Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 3650, del 22-12-1999 (1999/10569)

Resolució en recurs ordinari. Notificació.
------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   3650

Data del DOGV
:   22-12-1999

Secció del DOGV
:   V. ALTRES ANUNCIS - G) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   1999/10015


Organisme emissor
:   Conselleria d'Obres Públiques,Urbanisme i Transports

Tipus de document
:   Resolució

Resolució en recurs ordinari. Notificació. [1999/S10674]
  
No havent pogut notificar en el domicili conegut per aquesta administració al senyor Rafael Olaso Balbastre la Resolució de data 7 de juliol de 1999, del conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, per la qual es desestima el recurs ordinari interposat contra la resolució del director general d'Obres Públiques que el declara responsable d'infracció de la Llei de Costes, d'acord amb allò que s'ha establit en l'article 59.4 de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, es fa públic el text íntegre de la citada resolució perquè el present anunci servisca de notificació a l'interessat.
  
«Havent-ne informat del recurs ordinari interposat pel senyor Rafael Olaso Balbastre, contra la Resolució de 22 de febrer 1999, del director general d'Obres Públiques, que disposa: «Declarar responsable en concepte d'autor de la infracció de la Llei de Costes, que consisteix en la realització d'obres que han suposat un augment de volum en la zona de servitud de protecció sense autorització administrativa, el senyor Rafael Olaso Balbastre».
  
Vist informe emés pel director general d'Obres Públiques en compliment d'allò que s'ha disposat en l'article 114 de la Llei 4/1999, de 13 de gener, de modificació de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de Règim Jurídic de les Administracions Públiques i del Procediment Administratiu Comú.
  
I. Motius del recurs: l'interessat recorre segons les mateixes al·legacions esgrimides en el seu dia enfront de la proposta de resolució de l'expedient sancionador, és a dir, que es comunicà en el seu dia a la conselleria i a l'ajuntament la intenció de sanejar, després de l'enderrocament previ de la paret lateral, la zona de traster de la cuina i que no s'ha procedit a construir de nou ni ampliar la cuina, sinó a rehabilitar i sanejar el ja existent, per raons de necessitat. Acaba suplicant l'anul·lació de la resolució recorreguda i el manteniment de les obres, i sol·licita la recepció a prova.
  
II. Anàlisi dels motius del recurs: no havent variat els motius al·legats pel recurrent, procedeix reiterar-se en allò que s'ha exposat en la resolució recorreguda:
  
La sol·licitud d'autorització formulada davant de la Conselleria va ser desestimada per Resolució de data 22 de setembre de 1997, del sotssecretari d'Obres Públiques, precisament perquè si es portava a cap s'hauria produït un augment de volum, ja que se sol·licitava: «enderrocar part de la façana lateral de la cuina, allargar-la 1,50 m i entaulellar-la de nou» (sic).
  
Aquesta resolució va ser confirmada per Resolució de data 8 de gener de 1998, del conseller d'Obres Públiques la qual ha sigut recorreguda davant de la Sala Contenciosa Administrativa del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana.
  
La Llei i el Reglament de Costes disposen en els articles 91.2.e) i 175.2.e), respectivament: «seran infraccions greus: la realització de construccions no autoritzades en la zona de servitud de protecció». En el present cas no solament no es té autorització sinó que hi ha una resolució ferma en via administrativa que expressament denega la dita autorització.
  
Pel que fa al pagament a l'Ajuntament de Xeraco de la llicència d'obra menor, a banda que aquest no s'ha justificat, perquè els únics documents que s'adjunten al recurs corresponen al pagament de la sanció imposada en raó del present sancionador, s'ha de recordar que el fet que, si és procedent, no es necessite, o s'haja obtingut llicència municipal per a les obres executades, segons allò que s'ha disposat en la legislació urbanística, és totalment independent que aquest mateix fet puga constituir una infracció de conformitat amb la legislació de costes; atés que es tracta de distinta normativa que s'ha d'aplicar, a més de ser la conselleria i l'ajuntament administracions amb competències concurrents.
  
L'existència de llicència municipal no eximeix de l'obligació d'obtindre l'autorització de costes i és més la llicència obtinguda amb anterioritat no té eficàcia fins que no s'obtinga l'autorització d'aquesta administració.
  
La disposició addicional cinquena de la Llei de Costes estableix que «les autoritzacions i les concessions obtingudes segons aquesta llei no eximeix els seus titulars d'obtindre les llicències, els permisos i d'altres autoritzacions que siguen exigibles per unes altres disposicions legals. No obstant això, quan s'obtinguen amb anterioritat al títol administratiu exigible de conformitat a aquesta llei, la seua eficàcia quedarà demorada a l'atorgament d'aquest, les clàusules del qual prevaldran.»
  
Finalment, l'informe emés pel Servei de Costes el 20 de novembre de 1998, que es troba en l'expedient, i aquest es acompanyat de les fotografies, posades en relació amb les ja existents, evidencien que efectivament s'ha produït un augment de volum, actuació no permesa en virtut d'allò que s'ha disposat en la disposició transitòria tretze, punt 1, apartat c), del Reglament de Costes.
  
El citat informe posa de manifest que: «... d'altra banda, per comparació amb les fotos antigues (preses durant l'obra), es pot veure clarament que hi ha una ampliació de l'habitatge, i que aprofita el que inicialment era un buit exterior».
  
En aquest sentit es pronuncia la Sentència del Tribunal Suprem de 17 de novembre de 1994, Sala tercera, Secció tercera [RJ 1994/8.454]:
  
«...la disposició transitòria 4a, número 2, lletra c) de la Llei de Costes 22/1988, ja que aquesta construcció resulta contrària a les seues prescripcions, que prohibeixen en la zona de servitud de protecció les edificacions destinades a residència o habitació [article 25.1.a)], permet únicament obres de reparació i millora que no impliquen augment de volum, i clarament ordena que «en cas de demolició total o parcial les noves construccions s'hauran d'ajustar íntegrament a les disposicions d'aquesta llei». De forma que l'actuació del senyor C. D que no realitza obres de reparació i ni de millora, sinó una nova edificació de tres plantes després de la demolició prèvia d'una altra antiga que només en tenia una, violà frontalment allò que s'ha establit en la citada disposició transitòria, i l'administració va actuar correctament en sancionar l'actor i imposar-li la demolició d'allò construït il·legalment».
  
Respecte a la sol·licitud de prova, aquesta no està prevista en els preceptes reguladors de la interposició del present recurs, i es pot, no obstant això, sol·licitar amb la interposició, si és procedent, del recurs contenciós administratiu segons disposa la Llei 29/1998, de 13 de juliol, Reguladora de la Jurisdicció Contenciosa Administrativa.
  
En virtut d'allò que s'ha exposat, resolc:
  
Desestimar el recurs ordinari interposat pel senyor Rafael Olaso Balbastre, contra la Resolució del director general d'Obres Públiques de 22 de febrer 1999, que disposa: «declarar responsable en concepte d'autor de la infracció de la Llei de Costes, que consisteix en la realització d'obres que han suposat un augment de volum en la zona de servitud de protecció sense autorització administrativa, el senyor Rafael Olaso Balbastre» i confirmar aquesta com ajustada a dret en tots els seus aspectes.
  
Aquesta resolució posa fi a la via administrativa i contra la qual es pot interposar recurs contenciós administratiu en el termini de dos mesos des de l'endemà de la notificació de la present, davant de la Sala Contenciosa Administrativa del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Autònoma Valenciana, com disposa l'article 116 de la Llei 4/1999, de 13 de gener, de modificació de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de Règim Jurídic de les Administracions Públiques i del Procediment Administratiu Comú, sense perjuí d'utilitzar qualsevol altre recurs si ho estima procedent.
  
València, 7 de juliol de 1999.- El conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports: José Ramón García Antón.»