
  
  
ANNEX II  
Delimitació literal de l'entorn de protecció de la zona   
arqueològica del jaciment arqueològic de l'Hostalot-Ildum   
i dels béns patrimonials que se situen en aquest entorn  
  
A) Justificació de la delimitació proposada:  
L'entorn de protecció del bé d'interés cultural queda definit, tant literalment com gràficament, en els annexos que s'adjunten i formen part de la present proposta de resolució. Els criteris emprats per a establir l'entorn de protecció es basen en la legislació vigent en l'àmbit de la Comunitat Valenciana, Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià, en relació amb l'establiment d'entorns mínims de protecció per a immobles situats en àmbits no urbans d'un espai comprés en una distància de 200 m a comptar del contorn extern del bé o dels seus hipotètics vestigis, d'acord amb els criteris següents:  
  
- Topogràfics i paisatgístics, amb la inclusió de les terres, séquies i camins circumdants necessaris per a l'explotació agropecuària i pertanyents a una àmplia zona de cultiu al voltant del barranc de la Carrasqueta.  
- Arqueològics: L'àmbit comprén la zona excavada i no excavada al voltant del jaciment i el possible traçat de la via Augusta. Es tracta d'àrees limítrofes susceptibles de noves troballes relacionades amb la mansió i que identifiquem com els sectors III i IV de L'Hostalot, espais molt afectats per tasques agrícoles i moviments de sediment en els quals apareixen restes mobles, però no restes estructurals fins al moment.  
  
- Administratius: Delimitació d'un polígon irregular que forma l'entorn del jaciment arqueològic de l'Hostalot-Ildum i que transcorre per límits de parcel·les, camins, séquies i accidents naturals que faciliten la seua definició.  
Comprén els polígons 3, 9 i 10 del terme municipal de Vilanova d'Alcolea. En el polígon 3 queden dins de l'àmbit de protecció les parcel·les 82, 83, 84, 85, 78 i els camins i barrancs assenyalats com 9022, 9004, 9007 i 9006. En el polígon 9 queden dins de l'àmbit de protecció les parcel·les 5 (part), 357, 355 (part) i part dels camins i barrancs 9011, 9002 i 9001. En el polígon 10 queda dins de l'àmbit de protecció part de la parcel·la 535 i part del camí 9002.  
  
  
B) Delimitació literal de l'entorn de protecció:  
Origen punt A1: coordenada 30S 761609,4460545.  
Línia delimitadora. Sentit horari.  
  
Punto Est Nord  
1 247084 4460545  
2 929330 4460394  
3 865509 4460279  
4 813004 4460287  
5 292226 4460275  
6 317478 4460281  
7 364055 4460270  
8 681718 4460258  
9 391385 4460244  
55 522502 4460208  
17 502990 4460199  
38 446139 4460187  
04 793311 4460197  
28 252459 4460199  
66 036854 4460235  
06 693852 4460244  
40 027215 4460235  
93 647015 4460237  
39 718344 4460287  
16 093571 4460330  
64 178197 4460403  
26 602763 4460497  
71 440298 4460589  
21 110268 4460672  
17 106472 4460610  
41 317635 4460527  
93 686944 4460552  
11 732880 4460543  
  
  
Terme municipal de Vilanova d'Alcolea (Castelló). Polígons. Parcel·les. Referències Cadastrals:  
  
Polígon 3. HORTALS  
  
Parcel·les Referències cadastrals  
82 12263W069539608888JP  
83 02373N545653700221XI  
84 36220X532115371013XB  
85 58160G000421534548CY  
78 08651O294962142589IW  
9022 07958T734679371953RS  
9004 64886K692398710241IP  
9007 70212Q007942412421LE (part)  
9006 93934J866673506810JJ (part)  
  
  
Polígon 9. PUNTARRÓ i PLA DE LA ROSA  
  
Parcel·les Referències cadastrals  
5 15157Y672066415653TO (part)  
6 38306M105354515307KD  
7 55005F292363838033ML  
357 07151W153352687972FO  
355 73227L832132343909FW (part)  
9011 71902H595385955670ZD (part)  
9002 85949A641409147722VG (part)  
9001 63010P147465972138EV (part)  
  
Polígon 10. RIU ROQUES  
  
Parcel·les Referències cadastrals  
535 37185Y764805117366VC (part)  
9001 24006Z874590532918MZ (part)  
9002 19293U383752157555EJ (part)  
  
Es delimita un polígon irregular que forma l'àmbit de protecció de jaciment romà i medieval de l'Hostalot-Ildum, iniciat en el punt 1, situat en la confluència de les parcel·les 70, 78 i 9012 del polígon 3 continuant pel límit de les dues primeres fins a arribar a la parcel·la 9017 on es dirigeix al sud-oest pel límit de la parcel·la 78 i 85. Travessa la carretera CV-1440 pel límit sud de la parcel·la 535 del polígon 10 i la travessa entre les seues subparcel·les b i c. Travessant la carretera CV-10. Des d'aqueix punt i amb direcció quasi nord discorre, ja pel polígon 9, entre els límits de les parcel·les 354 i 355 i creuant aquesta última i continuant entre les parcel·les 356 i 357, creuant el barranc de la Carrasqueta fins al límit nord de la parcel·la 5 on gira en sentit est, per a després d'algunes irregularitats a conseqüència de la morfologia de cada parcel·la arribar al punt inicial.  
  
En l'àmbit de protecció queda inclòs el barranc de Carrasqueta, per localitzar-se en el seu interior la Font de la Carrasqueta, de la qual brolla aigua pràcticament tot l'any i de la qual no es descarta que puga ser utilitzada en l'antiguitat.  
C) Béns patrimonials situats en l'entorn de protecció. Patrimoni arqueològic i etnològic:  
- El Puntarró  
- Pedrera  
  
  
ANNEX III  
Normativa de protecció de la zona arqueològica   
de la Picola i del seu entorn  
  
Article 1. Règim de la zona arqueològica  
El jaciment arqueològic de l'Hostalot-Ildum, en el terme municipal de Vilanova d'Alcolea (Castelló), és un bé d'interés cultural, amb la categoria de zona arqueològica, es regirà pel que es disposa en la secció segona del capítol III del títol II de Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià, per als béns immobles d'interés cultural, així com pels plans especials, o instruments urbanístics d'anàleg contingut que, si escau, s'aproven. Qualsevol actuació que es pretenga realitzar en aquest estarà sotmesa a la prèvia i preceptiva autorització de la direcció general competent en matèria de cultura amb caràcter previ al seu inici i a l'atorgament de llicència municipal, si és el cas, quan aquesta siga preceptiva, sense perjudici de l'íntegra aplicació al referit jaciment del títol III de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià, i del Decret 107/2017, de 28 juliol, del Consell, pel qual s'aprova el Reglament de regulació de les actuacions arqueològiques en la Comunitat Valenciana.  
  
  
Article 2. Usos permesos en l'immoble i el seu entorn  
Els usos permesos seran tots aquells que contribuïsquen a la investigació, la posada en valor, el gaudi patrimonial del bé, així com els usos històrics comuns o els existents en l'actualitat. L'autorització particularitzada d'ús o qualsevol canvi d'ús requerirà la prèvia autorització de l'òrgan competent en matèria de cultura.  
Pel que fa a la utilització dels terrenys agrícoles, l'ús podrà ser el mateix que en l'estat actual, amb l'única condició que estarà prohibida la realització de treballs de llaurada a una profunditat superior a trenta centímetres, així com plantar nous arbres o arbustos de tija llarga.  
  
  
Article 3. Règim d'intervenció en l'entorn  
Qualsevol intervenció que pretenga realitzar-se en l'entorn de protecció de la zona arqueològica, excepte les quals manifestament manquen de transcendència patrimonial, requerirà la prèvia autorització de la conselleria competent en matèria de cultura. Aquesta autorització s'emetrà aplicant els criteris de la present normativa i en defecte d'això els enumerats en la Llei 4/1998 d'11 de juny del patrimoni cultural valencià. La proposta d'intervenció haurà de definir el seu abast i anar acompanyada de la documentació tècnica oportuna que permeta l'avaluació patrimonial. També haurà d'especificar la ubicació parcel·lària, així com adjuntar les fotografies que permeten constatar la situació actual i la seua transcendència patrimonial. Transcorregut el termini de tres mesos la sol·licitud, s'entendrà denegada per silenci administratiu.  
  
Article 4. Preservació del paisatge històric, arqueològic i dels béns que el conformen  
A fi de preservar el paisatge de la zona arqueològica i la integritat del jaciment arqueològic i del mateix paisatge:  
1. No s'autoritzarà cap edificació nova, siga qui siga el seu ús, excepte aquelles edificacions vinculades a la protecció i/o divulgació del jaciment.  
2. Els edificis existents no podran augmentar el seu volum edificat. El seu acabat exterior haurà d'atindre's a l'ambient rústic en el qual estan situats.  
3. Queden expressament prohibits els moviments de terres i excavacions amb incidència paisatgística, excepte aquells moviments que siguen necessaris per a l'estudi i conservació del jaciment. Així mateix es prohibeixen les senyalitzacions de tipus publicitari, el magatzematge a l'aire lliure de materials i l'abocament de residus.  
4. Totes les intervencions en l'entorn han de contemplar les cauteles arqueològiques previstes en l'article 62 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià. En qualsevol cas, les actuacions arqueològiques hauran de ser autoritzades per la conselleria competent en matèria de cultura, d'acord amb l'article 60 de mateixa llei.  
5. Per a qualsevol actuació sobre la via Augusta s'estarà al que es disposa en el Pla director de recuperació de la via Augusta.  
  
Article 5. Intervencions arqueològiques  
Per a la realització d'intervencions arqueològiques en el jaciment declarat bé d'interés cultural i el seu entorn es requerirà, de conformitat amb l'article 20 del Decret 107/2017, de 28 de juliol, del Consell pel qual s'aprova el Reglament de regulació de les actuacions arqueològiques en la Comunitat Valenciana, la presentació d'un pla general d'investigació que contindrà la descripció detallada dels objectius del pla, fases d'execució i duració d'aquestes, així com una proposta motivada d'àrea de reserva arqueològica del jaciment, segons el que es disposa en l'article 66 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià. El pla general d'investigació haurà de ser autoritzat per l'òrgan competent en matèria de cultura. El pla general d'investigació no serà necessari per a les següents intervencions arqueològiques:  
  
1. Les que es manifesten com d'urgent realització, tant per motius de conservació i manteniment com per altres motius, sempre que així es justifique, i la urgència siga corroborada per l'òrgan competent en matèria de cultura.  
2. La documentació gràfica que no implique tècniques analítiques.  
  
Article 8. Pla especial de protecció  
De conformitat amb el que prescriuen els articles 34.2 i 39.4 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià, l'Ajuntament de Vilanova d'Alcolea haurà de redactar un pla especial de protecció de la present zona arqueològica en el termini d'un any a comptar de la publicació de la present declaració en el DOGV.