Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 5581, del 21-08-2007 (2007/8849)

Notificació a Lahoucine Boufoullous de la interlocutòria 197/2007 dictada en les actuacions del procediment de mesures provisionals prèvies 1.311/2006.
-------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   5581

Data del DOGV
:   21-08-2007

Secció del DOGV
:   IV. ADMINISTRACIÓ DE JUSTÍCIA

Número del document
:   2007/8849


Data del document
:   15-05-2007

Organisme emissor
:   Jutjat de Primera Instància Número 7 de Castelló de la Plana

Tipus de document
:   Edicte

Descriptors 

:   * sistema judicial

Notificació a Lahoucine Boufoullous de la interlocutòria 197/2007 dictada en les actuacions del procediment de mesures provisionals prèvies 1.311/2006. [2007/8849]  
Procediment: mesures provisionals prèvies número 1.311/2006.  
Eva María Murciano Vicente, secretària del Jutjat de Primera Instància número 7 de Castelló de la Plana  
En el juí referenciat, s'ha dictat la resolució que té el text literal següent:  
«Interlocutòria número 197/2007  
Jutge que la dicta: José Luis Conde-Pumpido García.  
Lloc: Castelló de la Plana  
Data: 15 de maig de 2007  
Fets  
Primer. La procuradora senyora Belmonte Agost, en la representació que té acreditada d'Ester Rut Pazos Morales, va formular sol·licitud de mesures prèvies a la demanda de separació de l'article 104 del Codi Civil contra Lahoucine Boufoullous.  
Segon. Admesa a tràmit la sol·licitud, es van citar les parts i al ministeri fiscal a la compareixença prevista en l'article 771.2 de la Llei d'Enjudiciament Civil, que va tindre lloc el dia 15 de maig de 2007, va comparéixer la part actora, que es va ratificar en la seua demanda, mentre que la part demandada no va comparéixer, a pesar d'haver sigut citada per edictes. El ministeri fiscal va sol·licitar que es resolguera d'acord amb el que resultara provat.  
Tercer. Sol·licitada la recepció a prova, sa senyoria va accedir a allò que s'ha sol·licitat, i es va procedir a la pràctica de la proposta i admesa, que per la part demandant va consistir en documental (que va aportar en l'acte). El ministeri fiscal es va adherir a la prova de les parts. Sa senyoria va acordar d'ofici l'interrogatori de la demandant.  
Quart. Practicada tota la prova en l'acte, i després d'informar el ministeri fiscal sobre les mesures que interessava, van quedar concloses les interlocutòries.  
Fonaments jurídics  
Primer. L'article 104 del Codi Civil establix que el cònjuge que es propose demandar la nul·litat, separació o divorci del seu matrimoni, pot sol·licitar els efectes i mesures a què es referixen els dos articles anteriors. Estos efectes i mesures només subsistiran si, dins dels 30 dies següents a comptar des que inicialment van ser adoptats, es presenta la demanda davant del jutge o tribunal competent.  
Segon. La primera mesura que cal determinar és la relativa a la guarda i custòdia del fill menor, Rayyane, de 14 mesos d'edat. Com ha subratllat una abundantíssima jurisprudència el principi fonamental que ha de presidir la determinació de la guarda i custòdia dels menors d'edat és el de la protecció dels fills, o «favor filii», d'acord amb els tractats i resolucions de les organitzacions internacionals com la Declaració dels Drets del Xiquet de 20 de novembre de 1959, la Convenció de les Nacions Unides dels Drets del Xiquet de 20 de novembre de 1989, la Resolució A 3-01793/1992, del Parlament Europeu sobre la Carta dels Drets del Xiquet, i la Convenció Europea sobre l'Exercici dels Drets del Xiquet de 19 d'abril de 1996, així com l'article 39.2 de la Constitució espanyola, que establix l'obligació dels poders públics d'assegurar la protecció integral dels fills; este principi inspira també nombrosos preceptes del Codi Civil, i constituïx la idea bàsica de la regulació de la Llei Orgànica 1/1996, de 15 de gener, de Protecció Jurídica del Menor. Per tant, a l'hora d'establir el règim de la guarda i custòdia dels menors en les situacions de crisis matrimonials, sense desconéixer que els pares gaudixen del dret de relacionar-se amb els seus fills, ha de procurar-se davant de tot l'interés del fill menor d'edat en el favor dels quals es reconeix este dret-deure dels pares, d'acord amb l'article 39.3 de la Constitució, que establix l'obligació dels pares de prestar assistència de tot tipus als fills haguts dins o fora del matrimoni, durant la seua minoria d'edat i en els altres casos en què legalment procedisca. De la prova practicada es desprén que des del naixement del fill, ha sigut la mare la que s'ha ocupat de l'atenció d'este, sense que el pare haja tingut des de llavors més que contactes ocasionals amb el fill. Per a això, i atenent a l'interés del menor, procedix atribuir la custòdia a la mare, sense perjuí de l'exercici compartit de la pàtria potestat.  
Tercer. L'atribució de la custòdia a la mare obliga a determinar el mode en què el pare, com a progenitor no custodi, haja de relacionar-se amb el seu fill menor. L'article 94 del Codi Civil establix que el progenitor que no tinga amb si als fills gaudirà del dret a visitar-los, comunicar amb ells i tindre'ls en la seua companyia. El jutge determinarà el temps, mode i lloc de l'exercici d'este dret, que podrà limitar o suspendre si es donaren greus circumstàncies que així ho aconsellen o s'incompliren greu o reiteradament els deures imposats per la resolució judicial. Per tant, el dret de visites regulat en l'article 94 del Codi Civil en concordança amb l'article 161 també del Codi Civil, no és un propi i vertader dret, sinó un complex de drets-deures el compliment adequat del qual no té com a finalitat satisfer els desitjos o drets dels progenitors sinó també i sobretot cobrir les necessitats afectives i educatives dels fills a fi del seu desenvolupament harmònic i equilibrat; es tracta d'un dret subordinat a l'interés del menor, i així està arreplegat en la Declaració dels Drets del Xiquet, aprovada per Assemblea General de Nacions Unides de 1959, la Resolució de 29 de maig de 1967 del Consell Econòmic i Social de les Nacions Unides; i la Convenció del Consell d'Europa de 1980 sobre Reconeixement i Execució de Decisions en Matèria de Guarda de Xiquets. Per ser el més valuós i necessitat protecció, ha de ser concedit al marge i per damunt dels motius que van donar lloc a la separació o divorci dels cònjuges, ja que el dret de visites complix una evident funció familiar que encara que la família travesse una crisi o ruptura, inclús definitiva, es complisquen en la mesura que siga possible, els fins assignats al nucli familiar, entre ells, el del ple desenvolupament de la personalitat d'estos. Així mateix, l'article 94 del Codi Civil admet la possibilitat de limitar o suspendre el dret del progenitor a visitar el fill que no tinga amb si en el cas que incomplira greu i reiteradament els deures imposats per la resolució judicial o es donaren circumstàncies que així ho aconsellen, però esta limitació o supressió únicament pot entrar en joc quan es donen les circumstàncies legalment previstes en l'article 94 del Codi Civil, perquè la mateixa no sols produïx una incidència negativa sobre el progenitor, que no podrà veure omplides les seues aspiracions a estar amb el seu fill, sinó que redunda a més en major o menor mesura en una deficient formació de la personalitat del fill, que s'haurà desenvolupat sense comptar amb l'assistència, la tutela, el seguiment i el suport del seu progenitor, per la qual cosa ha de ser objecte d'una interpretació restrictiva. Atesa la curta edat del fill, i l'escassa relació que el pare ha mantingut amb ell des del seu naixement, aconsella establir, almenys ara amb caràcter provisional, un règim limitat, de caps de setmana alterns, durant 3 hores (en defecte d'acord, els dissabtes des de les 16.00 fins a les 19.00 hores), que el recollirà i el tornarà en el domicili matern.  
S'ha plantejat també la imposició de limitacions quant a la possibilitat que el pare puga traure el fill del territori nacional, per temor que se'l porte al seu país d'origen (El Marroc) i no el torne. En principi, l'article 19.2 de la Constitució contempla el dret dels espanyols a entrar i eixir lliurement d'Espanya en els termes que la llei establisca, dret que el Tribunal Constitucional ha declarat extensible als estrangers. Així, en sentència del Tribunal Constitucional 94/1993, de 22 de març, s'afirma que «?el present recurs suscita la qüestió prèvia de si un estranger pot ser considerat titular del dret fonamental de lliure circulació?, la inexistència de declaració constitucional que proclame directament la llibertat de circulació de les persones que no ostenten la nacionalitat espanyola no és argument prou per a declarar resolt el problema... La dicció literal de l'article 19 de la Constitució espanyola és insuficient, perquè eixe precepte no és l'únic que ha de ser considerat; junt amb ell, és necessari tindre en compte altres preceptes que determinen la posició jurídica dels estrangers a Espanya, entre els que destaca l'article 13.1 de la Constitució. El seu apartat 1 disposa que els estrangers gaudixen a Espanya de les llibertats públiques que garantixen el títol I de la de la Constitució espanyola, encara que siga en els termes que establisquen els tractats i les lleis- Per consegüent, resulta clar que els estrangers poden ser titulars dels drets fonamentals a residir i a desplaçar-se que arreplega la de la Constitució espanyola en l'article 19». En el cas d'interlocutòries, i havent manifestat la demandant que el demandat li ha amenaçat vegades alguna ocasió d'emportar-se el fill al Marroc, i ja que de manera provisional s'han fixat unes visites d'unes poques hores, procedix prohibir provisionalment que el pare puga traure el fill del territori espanyol, possibilitat que, d'altra banda, li queda vedada per la curta duració de les visites fixades.  
Quart. Per aplicació de l'article 96 del Codi Civil, l'ús del domicili conjugal, siti a Castelló de la Plana, carrer Artana, número 6, 5t, 9ª, ha d'atribuir-se a l'esposa i al fill menor que queda davall la seua custòdia.  
Cinqué. Queda finalment per determinar la contribució del pare al sosteniment material del fill, que es concretarà en l'abonament d'una pensió d'aliments. Vist l'exigu de la prova practicada sobre les circumstàncies econòmiques de les parts, i constant únicament, per mitjà de l'interrogatori de la demandant, que el demandat, de professió cooperant, té ingressos irregulars en funció de les missions internacionals en què participa, havent percebut uns 4.000 euros mensuals en el període en què va estar amb Creu Roja a Colòmbia (d'abril a novembre de 2006), sense que conste si en l'actualitat treballa i té ingressos, i sense que res conste tampoc sobre les necessitats materials del fill, es considera adequat, almenys en seu de mesures provisionals, fixar una pensió de 300 euros mensuals, més l'obligació de pagar la meitat de les despeses extraordinàries del fill.  
Sisé. De conformitat amb l'article 771, paràgrafs 4 i 5, de la Llei 1/2000, contra esta interlocutòria no cabrà interposar cap recurs, subsistint els efectes i mesures acordats si, dins dels 30 dies següents a l'adopció, es presenta la demanda de separació, nul·litat o divorci.  
Part dispositiva. En atenció al que s'exposa,  
José Luis Conde-Pumpido García, jutge de Primera Instància número 7 de Castelló de la Plana, acorda que havia d'adoptar i adoptava les mesures següents:  
1. Els cònjuges Lahoucine Boufoullous i Ester Rut Pazos Morales podran viure separats, i cessarà la presumpció de convivència conjugal entre ells.  
2. Queden revocats els consentiments i poders que qualsevol dels cònjuges haguera atorgat a l'altre.  
3. S'atribuïx a l'esposa la guarda i custòdia del fill menor, Rayyane, i serà compartida la pàtria potestat per ambdós progenitors.  
4. S'atribuïx a l'esposa i al fill menor l'ús del domicili conjugal, siti a Castelló de la Plana, carrer Artana, número 6, 5t, 9a.  
5. S'establix, en defecte del que les parts puguen acordar lliurement en cada moment, el següent règim de visites entre el pare i el fill menor: dissabtes alterns, des de les 16.00 fins a les 19.00 hores, que el recollirà i el tornarà en el domicili matern.  
6. Es prohibix expressament que el pare puga traure el fill del territori espanyol.  
7. El pare abonarà, en concepte de pensió d'aliments per al seu fill, la suma de 300 euros mensuals, que ingressarà dins dels 5 primers dies de cada mes en el compte bancari que designe la mare, i que s'actualitzarà anualment d'acord amb les variacions de l'índex de preus al consum. Les despeses extraordinàries necessàries que genere el fill seran pagades a parts iguals per ambdós progenitors.  
Estos efectes i mesures només subsistiran si en el termini de 30 dies des de la data de l'adopció s'interposa demanda de nul·litat, separació o divorci, excepte la revocació de poders, que és definitiva.  
Per a la notificació d'esta interlocutòria al demandat Lahoucine Boufoullous, en ignorat parador, publiqueu edictes en el tauler d'anuncis d'este Jutjat i en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana.  
Així, esta és la meua interlocutòria, que s'unirà al llibre d'interlocutòries i es deixarà testimoniatge en les actuacions, i contra el que no cal interposar cap recurs, ho ordene i firme.»  
En atenció al desconeixement de l'actual domicili o residència de la part demandada, el jutge, de conformitat amb el que disposen els articles 156.4 i 164 de la Llei 1/2000, d'Enjudiciament Civil, ha acordat la publicació d'este edicte en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana per a portar a efecte la diligència de notificació de la interlocutòria al demandat Lahoucine Boufoullous.  
Es lliura este edicte a la procuradora Teresa Belmonte Agost, a la qual se li faculta per al diligenciament i compliment d'este.  
Castelló de la Plana, 15 de maig de 2007.- La secretària judicial: Eva María Murciano Vicente.