Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 5226, del 24-03-2006 (2006/3165)

Resolució de 28 de febrer de 2006, de la Direcció General de Patrimoni Cultural Valencià, de la Conselleria de Cultura, Educació i Esport, de la Generalitat Valenciana, per la qual s'acorda continuar amb els tràmits per a la declaració com a bé d'interés cultural, amb la categoria de monument, a favor del santuari de la Mare de Déu de la Font de la Salut, a Traiguera (Castelló), i s'obri el període d'informació pública.
---------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   5226

Data del DOGV
:   24-03-2006

Secció del DOGV
:   V. ALTRES ANUNCIS - G) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2006/3165


Organisme emissor
:   Conselleria de Cultura, Educació i Esport

Tipus de document
:   Resolució

Resolució de 28 de febrer de 2006, de la Direcció General de Patrimoni Cultural Valencià, de la Conselleria de Cultura, Educació i Esport, de la Generalitat Valenciana, per la qual s'acorda continuar amb els tràmits per a la declaració com a bé d'interés cultural, amb la categoria de monument, a favor del santuari de la Mare de Déu de la Font de la Salut, a Traiguera (Castelló), i s'obri el període d'informació pública. [2006/Q3165]  
Vista la Resolució de 18 de juny de 1979, de la Direcció General del Patrimoni Artístic, Arxius i Museus del Ministeri de Cultura, per la qual s'acorda tindre per incoat l'expedient de declaració de monument històric artístic a favor del Reial Santuari de la Mare de Déu de la Salut, a Traiguera (Castelló), (BOE núm. 169, de 16.06.1979).  
Vista la Resolució de 2 de març de 2000, de la Direcció General de Promoció Cultural i Patrimoni Artístic (DOGV núm. 3.722, de 03.04.2000), per la qual s'establixen els requisits per a la convalidació dels informes i la resta dels tràmits produïts en els procediments sobre declaració de béns d'interés cultural incoats amb anterioritat a l'entrada en vigor de la Llei del Patrimoni Cultural Valencià.  
Vistos els informes tècnics que complementen l'expedient amb aquelles determinacions que es preveuen en l'article 28 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, per a la declaració de béns d'interés cultural.  
Esta direcció general, en l'exercici de les atribucions que li atorga el Reglament Orgànic i Funcional de la Conselleria de Cultura, Educació i Esport, aprovat pel Decret 183/2004, d'1 d'octubre, del Consell de la Generalitat, resol:  
Primer. Continuar amb la tramitació de l'expedient, d'acord amb les disposicions vigents.  
Segon. De conformitat amb el que disposa l'article 28 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, determinar els valors que en justifiquen la declaració, descriure el bé, les parts que l'integren, les pertinences i els accessoris per a la seua més perfecta identificació, així com delimitar l'entorn afectat i fixar les normes de protecció del bé i el dit àmbit en els annexos que s'adjunten a esta resolució.   
Tercer. En compliment del que preceptua l'article 27.3 de la Llei del Patrimoni Cultural Valencià, notificar esta resolució a les persones interessades i a l'Ajuntament de Traiguera, i fer-los saber que, de conformitat amb el que establixen els articles 35 i 36 en relació amb el 27.4 de la llei, la realització de qualsevol intervenció, tant en el monument com en l'entorn, haurà de ser autoritzada preceptivament per esta direcció general abans de ser realitzada i tindre atorgada la llicència municipal, si és el cas, quan siga preceptiva, així com en el cas de qualsevol canvi en l'ús de l'immoble a què es limita la present incoació, de conformitat amb el que disposa article 33 de la mencionada llei.  
Quart. La present incoació, d'acord amb el que establix l'article 33 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, determina la suspensió de l'atorgament de llicències municipals de parcel·lació, urbanització, construcció, demolició, activitat i la resta d'actes d'edificació i ús del sòl que afecten l'immoble i el seu entorn de protecció, així com de les esmentades actuacions quan les duguen a terme directament les entitats locals. Queden igualment suspesos els efectes de les ja atorgades, suspensió els efectes de la qual i, de conformitat amb la limitació temporal continguda en l'incís segon de l'article 33 de la Llei 4/98, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, es resoldran després de la declaració.   
No obstant això, la Direcció General de Patrimoni Cultural Valencià podrà autoritzar les actuacions mencionades quan considere que, en aplicació de les normes de protecció determinades per la present resolució, no perjudiquen, manifestament, els valors del bé que motiven la incoació, així com les obres que per causa major o interés general s'hi hagueren de realitzar inajornablement, segons el que disposa l'incís primer del mencionat article.   
Quint. Que en compliment del que preceptua l'article 27.3 de la llei es notifique la present resolució al Registre General de Béns d'Interés Cultural per a la seua anotació preventiva i al Registre de la Propietat de València amb el mateix fi.  
Sext. Que la present resolució amb els seus annexos es publique en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana i en el Boletín Oficial del Estado.  
Sèptim. D'acord amb el que preveu l'article 27.6 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, obrir un període d'informació pública, a fi que totes les persones que hi tinguen interés puguen examinar l'expedient durant el termini d'un mes a partir de la publicació de la present resolució en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana. L'expedient estarà a disposició de les persones interessades en el Servici de Patrimoni Arquitectònic i Mediambiental de la Direcció General de Patrimoni Cultural Valencià, de la Conselleria de Cultura, Educació i Esport, avinguda de Campanar, número 32, de València.  
València, 28 de febrer de 2006.. El director general de Patrimoni Cultural Valencià: Manuel Muñoz Ibáñez.  
ANNEX I  
Dades sobre el bé objecte de la declaració  
1. Denominació:   
a) Principal:  
Reial Santuari de la Mare de Déu de la Font de la Salut.  
b) Secundària:  
Ermita de la Mare de Déu de la Font de la Salut.  
2. Descripció:  
a) Immoble objecte de la declaració:  
El Reial Santuari de la Mare de Déu de la Salut, un dels més destacats de la província de Castelló, té l'origen en el segle XIV. És l'únic del seu entorn que va gaudir de salvaguarda reial, la qual fou concedida per Carles V l'any 1542, renovada posteriorment per Felip II i confirmada per butla papal en 1555. Obté molts altres privilegis, favors i donacions, sobretot en el segle XVI, període de la seua màxim esplendor. Així mateix va ser visitat tant per milers de pelegrins com per il·lustres personalitats eclesiàstiques i civils, reis, prínceps, cardenals i bisbes, com l'infant Alfons d'Aragó, Felip II, Joan d'Àustria, Felip III, Margarida d'Àustria, l'arxiduc Albert, Felip IV amb els infants. I, entre els eclesiàstics, Jofré i Roderic de Borja, els cardenals Acquaviva, Salviati i Alexandrí, este últim com a llegat pontifici, o sant Francesc de Borja.   
Es compon d'un conjunt d'edificacions, de grandiosa arquitectura d'origen gòtic amb afegits i transformacions renaixentistes i barroques, a les quals s'accedix per l'antic camí anomenat de l'Ermita, jalonat fins a 1936 per set peirons d'altíssim interés escultòric, hui parcialment destruïts. Pel camí, que comença a les proximitats de la població de Traiguera, s'accedix a una plaça que precedix el santuari, al fons de la qual es troben l'església, precedida pel pòrtic renaixentista, que n'ocupa el lloc central, i a l'esquerra, el palau dels Ducs de Segorbe i la casa dels Capellans, i a la dreta l'hostatgeria, de grandíssim interés arquitectònic, la font del Miracle i les cuines.  
Resum històric  
El santuari es troba en una fondalada de la denominada serra d'en Menor, a dos quilòmetres de Traiguera, població molt important del Maestrat situada al costat del camí reial, pas obligat moltes vegades de personatges il·lustres i lloc d'esdeveniments. La vila mateixa havia jugat un destacat paper en l'edat mitjana i s'hi van celebrar Corts, els estats de l'antiga Corona en dos ocasions.  
L'origen de la devoció i el culte es fa a partir de 1384, vinculat a la troballa d'una xicoteta imatge mariana pels germans pastors Anastasio i Jaime Sorlí. Aigua de la font amb propietats curatives i llum es vinculen a la troballa, així com nombrosos prodigis arran d'esta, entre els quals es compta, segons la tradició, haver recuperat la parla Anastasio. L'objecte del culte es tractava d'una talla de fusta de 0,47 centímetres d'alçària, gòtica, buidada en el revers i amb suports per a ser portada a mà o penjada del coll. Representava la Mare de Déu dempeus, portant sobre el braç esquerre el xiquet. Mare i fill mostraven a la mà una poma. Actualment n'hi ha una còpia, ja que l'original va desaparéixer durant la Guerra Civil de 1936.   
La primera ermita, molt senzilla, va ser construïda al costat de la font de la troballa i va desaparéixer, quedant inclosa en els baixos de l'actual hostatgeria. Hi queda el pou amb el brocal de pedra i una capelleta gòtica al fons.  
El conjunt d'edificacions que hui existixen correspon bàsicament al segle XVI, amb transformacions del temple gòtic dels segles XVII i XVIII. Este va ser construït en 1439 i es corresponia parcialment amb la nau del temple actual. Era d'una sola nau, amb capelles laterals i voltes de creueria.  
L'auge del santuari es va produir en el segle XVI. En 1523 va visitar el santuari el duc de Segorbe, que va planejar construir-se allí un palau que, finalment, va quedar inacabat. A partir de 1531 i a causa de la gran afluència de visitants, s'hi va construir, igual que en altres santuaris, l'hostatgeria, costejada per Gaspar Jofré de Borja, bisbe de Segorbe. Llavors, la fama del santuari era tal que en 1542 el rei Carles I concedix salvaguarda reial a l'ermitori. A partir d'este moment les visites de la família reial i el tracte de favor van augmentar. En 1566 el papa Pius V va instituir la capellania del santuari amb sis clergues i un prior que residien habitualment en l'ermita, fet que va motivar la construcció de la coneguda casa dels Capellans en 1570. El prestigi i la importància era tal que es demanaven almoines, no sols en el bisbat de Tortosa, sinó també en els arquebisbats de València i Saragossa. El segle va acabar amb la construcció del pòrtic davant de l'església en 1588 i amb la construcció dels set peirons al·lusius als Set Dolors de la Mare de Déu, sis descoberts i l'últim cobert, que assenyalaven el camí entre la població i el santuari. El major exponent de la fama adquirida pel santuari va ser el llibre publicat en 1597 per Jaime Prades, Historia de la adoración y uso de las santas imágenes y de la Imagen de la fuente de la Salud.  
Descripció arquitectònica  
L'accés al santuari es realitza a través d'una fondalada o barranc, pavimentat, però per on circula aigua. La fatxada principal del conjunt es troba enfront de la caiguda d'aigües. L'església se situa al centre del conjunt i a l'esquerra del llit que el travessa. A la dreta es troba el pou de la font del Miracle i la cuina medieval. Sobre estos, al voltant d'un pati i en dos altures hi ha l'hostatgeria. A l'esquerra de l'església es disposen l'antiga casa dels Capellans i les restes d'un antic i inacabat palau. Tota l'ala de l'esquerra de l'església ha sigut adequada ara com a restaurant i museu.  
Precedint l'entrada de l'església se situa el pòrtic. El formen tres crugies de planta quadrada cobertes amb voltes de creueria. La central està formada per tercelets. En cada una de les claus secundàries es veu una xifra. Entre totes formen l'any de la construcció: 1588. El porxe s'obri davant amb tres arcs, dels quals el central és el més gran, que es disposa a manera d'arc triomfal amb els escuts del santuari i de la població, i rematat amb la salvaguarda reial de Carles V.  
A l'església s'ingressa per una portada flanquejada per dos columnes aplatades d'orde corinti, datada en 1716. L'església està formada per una nau de tres crugies, creuer, capella major, cambril, sagristies i un cor alt als peus. Es cobrix amb voltes de canó amb llunetes en la nau, cúpula sobre petxines al creuer, voltes de canó i cúpules a la capella major i cambril. Els murs són de maçoneria i els sostres de volta, tapiats.  
La nau i el creuer tenen unes pilastres amb capitells d'orde corinti travats amb rocalles. Les pilastres de la nau flanquegen capelles en fornícula on se situaven retaules hui perduts. Sobre els capitells, en el fris i de manera semblant al que trobem en el creuer, hi ha pintats parelles de querubins. Sobre l'última capella del costat de l'epístola es troba la reixa des de la qual els sacerdots allotjats en l'hostatgeria podien seguir els ritus. Tant la nau com el creuer han sigut objecte de diferents revestiments decoratius, les pintures que es conserven en les voltes i la cúpula del creuer daten del segle XIX. Les successives restauracions han tret a la llum també la pintura que decorava el sòcol del creuer a manera de revestiment ceràmic i les pintures situades en la part baixa dels braços del creuer a manera de teles.  
Una reixa separa el creuer de la capella major. La reixa .dividida en dos altures i tres trams. s'alça fins a l'altura de la imposta dels arcs. Esta és l'àrea reservada des de la qual es pot accedir a la sagristia i al cambril, i on es desplega un ampli programa iconogràfic al·lusiu a la troballa de la imatge, els miracles de la Mare de Déu i la seua protecció sobre la vila de Traiguera. Travessant la reixa s'accedix a la sagristia i des d'esta, per una escala, es puja al cambril que albergava la imatge. Este és un recinte cupulat, amb delicada decoració de rocalles .molt diferent de la de la resta del temple., amb il·luminació pròpia.   
La capella de la Mare de Déu, al costat del pou o font del Miracle, es cobrix amb volta de creueria i s'adorna amb pintures al tremp d'àngels músics. La veïna cuina medieval està formada per un gran tir cònic disposat sobre petxines i arcs. A este espai requeia el desaparegut forn i s'ampliava per mitjà d'una sala de dos crugies, cobertes amb voltes de creueria, de les quals una ha sigut renovada amb un sostre de fusta.   
L'hostatgeria és un conjunt d'alcoves destinades a acollir els pelegrins al santuari. El primer pis va ser construït en el segle XVI, ocupant la part superior de la sala de la cuina, i el segon pis va ser afegit en el segle XVII (1619). L'hostatgeria està construïda amb murs de maçoneria amb finestres rectangulars d'obra de pedra picada amb motluratge de tradició gòtica. La fusteria i les ferramentes .d'excel·lent ofici. mostren una variada mostra de dissenys de tractats renaixentistes. Entre les sales ha de destacar-se la dita del Bisbe. En esta, la sostrada descansa sobre mènsules esculpides amb caps humans d'un bisbe, un cardenal, un capità i un turc, que la tradició vincula amb les reunions prèvies a la batalla de Lepant.  
L'ala esquerra del santuari està notablement més transformada des d'antic. En els nivells inferiors se situen naus d'arcs de diafragma i, en la superior, una sèrie de sales molt renovades. El museu guarda el lapidari i algunes fusteries d'especial interés.  
La plaça, amb el paviment renovat, igual que les hostatgeries, el museu, la cuina i l'entorn va ser restaurat per l'Escola Taller de Traiguera, dirigida per l'arquitecte Miguel García Lisón.  
Les set creus o peirons, que puntuaven el camí des de Traiguera fins al santuari i que foren destruïdes en 1936, eren peces d'altíssim interés escultòric i paisatgístic. Ja Viciana, en 1563, i Enrique Cock, en 1585, havien descrit el camí des del poble al santuari amb les set creus, que devien ensenyar als devots el camí «para que no yerren del». Viciana el descriu com un camí ample i bell «con empedraduras para que se conserve». Assenyala també les set creus de pedra «muy pulidas y bien acabadas» i «en cada una de ellas un retrato de los siete gozos de Nuestra Señora, en los quales los devotos peregrinos han de contemplar». En 1598 l'escultor Vázquez encara va fer l'última creu que presidia l'accés al santuari. La gran creu coberta amb baldaquí sostingut per robustes columnes dòriques és l'última de les set que a manera de peirons jalonaven el trajecte des de Traiguera. De les set restants es conserven alguns elements, grades, bases i algun fust. El motiu escultòric de la creu coberta .Mare de Déu per un costat i incompleta Trinitat «Trono de Gracia» per l'altre, com a relleu que destaca de la creu pròpiament dita. està sostingut sobre una columna jònica amb estries. En el seu temps tot això formava un notabilíssim conjunt, únic en el seu gènere.  
b) Parts integrants:  
L'església amb el porxe d'entrada, el campanar de cadireta, el cambril, la capella Major, la sagristia i campana  
Pou del Miracle.  
Capella de la Mare de Déu.  
Cuina medieval.  
Hostatgeria.  
Casa dels Capellans.  
Restes del palau.  
Pati.  
Plaça.  
Construccions auxiliars a la plaça.  
Peces arquitectòniques del conjunt d'immobles trobades en les intervencions que s'hi han realitzat i custodiades en la sagristia de l'església i en el soterrani de la casa dels Capellans.  
c) Delimitació de l'entorn afectat:  
Justificació de la delimitació proposada:  
El criteri general seguit per a la delimitació de l'entorn de protecció consistix a incloure dins de la seua àrea els següents elements urbans:  
. Inclusió en l'entorn de la unitat paisatgística conformada pel monument i el medi físic que el rodeja.  
. Delimitació pels camins més pròxims des d'on és possible la contemplació del bé.  
Línia delimitadora:  
Origen: punt A, intersecció del límit sud de la parcel·la cadastral número 33 del polígon número 11.   
Sentit: horari.  
Línia delimitadora: des de l'origen la línia discorre pel límit entre els termes de Sant Jordi i Traiguera fins a girar pel límit est de la parcel·la número 37 en direcció sud. Creua el camí de Culla i seguix pels límits sud de les parcel·les 1 i 33 del polígon 12. Creua el camí de la Mare de Déu i travessa les parcel·les 85, 86 i la 87. Des del vèrtex oest de la parcel·la 87 es dirigix al vèrtex sud de la parcel·la núm. 38. Puja en direcció nord pel límit oest de la parcel·la núm. 38. Gira a oest i voreja el camí existent incloent-lo. Arriba a l'antic camí de la Mare de Déu i l'envolta des d'una distància de cinc metres a cada costat d'este, fins a confluir amb la carretera N-232. Incorpora les parcel·les 28, 30, 34, 35 i 36 fins al punt d'origen.  
d) Normativa de protecció del monument i el seu entorn.  
Monument:  
Article 1. S'atindrà al que disposa la secció segona, Règim dels béns immobles d'interés cultural, del capítol III, títol II de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, aplicable a la categoria de monument.  
Article 2. Els usos permesos seran tots aquells que siguen compatibles amb la posada en valor i gaudi patrimonial del bé i contribuïsquen a la consecució dels dits fins. L'autorització particularitzada d'ús es regirà segons el que disposa l'article 18 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià.  
Entorn de protecció:  
Article 3. De conformitat amb el que disposa l'article 35 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, qualsevol intervenció que pretenga abordar-se en l'entorn de protecció del monument, requerirà l'autorització prèvia de la conselleria competent en matèria de cultura. Esta autorització s'emetrà conforme als criteris establits en la present normativa, i en el que no s'hi preveu, per mitjà de l'aplicació directa dels criteris previstos en l'article 39 de l'esmentada llei. La present normativa regirà amb caràcter provisional fins que es redacte el Pla Especial de Protecció del Monument i el seu entorn i este abast validació patrimonial.  
Totes les intervencions requeriran, per al seu tràmit d'autorització, la definició precisa del seu abast, amb la documentació tècnica que per la seua especificitat els corresponga, i amb la ubicació parcel·lària i el suport fotogràfic que permeta constatar la situació de partida i la seua transcendència patrimonial.  
Article 4. El sòl inclòs en l'entorn de protecció tindrà la qualificació de no urbanitzable protegit a l'efecte de l'article quatre de la Llei 10/2004, de 9 de desembre, de la Generalitat Valenciana del sòl no urbanitzable.  
Article 5. A fi de preservar el paisatge històric del monument, no s'hi autoritzarà cap edificació per a qualsevol ús, i quedaran expressament prohibits els abocaments de residus i els moviments de terres, excepte els requerits per a estudiar-lo i conservar-lo.  
Article 6. Els edificis existents no podran augmentar-ne el volum edificat, i s'hi admetran els usos que siguen compatibles amb els valors protegits. Tot això sense perjuí de l'aplicació de l'article 21 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, a estos immobles.  
Article 7. Els usos permesos seran els agrícoles i forestals, existents en l'actualitat.   
Article 8. En qualsevol intervenció que afecte el subsòl de l'immoble o l'entorn de protecció, serà aplicable el règim tutelar establit en l'article 62 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, per a la salvaguarda del patrimoni arqueològic.