Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 9283, del 22-02-2022 (2022/1081)

RESOLUCIÓ de 9 de febrer de 2022, de la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport, per la qual es declara bé de rellevància local immaterial el cant dels Mayos, de Venta del Moro.
----------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   9283

Data del DOGV
:   22-02-2022

Secció del DOGV
:   III. ACTES ADMINISTRATIUS - C) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2022/1081


Data del document
:   09-02-2022

Organisme emissor
:   Conselleria d'Educació, Cultura i Esport

Tipus de document
:   Resolució

Descriptors 

:   * Conselleria d'Educació, Cultura i Esport
    * Conselleria d'Educació, Cultura i Esport
    * legislació
    * ben cultural

RESOLUCIÓ de 9 de febrer de 2022, de la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport, per la qual es declara bé de rellevància local immaterial el cant dels Mayos, de Venta del Moro. [2022/1081]  
Antecedents de fet  
Primer. Mitjançant escrit de l'Ajuntament de Venta del Moro se sol·licita el reconeixement com a bé immaterial de rellevància local del cant dels Mayos, de Venta del Moro, descrivint aquesta tradició i/o creació artística, els seus orígens, així com les referències espacials i temporals a les quals s'associa, destacant els valors patrimonials que incorpora, que motiven el seu reconeixement i inclusió en aquesta categoria protectora.  
Segon. Des de la Comissió Tècnica per a l'Estudi i Inventari del Patrimoni Immaterial i els Serveis Tècnics s'informa favorablement la proposta municipal, en els termes en què s'ha sotmés a l'avaluació patrimonial d'aquest centre directiu, establint-se d'acord amb els valors detectats les mesures que asseguren la seua pervivència, estudi i posada en valor.  
  
Fonamentació jurídica  
I. Aquesta conselleria resulta competent per a resoldre el present expedient, en virtut del que es disposa en l'article 28 de la Llei 5/1983, de 30 de desembre, del Consell, l'article 7 del Decret 5/2019, de 16 de juny, del president de la Generalitat, pel qual es determina el número i la denominació de les conselleries i les seues atribucions, l'article 56 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià i l'article 4 del Decret 173/2020, de 30 d'octubre, del Consell, d'aprovació del Reglament orgànic i funcional de la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport.  
  
II. L'article 1.3 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià, estableix que formen part del patrimoni cultural valencià, en qualitat de béns immaterials del patrimoni etnològic, les creacions, coneixements, tècniques, pràctiques i usos més representatius i valuosos de les formes de vida i de la cultura tradicional valenciana.  
  
III. Els articles 15.5. 55, 56 i 57 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià, estableix que s'inclouran en la Secció Cinquena de l'Inventari general del patrimoni cultural valencià, amb la qualificació de béns immaterials de rellevància local, aquelles creacions, coneixements, pràctiques, tècniques, usos i activitats més representatives i valuoses de la cultura i les formes de vida tradicionals valencianes. Igualment s'inclouran els béns immaterials que siguen expressions de les tradicions del poble valencià en les seues manifestacions musicals, artístiques, gastronòmiques o d'oci, i especialment aquelles que han sigut objecte de transmissió oral i les que mantenen i potencien l'ús del valencià.  
IV. L'informe emés pels serveis tècnics del Servei de Patrimoni Cultural de data 14.04.2021, proposa la protecció cultural com a bé de rellevància local immaterial per a aquesta manifestació singular, arrelada i volguda pels veïns de Venta del Moro, quedant definit aquest bé immaterial per l'annex que acompanya aquesta resolució.  
  
Vistos els anteriors fets i fonaments de dret i en allò que és matèria de la competència d'aquesta conselleria, resolc:  
  
Primer  
Declarar bé de rellevància local immaterial el cant dels Mayos, de Venta del Moro, de conformitat amb la descripció del mateix que figura en l'annex que s'adjunta a la present resolució en atenció als valors destacats que incorpora i inscriure-ho en la Secció Cinquena de l'Inventari general del patrimoni cultural valencià.  
  
Segon  
La protecció del cant dels Mayos, de Venta del Moro, com a patrimoni cultural immaterial es concretarà en les següents mesures:  
a) Realitzar labors d'identificació, descripció, investigació, estudi i documentació amb criteris científics.  
b) Incorporar els testimoniatges disponibles a suports materials que garantisquen la seua protecció i preservació.  
c) Vetlar pel normal desenvolupament i la pervivència d'aquesta manifestació cultural, així com tutelar la conservació dels seus valors tradicionals i la seua transmissió a les generacions futures.  
d) La gestió del patrimoni cultural protegit per aquesta declaració, correspon a l'Ajuntament de Venta del Moro, comunitat veïnal i quintos de Venta del Moro.  
Qualsevol canvi que excedisca el normal desenvolupament dels elements que formen aquesta manifestació cultural haurà de comunicar-se a la direcció general competent en matèria de patrimoni cultural per a la seua avaluació i informe en el seu cas, i la modificació de la present resolució, amb vista a la seua constància en l'Inventari general del patrimoni cultural valencià.  
  
Contra la present resolució, que posa fi a la via administrativa, podrà interposar-se recurs contenciós administratiu en el termini de dos mesos, comptats des de l'endemà de la notificació, davant la Sala Contenciosa Administrativa del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana, d'acord amb el que s'estableix en els articles 10, 25 i 46 de la Llei 29/1998, de 13 de juliol, reguladora de la jurisdicció contenciosa administrativa, o potestativament, recurs de reposició davant la persona titular de la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport en el termini d'un mes, comptat des de l'endemà de la notificació, d'acord amb el que es disposa en els articles 123 i 124 de la Llei 39/2015, d'1 d'octubre, del procediment administratiu comú de les administracions públiques.  
  
València, 9 de febrer de 2022.- El conseller d'Educació, Cultura i Esport: Vicent Marzà i Ibáñez.  
  
  
ANNEX  
  
1. Identificació  
A. Identificació geogràfica  
Venta del Moro (altiplà de Requena-Utiel, València)  
Jaraguas (Venta del Moro).  
Casas del Rey (Venta del Moro).  
B. Àmbit  
Creences, rituals festius i altres pràctiques cerimonials  
C. Tipologia  
Bé immaterial de rellevància local  
Rituals festius  
D. Denominació principal i altres  
Mayos a les mosses.  
Mayo a la Mare de Déu de Loreto de Venta del Moro.  
Mayo a la Mare de Déu de la Mercé de Casas del Rey.  
Mayos a la Mare de Déu dels Desemparats de Jaraguas.  
Cobles a la Mare de Déu de Loreto o «cobles».  
Cobles a la Mare de Déu de la Mercé de Casas del Rey.  
Cobles de la Creu de Venta del Moro.  
Quasi totes les localitats de l'altiplà de Requena-Utiel i la vall del Cabriol denominen «cantar los mayos» el ritual que es descriu en aquest informe i que inclou el mayo religiós a la Mare de Déu de cada localitat i el mayo profà a les mosses. Algunes localitats cantaven o canten les anomenades «coplas del perdón», que a Jaraguas i Venta del Moro es coneixen com a «coplas de la Cruz» perquè es cantaven antigament el Dia de la Creu (3 de maig), encara que en l'actualitat s'han traslladat al diumenge següent dels mayos. En aquestes cobles els quintos recapten els donatius d'aquelles cases on haja caigut bé o agradat el mayo adjudicat a la mossa fadrina. Només a Venta del Moro es canten després del mayo religiós a la Mare de Déu de Loreto unes cobles a ritme de jota de caràcter espontani en què es fan referències a fets de l'any o de crítica social i política. En Casas del Rey també es canten cobles a la Mare de Déu de la Mercé més amb caràcter protector de les collites i la salut veïnal.  
En l'estudi de Fermín Pardo i María Teresa Oller (1997) ressenyen que en determinats pobles de l'Horta el maig religiós ha quedat inclòs dins dels cants del rosari de l'aurora, que fan del que es coneix com a cants de l'aurora (Albalat dels Sorells). Per a Salvador Seguí aquests majos de l'horta de València procedeixen de la irradiació cultural de l'altiplà de Requena-Utiel, tot i que Oller i Pardo assenyalen que també es van poder introduir pels Serrans valencians.  
El de 1899 és el primer diccionari de la Reial Acadèmia Espanyola que introdueix l'accepció de la veu castellana mayo com a «música i cant amb què en l'última nit d'abril obsequien els mossos a les fadrines», amb la qual cosa fa referència només al ritual profà. En els diccionaris de llengua castellana més antics, com el de Sebastián de Covarrubias de 1611, sota la veu mayo apareix l'arbre alt i adornat que es plantava i planta en algunes localitats.  
E. Comunitats o persones relacionades amb l'element  
Els principals protagonistes són:  
- Comunitat veïnal en si com a part activa cantant el mayo religiós o qualsevol persona que canta una de les cobles improvisades a la Mare de Déu de Loreto; i com a part passiva és receptora dels mayos a les mosses i les cobles de la Creu i com a públic a la plaça de l'església en entonar el mayo religiós.  
- Quintos i quintes, identificats amb els joves dels dos sexes als quals corresponen les iniciatives festives anuals. Són els que estan en disposició de complir díhuit anys, edat en què antigament es quintaven per a fer el servei militar. És aquest col·lectiu el responsable de realitzar el cant del mayo profà a les mosses, així com les cobles de la Creu.  
  
- Veus solistes del mayo religiós. En el cas del mayo religiós, hi ha unes veus solistes que entonen els versos de dos en dos i són contestades per la comunitat veïnal amb aquests mateixos versos. A Venta del Moro poble aquestes veus solistes són masculines, de gent del poble amb destresa en el cant, alguns dels quals són fills d'antics cantants de mayos. A l'aldea de Casas del Rey des de fa molts anys la veu solista és una dona.  
  
- Joves. Els joves de quintes anteriors i posteriors a la de l'any solen acompanyar durant tota la nit els quintos i participar de la festa.  
  
- Músics. La ronda de mayos a les mosses, així com les cobles de la Creu són acompanyades per tres o quatre músics joves de vent. Els mayos a la Mare de Déu són també acompanyats per músics espontanis d'acordió, violins, guitarres i vent i solen ser diferents dels que toquen en el mayo a les mosses. És interessant destacar que en el cas de Venta del Moro, i en contra del que sol ser la norma, tant l'autoritat civil (alcalde) com la religiosa (rector) no tenen un paper assignat, ni s'introdueix el mayo sol·licitant llicència ni a l'alcalde, ni al sacerdot. Tampoc hi ha cap rondalla, confraria, cor o element intermedi que hi intervinga, ja que el ritual ha sigut respectat en la seua integritat i es conserva amb els participants originals detallats de la comunitat veïnal i quintos d'una manera espontània, sense necessitat d'organització, donat el caràcter intergeneracional i interioritzat del ritu.  
  
F. Descripció breu  
Els mayos són extenses composicions literàries cantables d'origen culte, d'origen castellà, que han arrelat i s'han conservat dins de rituals festius semblants als de l'altiplà de Requena-Utiel, la Comunitat de Madrid, La Alcarria, la Manxa, les serres de Conca i terres limítrofes d'Aragó i València com la serra d'Albarrasí, la Vall d'Aiora, la Foia de Bunyol, els Serrans o el Racó d'Ademús.  
  
El cant dels mayos, d'origen inicial profà, suposa la celebració de la plenitud primaveral, com a vestigi d'antics ritus festius de fecunditat de societats agràries primitives. Els mayos, com a composicions literàries, són de clar origen culte i entren a formar part de la literatura popular tradicional per mitjà de la transmissió oral, la qual cosa porta aparellada la consegüent modificació dels textos originals. Això ha donat lloc, amb el pas del temps, a la gran quantitat de variants que, sobre el mateix tema i esquema de composició, es poden trobar. Moltes d'aquestes melodies són antigues i transmeses de generació en generació i això ha propiciat l'existència d'aquesta gran quantitat de variants i versions que s'han pogut trobar en àmbits locals i comarcals. Oller i Pardo van poder comptabilitzar més de dues-centes melodies amb variants. Apareixen melodies arrelades amb molta antiguitat i d'altres que pertanyen a èpoques més pròximes a nosaltres. Tant les unes com les altres presenten un valor folklòric indubtable i una bellesa evident en els seus girs, sempre repetits i sempre renovats en interessants variants melòdiques.  
  
El mayo, com a forma musical, és d'una gran senzillesa: una frase melòdica que es repeteix tantes vegades com cobles exposa el text poètic, encara que amb curioses variants. En els mayos hi ha melodies de frases primàries, binàries i ternàries. Les modalitats de la majoria de les melodies vocals i de les músiques confiades als instruments estan en mode major. Pel que fa al gènere de les melodies del mayo, el major nombre d'aquestes pertanyen al gènere sil·làbic, tot i que hi apareixen neumes, sobretot per a cantar les síl·labes finals de cada vers del text poètic.  
Els mayos, com a cant i sobretot pel seu text, tenen com a finalitat fonamental la d'aparellar mossos i mosses de les localitats en les quals es cantaven o es canten, ja que la festa d'exaltació de la primavera, en la qual s'inclouen, complia originàriament aquesta missió en les societats agràries, en les quals el fadrinatge suposava molts més inconvenients que en l'actualitat. Convenia animar els joves al matrimoni per a assegurar la procreació i per mitjà dels rituals d'aquestes festes de primavera i amb el cant del mayo es feia de manera poètica i festiva, amb la participació de tota la joventut, com una necessitat i una obligació de tota una comunitat local. Malgrat això, el text extens d'un mayo clàssic dedica la major part de les estrofes, com al terme de Venta del Moro, a la lloança i l'adulació que, de manera tòpica, es fa de la bellesa femenina per mitjà de la seqüència del retrat, coneguda popularment com el retrat, pintar la dama o pintar el garbo. Gran part dels versos d'un mayo estan dedicats a la descripció de les diferents parts del cos d'una dona de manera galant, sempre començant pels cabells i acabant pels peus. En aquesta part del mayo és on més abunden les metàfores i comparacions per a ressaltar la bellesa de la dona jove.  
  
Els textos del terme de Venta del Moro tenen una introducció a manera de salutació amb al·lusions al maig o a la primavera. Va seguida de la sol·licitud de llicència a la dama per a poder-li cantar el mayo i, després de suposar que es concedeix, es passa al retrat. Quan acaba el retrat i utilitzant molt pocs versos, s'assigna a la maya (mossa a la qual es canta) un mayo (mosso), que li han triat els rondadors, pensant que és el que li convé, el que li agrada o el que manifesta amor per ella. Amb uns pocs versos o estrofes de comiat conclou el mayo. Finalment, el mayo va acompanyat d'unes estrofes de jota per a fer el comiat i demanar perdó a la dama si és que han errat els rondadors en l'elecció del seu mayo. Paral·lelament al mayo profà, dedicat a les mosses, hi ha a Venta del Moro, Jaraguas i Casas del Rey el mayo de la Mare de Déu, ja que els rondadors la consideren una donzella més del poble, a la qual s'assigna com a mayo (espòs) Sant Josep. És un mayo molt diferent en el terme municipal de Venta del Moro en què es desgrana d'una manera un poc ingènua part de la història bíblica i en què se sol·licita protecció a la Mare de Déu per a les collites i les persones. El mayo a les mosses i el de la Mare de Déu es complementen. Els primers serveixen per a animar a la procreació legítima pel matrimoni, i els segons, per a assegurar la salut i la supervivència dels descendents.  
Mètricament la gran majoria dels mayos i tots els de les mosses estan compostos a base d'estrofes de quatre versos hexasíl·labs, en què es distribueix la rima assonant en els versos parells, a manera de romancet. Amb la idea de destacar les diferències entre els mayos profans i els religiosos, hi ha, entre els dedicats a la Mare de Déu, exemples compostos amb octosíl·labs, bé en forma de romanç o bé en estrofes de quatre versos. El ritual té el seu moment culminant de la festa dels mayos la nit del trenta d'abril, en la qual, en sonar les dotze i donar pas al mes següent, s'inicia el cant dels mayos a la Mare de Déu. En aquest acte són presents la majoria dels habitants de la població, els quals tornen a casa una vegada conclòs el mayo religiós i deixen sols els qui tenen la missió rondadora, que, a Venta del Moro i Jaraguas, està a càrrec dels mossos que es troben en quintes, com un ritu de pas més.  
  
Després d'acabar el mayo a la Mare de Déu, continua la ronda per a buscar per carrers i places de la població els domicilis de les mosses a les quals han de cantar i que han d'aparellar per mitjà dels mayos. Els aparellaments de la nit del trenta d'abril es donaven com a bons quan la maya i el mayo estaven conformes. Si la mossa ja està festejant, se li assigna el seu nóvio, i si no està festejant, un possible candidat o algú de la seua edat. Antigament, hi havia uns codis pels quals les mosses expressaven la seua acceptació o el seu rebuig del mayo assignat. En pobles i llogarets de l'altiplà de Requena-Utiel el senyal de negativa era que la mossa isquera l'endemà de sa casa amb el faldar (davantal) posat del revés. Hi havia localitats en les quals la manifestació de carabassa es feia negant-se a ballar la mossa amb el mayo assignat, quan en el ball de la festa de l'endemà li ho demanava aquest.  
A Venta del Moro actualment, i anteriorment a Jaraguas, el ritual de mayos es prolonga amb les cobles del Dia de la Creu (hui el diumenge següent als mayos), en el qual els quintos tornen a passar per totes les cases de les mosses per a recaptar el seu donatiu. El terme municipal de Venta del Moro manté en vigor la tradició dels cants dels mayos a Venta del Moro poble i a les seues aldees de Casas del Rey i Jaraguas. Com ja hem indicat, a pesar de la proximitat dels nuclis de població i d'estar al mateix terme municipal, hi ha variants en textos i melodies, sobretot entre Venta del Moro i Jaraguas.  
  
Descriurem el ritual segons cada nucli poblacional.  
1. Ritual de Mayos a Venta del Moro poble.  
El cas de Venta del Moro destaca respecte a altres poblacions en el fet que el ritual es conserva pràcticament en la seua integritat i originalitat, portat per la comunitat veïnal en si i els quintos, sense necessitat d'intervenció d'elements intermedis (Ajuntament, rondalles, confraries, comunitat eclesial, cor, etc.). Desglossament de ritus:  
1.A. Cant del mayo religiós a la Mare de Déu de Loreto de Venta del Moro.  
El 30 d'abril a les 12 en punt de la nit, després del toc de les dotze campanades, es procedeix amb puntualitat al cant del mayo religiós a la patrona de Venta del Moro, la Mare de Déu de Loreto. Es fa a la plaça de l'Església amb la porta de l'església oberta. Davall de la llinda de la porta se situen les veus solistes amb els músics darrere. Enfront, tota la població a la plaça de l'Església.   
El mayo religiós és un romanç d'octosíl·labs amb alguns canvis de rima. Apareixen en la introducció dues estrofes d'hexasíl·labs molt corrents en els mayos.  
Es distribueix en les seqüències següents:  
- Introducció: 2 estrofes d'hexasíl·labs i els versos de l'1 al 12.  
- Llicència: versos del 13 al 24.  
- Misteris de l'Encarnació i la Puríssima Concepció: versos del 25 al 52.  
- Salutació i introducció a la salve: versos del 53 al 58.  
- Salve: versos del 59 al 84.  
- Lloances: versos del 85 al 96.  
- Assignació del mayo: versos del 97 al 100.  
- Introducció a la rogació: versos del 101 al 108.  
- Rogació: versos del 109 al 112.  
El cant acaba amb visques a la Mare de Déu de Loreto i a Venta del Moro. Aquests 112 versos es canten en estrofes de quatre. Les veus solistes masculines canten de dos en dos versos i la comunitat veïnal els va repetint també de dos en dos. Els instruments musicals que acompanyen el cant solen ser violins, acordió, guitarres i flautí. Té una duració pròxima als vint-i-quatre minuts.  
  
1.B. Cobles a la Mare de Déu de Loreto de Venta del Moro.  
Una vegada acabat el mayo religiós a la Mare de Déu de Loreto, amb la comunitat veïnal congregada a la plaça de l'església, continuant amb la porta de l'església oberta, qualsevol membre de la comunitat veïnal pot entonar una o diverses cobles. Aquestes cobles de caràcter espontani, improvisat i efímer, que varien cada any, són de set versos octosíl·labs cantades a ritme de jota. En aquests versos es demana llicència o s'invoca la Mare de Déu sota el lema «Virgen Santa de Loreto» per a poder fer, a continuació, qualsevol mena de comentari o crítica sarcàstica de fets actuals: inclemències meteorològiques que afecten l'agricultura, problemes locals, actualitat nacional, peticions a la Mare de Déu per incidències personals... Les últimes estrofes són entonades per tota la comunitat veïnal, perquè són repetició de versos anteriors que s'acaben d'escoltar.  
En aquest ritual participa gent de totes les edats i és un acte també molt seguit per la comunitat, donada la incertesa de no saber quin és el missatge de cadascuna d'aquestes cobles improvisades. Els músics del mayo religiós acompanyen els coblejadors espontanis.  
Un exemple de cobla és la d'aquesta música de la banda que, davant de la polèmica que hi va haver en la Unió Musical de Venta del Moro sobre l'uniforme de les músiques, va cantar:  
  
  
Virgen Santa de Loreto,  
tenemos un gran problema  
y te pedimos consejo  
¿Cómo quieres la banda-  
¿Con pantalón o con falda-  
Virgen Santa de Loreto,  
¿Con pantalón o con faldas-  
  
1.C. Mayo a les mosses.  
Acabat el mayo religiós i les cobles a la Mare de Déu de Loreto, el torn del ritual és dels quintos i quintes, que, acompanyats de tres o quatre músics de vent, es disposen a cantar els mayos a totes les mosses fadrines de la localitat. Són molts els joves de quintes anteriors i posteriors els que acompanyen els quintos, ben proveïts de l'autòctona zurra (beguda dolça feta a base de vi) i altres licors. Es canta a la porta de cada mossa fadrina i la tradició és que la mossa escolte el mayo dins de  
la casa. El mayo és entonat per una veu solista de quinto, i els altres quintos amb acompanyants van responent en aquest mayo, que és una espècie de retrat de la dama. Al final del mayo s'assigna un mayo o parella a la mossa, que és el nóvio, en cas de tindre'n, o un mosso fadrí d'edat similar:  
  
«A la señorita [Isabel] / el mayo le hemos cantado / con el señorito [Javier] / con ese ha de ser su mayo».  
  
Les dones receptores del mayo han de ser fadrines i se'ls canta des del moment en què naixen. Es donen casos en què és un bebé de pocs dies i se li assigna un xiquet de poca edat. És important recordar totes les mosses fadrines per a cantar-los el mayo, perquè l'oblit d'alguna és considerat quasi com una ofensa. Com que el requeriment és que ha de ser una dona fadrina, a vegades el mayo també es canta a dones fadrines d'edat ja avançada i se'ls assigna un altre fadrí d'edat similar.  
El cant dels mayos a les mosses s'inicia prop de la una de la matinada i sol acabar amb la primera llum de l'alba, ja que es recorren tots els carrers del poble, amb parades en totes les cases on viuen mosses fadrines. Text a base d'estrofes d'hexasíl·labs amb l'afegit inicial de dues estrofes de quatre versos d'octosíl·labs en les quals, com a introducció, ja apareix la sol·licitud de llicència per a cantar. Són trenta-quatre estrofes que donen un total de 136 versos. El mayo s'anomena «pintar el retrat», ja que es van descrivint de cap a peus totes les parts del cos.  
  
Consta de les seqüències següents:  
- Llicència: les dues estrofes d'octosíl·labs.  
«A tu puerta, linda dama,  
llego rendido y postrado,  
solicitando licencia  
para cantaros el «mayo».  
Licencia te pido a ti,  
a vos, tus padres y hermanos.  
La licencia concedida,  
empezaremos el mayo.»  
  
- Retrat: estrofes centrals que descriuen el cos de la dona de la part superior a la inferior.  
«Tu pelo, madama,  
son madejas de oro,  
que cuando lo peinas  
se te riza todo.»...  
«Tu pie pequeñito,  
tu andar menudo,  
con esos pasitos  
hechizas al mundo.»  
  
- Assignació del mayo.  
«A la señorita XXXXXXXXX  
el «mayo» le hemos cantado,  
con el señorito XXXXXXXXX,  
con él ha de ser su mayo.»  
  
- Comiat amb el perdó: jota de comiat.  
«Si el mayo no le ha caído a gusto,  
perdone el atrevimiento,  
que no soy hombre tan sabio  
que adivine el pensamiento.»  
  
1. Cobles de la Creu de Venta del Moro.  
El diumenge següent al cant dels mayos, amb les primeres hores de llum, es tornen a ajuntar els quintos i quintes amb alguns músics de vent per a cantar les «coplas de la Cruz», anomenades així perquè anteriorment aquest ritual se celebrava el Dia de la Creu (3 de maig). En aquest cas, els quintos no són acompanyats per la resta de joves.  
Els quintos tornen a passar per totes les cases de les mosses fadrines a les quals s'havia cantat el mayo, per a cantar-los, en aquesta ocasió, les cobles de la Creu a ritme de jota. Finalitzades les cobles, si el mayo o parella que s'ha assignat a la mossa «le ha caído a gusto» (tal com indica el mayo mateix), es recompensa els quintos amb un donatiu en forma de diners per a les seues posteriors festes.  
  
Gracias a Dios que llegamos  
donde no pensé llegar,  
a darle los buenos días  
a la espuma de la mar.  
Bendita sea aquesta casa  
y el albañil que la hizo  
que por dentro lleva gloria  
y por fuera el paraíso.  
En tu puerta me planté  
pensando que me querías  
y ahora que no me quieres  
me voy por donde venía.  
Azucena colorada (o Manzanita colorada)  
que del suelo te cogí  
si no estás enamorada,  
enamorate de mí.  
El día que tú naciste,  
nacieron todas las flores  
y en la pila del bautismo  
cantaban los ruiseñores.  
Me despido de una rosa,  
me despido de un clavel,  
y de toda tu familia.  
¡Adiós, que te vaya bien!  
¡Adiós, que te vaya bien!  
¡Adiós, que te vaya bien!  
  
2. Ritual de Mayos a Casas del Rey.  
Casas del Rey és una xicoteta aldea de Venta del Moro de cinquanta habitants que ha experimentat un gran descens demogràfic des de la dècada de 1950. Malgrat això, conserva part del ritual de mayos, fonamentalment la part religiosa, pel fet que el flagell del despoblament ha acabat amb la part profana, per falta de quintos i mosses casadores.  
  
2.A. Mayo a la Mare de Déu de la Mercé de Casas del Rey.  
El 30 d'abril, a les 10 de la nit, es procedeix al cant del mayo religiós a la patrona de Casas del Rey, la Mare de Déu de la Mercé. Es fa a la plaça de l'església amb la porta de l'església oberta. La xicoteta comunitat veïnal de l'aldea de Casas del Rey, en forma de semicercle i mirant a l'interior de l'església, canten el mayo. El mayo és molt similar al de la Mare de Déu de Loreto de Venta del Moro amb lleugeres variants en el text i amb la mateixa tonada. És en romanç d'octosíl·labs amb alguns canvis de rima. Apareixen en la introducció dues estrofes d'hexasíl·labs molt corrents en els mayos. Són 120 versos en què la veu solista, des de fa molts anys la veïna Pilar Navarro Moya, els va entonant de dos en dos, i són contestats per la comunitat veïnal. El mayo es canta més pausat que a Venta del Moro, però amb la mateixa melodia.  
  
2.B. Cobles a la Mare de Déu de la Mercé de Casas del Rey.  
Igual que a Venta del Moro, encara que de manera més esporàdica, després del cant del mayo religiós, qualsevol veí pot entonar unes cobles a ritme de jota i amb la mateixa tonada que a Venta del Moro, demanant llicència a la Mare de Déu de la Mercé. Aquestes cobles són de caràcter conjuntural i varien cada any. Són de quatre versos octosíl·labs distribuïts en set frases musicals. En aquests versos es demana llicència o s'invoca la Mare de Déu de la Mercé per a poder fer, a continuació, qualsevol mena de comentari, moltes vegades dedicats a la protecció de la collita i dels habitants de la població.  
Un exemple compilat és el següent:  
  
¡Oh! Corazón de Jesús  
y San Juan y San Antón  
la Virgen de las Mercedes  
la Purisma Concepción.  
A todos juntos los pido  
en aquesta noche de mayo  
que nos deis mucha salud  
para cantaros a otro año.  
¡Oh! Virgen Madre de Dios  
bien de veras te lo digo  
te hemos cantao otro año el mayo  
y hasta otro nos despedimos.  
¡Oh! Virgen Madre de todos  
bien de veras te lo pido  
échanos tu bendición  
todos los que hemos venido  
y a los que no han venido.  
  
3. Ritual de mayos a Jaraguas.  
Jaraguas és una aldea de Venta del Moro de 157 habitants, molt afectada des de la dècada de 1950 pel despoblament. Malgrat això, manté part del ritual de mayos, la catalogació dels quals com a bé de rellevància local esperem que ajude a conservar-los.  
3.1. Mayos a la Mare de Déu dels Desemparats de Jaraguas.  
Aquest mayo es canta a la façana de l'església parroquial de Jaraguas a porta oberta a les 24 hores de la nit del 30 d'abril, després dels tocs manuals de campana. Al centre se situen els quintos o veus solistes. Al llarg del temps, s'han alternat tant els quintos com veus solistes (Federico Alcañiz Palomera, Alfredo Ferrer i altres). Actualment, quan hi ha quintos són ells els que canten i la comunitat veïnal que està a la plaça de l'Església contesta repetint els mateixos versos entonats pels quintos.  
El mayo de Jaraguas a la Mare de Déu dels Desemparats destaca per ser molt extens (220 versos) i diferent en lletra i tonada del de Venta del Moro. Sí que és similar en tonada al de l'aldea requenenca de La Portera, ja que va ser transmesa allí des de Jaraguas en 1922. És un text en fora de romanç amb sèries alternes d'octosíl·labs i hexasíl·labs de caràcter molt culte i, per tant, adulterat quant a la mètrica i el lèxic.  
Es distribueix en les seqüències següents:  
- Introducció i salutació: versos de l'1 al 26.  
- Sol·licitud d'ajuda: versos del 17 al 26.  
- Llicència: versos del 27 al 38.  
- Introducció a l'avemaria: versos del 39 al 50.  
- Avemaria: versos del 51 al 54.  
- Introducció a la salve: versos del 55 al 130.  
- Salve: versos del 135 al 158.  
- Assignació del mayo: versos del 159 al 192.  
- Sol·licitud de perdó: versos del 193 al 200.  
- Rogació: versos de 201 al 206.  
- Comiat: versos del 207 al 220.  
  
«Gracias a Dios que he llegado  
a la puerta de aquest templo  
donde está la Virgen pura  
y el Santísimo Sacramento.  
Gracias a Dios que he llegado  
a la puerta de los Cielos  
y al coro celestial  
y de los ángeles bellos.  
Con el favor de Jesús  
y de la Virgen sagrada  
a las puertas de aquest templo  
damos la primera entrada...»  
  
3.2. Mayo a les mosses de Jaraguas.  
A continuació del mayo religiós, els quintos amb la resta de joves es dirigeixen a totes les cases de les fadrines de Jaraguas, sense distinció d'edat, per a cantar-los el mayo, que està basat en el «retrat» de la mossa. Els quintos comencen l'estrofa amb els dos primers versos i els altres acompanyen contestant amb els dos versos següents. Últimament com a música s'acompanyen d'una xaranga. El mayo profà és un text d'estrofes d'hexasíl·labs amb una estrofa final d'octosíl·labs per a l'assignació del mayo.  
  
Es distribueix en les seqüències següents:  
- Introducció: estrofes de l'1 al 2.  
«Ya estamos a treinta  
del abril cumplido  
mañana entra mayo  
de flores cubrido.  
Mayo bienvenido  
bienvenido seas  
para que galanes  
cumplan con doncellas.»  
  
- Retrat:  
«...Tu frente espaciosa  
es campo de guerra  
donde el rey Cupido  
plantó su bandera.  
Tus cejas, madama,  
son tan arqueadas,  
son arcos del cielo  
y el cielo es tu cara...  
Ya está retratada  
aquesta dama bella,  
ya está retratada  
de pies a cabeza.»  
  
- Assignació del mayo: estrofa 21.  
Si quieres saber, madama,  
quien aquí mandó cantar  
«fulano de tal» se llama  
vecino de aquest lugar.»  
  
3.3. Cobles de la creu o del perdó.  
Igual que a Venta del Moro, les cobles del perdó es cantaven a Jaraguas el dia de la Santa Creu (3 de maig), per aquest motiu se'ls coneix com a cobles de la Creu. S'interpreten amb melodies de jota i també serveixen per a recollir donatius destinats als quintos que han cantat mayos i cobles, a més de complir la seua funció primordial d'excusar-se per si havien errat en la tria de mayo (mosso) a cadascuna de les mayas (mosses) que els van cantar la nit del 30 d'abril. Aquesta part del ritual no es fa actualment, però la catalogació com a BRL pot ajudar a recuperar-la.  
  
  
«Si el mayo no ha caído a gusto,  
perdona mi atrevimiento,  
que yo no soy ningún sabio  
que adivino el pensamiento.  
Si el mayo no ha caído a gusto,  
señora, perdonarás  
que yo no soy ningún sabio  
que lo pueda adivinar.  
De tu puerta me despido,  
de tus cerrojos y llaves  
y de ti no me despido  
manojito de corales.»  
  
2. Marc espacial  
a) Localització  
Plaça de l'Església de Venta del Moro i tots els carrers del poble, allí on hi haja cases amb mosses fadrines.  
Plaça de l'Església de Casas del Rey.  
Plaça de l'Església de Jaraguas i tots els carres del poble, allí on hi haja cases amb mosses fadrines.  
b) Recorregut  
El mayo religiós a les tres poblacions és a la plaça de l'Església, amb l'església oberta i la comunitat veïnal arremolinada al voltant de la façana. El mayo a les mosses i les cobles de la Creu a Venta del Moro i Jaraguas es fan per tots els carrers de la població, amb parades per a cantar allí on hi haja mosses fadrines, independentment de l'edat que tinguen.  
  
3. Marc temporal  
a) Calendari  
El maig religiós s'entona a les 24 hores del 30 d'abril, just a l'inici del mes de maig. Després del mayo religiós a Venta del Moro s'entonen les cobles improvisades a la Mare de Déu de Loreto i posteriorment, tant a Venta del Moro com a Jaraguas, es canta el mayo a les mosses pels carrers del poble quasi fins a la primera llum de l'alba. Les cobles de la Creu o del perdó es cantaven anteriorment el 3 de maig (Dia de la Creu), actualment a Venta del Moro es canten el diumenge següent als mayos.  
b) Periodicitat  
Anual.  
  
4. Descripció i caracterització  
a) Orígens documentats o atribuïts  
El ritual de mayos pertany als ritus de caràcter immemorial, ja que, a falta de documentació escrita, ens podem retrotraure en la memòria oral fins al segle XIX, en què es recordava que ja es feia el ritual tal com en l'actualitat a Venta del Moro. No obstant això, deu tindre més antiguitat. El mayo profà o de les mosses es considera el primigeni, ja que està relacionat amb els antics ritus pagans de fecunditat i inici de la primavera. Posteriorment, sorgiria el mayo religiós per l'intervencionisme  
eclesiàstic en les tradicions i el folklore popular. No obstant això, un interessant antecedent històric important a la comarca és el de Sinarcas. En data de 1596, el rector de la parròquia de Sinarcas va elevar al bisbe de Segorbe una sèrie de queixes sobre els seus feligresos i les festes que celebraven per considerar-les poc recomanables religiosament. En el butlletí municipal La Voz de Sinarcas, núm. 27 (setembre-desembre de 1994) es van recollir les manifestacions del rector: «Item por quanto no se sirve Dios dello se acostumbran hazer y nombrar mayos en el mes de Mayo que es casar moços con moças, viejos con viejas con cantares y bayles que parece más cosa gentílica que de cristianos su señoría se sirva quitar un abuso como esse.»  
Així doncs, Sinarcas, població de la mateixa comarca que Venta del Moro, encara que de diferent diòcesi, ja celebrava la festivitat dels mayos en el segle XVI. Els rituals, segons el document, són semblants als conservats a Venta del Moro. Aquest mateix document ens parla de l'antiguitat de la festa i de la consideració del seu caràcter pagà o «gentílic», com manifesta el denunciant. És propi d'una època de revisionisme profund de la religiositat popular dins del cristianisme catòlic, arran de les normes emanades del Concili de Trento, conclòs en 1564. Si denúncies i prohibicions ja van tractar d'erradicar aquestes cerimònies festives en aquella època, i amb més o menys vitalitat han perviscut durant quatre segles més, això és un senyal clar de l'arrelament que tenien i que han mantingut dins de la societat agrària d'aquestes terres fins a dates pròximes a nosaltres. Possiblement d'aquell temps, en què es tracta d'eliminar aquelles restes de paganisme entre els costums populars i d'acostar més la religiositat popular a l'ortodòxia catòlica, arranque la creació dels mayos religiosos.  
El de 1899 és el primer diccionari de la Reial Acadèmia Espanyola que introdueix l'accepció de la veu castellana mayo com a «música i cant amb què en l'última nit d'abril obsequien els mossos a les fadrines», amb la qual cosa fa referència només al ritual profà.  
b) Evolució històrica / modificacions  
Una de les característiques més destacables del ritual de mayos a Venta del Moro és la seua integritat i puresa, perquè pràcticament no ha patit transformacions des que se'n té memòria, sense haver patit ingerències externes o pressions mediàtiques. Tampoc s'ha necessitat una organització intermèdia que prepare i regisca el ritual, perquè el seu desenvolupament està totalment interioritzat per la comunitat veïnal i es realitza d'una manera autònoma i espontània. De fet, no se sol·licita llicència ni al rector ni a l'alcalde com en altres poblacions. La comunitat veïnal, sense necessitat de cap confraria, s'autoorganitza per a realitzar el ritual. Les veus solistes i els músics es reuneixen una hora abans per a assajar i el poble acudeix amb puntualitat a la plaça de l'Església. Cadascú sap el seu paper. Ni en la part religiosa del ritual intervé el sacerdot.  
En el mayo profà o a les mosses es fa visible a la comunitat la fase principal d'incorporació a l'edat adulta d'uns joves ?quintos i quintes- que abans havien sigut xiquets i xiquetes com a públic. La supressió del servei militar no va influir en el ritu de pas perquè van continuar realitzant el ritual els joves que tenien l'antiga edat d'anar a la mili, els 17-18 anys, edat de trànsit cap a l'assumpció de responsabilitats i pas a l'edat adulta. Des de fa anys, els quintos es formen tant amb homes com amb dones, ja que les dones s'han incorporat a la festa amb total naturalitat i sense cap mena de polèmica. Aquesta actitud s'observa també en la intervenció activa de les dones en tota la resta de ritus tradicionals i festius reservats antany als quintos de Venta del Moro.  
  
Antigament, era habitual a Venta del Moro que una persona adulta acompanyara els quintos amb la finalitat d'ordenar un poc el ritu, evitar algun excés o oblit i aprovisionar-los. Aquesta figura ja no existeix, perquè com a norma són els grups de joves de generacions anteriors i posteriors els que acompanyen els quintos i quintes. Anteriorment, el mayo a la Mare de Déu dels Desemparats a Jaraguas i a la Mare de Déu de la Mercé a Casas del Rey era interromput per algun tir a l'aire. En altres temps, la vesprada de l'1 de maig s'organitzava ball i era en aquell moment que la mossa podia expressar el seu grat o desgrat amb el mayo assignat acceptant el ball o posant-se el faldar (davantal) al revés com a símbol de rebuig. La forta emigració que ha afectat tot el terme municipal de Venta del Moro ha causat que a les aldees de Casas de Pradas y Casas de Moya s'hagen deixat de cantar els mayos, que a Casas del Rey es limite al mayo religiós (quan es va compilar el seu folklore en 1976 ja no es cantava el mayo a les mosses) i que a Jaraguas des de fa anys ja no es canten les cobles de la Creu o del perdó.  
  
c) Personatges: indumentària, pràctiques i funcions  
- Quintos: homes i dones que compliran 18 anys que són nascuts al poble o que són els anomenats «fills del poble» de segona generació. La seua funció en el ritual de mayo és cantar els mayos a les mosses fadrines la nit del 30 d'abril i les cobles de la Creu el diumenge següent als mayos. La resta de l'any les seues funcions són les de confeccionar les enramades de Pasqua i el judes; voltejar manualment les campanes a manera de repic general el Dissabte de Glòria; realitzar l'espenyament, l'arrossegament i la crema de judes; adornar les talles del Jesús infant i la Mare de Déu; portar les andes de la Mare de Déu (les quintes) i les del Jesús infant (els quintos) en la processó de l'encontre del Diumenge de Resurrecció. Solen anar vestits amb una dessuadora al·lusiva a la seua quinta i amb el nom de cada quinto o quinta. Són dies que conviuen junts, menjant i sopant, en harmonia. En el cas de Venta del Moro, els pares no intervenen ni ajuden en aquesta festa dels quintos, com sí que ocorre en altres poblacions.  
- Comunitats veïnals de Venta del Moro, Jaraguas i Casas del Rey. Continuen participant de manera mancomunada en cada població, sense necessitat d'organitzacions intermèdies, cantant el mayo religiós; i a Venta del Moro i Casas del Rey, a més, qualsevol persona pot entonar una de les cobles improvisades de crítica satírica o sobre la quotidianitat amb la llicència de la Mare de Déu de Loreto. Com a part passiva, és receptora dels mayos a les mosses i les cobles, i com a públic a la plaça de l'església, entonant el mayo religiós. La vestimenta és la quotidiana, perquè no hi intervé cap persona d'entitat religiosa o pública.  
  
- Veus solistes del mayo religiós. En el cas del mayo religiós, hi ha unes veus solistes que entonen els versos de dos en dos i són contestades per la comunitat veïnal amb aquests mateixos versos. A Venta del Moro poble aquestes veus solistes són masculines, de gent del poble amb destresa en el cant, alguns dels quals són fills d'antics cantants de mayos. A l'aldea de Casas del Rey, des de fa molts anys, la veu solista és una dona. A Jaraguas, si l'any en qüestió hi ha quintos, són els quintos els encarregats. No s'utilitza cap vestimenta especial.  
  
- Joves. Els joves de quintes anteriors i posteriors a la de l'any solen acompanyar durant tota la nit els quintos i participar de la festa.  
  
- Músics. La ronda de mayos a les mosses, així com les cobles de la Creu són acompanyades per tres o quatre músics de vent vestits de particular. A Jaraguas hi intervé en els últims temps una xaranga. El mayo religiós a la Mare de Déu de Loreto a Venta del Moro és acompanyat per músics del poble que toquen l'acordió, violins, guitarres i algun instrument de vent com el flautí.  
d) Elements, procés, desenvolupament  
Tot el ritual es realitza entre la nit del 30 d'abril i el diumenge següent al cant dels mayos.  
22 h del 30 d'abril. La comunitat veïnal de Casas del Rey es reuneix a la plaça de l'Església de Crist Rei a colp de campana, amb les portes obertes i convenientment il·luminada l'església, i canta el mayo religiós a la Mare de Déu de la Mercé. Es disposa la gent en semicercle mirant a l'interior de l'església. Una veu solista, generalment femenina, va cantant el mayo de dos en dos versos i els veïns responen repetint els mateixos versos. El mayo religiós acaba donant visques a la Mare de Déu de la Mercé. El mayo és molt semblant al de la Mare de Déu de Venta del Moro amb lleugeres variants. És en romanç d'octosíl·labs amb alguns canvis de rima. Apareixen en la introducció dues estrofes d'hexasíl·labs molt corrents en els mayos. Són 120 versos que es reciten més pausadament que a Venta del Moro i sol durar uns vint-i-cinc minuts. Després del mayo religiós, qualsevol veí pot entonar unes cobles demanant llicència a la Mare de Déu de la Mercé. Aquestes cobles són de dos versos octosíl·labs, tenen un caràcter conjuntural i varien cada any. En aquests versos es demana llicència o s'invoca la Mare de Déu de la Mercé per a poder fer, a continuació, qualsevol mena de comentari, moltes vegades dedicats a la protecció de la collita i dels habitants de la població.  
23 h del 30 d'abril. A Venta del Moro es reuneixen veus solistes masculines del mayo a la Mare de Déu de Loreto i músics en algun lloc de la població per a prendre café i copa i preparar el ritu. Es dirigeixen a l'església i s'assaja breument amb els músics. Els instruments solen ser violins, guitarres, flauta i acordió.  
24 h del 30 d'abril. A Venta del Moro les veus solistes es col·loquen a la mateixa porta d'entrada acompanyats darrere per veus acompanyants i els músics, ja al vestíbul de l'església. Davant ja està disposada tota la comunitat veïnal preparada per a seguir i contestar el mayo. Es realitza a la plaça de l'Església amb la porta de l'església oberta i el temple il·luminat. Les veus solistes esperen que les campanes de la torre parroquial repiquen les dotze de la nit per a iniciar el mayo a la Mare de Déu de Loreto just en l'última campanada. El mayo religiós és un romanç d'octosíl·labs amb alguns canvis de rima. Apareixen en la introducció dues estrofes d'hexasíl·labs. Són en total 112 versos que es canten en estrofes de quatre. Les veus solistes masculines canten de dos en dos versos i la comunitat veïnal els va repetint també de dos en dos. Té una duració pròxima als vint-i-tres minuts. El cant acaba amb visques a la Mare de Déu de Loreto i a Venta del Moro.  
24 h del 30 d'abril. La comunitat veïnal de Jaraguas s'ajunta entorn de la plaça de l'església amb el temple parroquial obert i il·luminat. Davall del marc els quintos estan preparats per a cantar el mayo a la Mare de Déu dels Desemparats. Si l'any en qüestió no hi ha quintos, l'interpreten altres veus solistes masculines. Es toquen les campanes que marquen les 12 de la nit i l'inici del mes de maig i comença el mayo a la Mare de Déu. El mayo de Jaraguas a la Mare de Déu dels Desemparats destaca per ser molt extens (220 versos) i diferent en lletra i tonada del de Venta del Moro. És un text en fora de romanç amb sèries alternes d'octosíl·labs i hexasíl·labs de caràcter molt culte i, per tant, adulterat quant a la mètrica i el lèxic.  
0 h 30 m de l'1 de maig. A Venta del Moro, acabat el mayo religiós, qualsevol persona pot cantar les cobles a la Mare de Déu de Loreto. Aquestes cobles de caràcter improvisat i que varien cada any són de quatre versos octosíl·labs en set frases musicals. En aquests versos es demana llicència a la Mare de Déu o se la invoca sota el lema «Virgen Santa de Loreto» per a poder fer, a continuació, qualsevol mena de comentari o crítica de fets actuals. Les últimes estrofes són entonades per tota la comunitat veïnal, perquè són repetició de versos anteriors que s'acaben d'escoltar. Les cobles s'acompanyen de música d'acordió i guitarra.  
1 h de l'1 de maig. A Venta del Moro i Jaraguas, acabat el mayo religiós, el torn del ritual és dels quintos i quintes, que, acompanyats de tres o quatre músics de vent, es disposen a cantar els mayos a totes les mosses fadrines de la localitat. A Jaraguas, últimament els acompanya una xaranga. Són molts els joves de quintes anteriors i posteriors que acompanyen els quintos. Es canta a la porta de cada mossa fadrina i la tradició és que la mossa escolte el mayo dins. El mayo és entonat per una veu solista de quinto, i els altres quintos amb acompanyants van responent en aquest mayo, que és una espècie de retrat de la dama. Al final del mayo s'assigna un mayo o parella a la mossa, que és el nóvio en cas que el tinga o un mosso fadrí d'edat similar. Aquest ritual sol finalitzar amb la primera llum de l'alba.  
  
Les dones receptores del mayo han de ser fadrines i se'ls canta des del moment en què naixen. Hi ha casos en què és un bebé de pocs dies i se li assigna un xiquet de poca edat. És important recordar totes les mosses fadrines per a cantar-los el mayo, perquè l'oblit d'alguna és considerat quasi com una ofensa. Com que el requeriment és que ha de ser una dona fadrina, a vegades el mayo també es canta a dones fadrines d'edat ja avançada, sobretot a Jaraguas. Text a base d'estrofes d'hexasíl·labs amb l'afegit inicial de dues estrofes de quatre versos d'octosíl·labs en les quals, com a introducció, ja apareix la sol·licitud de llicència per a cantar. El cos central és el retrat de la dama des de la part superior a la inferior. Es finalitza amb una estrofa amb l'assignació del mayo i una estrofa de comiat amb el perdó a ritme de jota.  
  
Cap a les 8 h del diumenge posterior a l'1 de maig, amb les primeres hores de llum es tornen a ajuntar els quintos i quintes amb alguns músics de vent per a cantar les cobles de la Creu, anomenades així perquè anteriorment aquest ritual se celebrava el Dia de la Creu. En aquest cas, els quintos no són acompanyats per la resta de joves. Els quintos tornen a passar per totes les cases de les mosses fadrines a les quals s'havia cantat el mayo, per a cantar-los, en aquesta ocasió, les cobles de la Creu.  
Finalitzades les cobles, si el mayo o parella que s'ha assignat a la mossa «le ha caido a gusto» (tal com indica el mayo mateix), es recompensa els quintos amb un donatiu en forma de diners per a les seues posteriors festes.  
f) Relació de béns mobles i immobles o entorns d'interés vinculats  
  
Béns mobles:  
- Campanes: Són les campanes de les diferents torres parroquials les que marquen l'inici del mayo a la Mare de Déu quan són les dotze de la nit del 30 d'abril. El toc de campanes forma part de la identitat d'un poble, com és fàcilment comprovable si advertim que cada campana gaudeix de personalitat, so i nom propis i que tota la comunitat veïnal identifica el so de les campanes de l'església parroquial.  
  
- Menjars i begudes dels quintos.  
- Zurra. Beguda autòctona a base de vi.  
Béns immobles:  
- Església de la Mare de Déu de Loreto de Venta del Moro, declarada bé de rellevància local.  
- Església de la Mare de Déu dels Desemparats de Jaraguas.  
- Església de la Mare de Déu de la Mercé de Casas del Rey.  
- Carrers de Jaraguas i Venta del Moro. Inclou el nucli tradicional de Venta del Moro, declarat bé de rellevància local.  
- Places de l'església de Venta del Moro, Jaraguas i Casas del Rey.  
  
5. Interpretació i simbolisme  
El ritual dels mayos s'adscriu a la celebració de la plenitud primaveral, com a vestigi d'antics ritus festius de fecunditat de societats agràries primitives. El mayo com a retrat d'una dama idealitzada és un text cantable d'aparellament que finalitza assignant a cada dona fadrina un home casador. Ja hem citat com el rector de Sinarcas de 1564 va considerar el ritual de caràcter «gentílic». En les societats agràries el mes de maig és el més pròxim a la collita i el més procliu a l'aparellament, tan necessari en les societats passades per a poder assegurar la supervivència del nucli familiar. A cada mossa s'assigna el mosso que més probabilitats té d'aparellar-se. La decisió és de la mossa, que podrà acceptar-lo o rebutjar-lo com feien antigament posant-se el faldar (davantal) al revés o negant-se a ballar la maya amb el mayo assignat, quan en el ball de la festa de l'endemà li ho demanava aquest.  
  
No obstant això, aquest ritu en origen profà va adquirir un significat religiós en època de revisionisme profund de la religiositat popular dins del cristianisme catòlic, arran de les normes emanades del Concili de Trento, conclòs en (1545-1563). Si denúncies i prohibicions ja van tractar d'erradicar aquestes cerimònies festives en aquella època, i amb més o menys vitalitat han perviscut durant quatre segles més, això és un senyal clar de l'arrelament que tenien i que han mantingut dins de la societat agrària d'aquestes terres fins a dates pròximes a nosaltres. Possiblement d'aquell temps, en què es tracta d'eliminar aquelles restes de paganisme entre els costums populars i d'acostar més la religiositat popular a l'ortodòxia catòlica, arranque la creació de mayos religiosos. Aquells mayos que es dediquen a la Mare de Déu i en els quals, a més de considerar-la simbòlicament com una donzella, a qui es lloa la seua bellesa amb el retrat i que s'aparella amb el seu cast espòs, se l'aclama com a protectora i mediadora davant del Déu suprem. Per això, en el mateix text del mayo marià, no sol faltar la sol·licitud de béns espirituals i materials, precisament en una època de l'any en què la societat agrària, tan pròxima a la naturalesa, sap molt bé que està la clau de la posterior fructificació de la collita anual, la qual assegura la supervivència de la col·lectivitat humana. Divinitats agràries paganes protectores dels camps i la fecunditat es canvien amb el temps per la figura de la Mare de Crist, tan profundament venerada dins de la tradició cristiana medieval i en el catolicisme posttridentí.  
Les rogacions conservades popularment en els mayos, que s'eleven a la Mare de Déu, precisament en un mes tan crucial per a la deguda fructificació de cereals i en què floreixen altres plantes poden ser les restes de cultes agraris a divinitats primitives protectores de camps i bestiars i que amb la cristianització d'antigues festes paganes es traspassen a la Mare de Déu, considerada com a intercessora entre la divinitat suprema i els homes. A més d'aquestes peticions de clar origen pagà i materialista, també contenen molts mayos dedicats a la Mare de Déu súpliques de tipus espiritual relacionades amb la salvació eterna, les quals deixen veure el segell de la cristianització. La majoria dels mayos fets a la divinitat mostren clarament que el seu compositor va poder ser un clergue per la inclusió, en les estrofes i els versos, d'unes certes al·lusions a misteris i dogmes cristians, a la vida i als atributs de la Mare de Déu. No falten exemples en els quals, utilitzant la mateixa mètrica i rima, apareixen, dins d'aquests mayos religiosos, oracions versificades, principalment la salve. La introducció del mayo a la Mare de Déu suposa l'adequació de la festa i els seus elements a les normes religioses de rigor purista del moment. Amb això es garanteix la continuïtat d'una tradició que va continuar tenint sentit per a moltes generacions posteriors. Salvador Seguí, en els comentaris que inclou en la introducció del Cancionero musical de la provincia de Valencia (1980), plasma la seua teoria, segons la qual els cants de ronda coneguts com a mayos irradien de la comarca de Requena a terres valencianes veïnes. Afirma textualment:  
«Els Mayos són cants primaverals de ronda, propis de la nit del 30 d'abril, la difusió dels quals en terres valencianes es localitza principalment a la comarca de Requena-Utiel, des de la qual segurament s'ha projectat a altres poblacions com poden ser Foios o Massamagrell...; des d'allí, seguint el curs del riu Magre, van poder arribar aquests cants, que sempre són en castellà, a Montroi i al Real de Montroi (Vall dels Alcalans), per a estendre's després fins a Picassent i Alcàsser, ja a la part sud de l'horta».  
Els mayos, com a composicions literàries, són de clar origen culte i entren a formar part de la literatura popular tradicional per mitjà de la transmissió oral, la qual cosa porta aparellada la consegüent modificació dels textos originals. Això ha donat lloc, amb el pas del temps, a la gran quantitat de variants que, sobre el mateix tema i esquema de composició, es poden trobar. Moltes d'aquestes melodies són antigues i transmeses de generació en generació i això ha propiciat l'existència de la gran quantitat de variants i versions que encara podem trobar en àmbits locals i comarcals. Fermín Pardo i María Teresa Oller en la seua monografia sobre els mayos van comptabilitzar més de dues-centes melodies, entre les quals hi ha les que es poden considerar variants i les que són diferents. Per exemple, localitats tan pròximes com Venta del Moro i Jaraguas, dins del mateix terme municipal, tenen textos i melodies molt diferents del mayo a la Mare de Déu.  
  
Una part important del ritual (mayos a les mosses, cobles de la Creu) és protagonitzat pels quintos i quintes com un vertader ritu de pas. Fa dècades havia d'abandonar la seua comunitat natural durant una temporada per a prestar el servei militar, moment en què cobrava protagonisme, ja que superava l'etapa de transició de la joventut que abandona a la fase d'adult, procés culminat amb el retorn al poble després d'aconseguir la llicència militar. En l'actualitat, el ritu incorpora els joves sense distinció de gènere, però continua mantenint la funció ritual de trànsit, en la qual una nova generació deixa arrere l'última infància i s'incorpora plenament a la joventut participant en el ritu, que constitueix una acta de presentació del nou estat adquirit davant del conjunt del veïnat. Ser quinto o ser quinta significa l'adquisició d'un paper protagonista en la comunitat, és a dir, la incorporació d'un nou reemplaçament capaç de mantindre i conservar els costums del conjunt social al qual pertany. A més, estem davant d'un ritu intergeneracional, perquè hi participen persones de totes les edats i condicions acompanyant el mayo religiós o el profà.  
  
6. Percepció i implicació de la població i grau d'obertura al públic  
  
El ritual dels mayos és obert i participatiu, encara que determinades funcions són assumides tradicionalment pels quintos i quintes de l'any. No hi ha cap confraria o associació que el regisca, ni tampoc hi intervé l'Ajuntament o la parròquia. La comunitat veïnal i els quintos són els vertaders protagonistes i els que reprodueixen de manera anual i espontània el ritual sense necessitat d'organitzacions intermèdies.  
A l'hora acostumada la nit del 30 d'abril, sense necessitat de cap mena de convocatòria, les comunitats veïnals de Venta del Moro, Jaraguas i Casas del Rey arriben puntuals a les places de les seues respectives esglésies per a cantar primerament el mayo a la Mare de Déu, repetint de dos en dos els versos que les veus solistes entonen. Al seu torn, els quintos i quintes es preparen per a reproduir el paper assignat en el ritual. Tot i ser una festa de gran càrrega identitària per a cada nucli de població del terme ventamorí, és freqüent que moltes persones no nascudes, però vinculades, al poble hi participen d'una forma activa com a públic. Tothom està convidat a participar, amb la qual cosa es compleix la condició de plena accessibilitat. Les dates significades del calendari festiu engendren el retorn al poble d?«els fills del poble», que han emigrat o han instal·lat els seus domicilis per qüestions laborals a les ciutats, circumstància que no constitueix cap obstacle per a procurar el «retorn» al lloc d'origen, en aquells moments en què es tendeix a celebrar i rememorar el sentit de comunitat, sobretot amb la participació presencial en ritus específics ?com el dels mayos- que són molt assenyalats, carismàtics i interioritzats pels veïns, malgrat l'absència obligada d'aquests durant la resta de l'any.  
  
7. Salvaguardes  
a) Protecció administrativa  
El ritual dels mayos el realitzen les comunitats veïnals de Venta del Moro, Jaraguas i Casas del Rey, sense necessitat de cap confraria o associació que el regisca o hi faça d'intermediari, donat el nivell d'interiorització de la tradició que s'atesta gràcies a la comunicació intergeneracional i a l'alt de grau d'identitat col·lectiva que presenta la celebració. Els quintos, que han vist el ritual i hi han participat des de menuts, fan el seu paper sense necessitat de cap tutela o organització interposada, ja que la comunicació intergeneracional ha aconseguit que tinguen interioritzades les seues comeses. L'Administració municipal no intervé en el ritual.  
b) Agents i metodologia de la transmissió  
L'organització del ritual, atés que ha sigut interioritzat pels membres de la comunitat veïnal des de menuts, és pràcticament espontània, sense necessitat d'una organització convocant. La transmissió és intergeneracional i la participació també. El paper principal és el dels quintos i quintes que es relleven generacionalment i s'autoorganitzen, sense necessitat d'interferències externes. Tota la comunitat veïnal és coneixedora dels temps dels diferents mayos i del seu paper dins del ritual.  
  
c) Altres accions de salvaguarda  
En els últims anys, s'han publicat diversos articles i assajos sobre el ritual dels mayos al terme municipal de Venta del Moro, que s'han publicat en revistes i han tingut molta difusió en internet. També els diferents mayos i cobles mayeras del terme municipal han sigut recollits tal com es van transmetre en les compilacions efectuades en la dècada els anys setanta i huitanta del segle XX al folklorista Fermín Pardo Pardo en el CD denominat «La Voz de la Tierra: Archivo Sonoro de Venta del Moro y sus aldeas» editat per l'Associació Cultural Amigos de Venta del Moro en 2008.  
  
  
  
d) Identificació de riscos i diagnòstic  
El ritual té un caràcter tan marcadament identitari i gaudeix de tal popularitat i tirada en la comunitat veïnal que la seua continuïtat no es troba en gran risc a Venta del Moro. No obstant això, Venta del Moro és un municipi inserit en una dinàmica demogràfica regressiva, pròpia dels pobles de l'interior de la província de València, per la qual cosa la festa en un futur es pot veure amenaçada o minvada pel flagell del despoblament. En el seu moment, els mayos es van deixar de cantar en aldees de Venta del Moro com ara Casas de Moya i Casas de Pradas, que estaven sent assotades per l'èxode rural. En l'actualitat, Casas del Rey té 50 habitants, i Jaraguas, 157, per la qual cosa la continuïtat ritual pot perillar per la pèrdua demogràfica. La declaració del ritual dels mayos en tot el terme com a bé de rellevància local pot ajudar a conservar-lo.  
  
El descens de natalitat incideix en un nombre més reduït de quintos i quintes, que tenen una funció primordial en el ritual del mayo a la Mare de Déu i a les mosses a Jaraguas i el mayo a les mosses i les cobles de la Creu a Venta del Moro. Aquesta minva sol ser alleujada amb la incorporació de xavals en l'edat que, tot i no residir al poble, sí que estan molt vinculats amb aquest i tenen interioritzat el ritu. També, la incorporació des de fa anys de les quintes al ritual ha contribuït a mantindre el paper principal dels quintos. El despoblament ha sigut la raó de la pèrdua del ritual en moltes poblacions. Encara que no sol ser habitual, a vegades hi ha sacerdots que no són molt proclius a aquestes manifestacions externes que no formen part intrínsecament de l'ortodòxia litúrgica. Mai s'ha interromput el ritual a Venta del Moro per aquestes qüestions, però una figura jurídica de protecció serviria per a conscienciar de la importància de mantindre la tradició a sacerdots nous en la localitat que no tenen excessiva inclinació per aquesta mena de manifestacions de música i literatura popular.  
e) Objectius, estratègies i accions proposades per a la salvaguarda  
El primer objectiu seria obtindre una figura de protecció juridicopatrimonial per al ritual, que és el fi d'aquesta fitxa de catàleg per a la declaració de la tradició del cant i ritual complet dels mayos a Venta del Moro, Jaraguas i Casas del Rey com a bé immaterial de rellevància local per part de la Generalitat Valenciana. Aquesta figura el podria protegir de riscos que en pogueren amenaçar la continuïtat segons s'ha assenyalat en el punt anterior.  
Tot i que és una festa molt estimada per la comunitat, és poc coneguda més enllà de la comarca d'origen. Caldria donar-li publicitat perquè es coneguera més a la resta de la Comunitat Valenciana, mentre es permet la comparació i el contrast amb altres ritus similars de caràcter local que poden quedar fora del coneixement mutu, de manera que s'acostaren les pràctiques culturals i feren possible a gent forana observar-la i gaudir-ne, donat el seu caràcter obert i participatiu. Per a aconseguir aquest objectiu seria molt important la mateixa declaració de bé immaterial de rellevància local; la difusió d'aquesta en mitjans de comunicació (premsa en paper i digital o la televisió autonòmica), l'edició de fullets explicatius i la realització d'estudis acadèmics.  
  
La singularitat del ritual per la puresa, l'originalitat i el caràcter intergeneracional i participatiu que presenta exigeix un nivell més alt de coneixement acadèmic de la festa per part d'estudis d'etnografia, antropològics i sociològics. Una acció factible seria contactar amb les diferents universitats valencianes per a oferir-los la possibilitat de fer un estudi del ritual i publicar-lo en una monografia.  
  
8. Valoració i justificació de la declaració  
En aquest annex s'han detallat suficients elements que justifiquen la declaració del ritual dels mayos a Venta del Moro i les seues aldees de Jaraguas i Casas del Rey com a bé immaterial de rellevància local.   
És un ritual que es remunta a temps immemorials (a Sinarcas ja n'hi ha una cita escrita en 1564), que pràcticament s'ha desenvolupat sense interrupció cronològica i que s'ha conservat íntegre en la seua puresa i originalitat, sense ingerències o pressions externes que l'hagen modificat. Aquesta puresa li ha permés conservar el simbolisme original descrit.  
En els mayos, les comunitats veïnals de Venta del Moro, Jaraguas i Casas del Rey són les vertaderes protagonistes, que s'impliquen espontàniament en l'organització, sense que hi haja una organització intermèdia (confraria, associació) que la regisca.  
És un ritual que abans de la Guerra Civil, de 1936-1939, es feia en moltes poblacions de l'altiplà de Requena-Utiel i la vall del Cabriol, però en l'actualitat ha quedat reduïda la seua pràctica a molt poques poblacions perquè en moltes altres s'ha extingit, incapaç de sobreviure als imperatius imposats per la mal entesa «modernitat». Venta del Moro és un dels municipis que mantenen amb vigor i tirada la tradició. A més, Venta del Moro és l'única població de la comarca i de la província de València en què es mantenen les quatre manifestacions del ritual: mayo religiós, cobles espontànies, mayo a les mosses i les cobles de la Creu.  
  
És un ritual que la comunitat té absolutament interioritzat des de la més tendra edat i que forma part de la consciència identitària i de la idiosincràsia del poble, i és capaç per si mateix de generar tota una memòria col·lectiva.  
Una de les singularitats del ritual dels mayos, tant en la variant profana com en la religiosa, és que són peces literàries cantables i cultes, però que, lluny de ser uniformes, tenen múltiples variants, quasi una per cada nucli poblacional, la qual cosa n'augmenta el valor patrimonial immaterial.  
Un altre valor singular dels mayos és la transmissió intergeneracional d'aquest ritu, en el qual els quintos compleixen la seua part i la resta de la comunitat veïnal, independentment de l'edat, també fan la seua funció. La tradició manté i incentiva la solidaritat familiar i veïnal, ja que són dies d'especial cohesió de tot el poble al voltant del ritual.  
El ritual compleix amb valors com ara:  
- La plena accessibilitat, ja que tothom està convidat a participar-hi d'una manera espontània.  
- Sostenibilitat mediambiental, ja que no té cap incidència en el medi ambient d'una població.  
- Del principi d'igualtat i no discriminació, ja que les dones com a quintes, juntament amb els quintos, participen molt activament en el ritual. Informe catàleg del ritual dels mayos al terme municipal de Venta del Moro, del mayo a les mosses fadrines i les cobles de la Creu. A més, la resta de dones de la comunitat veïnal participen en el ritu igual que l'home.  
- Es respecten els grups portadors de la manifestació com a usuaris legítims d'aquesta i s'implementa el seu principi de participació i el dinamisme intrínsec propi del ritual.  
- El ritual no exclou ningú i se segueix la Convenció de la Unesco per la qual el patrimoni immaterial està basat en el respecte mutu entre comunitats, grups i individus, i el respecte als animals i a la naturalesa.  
  
Aquesta figura de protecció juridicopatrimonial per al ritual, per a considerar-lo i reconéixer-lo com a bé immaterial de rellevància local, per part de la Generalitat Valenciana contribueix a:  
- Protegir el ritual pel que fa a l'originalitat, la puresa i l'autonomia.  
- Identificar patrimoni cultural immaterial valencià fins ara poc conegut, especialment a les comarques de l'interior.  
- Assegurar la continuïtat de la tradició davant d'amenaces i riscos exposats.  
- Contribuir a difondre i promocionar un ritual pertanyent a la diversitat cultural valenciana i poc conegut entre el públic comú.