Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 4925, del 17-01-2005 (2004/13171)

Juí verbal de desnonament número 34/2004. Cèdula de notificació.
----------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   4925

Data del DOGV
:   17-01-2005

Secció del DOGV
:   IV. ADMINISTRACIÓ DE JUSTÍCIA - A) EDICTES I CÈDULES DE NOTIFICACIÓ D'INTERLOCUTÒRIES, PROVISIONS I SENTÈNCIES

Número del document
:   2004/13658


Organisme emissor
:   Jutjat de Primera Instància Número 4 de Llíria

Tipus de document
:   Anunci

Juí verbal de desnonament número 34/2004. Cèdula de notificació. [2004/F13620]
  
Cristina María Valero Doménech, secretària del Jutjat de Primera Instància i Instrucció número 4 de Llíria (València) i el seu partit, faig saber:
  
Que en este jutjat se seguixen actuacions civils de juí verbal de desnonament amb el número 34/2004 a instància de la procuradora dels tribunals Ana María Peris García en nom i representació dels actors Juan Antonio Tamayo Tineo i Antonia Ramos Rodríguez, contra el demandat Manuel Pla Llorens, que es troba en l'actualitat en parador desconegut, sobre verbal de desnonament, en les actuacions del qual i per resolució de data de hui i per mitjà del present edicte, he acordat notificar la sentència dictada en les actuacions dalt indicades al referit demandat, sentència que té l'encapçalament i la decisió del tenor literal següent:
  
Jutjat de Primera Instància i Instrucció número 4 de Llíria
  
34/2004 verbal (desnonament i reclamació rendes).
  
Sentència
  
Llíria, 21 de juny del 2004
  
Sergio Montoya Gil, jutge del Jutjat de Primera Instància i Instrucció número 4 de Llíria i el seu partit, he vist les presents actuacions de juí verbal de desnonament de local per expiració de termini i reclamació de rendes degudes, seguides en este jutjat amb el número 34/2004, a instància de Juan Antonio Tamayo Tineo i Antonia Ramos Rodríguez, representats per la procuradora dels tribunals Ana María Peris García, i assistits per la lletrada Irene Tamayo Ramos, contra Esther Cano Herrero i Manuel Pla Llorens, declarats en situació de rebel·lia processal.
  
Antecedents de fet
  
Primer. En data 16 de gener del 2004, la procuradora dels tribunals Ana María Peris García, en nom i representació de Juan Antonio Tamayo Tineo i Antonia Ramos Rodríguez, va interposar demanda de juí verbal de desnonament de local per expiració de termini i reclamació de quantitats degudes per un import d'1.833,83 euros, en la qual, després d'al·legar els fets i els fonaments de dret que va estimar d'aplicació, acabava demanant que, quan pertoque, es dictara sentència per la qual: a) es declarara el desnonament dels demandats de l'immoble objecte del present litigi per expiració del termini contractualment estipulat, i condemnar-los a fer entrega als seus representats de la possessió del local mencionat i de les claus d'este, deixar-lo lliure, vacu i expedit, i a disposició dels seus manadors en el termini que marca la llei, com també prevenir-los que, si no ho fan així, podrien ser llançats per la força i a càrrec seu; b) es condemnara els demandats al pagament de la quantitat de mil huit-cents trenta-tres euros i huitanta-tres cèntims (1.833,83 euros) en concepte de rendes vençudes corresponents als mesos d'octubre, novembre i desembre del 2003, i gener del 2004, així com de l'import de les rendes i la resta de conceptes que es produïren si és el cas, fins a obtindre la possessió efectiva de la finca, i els interessos legals de la dita quantitat des de la reclamació extrajudicial. I tot això amb expressa condemna en costes als demandats, fins i tot en el supòsit que s'aplanaren a la demanda abans de contestar-la, per apreciar esta part una evident mala fe en la seua conducta.
  
Segon. Per la interlocutòria de data 3 de març del 2004, es va acordar admetre a tràmit la demanda de desnonament per expiració de termini i reclamació de rendes, i traslladar esta i la documentació aportada, citar les parts per a la celebració de la vista, indicant a la part demandada que no procedia enervar l'acció de desnonament.
  
Tercer. En data 7 de maig del 2004 van comparéixer davant d'este jutjat els demandants i la demandada Esther Cano Herrero, la qual va sol·licitar la suspensió de l'acte del juí i va entregar les claus del local, manifestant que el local es trobava lliure d'efectes i ocupants i en perfecte estat de conservació. En el mateix acte, es va assenyalar nova data per a la celebració del juí.
  
Quart. Assenyalat el dia 7 de juny de 2004 per a la celebració de la vista, hi va comparéixer únicament la part actora.
  
El lletrat de la part compareguda es va ratificar en el contingut de la demanda, encara que interessant la continuació del procediment únicament quant a l'acció de reclamació de rendes, en la mesura que la demandada havia entregat les claus del local. En concret, la quantitat demandada ascendia a 4.020,88 euros, resultat de sumar les quantitats següents: a) les rendes corresponents als mesos d'octubre, novembre i desembre del 2003 (1.365,81 euros); b) les rendes corresponents als mesos de gener a maig del 2004 (2.340,10 euros); c) els interessos de demora relatius a les rendes produïdes durant el període de temps comprés entre octubre del 2003 i maig del 2004 (296,46 euros); i d) els gastos de comunitat produïts durant el primer trimestre de 2004 (18,51 euros).
  
En l'acte de la vista, es va practicar tota la prova que, proposada per les parts, va ser admesa, i quedaren les actuacions concluses per a dictar sentència.
  
Cinqué. En la tramitació d'este procediment s'han observat les prescripcions legals.
  
Fonaments de dret
  
Primer. Havent-se entregat les claus del local arrendat amb anterioritat a la celebració de l'acte de la vista, l'objecte del present procediment, i qüestió a resoldre en la present resolució, queda reduït a la reclamació de quantitat en concepte de rendes i quantitats assimilades.
  
Segon. Per la part actora es reclama la suma de 4.020,88 euros, resultat de sumar els quatre conceptes assenyalats en l'antecedent de fet quart de la present resolució.
  
De conformitat amb el que disposa l'article 217 de la Llei d'Enjudiciament Civil, correspon a l'actor la càrrega de provar la certesa dels fets de què ordinàriament es desprenga, segons les normes jurídiques a estos aplicables, l'efecte jurídic corresponent a les pretensions de la demanda. En el seu escrit de demanda, la part actora va oferir la seua versió dels fets, i va adjuntar els documents que va considerar necessaris per a acreditar la seua posició; en concret, el contracte d'arrendament subscrit per les parts, en data 5 de desembre del 2002, sobre el local siti en la plaça de l'Antic Regne de València, número 5, dreta 2n, de la localitat de Bétera (València), carta certificada amb justificant de recepció expressiva de la voluntat dels arrendadors de donar per extingit el contracte d'arrendament, documents acreditatius del retard en el pagament de la rendes pactades; i diversos requeriments de pagament.
  
Al contrari, els demandats Esther Cano Herrero i Manuel Pla Llorens no van acudir a l'acte de la vista, no obstant haver-se interessat pels demandants la citació d'estos per a la pràctica del seu interrogatori. En este sentit, i tal com disposen els articles 304 i 440 de la Llei d'Enjudiciament Civil, en la citació per a vista es va advertir als demandats que si no assistien personalment a la vista i la part demandant sol·licitava i s'admetia la seua declaració, podrien considerar-se com admesos els fets de l'interrogatori, en què haguera intervingut personalment i li siguen enterament perjudicials. No obstant això, l'esmentada facultat ha d'aplicar-se amb cautela, analitzant totes les circumstàncies concurrents. En el present supòsit, considera este jutjador que hi ha raons suficients per a aplicar la ficta confessio prevista en els articles 304 i 440 de la Llei d'Enjudiciament Civil: d'una banda, l'advertència realitzada en la cèdula de citació; i d'altra banda, la injustificació de la incompareixença dels arrendataris.
  
Per tot això, es pot concloure que han resultat acreditats els fets al·legats pels demandants, és a dir, la falta de pagament de les rendes produïdes des d'octubre del 2003 fins maig del 2004, més els gastos de comunitat relatius al primer trimestre de 2004; i per tant, tractant-se d'un deute subsistent, vençut, líquid i exigible, és procedent condemnar Esther Cano Herrero i Manuel Pla Llorens al pagament de les quantitats següents: a) les rendes corresponents als mesos d'octubre, novembre i desembre del 2003 (1.365,81 euros); b) les rendes corresponents als mesos de gener a maig del 2004 (2.340,10 euros); i c) els gastos de comunitat produïts durant el primer trimestre de 2004 (18,51 euros).
  
Tercer. En matèria d'interessos, la lletrada dels demandants va reclamar en l'acte del juí el pagament de la suma de 296,46 euros, corresponents als interessos de demora produïts per les rendes no satisfetes des d'octubre del 2003 fins a maig del 2004, al tipus del 8% fixat en la clàusula tercera del contracte d'arrendament. No obstant, de l'esmentada clàusula es deduïx amb claredat que l'interés de demora havia de calcular-se des de la data en què es van produir fins a la del pagament; per això, i sent evident que el pagament encara no s'ha efectuat, no pertoca determinar en este moment la quantia líquida en concepte d'interessos, encara que això no trau que en la present sentència es condemne els demandats al pagament dels interessos de demora pactats, la liquidació dels quals haurà de realitzar-se després de la data del pagament.
  
Així mateix, procedix aplicar l'article 576.1 de la Llei d'Enjudiciament Civil, segons el qual des que anara dictada en primera instància, tota sentència o resolució que condemne al pagament d'una quantitat de diners líquids determinarà, a favor del creditor, la meritació d'un interés anual igual al de l'interés legal dels diners incrementats en dos punts o el que corresponga per pacte de les parts o per disposició especial de la llei.
  
Quart. De conformitat amb l'article 394 de la Llei d'Enjudiciament Civil, en els processos declaratius, les costes de la primera instància s'imposaran a la part que haja vist rebutjades totes les seues pretensions, llevat que el tribunal aprecie, i així ho raone, que el cas presentava seriosos dubtes de fet o de dret.
  
Estimada la demanda en les seues pretensions bàsiques, és procedent fer expressa imposició de les costes causades en el present procediment a les parts demandades.
  
Vistos els articles esmentats i la resta de concordants i de pertinent aplicació.
  
Decisió
  
Estime la demanda interposada per la procuradora dels tribunals Ana María Peris García, en nom i representació de Juan Antonio Tamayo Tineo i Antonia Ramos Rodríguez, i condemne Esther Cano Herrero i Manuel Pla Llorens, a abonar als demandants la quantitat de tres mil set-cents vint-i-quatre euros i quaranta-dos cèntims (3.724,42 euros), més els interessos de demora pactats que corresponguen. Tot això amb imposició de les costes causades en el present procediment a les parts demandades.
  
Deduïu el testimoniatge literal d'esta sentència, que quedarà en estes actuacions, i incloeu-ne l'original en el llibre de sentències.
  
La present resolució no és ferma, i es podrà interposar-se recurs d'apel·lació davant de l'Audiència Provincial de València; recurs que es prepararà per mitjà d'escrit presentat en este jutjat en el termini de cinc dies hàbils comptats des de l'endemà de la notificació (article 455 de la Llei d'Enjudiciament Civil).
  
Esta és la meua sentència, que pronuncie, mane i firme.
  
I perquè conste, i valga de notificació en forma segons el que establix l'article 497.2 de la Llei d'Enjudiciament Civil al demandat Manuel Pla Llorens, en domicili ignorat, expedisc i firme el present edicte.