Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 4637, del 25-11-2003 (2003/12044)

Notificació a Pedro Sebastián Andreu Celdrán. Expedient número 074/2002.
------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   4637

Data del DOGV
:   25-11-2003

Secció del DOGV
:   V. ALTRES ANUNCIS - G) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2003/12627


Organisme emissor
:   Conselleria d'Infraestructures i Transport

Tipus de document
:   Anunci

Notificació a Pedro Sebastián Andreu Celdrán. Expedient número 074/2002. [2003/Q12360]
  
De conformitat amb el que establix l'article 59.4 de la Llei 30/1992, de Règim Jurídic de les Administracions Públiques i del Procediment Administratiu Comú, es procedix a notificar a Pedro Sebastián Andreu Celdrán la Resolució del conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, d'1 d'abril de 2003, de l'expedient 074/2002.
  
Vista la reclamació interposada en l'expedient 074/2002, així com els antecedents que consten en el Servici de Gestió Administrativa, resulten els següents:
  
Antecedents de fet
  
1. Amb data 23 de gener de 2002, i número de registre 1937, va tindre entrada en els servicis centrals d'esta conselleria, reclamació de responsabilitat patrimonial interposada pel Pedro Sebastián Andreu Celdrán, a l'escrit del qual s'afirma el següent:
  
«Que el passat dia 17 de desembre de 2001, circulava amb el vehicle de la meua propietat MU-1040-AJ, per la carretera comarcal CV-81 direcció Ontinyent, i quan estava a l'altura del port de Bocairent, on circulava darrere d'un camió, em vaig trobar de forma imprevista en la calçada amb pedres de gran dimensions que s'havien després del vessant de les muntanyes, i no vaig poder realitzar maniobra d'evasió per a impedir la col·lisió... i com a conseqüència d'això vaig sofrir danys en els baixos de la part davantera del meu vehicle».
  
2. Amb l'escrit de reclamació es van adjuntar dos fotocòpies, una de la factura de reparació i una altra d'un servici d'assistència per RACE.
  
3. Amb data 1 de febrer de 2002, se'ls va justificar la recepció del seu escrit d'interposició de reclamació de responsabilitat patrimonial, i es notifica al seu torn, la suspensió establida en l'article 42.5.c de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de Règim Jurídic de les Administracions Públiques i del Procediment Administratiu Comú, fins a la recepció de documents i informe tècnic, que es van requerir al Servici Territorial de Carreteres, de conformitat amb el que establix l'article 10 de del Reial Decret 429/1993, de 26 de març, pel qual s'aprova el Reglament dels Procediments de les Administracions Públiques en Matèria de Responsabilitat Patrimonial.
  
4. Evacuats els informes tècnics requerits, es va procedir a admetre a tràmit en virtut de Resolució del conseller, de 22 d'abril de 2002, al mateix temps que, per acord de l'instructor, es va procedir obrir període de prova, i es requeria la part perquè efectuara activitat de prova sobre determinats aspectes per aclarir. Cosa que no es va dur a terme.
  
5. Amb data 26 d'agost de 2002, se li va posar de manifest l'expedient a fi de donar compliment amb el tràmit d'audiència de conformitat amb el que establix el Reial Decret 429/1993, de 26 de març, i se li atorgava un termini de 10 dies perquè al·legara el que al seu dret convinga. Amb data 9 de setembre es va reclamar telefònicament la remissió de documents que amb número 4 i 5 figurava en l'expedient, i es remet amb data 10 de setembre, sense que fera ús del referit dret d'audiència.
  
6. Una vegada formalitzada la proposta de resolució, va ser sotmesa a dictamen del Consell Jurídic Consultiu, que va ser evacuat amb data 28 de març de 2003.
  
Fonamentació jurídica
  
1. Dret de reclamació de la responsabilitat patrimonial a les administracions públiques La Constitució en l'article 106.2 i la Llei 30/1992, de Règim Jurídic de les Administracions Públiques i del Procediment Administratiu Comú, en l'article 139, paràgraf 1, disposen: «Els particulars tindran dret a ser indemnitzats per les administracions públiques corresponents, de tota lesió que patisquen en qualsevol dels seus béns i drets, excepte en els casos de força major, sempre que la lesió siga conseqüència del funcionament normal o anormal dels servicis públics».
  
2. Resolució. Segons el que disposa l'article 142.2 de la Llei 30/1992, de 26 de novembre de Règim Jurídic de les Administracions Públiques i Procediment Administratiu Comú li correspon dictar la corresponent resolució sobre reclamació de responsabilitat patrimonial, al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports.
  
3. Absència de material de prova. Abans d'entrar en l'anàlisi de la legislació vigent aplicable al supòsit que ens ocupa, convé assenyalar els fets que després de la tramitació de l'expedient no ha quedat acreditat:
  
- Titularitat del vehicle.
  
- Realitat del sinistre els danys del qual es reclamen.
  
- Realitat dels danys reclamats.
  
- Realitat de l'import dels danys.
  
- Causa dels danys i la seua relació amb el funcionament dels servicis públics.
  
Segons es pronuncia el Consell d'Estat en nombrosos dictàmens, com el número 3.780/1996, de 21 de novembre, que diu: «la càrrega de la prova pesa sobre la part reclamant d'acord amb els vells aforismes necessitas probandi incumbit ei qui agit i onus probandi incumbit actori i amb l'article 1214 del Codi Civil».
  
El reclamant presenta per a acreditar els fets meres fotocòpies de documents privats, que poden ser formalitzades per qualsevol, sense cap rigor de prova i, d'altra banda, al servici territorial d'esta conselleria, segons l'informe tècnic remés, no li consta l'existència de les dites pedres.
  
4. El Tribunal Suprem configura els requisits que necessàriament han de concórrer per a apreciar les responsabilitats que en cada cas es reclamen, «la institució o figura jurídica de la indemnització per responsabilitat patrimonial de l'estat o ens públics (articles 40 i concordants, Llei de Règim Jurídic i articles 121 i concordants, Llei d'Expropiació Forçosa) queda configurada per mitjà de l'acreditació d'una sèrie de requisits com: a) efectiva realitat del dany avaluable econòmicament i individualitzat en relació amb una persona o grup de persones, b) que el dany o lesió patrimonial patit pel reclamant siga conseqüència del funcionament normal o anormal dels servicis públics en una relació directa i immediata i exclusiva de causa a efecte, sense intervenció estranya que haguera d'influir, alterant en el nexe causal, i c) que no s'haja produït força major ?sentències 23 de gener de 1970 (R 212), 9 de juny de 1976 (R 3553), 4 d'octubre de 1978 (R 3319)...» ?Sentència 11 d'abril de 1978 (RA 4426).
  
La primera i fonamental justificació que s'ha d'exigir a tota reclamació de danys i perjuís, per imperatiu legal, ha de versar precisament sobre la relació causa-efecte, entre els servicis públics i la lesió al·legada pel particular reclamant, ja que tal com s'ha pronunciat el Consell d'Estat en nombrosos dictàmens «per a l'estimació de la reclamació no n'hi ha prou a provar el dany i l'existència de l'obstacle, si no que és necessari acreditar la realitat de l'accident, la relació de causalitat entre la lesió i el funcionament dels servicis de conservació» (Dictamen 1604/1991 Secc. 6a 23.01.1092).
  
És doctrina reiterada d'este Consell que no basta provar l'existència d'un dany i la d'una deficiència en la carretera, si no que és necessari provar, d'alguna manera la vinculació causal entre els dos (entre els més recents dictàmens de 6 de juny de 1991, número 773/1991, 19 de setembre de 1991, número 1.060/1991, de 10 d'octubre de 1991, número 12.19 i 14 de novembre de 1991, número 1408/1991).
  
Tanmateix, en este cas no s'ha acreditat, a pesar de les possibilitats oferides en l'expedient, ni la realitat del fet, ni del dany, ni en conseqüència de l'existència de relació de causalitat d'este amb el funcionament dels servicis públics.
  
5. Que el Consell d'Estat establix precisament, que «el deure de vigilància no pot excedir del que siga raonablement exigible, entre el que no es té una vigilància tan intensa que, sense que hi haja espai de temps no immediat o instantani, tinga cura que el trànsit de la calçada siga lliure i expedit» (dictàmens núm. 774/1991, de 6 de juny de 1991, núm. 1.540/1991, de 5 de desembre de 1991; núm. 1651/1992, de 23 de gener de 1992).
  
No consta en l'expedient l'incompliment del deure positiu de l'administració titular de la via en qüestió pel que fa a les labors de conservació de la carretera i que s'haguera pogut traduir en l'omissió de la deguda vigilància atribuïble als òrgans encarregats del manteniment, màximament quan, com ha declarat en altres ocasions este Consell d'Estat «el deure de vigilància no pot excedir del que siga raonablement exigible ...» (Dictamen núm. 1504/1994, Secc. 6a, 03.11.1994).
  
6. Que el Consell Jurídic Consultiu ha emés dictamen número 152/2003, en el qual s'ha considerat de conformitat amb el dret la proposta de resolució formulada per l'instructor en el present expedient.
  
Vists els fets, els fonaments de dret aplicables i d'acord amb la normativa de general i singular aplicació, i fent ús de les atribucions conferides en l'article 35 de la Llei 5/1983, de 30 de desembre del Govern Valencià, dicte la següent resolució:
  
Desestimar en la seua reclamació, a Pedro Sebastián Andreu Celdrán, per no quedar acreditada la concurrència dels requisits exigits en els articles 139 i següents de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de Règim Jurídic de les Administracions Públiques i del Procediment Administratiu Comú.
  
Contra la present resolució, que posa fi a la via administrativa, es podrà interposar, potestativament, recurs de reposició davant del conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, en el termini d'un mes, comptador des de l'endemà de la recepció d'esta, d'acord amb el que preveu l'article 116 de la Llei 4/1999, de modificació de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de Règim Jurídic de les Administracions Públiques i del Procediment Administratiu Comú o, directament, recurs contenciós administratiu davant de la Sala Contenciosa Administrativa del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana en el termini de dos mesos comptadors des de l'endemà de la recepció d'esta, de conformitat amb el que disposa l'article 46.1 de la Llei 29/1998, de 13 de juliol, Reguladora de la Jurisdicció Contenciosa Administrativa. Tot això sense perjuí que s'utilitze qualsevol altra via que es considere oportuna.