Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 7733, del 03-03-2016 (2016/1447)

DECRET 22/2016, de 26 de febrer, del Consell, pel qual es declara Bé d'Interés Cultural, amb la categoria d'Espai Etnològic, la Ruta dels Molins Paperers de Banyeres de Mariola al riu Vinalopó.
-------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

Estat**VIGENT**

Permalink ELI

**https://dogv.gva.es/va/eli/es-vc/d/2016/02/26/22/dof/vci/html**

### Dades del document

Número de DOGV
:   7733

Data del DOGV
:   03-03-2016

Secció del DOGV
:   I. DISPOSICIONS GENERALS

Número del document
:   2016/1447


Data del document
:   26-02-2016

Organisme emissor
:   Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport

Tipus de document
:   Decret

Descriptors 

:   * Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport
    * legislació

DECRET 22/2016, de 26 de febrer, del Consell, pel qual es declara Bé d'Interés Cultural, amb la categoria d'Espai Etnològic, la Ruta dels Molins Paperers de Banyeres de Mariola al riu Vinalopó. [2016/1447]  
PREÀMBUL  
  
L'article 49.1.5 de l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana estableix la competència exclusiva de la Generalitat en matèria de patrimoni històric, artístic, monumental, arquitectònic, arqueològic i científic. Així mateix, l'article 26.2 de Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià, disposa que la declaració d'un bé d'interés cultural s'ha de fer per decret del Consell, a proposta de la conselleria competent en matèria de cultura. Tot això sense perjuí de les competències que l'article 6 de la Llei 16/1985, de 25 de juny, del Patrimoni Històric Espanyol, reserva a l'Administració General de l'Estat.  
Per Resolució de 18 de febrer de 2015, de la Conselleria de Educació, Cultura i Esport, es va acordar incoar l'expedient per a la declaració com a Bé d'Interés Cultural, amb la categoria d'Espai Etnològic, de la Ruta dels Molins Paperers de Banyeres de Mariola al riu Vinalopó. La resolució, amb el seus annexos, va ser comunicada als interessats en l'expedient, als quals se'ls va concedir el tràmit d'audiència.  
  
En compliment del que disposa l'article 27 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, en l'expedient consten els informes favorables de la Universitat d'Alacant, la Universitat Catòlica de Valencia Sant Vicent Màrtir i la Acadèmia de Belles Arts de Sant Carles de València.  
Per això, complits els tràmits previstos en l'article 43 de la Llei 5/1983, del Consell, i en els articles 26 i següents de la Llei 4/1998, del Patrimoni Cultural Valencià, a proposta del conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport, i amb la deliberació prèvia del Consell, en la seua reunió del dia 26 de febrer de 2016,  
  
  
DECRETE  
  
Article 1. Objecte  
Es declara Bé d'Interés Cultural, amb la categoria d'Espai Etnològic, la Ruta dels Molins Paperers de Banyeres de Mariola al riu Vinalopó.  
  
Article 2. Delimitació de l'entorn i règim de protecció  
L'entorn de protecció afectat per la declaració de Bé d'Interès Cultural, així com el seu règim de protecció, queda definit en els annexos I i II que formen part del present decret.  
  
  
DISPOSICIONS ADDICIONALS  
  
Primera. Publicació i inscripció  
El present decret es publicarà en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana i en el Boletín Oficial del Estado, i la declaració s'inscriurà en la secció primera de l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià i es comunicarà, així mateix, al Registre General de Béns d'Interés Cultural del Ministeri d'Educació, Cultura i Esport.  
  
  
Segona. Absència d'incidència en la despesa pública de la present disposició  
L'aplicació i el desplegament del present decret no podrà tindre cap incidència en la dotació de tots i cada un dels capítols de despesa assignada a la Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport, i en tot cas haurà de ser atés amb els mitjans personals i materials de la conselleria competent per raó de la matèria.  
  
DISPOSICIÓ FINAL  
  
Única. Entrada en vigor  
El present decret entrarà en vigor l'endemà de la publicació en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana.  
  
Castelló de la Plana, 26 de febrer de 2016  
  
El president de la Generalitat,  
XIMO PUIG I FERRER  
  
El conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport,  
VICENT MARZÀ IBÁÑEZ  
  
  
  
ANNEX I  
Dades sobre el bé objecte de la declaració  
  
1. Denominació: Ruta dels Molins Paperers de Banyeres de Mariola al riu Vinalopó.  
  
2. Localització:  
2.1. Comunitat autònoma: Comunitat Valenciana.  
2.2. Província: Alacant.  
2.3. Municipi: Banyeres de Mariola.  
  
3. Delimitació:  
3.1. Justificació de la delimitació de l'espai etnològic  
Es consideren inclosos en l'àmbit proposat com a espai etnològic els edificis de més rellevància vinculats a l'aprofitament hidràulic de les aigües del riu Vinalopó al terme de Banyeres de Mariola, tant per a un ús industrial moliner com per a un ús agrícola, el mateix riu Vinalopó en aquest tram i els terrenys directament vinculats als edificis anteriorment esmentats i les ribes del riu.  
3.1.1. Definició literal de la delimitació  
Origen: vèrtex nord-oest de la parcel·la 513 del polígon 014, punt A.  
Sentit: horari.  
Línia delimitadora: des de l'origen la línia delimitadora recorre el límit nord de les parcel·les 513, 549 (introduint-s'hi i excloent les edificacions que hi ha dins), 548, 547, 555, 605 i 546 del polígon cadastral núm. 14. Travessa la carretera CV-804 i continua pel seu límit amb la parcel·la 1 del polígon cadastral núm. 15 i amb la parcel·la 1 de l'illa cadastral 28106, incorporant-la. Prossegueix pel límit entre les parcel·les 217 i 240 d'aquest polígon, i d'aquesta última amb la parcel·la 3, fins a continuar incorporant la parcel·la 3b i una franja de 15 m des de l'eix del riu sobre les parcel·les 12 i 88 (incorporant les restes del molí de Serrella), incloent-hi les parcel·les 89 i 118.  
La línia continua cap al nord pel límit oest de la parcel·la 213, envolta la 218, continua pels límits oest i nord de la 123, els límits nord de la 38, pel límit nord de la parcel·la 190b (séquia i partidor), incorporant-la, i inclou el camí fins a la carretera CV-795. Pel límit est del camí descendeix fins a continuar per una línia virtual paral·lela al riu situada a 20 m de l'eix del riu. La línia descendeix cap al sud pel límit entre les parcel·les 196 i 197. Travessa el riu, entra en el polígon 12 i deriva aigües avall per una línia virtual situada a 15 m de l'eix del riu fins a la séquia del molí de l'Ombria.  
Prossegueix pel límit sud de la séquia. Incorpora la totalitat de la parcel·la 477. Prossegueix per una línia virtual paral·lela a l'eix del riu i situada a 15 m d'aquest, travessant les parcel·les 476, 473, 475, 474 i 123.  
Integra les parcel·les 117 i la 13. Travessa la carretera CV-804 i inclou les parcel·les 54b, 53b, 51b i 042 del polígon 13. Travessa el riu i continua pel límit oest de la parcel·la 513 del polígon 14 fins al punt d'origen.  
3.1.2. Delimitació gràfica  
El plànol figura en l'annex II d'aquest decret.  
3. 2. Justificació de la delimitació de l'entorn de protecció de l'espai etnològic  
En l'entorn de protecció s'inclou la unitat paisatgística formada per la conca del riu Vinalopó, que alimenta els molins, i els vessants de les muntanyes que el conformen, limitada també pels camins més pròxims des d'on és possible la contemplació del bé d'interés cultural. Per a la concreció de l'àmbit del bé d'interés cultural en les franges establides per distàncies a l'eix del riu, caldrà ajustar-se a la constatació amb la realitat física. La representació gràfica de l'annex II, basada en el cadastre vigent, és, a aquests efectes, merament indicativa.  
  
3. 2. 1. Definició literal de la delimitació  
Origen: vèrtex sud-oest de la parcel·la cadastral 512 del polígon cadastral núm. 14, punt B.  
Sentit: horari.  
Línia delimitadora: la línia es dirigeix al nord pel límit oest de la parcel·la 512, gira a l'est per la prolongació virtual del límit sud de la parcel·la 514 i des del seu vèrtex sud-est es dirigeix a la fatxada de l'edificació existent en la parcel·la 650. Continua per la prolongació virtual de la dita fatxada fins a la seua intersecció amb la parcel·la 505.  
Travessa les parcel·les 505 i 503 fins al vèrtex nord de la parcel·la 504, segueix pels límits nord de les parcel·les 504, 498 i 40. Creua el camí i incorpora les parcel·les 486, 485 i 483. Des del vèrtex nord-est de la 483 es dirigeix a la fatxada sud de l'edifici situat en la parcel·la 01 de l'illa cadastral 25040. Continua per aquesta fatxada i d'allí al vèrtex sud-est d'aquesta parcel·la 01. Continua incorporant la carretera CV-804 amb els talussos i murs de contenció del flanc nord. Travessa la carretera i es dirigeix al límit sud de la parcel·la 2 de l'illa 28934 fins a la seua intersecció amb la parcel·la 217 del polígon 15. Travessa des d'aquest punt la parcel·la 217 fins al límit est de la parcel·la 4, que incorpora. Creua el camí, segueix cap al sud-est incorporant-lo (amb els talussos i murs de contenció del flanc nord) i hi prossegueix després de creuar l'assagador de la Fontanella.  
La línia continua pel límit oest de la parcel·la 83 i sud de les parcel·les 84, 81, 80 i 78. Des del vèrtex sud-est de la 78 es dirigeix al vèrtex nord-oest de la 77. Prossegueix incorporant les parcel·les 77, 76, 107 i 108. Creua el camí cap al nord i l'incorpora en direcció est fins al vèrtex oest de la parcel·la 121. Continua pel límit nord de la parcel·la 121 (amb els talussos i murs de contenció tant del costat nord dels camins com de les parcel·les anteriorment enumerades), gira a nord pels límits oest de les parcel·les 189 i 188. Continua pel límit nord d'aquesta parcel·la 189. Segueix pel límit sud de la carretera CV-795 fins a la seua intersecció amb la prolongació sud de la mitgera est de la parcel·la 304 del polígon cadastral núm. 9. Des d'allí es diriegix al sud fins al vèrtex est de la parcel·la 196 del polígon 15. Continua des d'aquest vèrtex pel límit oest de la parcel·la 196, des d'allí creua el riu i prossegueix fins al vèrtex sud-est de la parcel·la 484e del polígon 12, en recorre el límit sud i prossegueix pel límit sud-est de la parcel·la 815. Creua el camí i, incorporant-lo, es dirigeix a la parcel·la 003, i passa pel límit oest d'aquesta parcel·la fins al seu vèrtex sud.  
Es dirigeix fins a la seua intersecció amb la prolongació virtual de la mitgera entre les parcel·les 461 i 460; prossegueix pel barranc o camí entre les parcel·les 464, 455, 454 i 433, i amb les 453, 452, 450 i 448, incloent-lo. Es dirigeix després al vèrtex est de la parcel·la 768 i des d'allí recorre el límit sud-oest de la parcel·la 127, 662, 661, 663 i 129a fins al camí.  
Travessa el camí i prossegueix pel límit est de la parcel·la 112, i pel límit sud de les parcel·les 95 i 96. Segueix cap al nord-oest pel camí, incloent-lo (amb els seus talussos i murs de contenció), i es dirigeix al límit est de la parcel·la 22164. Segueix al nord per aquest límit, gira a l'oest pel camí i recorre el límit nord d'aquesta parcel·la fins a girar al nord i continuar pel límit entre les parcel·les 76 i 93. Travessa la carretera CV-804 i continua per la mitgera entre les parcel·les 170 i 54 del polígon 13. Continua pel límit sud de la parcel·la 53. Des del vèrtex sud-oest d'aquesta parcel·la es dirigeix al vèrtex nord-est de la parcel·la 52. Continua pel límit nord de la parcel·la 52. Creua la parcel·la 46 i segueix per les mitgeres nord de les parcel·les 185, 002 i 47. Gira al nord per la prolongació virtual del límit oest de la parcel·la 042 fins a prosseguir per aquest límit fins al riu. Creua el riu i envolta la parcel·la 513 del polígon 014 i des d'allí torna al punt d'origen B.  
3.2.2. Delimitació gràfica  
El plans figura en l'annex II d'aquest decret.  
  
4. Descripció i dades historicoartístiques  
El curs alt del riu Vinalopó presenta un ric i variat repertori de solucions tècniques per a l'aprofitament de l'aigua en activitats domèstiques i productives. Les distintes cultures que s'han assentat en esta zona han anat construint al llarg dels segles tota una sèrie d'elements del patrimoni hidràulic a fi d'utilitzar fins a l'última gota d'aigua existent.  
  
Els sistemes de regadiu derivats del riu Vinalopó, fonamentats en el partidor d'aigües que distribueix històricament l'aigua de reg per als termes de Banyeres de Mariola, Bocairent i Beneixama. Els microsistemes hidràulics construïts a partir de l'aprofitament de fonts i galeries drenants (els nostres alcavons o mines d'aigua, equivalents a les foggares nord-africanes i els famosos qanats iranians). Els sistemes d'assut i séquia dotats de basses de decantació i alimentats de forma complementària per alcavons, al servei de molins fariners, drapers i paperers. I els llavadors per a l'ús domèstic, etc.  
Una de les principals singularitats del patrimoni cultural de l'aigua de l'alt Vinalopó és la segregació, quasi total, entre usos de regadiu i usos mecànics de l'aigua. La construcció de molins es va concentrar històricament sobre el mateix curs del riu, fora dels sistemes de séquies construïts per al regadiu, amb l'excepció de l'enginy que aprofitava ja en el segle xiv la caiguda al riu de la porció de l'aigua del partidor que corresponia a Biar.  
El creixement de la població en època andalusina i després de la conquista cristiana va impulsar la construcció de molins fariners al riu. La intensificació de l'activitat mercantil i la indústria drapera va impulsar des del segle xv la construcció de molins per a l'aprest de draps (molins drapers, batans). Amb el desenvolupament de la indústria del paper, en el segle xviii va començar la construcció al riu de molins paperers, tendència mantinguda fins al segle xx en paral·lel a l'increment de la demanda de paper de fumar. Als termes de Bocairent i Banyeres de Mariola van arribar a funcionar fins a catorze enginys paperers. La reutilització històrica d'un mateix salt artificial d'aigua per molins de diverses tipologies és habitual, i de vegades es conserven molins de diversos tipus construïts en associació.  
Banyeres de Mariola és hui en dia una vila industrial gràcies al seu passat hidràulic. L'Ajuntament de Banyeres de Mariola ha sigut i és especialment sensible a la protecció i la recuperació del patrimoni cultural de l'aigua, fonament de la seua industrialització i de la seua identitat cultural com a població. La creació, en 1997, del Museu Valencià del Paper de Banyeres de Mariola constitueix el punt de partida de l'acció pública municipal en pro del patrimoni hidràulic local, gràcies a la col·lecció cedida per Juan Castelló Mora, origen de l'actual museu instal·lat a Vil·la Rosario.  
L'Ajuntament de Banyeres de Mariola, no obstant això, pretén fer del museu un museu viu. El propòsit sempre ha sigut, per tant, que el museu tinga com a ubicació permanent algun dels monumentals molins paperers del Vinalopó, restaurat a aquest efecte estructuralment i funcionalment. El punt de partida va ser la compra per l'Ajuntament, en 1991, de tots els edificis, les instal·lacions hidràuliques i els terrenys de l'extinta Papeleras Reunidas, SA (molins de l'Ombria, de Sol i del Pont).  
S'han dut a terme obres de consolidació interior i exterior del molí de l'Ombria. S'ha rehabilitat la coberta de la nau principal del molí del Pont. Així mateix, s'ha dut a terme la restauració de la séquia i la bassa de decantació del molí de Sol, de gran interés paisatgístic i ambiental. Les intervencions en aquest molí van continuar amb la consolidació de l'interior i la rehabilitació de la coberta de la nau principal, i amb la recuperació d'un dels edificis annexos per a la creació d'un centre d'interpretació del riu Vinalopó i de la indústria paperera. Dins del capítol de conservació i restauració d'infraestructures hidràuliques destaca la recuperació d'una séquia de 50 metres de longitud vinculada al partidor de les aigües.  
Les intervencions de conservació, restauració i posada en valor han estat orientades a fer possible el gaudi públic del patrimoni hidràulic del riu. Amb aquest objecte s'ha creat la Ruta dels Molins per mitjà de l'obertura, el condicionament i la senyalització de l'itinerari que va vora el riu Vinalopó, que permet fer un recorregut circular per l'àrea de gran part de l'espai etnològic.  
Així doncs, el riu Vinalopó presenta al seu pas per Banyeres de Mariola un gran interés cultural, etnogràfic i arquitectònic, en un entorn pràcticament intacte, sense degradació biològica, pol·lució o contaminació acústica; té a més una rica flora i fauna, i afig a la seua riquesa paisatgística i mediambiental nombrosos elements de l'anomenada arquitectura industrial o de l'aigua.  
  
- Descripció detallada del sistema hidràulic  
1. Partidor i séquia del Reg Major (tram d'entrada i eixida del partidor): és l'edifici on es fa el repartiment de l'aigua de la séquia del Reg Major, al marge dret del riu Vinalopó. Propietat de les comunitats de regants de Banyeres de Mariola, Bocairent i Beneixama. Exemple de la sàvia distribució d'aigües que van posar en pràctica els nostres avantpassats. Al denominat assut de la Tosca, l'aigua del riu és embassada per mitjà d'una característica presa i conduïda pel marge dret al partidor per la séquia del Reg Major, on es distribuïx entre Banyeres, Bocairent i la vall de Beneixama, punt en què torna al riu l'aigua pertanyent a aquesta última població. Obra construïda per Pròsper Lafarga en 1911. Bon estat de conservació. La comporta o trestellador que s'utilitza és encara de fusta. Per a poder accedir a l'interior són necessàries tres claus, una per cada una de les poblacions que disposen de l'aigua. Per aquest motiu, anualment, al final del mes de març els representants de cada una de les juntes dels sindicats majors del reg dels tres municipis, complint amb la tradició, es reuneixen per a la revisió de l'edifici.  
  
2. Molins del Partidor: es tracta de dos molins antics de propietat privada, l'un de farina i l'altre de paper, que aprofitaven l'aigua del partidor, tornada després al riu. Se sap per la documentació que en 1877 es presenta un projecte al Sindicat de Reg de Beneixama per a «construirlo aguas debajo de la casita del Partidor, aprovechando las aguas que caen destinadas para el riego del Valle de Beneixama». El molí va estar funcionant com a fàbrica de paper fins a 1905, desdoblant-se en un molí fariner aigües amunt i en un edifici de telers mecànics aigües avall, i dividint d'aquesta manera el salt del primigeni molí paperer en dos. En l'actualitat persisteix el lloc on estava emplaçada la roda hidràulica. La seua estructura s'assembla als molins paperers de la zona, característics per les seues cobertes sostingudes amb voltes per aresta en la planta baixa, on es feia el paper; la primera planta servia de lloc per a la selecció dels draps i el seu forjat els sostenien bigues; l'última planta, on les finestres eren més grans, servia per assecar el paper. En l'actualitat estan ben conservats com a segona residència i casa rural.  
  
3. Assut del molí de l'Ombria o de la Font del Sapo: assut sobre el riu Vinalopó construït l'any 1779 amb carreus de dimensions mitjanes. Presenta una fisonomia semicircular que vol adaptar-se al terreny, i exerceix encara la funció de contindre l'aigua per a enviar-la per una séquia, pel marge esquerre, a la bassa del molí de l'Ombria, perquè el cabal, endinsant-se en el molí, servira com a motor principal per al moviment de la seua maquinària interna.  
4. Séquia del molí de l'Ombria: la séquia, pertanyent al sistema de reg tradicional, va ser construïda en 1779. Recorre pel marge esquerre del riu una distància de cinc-cents metres fins a arribar al molí de l'Ombria. Pren l'aigua de l'assut situat davall del partidor, aprofitant la que corre pel riu i la que s'aboca del partidor, destinades al reg de Beneixama. S'utilitzava la força per a accionar la roda hidràulica i fer funcionar la maquinària del molí. El seu estat de conservació és regular i li falten alguns carreus pel recorregut de la séquia.  
  
5. Bassa del molí de l'Ombria, mina i font: es tracta d'una bassa construïda en 1779, situada al marge esquerre i alimentada per una font, que es troba a escassos metres del molí, en la part posterior. De planta rectangular i feta amb maçoneria de calç amb pedra travada, la bassa és un exemple únic en la zona a causa de la solució donada a un conflicte per la construcció de la séquia, que portava aigua des de l'assut fins al molí. La séquia havia de passar per damunt de la mateixa bassa, però el propietari de la bassa no hi va accedir i van construir la séquia per davall de la bassa, fent una gran volta de mig canó per a sostindre el pes de la bassa. El seu estat de conservació és regular.  
6. Molí de l'Ombria: primer molí paperer de Banyeres de Mariola, la construcció del qual es va iniciar en 1779 i situat al marge esquerre del riu Vinalopó. Dedicat des del principi a l'elaboració de paper blanc, que derivaria en 1830 a l'elaboració de paper de fumar. Se li afigen noves edificacions, així com un molí fariner annex. Al final del segle xix es reconverteix en centre productor d'energia elèctrica i en fàbrica de licors. En 1934 s'integra en Papeleras Reunidas, SA i cessa l'activitat en 1964. El conjunt d'edificacions presenta una planta bastant irregular a causa de les successives ampliacions i a la instal·lació del molí fariner annex. El seu estat de conservació és roín, en ruïnes.  
7. Assuts del molí de Serrella i llavador: assuts sobre el riu Vinalopó construïts aproximadament al final del segle xviii, coincidint amb la construcció del molí fariner. Compostos de carreus units per mitjà de grapes a fi de subministrar l'energia necessària per a accionar el mecanisme del molí fariner. El seu estat de conservació és regular. Al costat de les construccions anteriors trobem un llavador xicotet que presenta mal estat de conservació a causa del desús.  
  
8. Molí de Serrella (espai denominat cacau o infern): va ser un molí fariner, que es troba totalment reformat com a vivenda. Forma part del bé només el cacau o concavitat sota terra, en què es col·locaven la roda i l'enginy amb què es movia la maquinària de l'antic molí.  
  
9. Assut del molí de Sol o Blanco y Negro: assut sobre el riu Vinalopó. Parada d'aigua reconduïda per mitjà d'una séquia a fi d'impulsar la maquinària per a la fabricació del paper al molí de Sol. El seu estat de conservació és bo.  
10. Séquia del molí de Sol: séquia construïda en 1856 que condueix l'aigua des de l'assut fins al molí pel marge dret. El molí tenia la seua pròpia presa per mitjà d'un assut fet al riu, d'on part de l'aigua era conduïda per aquesta séquia, descoberta en el primer tram i feta per mitjà d'un alcavó en el tram final fins a una bassa que servia de depòsit. El seu estat de conservació és bo.  
  
11. Molí de Torró, assut i font: molí fariner construït al final del segle xvii al marge dret del riu. Presentava una planta rectangular amb fatxada senzilla i coberta de dos vessants. És en 1764 quan sabem que pertany a la família Torró, la qual dóna nom a la construcció. A escassos metres del molí es troba l'assut que embassa l'aigua per a desviar-la a una roda hidràulica. La font d'una canella que deposita l'aigua en una pica xicoteta rectangular se situa en una de les seues parets. L'estat de conservació és roín, en ruïnes; només es conserven les voltes davall les quals s'ubicaven les moles.  
12. Basses de decantació i alcavó del molí de Sol: basses de planta rectangular de grans dimensions construïdes en 1856 i situades al marge dret del riu. Són un conjunt de depòsits on es produeix la sedimentació de les partícules en suspensió d'aigua de forma molt lenta. L'alcavó o mina és una galeria subterrània excavada en la pedra d'uns quatre-cents metres de longitud. El seu estat de conservació és bo.  
  
13. Molí de Sol o Blanco y Negro, i ximenera: molí situat al marge dret del riu. És edificat en 1856 i es dedica, quasi sense interrupció, a l'elaboració de paper de fumar. Al final del segle xix es converteix en un dels centres productors de paper fumar i llibrets més importants d'Espanya. S'integra en 1934 en Papeleras Reunidas, SA i tanca l'any 1964. El primitiu cos principal del molí presenta una estructura harmoniosa i elegant, que observa la tipologia clàssica en aquest tipus d'edificacions. La fatxada principal, al costat oposat al riu, presenta una planta baixa dedicada a oficines i vivendes, ampliada més tard cap a ponent amb una edificació de menor altura i una terrassa envidrada limitada amb una barana construïda en carreus esculpits amb la denominació del molí: Blanco y Negro. També cap al nord es van afegir noves edificacions per a ubicar la classificació i la preparació de les matèries primeres, el taller mecànic, la serradora i l'ermita, entre altres. A la fatxada que dóna al riu s'observen dos plantes, més el semisoterrani, lloc on s'elaborava el paper a mà i se situava la roda hidràulica, posteriorment destinada a contindre les tines holandeses, i una altra a un nivell inferior, de construcció posterior, per a col·locar la màquina contínua. El molí tenia a més una ximenera de planta circular, substituïda per l'actual de planta quadrada escalonada. L'estat de conservació del cos principal del molí és bo, però no el de les edificacions annexes.  
  
14. Aqüeducte del molí del Pont: aqüeducte sobre el riu, construït en 1877, pròxim al molí de Sol. L'aigua que ix del molí de Sol salva el llit del riu per mitjà d'un aqüeducte de carreus que segueix la séquia pel marge esquerre fins al molí del Pont. El seu estat de conservació és regular.  
15. Molí del Pont o la Innovadora, ximenera, alcavó i font: molí situat al marge esquerre del riu. Edificat en 1877 i adjunt a l'antic emplaçament del molí fariner alçat en 1758. S'integra més tard en Papeleras Reunidas, SA i tanca en 1964. Consta d'una planta semisoterrani amb sostre voltat. La planta baixa contenia la secció de classificació de draps i la vivenda, mentres que les dos plantes superiors es destinaven a l'assecatge del paper. A la part nord s'instal·la posteriorment la caldera de vapor, que encara es conserva. A llevant es va alçar, annexa, una altra nau per a les tines holandeses, i a ponent, exempta, una altra nau com a magatzem del paper acabat. El molí té a més una notable ximenera de planta troncocònica. El molí del Pont no té assut propi per a derivar l'aigua, que arreplega directament de l'eixida del molí de Sol. Poc abans d'arribar al molí, dos alcavons fets en la part superior de la séquia del molí, a l'assagador de Perolitet, en l'antic camí de Biar, proporcionaven aigua neta. La font es troba en una de les parets del molí. El seu estat de conservació és bo.  
  
16. Molí de l'Espenta o de l'Estrassa o molí de Sant Jordi, alcavó: molí situat al marge esquerre del riu. Construït en 1863, es coneix popularment com a molí de l'Espenta, perquè va ser parcialment arrossegat en una de les riuades del Vinalopó. No va tindre assut propi, sinó que l'aigua li arribava per mitjà d'un alcavó que partia del molí del Pont. Immoble de planta rectangular amb semisoterrani voltat, planta baixa i primera per a l'assecatge del paper. Al semisoterrani, amb una estructura de cobertes amb voltes, se situava la roda hidràulica i es fabricava el paper. La planta baixa, construïda amb jàsseres i bigues, era el lloc on se seleccionava el drap. La primera planta construïda estava coberta amb teules a dos vessants, amb l'interior de fusta i canyís, i servia per a penjar i assecar els fulls de paper. A l'edificació principal es van anar afegint annexos en la part nord. Al començament produïa paper d'estrassa i posteriorment va passar a l'elaboració de paper de fumar. L'alcavó o galeria subterrània porta l'aigua des del molí del Pont fins al molí de l'Espenta. El seu estat de conservació és roín, en ruïnes.  
  
  
5. Relació d'immobles que formen el sistema hidràulic  
1. Partidor i séquia del Reg Major (tram d'entrada i eixida del partidor)  
2. Molins del Partidor  
3. Assut del molí de l'Ombria o de la Font del Sapo  
4. Séquia del molí de l'Ombria  
5. Bassa del molí de l'Ombria, mina i font  
6. Molí de l'Ombria  
7. Assuts del molí de Serrella i llavador  
8. Molí de Serrella (espai denominat cacau o infern)  
9. Assut del molí de Sol o Blanco y Negro  
10. Séquia del molí de Sol  
11. Molí de Torró, assut i font  
12. Basses de decantació i alcavó del molí de Sol  
13. Molí de Sol o Blanco y Negro, i ximenera  
14. Aqüeducte del molí del Pont  
15. Molí del Pont o la Innovadora, ximenera, alcavó i font  
16. Molí de l'Espenta o l'Estrassa o molí de Sant Jordi, alcavó  
  
6. Normativa de protecció de l'espai etnològic  
  
6.1. Normativa general  
  
Article 1. De conformitat amb el que disposa l'article 35 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de Patrimoni Cultural Valencià, qualsevol intervenció que pretenga abordar-se en l'espai etnològic i el seu entorn de protecció requerirà l'autorització prèvia de la conselleria competent en matèria de cultura. Aquesta autorització s'emetrà d'acord amb els criteris establits en la present normativa, i per al que no preveja, per mitjà de l'aplicació directa dels criteris previstos en l'article 39 de la llei esmentada.  
Totes les intervencions requeriran, per a ser autoritzades, la definició precisa del seu abast, amb la documentació tècnica que per la seua especificitat els corresponga, i amb la ubicació parcel·lària i el suport fotogràfic que permeta constatar la situació de partida i la seua transcendència patrimonial.  
  
Article 2. Sense perjuí del que disposa l'article anterior, per mitjà d'un informe tècnic municipal motivat, es podrà establir que no és necessària l'autorització prèvia en les actuacions que se situen fora del present marc normatiu per falta de transcendència patrimonial, com seria el cas de les obres i instal·lacions dirigides a la mera conservació i reparació general, així com a l'equipament i la decoració interior, dels edificis situats en l'entorn de protecció i dels denominats molins del Partidor, i dels edificis vinculats a la zona d'acampada de l'espai etnològic  
En estos casos, l'Ajuntament comunicarà a aquesta administració en el termini de 10 dies la concessió de la llicència municipal, a la qual adjuntarà com a mínim l'informe tècnic que es menciona en el paràgraf anterior, un pla d'ubicació i el suport fotogràfic que permeta constatar la situació de partida i la falta de transcendència patrimonial d'allò que es pretén.  
  
Article 3. Totes les intervencions sobre els espais, els immobles i els equipaments històrics de l'espai etnològic i el seu entorn han de contemplar les cauteles arqueològiques previstes en l'article 62 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià. En qualsevol cas les actuacions arqueològiques hauran de ser autoritzades per la conselleria competent en matèria de cultura, d'acord amb l'article 60 de mateixa llei  
  
Article 4. Queda proscrita la introducció d'anuncis o publicitat exterior (excepte cartells informatius dels noms i activitats dels edificis) en qualsevol de les seues accepcions que irrompa en l'escena urbana o no urbana de l'àmbit protegit, excepte les relacionades amb activitats culturals o esdeveniments festius que, de manera ocasional, reversible i per un temps limitat, sol·liciten i obtinguen autorització expressa de la conselleria competent en matèria de cultura  
  
Article 5. Els camps i els camins dels àmbits protegits hauran de mantindre els talussos naturals o murets de tancament de maçoneria o pedra seca. Els tancaments hauran d'adaptar-se a les condicions de màxima permeabilitat visual i no-alteració dels components orogràfics del terreny  
  
Article 6. Les noves infraestructures, com les d'aprovisionament d'aigua, sempre que no perjudiquen el funcionament hidràulic dels molins, subministrament elèctric, telefonia, etc., hauran de ser soterrades, i no afectar el paisatge ni les fatxades dels immobles de l'espai etnològic i del seu entorn de protecció  
  
Article 7. La normativa present es considera suficient als efectes de la conservació, restauració i posada en valor de l'espai etnològic i del seu entorn de protecció, i mentrestant s'eximeix l'Ajuntament de Banyeres de Mariola de la redacció del pla especial requerit per l'article 39.3 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià  
  
  
6.2. Normativa de l'espai etnològic  
  
Article 8. Els usos permesos seran tots els històricament associats al lloc, entre els quals s'inclou el residencial en els edificis existents, i els que, sent compatibles amb la posada en valor i el gaudi patrimonial de l'espai etnològic, contribuïsquen a la consecució d'aquests fins  
  
  
Article 9. Béns de rellevància local  
El règim d'intervencions en els béns de rellevància local relacionats en l'apartat 7 serà, fins que no s'incloguen en el Catàleg de béns i espais protegits amb aquesta expressa tipificació protectora, i aquest no reba la pertinent validació patrimonial, l'establit amb caràcter transitori en l'article 10 del Decret 62/2011, del Consell, pel qual es regula el procediment de declaració i el règim de protecció dels béns de rellevància local, i en les mesures protectores d'aquest decret.  
  
  
Article 10. Els immobles i els espais primigenis constitutius de l'espai etnològic no podran ser demolits ni transformats. Tampoc podran augmentar el seu volum edificat ni s'admetran noves edificacions. Aquests hauran de ser restaurats, i d'aquesta manera es recuperaran la fusteria, els paviments, els sòcols, els rètols comercials, tant exteriors com interiors, i les reixes. També es recuperaran les peces i les maquinàries existents dels immobles industrials. S'eliminaran els elements impropis dels edificis i espais públics, com ara instal·lacions aèries, aplacats i materials i tècniques constructives no tradicionals. Aquests requeriments hauran de ser atesos en les fitxes corresponents del Catàleg de béns i espais protegits esmentat en l'article anterior  
  
Es conservaran i es reposaran la vegetació i els arbres autòctons de ribera, tractats de manera que es faça compatible l'existència del medi natural i paisatgístic propi del lloc amb el gaudi ciutadà.  
Es recuperarà el sistema hidràulic segons l'ús tradicional, en especial el tram de la séquia del molí de l'Ombria.  
  
6.3. Normativa de l'entorn de protecció del bé d'interés cultural  
  
Article 11. A fi de preservar el paisatge històric de l'àmbit no s'autoritzaran edificacions per a cap ús (exceptuant les permeses per l'article 13), i queden prohibits els moviments de terres i excavacions ?d'incidència paisatgística?, la tala d'arbres sense autorització expressa dels organismes competents en medi ambient i cultura, l'emmagatzematge a l'aire lliure de materials i l'abocament de residus. Els edificis existents no podran augmentar el volum edificat  
  
Article 12. Els usos permesos seran tots els històricament associats al lloc, entre els quals s'inclou l'agrícola i el forestal, i els que siguen compatibles amb la posada en valor i el gaudi patrimonial de l'espai etnològic i la preservació dels seus valors paisatgístics, i que contribuïsquen a la consecució d'aquests fins. S'autoritza el manteniment de l'ús residencial en els edificis existents  
  
Article 13. Les edificacions autoritzables en l'entorn de protecció són les xicotetes edificacions auxiliars de les faenes agrícoles o d'usos compatibles sempre que no superen els paràmetres següents:  
- La superfície màxima permesa serà de 20 m² construïts per edificació, amb una parcel·la mínima d'una hectàrea.  
- El nombre de plantes màxim serà d'una (la planta baixa) amb una altura de cornisa màxima de 3,50 m.  
- La coberta serà plana de ceràmica sense ampits ni volades.  
  
Article 14. L'arquitectura dels edificis de nova planta o de remodelació d'aquells no tradicionals adequarà el caràcter estètic a la tipologia i als acabats de la zona, atenent les disposicions següents:  
  
Fatxades:  
- Els buits seran de proporció vertical, i de disposició i dimensions característiques de la zona.  
- Els acabats es faran amb materials tradicionals i queden descartats els que en suposen una imitació.  
  
Article 15. La contravenció del que preveuen els articles anteriors determinarà la responsabilitat de l'ajuntament en els termes establits en l'article 37 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià  
  
7. Béns de rellevància local  
Els immobles que formen el sistema hidràulic enumerats en l'apartat núm. 5 tindran la consideració de béns de rellevància local i s'inclouran en el catàleg urbanístic municipal.


Còpia Permalink ELI