Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 7513, del 27-04-2015 (2015/3738)

RESOLUCIÓ de 20 d'abril de 2015, de la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport, per la qual s'incoa l'expedient de declaració de Bé d'Interés Cultural Immaterial a favor dels pelegrinatges per camins del Penyagolosa: les Useres i Culla.
---------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   7513

Data del DOGV
:   27-04-2015

Secció del DOGV
:   III. ACTES ADMINISTRATIUS - C) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2015/3738


Data del document
:   20-04-2015

Organisme emissor
:   Conselleria d'Educació, Cultura i Esport

Tipus de document
:   Resolució

Descriptors 

:   * Conselleria d'Educació, Cultura i Esport
    * Conselleria d'Educació, Cultura i Esport

RESOLUCIÓ de 20 d'abril de 2015, de la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport, per la qual s'incoa l'expedient de declaració de Bé d'Interés Cultural Immaterial a favor dels pelegrinatges per camins del Penyagolosa: les Useres i Culla. [2015/3738]  
L'article 12 de l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana assenyala que correspon a la Generalitat vetlar per la protecció i la defensa de la identitat i dels valors i interessos del poble valencià i pel respecte a la diversitat cultural de la Comunitat Valenciana i el seu patrimoni històric.  
Per la seua banda, la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, establix en l'article 45 que seran declarats béns immaterials d'interés cultural aquelles activitats, creacions, coneixements, pràctiques, usos i tècniques que constituïxen les manifestacions més representatives i valuoses de la cultura i les formes de vida tradicionals dels valencians, així com les tradicions en les seues manifestacions musicals, artístiques, gastronòmiques o d'oci, i en especial aquelles que han sigut objecte de transmissió oral, i les que mantenen i potencien l'ús del valencià.  
Vist l'informe tècnic favorable a la incoació de l'expedient de declaració de Bé d'Interés Cultural Immaterial a favor dels pelegrinatges per camins del Penyagolosa: les Useres i Culla, perquè constituïxen, entre tots els pelegrinatges i romeries valencians, casos singulars pels elements conservats sense alterar al llarg dels segles, que han mantingut intactes motius i formes del pelegrinatge medieval.  
  
Considerant el que disposa l'article 27 de la Llei de la Generalitat Valenciana 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport ha resolt:  
  
Primer  
Incoar l'expedient de declaració com a Bé d'Interés Cultural Immaterial a favor dels pelegrinatges per camins del Penyagolosa: les Useres i Culla.  
  
Segon  
De conformitat amb els articles 28 i 45 de la Llei de la Generalitat Valenciana 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, determinar els valors del bé que justifiquen la declaració, descriure els detalls que en permeten la identificació precisa i definir-ne l'àmbit espacial i temporal en l'annex que s'adjunta a la resolució, i fixar les normes de protecció del bé, establint com a mesura de protecció que la Generalitat vetlarà pel desenrotllament normal i la pervivència d'esta manifestació cultural, i tutelarà la conservació dels seus valors tradicionals. Qualsevol canvi que excedisca el desenrotllament normal dels elements que formen esta manifestació cultural haurà de comunicar-se a la direcció general competent en matèria de patrimoni cultural, per a, si és el cas, procedir a la seua autorització administrativa i la consegüent modificació de la present declaració.  
La gestió dels pelegrinatges l'exerciran la Junta dels Pelegrins de les Useres i la Confraria de Sant Joan Baptista de la parròquia del Salvador de Culla, encarregades d'organitzar la totalitat dels actes. Estes, en conjunció amb els altres actors, seran les que decidisquen sobre aspectes materials i immaterials, així com sobre el desenrotllament dels actes dels pelegrinatges anuals.  
De la mateixa manera, les administracions públiques fomentaran la difusió d'este bé, en garantiran l'estudi i la documentació amb criteris científics, i incorporaran els testimonis disponibles a suports materials que en garantisquen la pervivència.  
  
Tercer  
En compliment del que preceptua l'article 27.3 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, notificar la present resolució als interessats, així com comunicar-la al Registre General de Béns d'Interés Cultural per a l'anotació preventiva.  
  
Quart  
Publicar la present resolució amb el seu annex en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana i en el Boletín Oficial del Estado.  
  
València, 20 d'abril de 2015.- La consellera d'Educació, Cultura i Esport: María José Catalá Verdet.  
  
  
ANNEX  
  
1. Exposició de motius  
El calendari festiu valencià presenta nombroses rogatives i pelegrinatges, restes d'antigues celebracions penitencials, en què els nostres avantpassats demanaven a la divinitat i als seus intermediaris, la Mare de Déu i els sants, la protecció sobrenatural per a aconseguir salut, pau i pluja del cel perquè les collites arribaren a bon terme. N'hi ha d'originats en la Baixa Edat Mitjana, els seus rituals així pareixen testimoniar-ho i es fonamenten en la indigència humana davant de les catàstrofes col·lectives. D'altres són posteriors i presenten un caràcter de penitència individual més pur, és a dir, demanen perdó pels pecats comesos, més en consonància amb la mentalitat contrareformista de Trento i el barroc, però tots són expressió de la religiositat del nostre poble i constituïxen un ric apartat del nostre patrimoni espiritual. Entre estos destaquen els pelegrinatges que es fan al santuari de Sant Joan de Penyagolosa pel seu alt valor etnològic, històric i cultural. Este santuari ha sigut una important destinació de romeries des d'època medieval, i hui en dia encara es fan les que hi arriben des dels municipis castellonencs de les Useres, Xodos, Vistabella del Maestrat i Culla, i des de pobles de Terol com Puertomingalvo.  
D'entre estes, els pelegrinatges de les Useres i Culla són els més significatius pel seu valor patrimonial. La dels pelegrins de les Useres és una de les més antigues i que millor conserva les seues peculiaritats i simbolismes en els seus diversos aspectes: vot d'un poble des de l'Edat Mitjana, camí i ritual, participants (pelegrins i càrregues), cants i resos, menjar i vestit, aspectes socioreligiosos i identitaris, etcètera.  
Són mostres de costums seculars conservats gràcies al fervor popular. Tradicions molt arrelades a la comarca i que seguixen un procediment meticulós i calculat, que perviu possiblement sense canvis des del segle xiv, i que té establits de manera seqüencial, precisa i ordenada cada una de les seues celebracions, descansos, menjars i actes.  
  
  
2. Dades sobre els béns objecte de la declaració  
2.1. Denominació: els pelegrinatges de les Useres i Culla al santuari de Sant Joan de Penyagolosa.  
2.2. El pelegrinatge de les Useres.  
2.2.1. Localitat: les Useres.  
2.2.2. Data de realització: se celebra l'últim divendres d'abril i el dissabte immediat.  
2.2.3. Actors principals: el grup dels pelegrins, que en són 21: 12 pelegrins; el guia; els cantors, que en són 3; els clavaris, que també en són 3; el capellà, i el representant de l'ajuntament. Representen el poble davant de la divinitat complint una promesa feta pels seus pares, mantinguda fins ara d'una manera ferma i fidel; en ells i per ells es justifica el pelegrinatge. En el sentiment popular simbolitzen Jesucrist i els dotze apòstols.  
Els pelegrins: porten una vesta d'un color blau fosc, amb esclavina i cinturó de cuiro negre, barret negre d'ales caigudes, i rosaris grossos al voltant del coll i amb la creu al pit, o penjats a la part anterior esquerra del cinturó. Duen també un bordó de fusta arredonit i amb una escàrpia a la part superior per a poder penjar el barret. El calçat és lliure sempre que siga discret.  
El guia es distingix perquè porta rosaris als dos costats i un bordó acabat en forma troncocònica foradat d'un costat a l'altre, i va sempre davant, ocupant la posició més important, com a autoritat màxima. Ell és qui decidix què es fa en cada moment, és l'autoritat.  
  
Els cantors: el major o primer porta la creu i ocupa sempre la posició central. El segon i el tercer porten fanals. Van vestits amb roquet blanc sense mànegues i barret negre de feltre, també porten en el camí un bastó. Els cantors s'elegixen entre els adolescents en el moment en què comencen a canviar la veu. A més, correspon als cantors vigilar que ningú moleste els pelegrins, mengen amb els pelegrins i canten l'absolució quan les càrregues acaben de menjar. El cantor major dirigix els cants, fa de mestre de cerimònies.  
Els clavaris: la seua funció principal és aportar tot el que és necessari per al pelegrinatge. S'ocupen de les captacions durant tot l'any i, si no arriben, les aporten ells mateixos. És un càrrec anual i voluntari. En les processons d'entrada i eixida, els clavaris van amb vesta i barret, com els pelegrins, amb un ciri en la mà. En el camí, només un d'ells acompanya els pelegrins, i es relleven cada dos estacions. Ells i el depositari són els encarregats de distribuir el pa beneït, a Xodos i a les Useres, abans de l'arribada dels pelegrins.  
El capellà: va vestit amb roquet, estola i capa pluvial morada en les processons d'entrada i eixida. Porta un sac o funda morada de vellut penjat al coll per a posar el reliquiari durant el camí, i un barret com el dels pelegrins. Camina entre els cantors, davant seu, i els clavaris. Les seues obligacions són: administrar el sagrament de la penitència, fer missa, recitar totes les oracions després dels cants, presidir les completes i dirigir el rosari comunitari a continuació. També presidix les menjades dels pelegrins i menja amb ells. Cal subratllar que el capellà no té cap autoritat en este pelegrinatge.  
  
El representant de l'Ajuntament pot ser l'alcalde, qualsevol dels regidors o una persona delegada. Ha de portar còpies dels oficis enviats als ajuntaments dels altres termes per on passa el seguici i, a banda d'esta funció representativa, s'encarrega de solucionar qualsevol conflicte. Va amb els pelegrins, besa on besa el guia, i porta un ciri encés durant les processons d'eixida i entrada. Porta capa i barret, camina a continuació dels clavaris i porta una muntura pròpia per si l'ha de necessitar.  
  
2.2.4. Actors secundaris: el grup de les càrregues, que en són 25. Són els que asseguren l'autosuficiència del pelegrinatge. Transporten els queviures de persones i animals, a més dels utensilis i altres coses necessàries, sobretot per a cuinar i menjar, i dirigixen les cavalleries del pelegrinatge. Són el depositari, 3 cuiners, 1 ajudant dels cuiners, 1 ajudant dels cantors i 19 portadors de cavalleries.  
El depositari complix una funció imprescindible en el pelegrinatge. Com a administrador, s'encarrega de custodiar i mantindre en bon estat tots els pertrets del pelegrinatge, i de guardar d'un any per l'altre els diners sobrants. El càrrec és pràcticament vitalici, i només finalitza per renúncia. No ocupa un lloc fix en el pelegrinatge. Amb el de cantor major, el seu càrrec és un dels dos més importants. S'ocupa de revisar tots els preparatius, de distribuir la càrrega entre les atzembles, de tindre a punt els ciris per a les processons i els altars, i d'arreplegar tot allò que sobre, de pagar als sacerdots i de fer front a la resta de gastos necessaris. Acompanya els clavaris en el repartiment dels trossos de pa beneït i desfila en la processó d'entrada amb capa, barret i un ciri encés darrere del representant de l'ajuntament.  
En els cuiners, la promoció és semblant a la dels cantors. El cuiner major és l'encarregat de resar el rosari pel camí, de les estacions al Santíssim i dels parenostres de després de les misses de les càrregues.  
  
Hui en dia només resten 19 cavalleries, ja que la càrrega va en vehicles i les cavalleries només servixen com a muntures. Estes es distribuïxen de la manera següent: una muntura per al depositari, una altra per al capellà, una altra per al representant de l'Ajuntament, per als clavaris, els cuiners i els ajudants de cantors i de cuiners; i les atzembles, de les quals una porta els cànters d'aigua, que tots omplin en les fonts, els pous i els aljubs del camí; i les altres porten el vi, el pa, els encisams d'ensalada, les paelles, les cassoles plenes de truites i ous bullits, l'arròs, els fesols cuinats i les molles d'abadejo fregides, la palla i el farratge per als animals, les capes, les mantes i els paraigües o impermeables.  
  
Les promeses: són 6 hòmens que complixen algun vot particular. No pertanyen a cap dels dos grups, i van en el camí situats davant del guia. Han de fer un donatiu, i en el camí porten bastó i barret; en la processó d'entrada porten capa, barret negre i un ciri encés com les càrregues.  
  
2.2.5. Descripció del bé: es tracta d'un pelegrinatge d'origen medieval des de la població de les Useres fins al santuari de Sant Joan de Penyagolosa. És un conjunt ritual iniciàtic, amb tres etapes ben diferenciades: la separació, la transformació i la reincorporació a la comunitat.  
0.6.7.0. La separació iniciàtica. El camí fins a Sant Joan: La separació comença el quart diumenge abans de la celebració, quan depositari, clavaris i cantors recorren els carrers des de la casa en què va acabar el torn anterior, i inscriuen els pelegrins porta a porta fins a completar el nombre de tretze i algun més, per si hi ha baixes. Des d'eixe moment els inscrits deixen d'afaitar-se i tallar-se els cabells. D'alguna manera, això els marca i els separa dels altres veïns, sobretot en èpoques en què no era habitual portar barba. Antigament, per a ser pelegrí s'havia de ser el cap de família i major d'edat. En els anys seixanta, per una forta crisi en el pelegrinatge, es va ampliar este criteri. Ara poden ser-ho inclús els casats amb dones nascudes a les Usures o descendents de les Useres, sempre que hi haja una casa des de la qual pguen mantindre's vinculats al torn dels carrers. Les obligacions principals dels pelegrins són: fer penitència, sobretot en silenci, caminar descalços quan es requerisca, vetlar pràcticament tota la nit a Sant Joan de Penyagolosa, i recitar les oracions oficials del pelegrinatge tant en el camí com a les esglésies i ermites. També han de participar en la cerimònia del perdó, en la qual han de humiliar-se davant dels altres, sobretot del guia, i viure en general tot el pelegrinatge amb esperit d'humilitat i de recolliment interior, i amb la consciència d'estar complint una promesa feta a la divinitat en una situació límit pels seus avantpassats.  
  
Tres dies abans de l'últim divendres d'abril se celebra a la parròquia el tridu de preparació per als pelegrins. El tercer dia hi ha confessions i assaig de les cerimònies, i els pelegrins arrepleguen la vesta, el barret i el bordó, i es retiren a sa casa. Abans de l'alba, es vestiran i el guia els arreplegarà d'un en un, en silenci, per a acudir a l'església.  
  
L'horari del pelegrí es regix pel sol i és anterior en dos hores a l'oficial, que s'usa en la descripció. A les 6 del matí ja estan en l'església per assistir a la missa de les càrregues, és a dir, la destinada a estos. Quan acaba, se'n van a aprestar les muntures i les seues càrregues. Els pelegrins es retiren a la sagristia i esperen en silenci la missa pròpia. A les 7, precedits per guia i cantors, seguint l'orde preestablit, ixen l'un darrere de l'altre al temple, se situen al centre del presbiteri davant de l'altar, fan una genuflexió simple i, sense girar l'esquena, es retiren fins a situar-se en el lloc que els correspon, formant una mitja lluna. Seguiran la celebració adoptant la postura ritual pròpia en cada instant. Al final, desfilen d'un en un, fan una altra genuflexió en el centre del presbiteri i es retiren a la sagristia, havent depositat el bordó a l'entrada. A les 8, havent-se descalçat, ix la processó de rogativa.  
  
Els cantors canten l'Exsurge, Domine i la lletania dels sants fins a la invocació Sancta Maria. Els fidels contesten. Després es fa el silenci i s'entona el solemne O vere Deus. Comença el pelegrinatge. Els carrers estan plens d'espectadors. Davant, la creu parroquial encapçala la processó del poble, que els acompanyarà a l'eixida, seguida pel guió de sant Joan entre dos files d'hòmens i xiquets, els cantors, el sacerdot, les xiquetes i les dones. Després el guia, que besarà el llindar del temple a l'eixida, obri la comitiva dels pelegrins. El seguixen els cantors amb la creu i els fanals, el sacerdot del pelegrinatge, els clavaris, el representant de l'Ajuntament i els dotze pelegrins, que repetixen allò que fa el guia i caminen distants entre ells uns quinze passos. Ambdós comitives es relleven en el cant de l'O vere Deus, com en un joc ritual de rèplica. El trajecte va pel carrer Major, la baixada de Sant Roc, el Camí Reial i la plaça de Loreto, i simula una estora amb hedra estesa de matí, que s'arreplegarà i es guardarà per a l'entrada de dissabte. Les campanes de l'església parroquial, de les ermites de Santa Waldesca i Loreto sonen en tocs pausats. La primera processó (la del poble) es deté davant de l'ermita de Loreto a la part del carrer de l'Alcora: el guia i els cantors, davant de la porta, i darrere, la resta, sense moure's del lloc que ocupa cada un. La porta està adornada amb plantes i la llinda amb una estoreta de pètals de rosa i altres flors.  
  
S'entona l'Omnes sancti et sanctae Dei, que indica una interrupció dels cants, i a continuació el magnífic Regina coeli, letare, que contesta el poble en cada versicle amb l'alegre alleluia. Besen la creu de la llinda i seguixen la processó de despedida, que s'ha detingut al mig del carrer de l'Alcora. Ací es complix el ritu del comiat amb les reverències i els òsculs rituals al sòl i al reliquiari, mentres que estos i les creus es troben de front amb la jaculatòria Misericordia. Els pelegrins pugen per una costereta fins a la carretera, la travessen i seguixen el camí de pujada fins al Filador, on es calcen. Emprenen la ruta de vora 35 quilòmetres que va des de les Useres fins a Sant Joan i comença la primera estació.  
  
Pugen per la muntanya entre la Vilavella i les Pedrisses i s'internen per la seua falda buscant la Talaia. Abans de deixar-la, els pelegrins es detenen un moment d'esquena a la muntanya. Es canta un respons per un pelegrí que hi va morir fa molts anys, segons la llegenda. Seguixen el camí, recorren la part alta d'Artesa i pugen fins al corral Blanc, on es detenen per al primer descans i l'esmorzar, després d'entonar l'Omnes Sancti i resar el Pater noster. Són les 9.30 hores. Mitja hora després emprenen la ruta. Comença la segona estació. S'internen al terme municipal de Lucena. Quan arriben a la font del Mas de la Vall descansen un quart d'hora. Remunten la muntanya i en el canvi de vessant contemplen l'ampli panorama de Sant Miquel de les Torrosselles amb el seu castellet, la plaça murallada i l'ermitori. Poc abans de les 12 hores creuaran el barranc de la Font de la Pallissera i emprendran el repetjó fins a la fortificació. Hi entren amb ritual de poblat, descalços i precedits de la vella creu, únic testimoni de l'antiga processó d'acollida. Després es preparen per a oir missa, oficiada pel sacerdot i, acabat l'ofici, descansen fins a l'hora de menjar. Creuen el gran pati ple d'espectadors i entren en la casa de l'ermità. En acabant de dinar, besen la mà del sacerdot i, mentres mengen les càrregues, es retiren a una espècie de camp a l'altra part de l'ermita, sempre en silenci. A les 15 hores els cantors avisen que és hora de partir. El ritual d'eixida és també semblant al del matí. Comença la tercera estació.  
  
A les 16.15 hores descansen a la font del Mas d'Aicart i a les 17.00 hores estan a punt de remuntar la lloma de Bernat, després del descans a la carrasca tallada. Comença la quarta estació. La pujada retarda el ritme de la marxa, que culmina amb la vista de Xodos. La senda, ara amable, descendix fins a sobrepassar la població pel riu de Llucena i arribar a la font dels Possos, on es descansa per al berenar, amb el qual es refan les forces per a emprendre la forta pujada al Marinet. Són les 18.30 hores.  
  
Nou descans i a les 19.15 hores comença la quinta estació. En el repetjó més alt, prop del cim de la muntanya, es descansa a la font de l'Arxivello. Són les 20.00 hores de la vesprada. A les 20.15 hores comença la sexta estació i descendixen a poc a poc a través del pinar fins a arribar a Sant Joan. Potser han de detindre's un poc abans d'entrar-hi, perquè es facen les 21.00 hores. L'entrada és solemne, com l'eixida del matí, amb processó d'acollida presidida per la creu del santuari. Després, complits els ritus d'entrada, es farà una processó al voltant dels edificis, seguida del cant de completes i del rosari. Al final es traslladen a la cova dels pelegrins, un recinte circular de falsa cúpula, on hi ha encés un foc de llenya verda de pi al centre, que l'ompli de fum, i on descansaran un poc.  
4.6.4.9. La transformació: la nit a Sant Joan i la cerimònia del perdó: Sopen i de nou es retiren a la cova per a passar la nit en un descans relatiu, perquè hauran d'eixir almenys tres vegades a l'església per a resar. Seguixen en silenci. La consciència de si mateix decau i el pelegrí reviu escenes, relacions i situacions que el preocupen. La nit és propícia per a la confessió i la petició de consell.  
Arriba el dissabte. A les 8.00 hores oiran la missa de les càrregues. Després esperen en la cova que sonen els tocs de la campana per a la missa solemne dels pelegrins. Comença a les 10.00 hores i es canta la missa De Angelis, combreguen i, en acabar, entren a la sagristia i es tanquen els tretze sols. Un cantor guarda la porta perquè ningú hi entre, i un altre vigila les finestres des de l'exterior perquè no es puga veure ni sentir el que hi ocorre. És la cerimònia del perdó, que constituïx el moment central de la transformació iniciàtica, al marge de la litúrgia i de la rogativa.  
4.9.3.2. Tornada a la comunitat: els sants. Arribada a les Useres: L'eixida des de Sant Joan és com el dia anterior. És l'una del migdia i caminen descalços fins al pi de les tres branques. Es calcen i emprenen la primera estació, que dura fins a la font de l'Arxivello, on descansen un poc fins prop de les 14.30 hores. Ara es canta la quarta estació, que els portarà fins a Xodos, on arriben a les 15.00 hores. Hi entren segons el ritual de costum fins a l'església. Els cantors es traslladen al cementeri immediat per a cantar un respons pels difunts del poble. Ha de tindre's en compte que la parròquia de les Useres va ser sufragània de Xodos.  
A les 15.15 hores partixen de Xodos segons el ritual fins a eixir-ne pel passadís del Callís. Seguixen fins a la lloma de Bernat. Són les 16.00 hores i descansen quinze minuts. Comença la segona estació fins al Mas d'Aicart, on arriben a les 17.00 hores i descansen deu minuts. Seguix la tercera estació, passen per Sant Miquel, s'hi detenen, s'agenollen, resen uns parenostres i seguixen. A les 18.00 hores arriben a la font dels Xops, on descansen i berenen fins a les 19.30 hores. Les càrregues no s'hi detenen, seguiran fins a deixar els animals en la quadra, agafar la capa per a l'entrada i acudir a l'ermita del Crist de l'Agonia a esperar l'arribada dels pelegrins. El depositari i dos clavaris amb les atzembles carregades de pa van amb ells i ara, davant de l'edifici que va ser quarter de la Guàrdia Civil, el trossegen per a repartir-lo a la nombrosa gentada que els espera, mentres els xiquets criden el dístic que els han ensenyat les mares: «Ja pugen, ja baixen, les carreguetes de Sant Joan». Menjar-se el trosset de pa és un símbol de la participació del poble en la celebració.  
A les 19.30 hores els pelegrins emprenen el camí amb la quinta estació fins al Corral Blanc, on arriben a les 20.30 hores i descansen un poc. Ja fosqueja i comença la sexta estació. Paren novament a la Vilavella a cantar el respons pels avantpassats, com el dia anterior. Al Filador ja és negra nit i es detenen a descalçar-se.  
A les 21.30 hores entren a les Useres, després d'haver agafat un fanal cada un. Caminen sobre l'estora d'hedra entre la gent que ompli els carrers. Les cases s'adornen amb llums que recorden els antics cresols i tees que marcaven el recorregut. Seguix la sexta estació fins a l'ermita del Crist de l'Agonia, on esperaran la processó d'acollida, idèntica a la de despedida del dia anterior. Esta es forma en l'església amb la creu parroquial al capdavant i va fins a la plaça de Sant Antoni, on presenciarà la desfilada final de les dos comitives. En primer lloc, les càrregues, de rigorosa capa castellana, barret d'ala dura i un ciri encés a la mà. Després, els pelegrins, amb el fanal, un poc distanciats entre ells, en el mateix orde i ritual que a l'eixida, encara que ara el seu pas és més lent i pesat. En entrar al temple, besen el sòl, després davant dels altars de Sant Joan, del Roser i el Major, i retrocedixen sense girar l'esquena fins al lloc que tenen assignat, en dos files de set i sis respectivament, als costats del corredor central, on s'agenollen i depositen el fanal en terra. Els cantors i el capellà pugen al presbiteri i s'hi estan drets, de cara al poble.  
  
Hi entra la processó d'acollida i s'entona l'alegre Regina coeli, letare, i l'alleluia que coreja el poble. Després els cantors canten el Ne recorderis a duo i el solemníssim Requiescat in pace pels difunts, mentres rendixen els fanals davant de l'altar enmig d'un silenci colpidor. El guia resa l'estació al Santíssim Sagrament seguida dels parenostres per les intencions acostumades. Tots s'asseuen i el capellà dels pelegrins dirigix la paraula als fidels. Després es retiren lentament.  
  
Al matí següent es reunixen novament en una missa comunitària i un esmorzar de germandat. Amb això acaba la celebració. Conclou el ritual iniciàtic, i la reincorporació a la comunitat s'ha complit. La tradició popular ha integrat perfectament este caràcter. A la tornada, només a la tornada, els pelegrins reben en el camí el nom genèric de sants. Antigament, la gent de les masies en netejava un tram, l'adornava amb plantes aromàtiques i s'hi agenollava al mig de les seues ovelles per a rebre la benedicció del sacerdot.  
2.2.6. Elements que formen part del bé  
1.3.9.7. Patrimoni immaterial: Càntics i precs dels pelegrins. Els cants, llevat dels gojos cantats a Sant Joan de Penyagolosa, que són en castellà, corresponen a textos llatins lligats a l'ofici diví, sobretot a les processons estacionals i de rogatives. Es dividixen en els grups següents:  
1r grup: cants generals de l'església, amb modes gregorians coneguts. Són: la missa De Angelis, que es canta a Sant Joan de Penyagolosa; l'himne Deus tuorum militum, que es canta durant la processó al voltant de l'ermita, i les completes de l'ofici diví del dia.  
2n grup: cants amb modes gregorians transformats, poden ser del poble o procedents d'altres antics i distints. Són: l'absolució Ne recorderis, el Requiescat in pace, amen, l'antífona Regina coeli, letare, únic cant alegre del pelegrinatge.  
3r grup: cants de les lletanies i del camí, este grup inclou: l'Exsurge, Domine i les lletanies, que es canten només fins al Sancta Maria, i l'O Vere Deus del poble, que es cantava i es canta en les processons penitencials i en les romeries, i té moltes variacions.  
Els repics de campanes que se succeïxen al llarg del recorregut.  
El menjar d'abstinència rigorosa, encara que dietèticament complet. Els menús són els següents:  
Divendres: Després de la missa i abans d'eixir de les Useres, alguna porció de xocolate o unes figues, tot acompanyat d'una copa d'aiguardent.  
Esmorzar al Corral Blanc: un pa i dos ous bullits o crus, vi i aigua.  
  
Dinar a Sant Miquel de les Torrosselles: ensalada d'encisam adobada amb oli i vinagre, un ou bullit o cru, arròs amb abadejo, abadejo amb salsa de canella, olives, pa, vi i aigua.  
Berenar a la Font dels Possos: un pa, una truita, un ou dur o cru, olives, vi i aigua.  
Sopar a Sant Joan: ensalada d'encisam amb oli i vinagre, un ou dur o cru, sopa de pa, fesols a la vinagreta, olives, pa, vi i aigua.  
  
Dissabte:  
Dinar: el mateix que el dia anterior a Sant Miquel de les Torrosselles.  
Berenar: el mateix que el dia anterior a la Font dels Possos.  
Sopar: un pa i dos ous bullits o crus.  
Diumenge: L'esmorzar a casa del clavari major encara és d'abstinència: abadejo, pa, olives, vi i aigua. Després se servix xocolate calent amb pastes i licors. En els últims temps es fan tres col·lectes anuals per a arreplegar el que és necessari: a la primavera, la tardor i el diumenge següent a la celebració.  
2.4.5.8. Consueta dels pelegrins: És la relació més o menys detallada de tot allò que fan al llarg del pelegrinatge. Equival a un document en què s'explica el ritual amb detall; a més d'anotacions sobre preparatius, sobre les persones que hi participen, els oficis, etcètera, tot allò que es relaciona amb la celebració.  
2.6.7.4. Elements mobles: La indumentària que s'utilitza en el pelegrinatge, descrita anteriorment, amb els bastons. Les creus processionals i els candelers. El guió de Sant Joan. La bandera roja o pendó amb la peanya. El reliquiari. Els bordons. Els aparells dels animals i les mantes morellanes. Els fanals. Botiges de fang. La imatge xicoteta de sant Miquel.  
5.9.9.7. Elements immobles: Les esglésies parroquials de les Useres i Xodos. Les ermites de Santa Waldesca, Loreto i Sant Antoni a les Useres. L'ermita de Sant Miquel de les Torrosselles i el seu casalot. Font dels Possos. Font de l'Arxivello. Font del Mas de la Vall. Font del Mas d'Aicart. Font dels Xops. Creu de terme de Sant Joan. Santuari de Sant Joan de Penyagolosa i la cova.  
2.2.7. Definició de l'àmbit espacial i temporal  
1.0.1.9. Àmbit espacial: Des de les Useres fins a Sant Joan de Penyagolosa i viceversa i els carrers de la població per on transcorre la processó. Pel Decret 40/2007, de 13 d'abril, del Consell, es declara el camí dels Pelegrins de les Useres Monument Natural. És el recorregut tradicional que estos pelegrins fan, al llarg de 35 quilòmetres aproximadament i amb un desnivell acumulat de més de 1.000 metres. En la fonamentació de la seua protecció es destaca el significat religiós i místic, paisatgístic i de comunicació tradicional a la comarca que recorre, i es manifesta la necessitat de conservar-lo. Travessa els termes municipals de les Useres, Lucena del Cid, Xodos i Vistabella del Maestrat.  
  
4.3.0.4. Àmbit temporal: L'últim divendres d'abril i el dissabte immediat, amb l'horari següent:  
  
Divendres Hora solar Hora oficial  
Missa de les càrregues 4.00 6.00  
Missa dels pelegrins 5.00 7.00  
Eixida del pelegrinatge de les Useres 6.00 8.00  
Corral Roig - Filador 6.30 8.30  
A la savina per a esmorzar 7.30 9.30  
Eixida de la savina 8.00 10.00  
Font del Mas de la Vall 9.00 11.00  
Eixida de la font 9.15 11:15  
Arribada a Sant Miquel 10.00 12.00  
Eixida de Sant Miquel 13.15 15.15  
Font del Mas d'Aicart 14.15 16.15  
Carrasca Tallada - Vista de Xodos 15.00 17.00  
A la font dels Possos - Berenar 16.30 18.30  
Eixida de la font 17.15 19.15  
Al punt més alt del Marinet 18.00 20.00  
Eixida del Marinet 18.15 20.15  
Arribada a Sant Joan de Penyagolosa 19.00 21.00  
  
   
Dissabte Hora solar Hora oficial  
Missa de les càrregues 6:00 8:00  
Missa dels pelegrins 7:00 9:00  
Eixida del pelegrinatge de Sant Joan 11:00 13:00  
Al pi on es calcen 11:15 13:15  
Font de l'Arxivello 12:30 14:30  
Arribada a Xodos 13:00 15:00  
Arribada a la carrasca tallada 14:00 16:00  
Font del Mas d'Aicart 15:00 17:00  
Arribada a la carrasca - Berenar 16:00 18:00  
Eixida de la carrasca 17:30 19:30  
Arribada al Corral Blanc 18:40 20:40  
Eixida del Corral Blanc 18:45 20:45  
Arribada a les Useres 19:30 21:30  
Entrada de la processó a les Useres 20:00 20:00  
  
  
  
2.3. El pelegrinatge de Culla: nambé coneguda com a processó de Culla a Sant Joan de Penyagolosa o processó de Culla a Sant Joan de la Font Coberta.  
2.3.1. Localitat: Culla.  
2.3.2. Data de realització: Se celebra divendres i dissabte passada la festa de la Santíssima Trinitat.  
2.3.3. Actors principals: Membres de la Confraria de Sant Joan Baptista de la parròquia del Salvador de Culla i tots els veïns de Culla o forans que participen en el pelegrinatge.  
2.3.4. Descripció del bé: El pelegrinatge de Culla té l'origen al final de l'edat mitjana. Es conserven en els arxius municipal i parroquial col·leccions documentals que il·lustren les manifestacions descrites de la rogativa. El fet que conste en els llibres de la comptabilitat municipal i el fet que és l'Ajuntament l'encarregat d'organitzar materialment la processó, ens fan pensar en un vot de tot el poble en què les autoritats se'n fan garants; hi consten els gastos de la rogativa des de l'any 1400.  
  
  
Organització del pelegrinatge segons la tradició:  
En les entrades o les eixides de les esglésies o les ermites i sempre que és possible, es marxa en dos files.  
1r. El pendó de sant Joan, amb el relleu de tres pendoners. És un estendard d'aproximadament tres metres d'alçària, de color roig en commemoració del martiri del sant. El pendó té una simbologia festiva en una processó, hi participa per això mateix, per ser festa. En les arribades a les ermites i en les eixides la tela es porta desplegada, però durant el trajecte la tela s'arreplega, enrotllant-se al pal, perquè és més fàcil portar-la i per a evitar que s'enganxe amb branques o matolls. Sempre es porta en posició vertical, llevat de quan es resa el sant rosari al pla de Vistabella, i en els responsos de difunts, en què, com a senyal de respecte i no festiu, el pendó es deixa en horitzontal.  
2n. Creu i fanals.  
3r. Primer grup de participants en la processó, els hòmens.  
4t. Sacerdot i, al seu costat, els dos bordoners, que són els cantors. El sacerdot usa una capa de color roig, en evocació de sant Joan Baptista com a màrtir, tal com consta en la consueta més antiga. El sacerdot, durant tota la processó, porta, penjada al coll, la relíquia de sant Joan. L'any 2004 es va concedir des de Roma una relíquia de Sancte Joannes Baptista per a la parròquia del Salvador de Culla i des de llavors es porta eixa nova peça d'orfebreria, que és fruit d'un donatiu, amb la relíquia en l'interior. En anys anteriors es portava una creu d'altar del segle xv, encara que l'antiga consueta parla també de relíquia.  
5t. Autoritats. L'alcalde, com a màxima autoritat, que pot ser el mateix alcalde de Culla o un regidor delegat per a l'esdeveniment; i el jurat, que s'encarrega de donar la capa al sacerdot en els llocs on ha de posar-se-la. Usen una capa color negre amb un brodat en el pectoral esquerre. L'alcalde porta durant tota la processó la vara de comandament i el jurat, una vara a manera de bordó.  
6t. Segon grup de participants en la processó, les dones, que l'any 1577 inicien la seua participació, després de l'autorització donada pel bisbe de Tortosa, diòcesi a què pertanyia llavors la parròquia de Culla.  
  
7m. Arriers, amb les seues cavalleries, que porten les càrregues i les persones que no poden fer tot el trajecte a peu.  
Els empleats (els pendoners, els encarregats de la creu i dels fanals i els bordoners) porten com a vestimenta el roquet.  
En l'actualitat, les càrregues de la roba i del subministrament són portades a l'ermita de Sant Bertomeu, a les distintes parades i després a Sant Joan de Penyagolosa per vehicles o algun furgó que l'Ajuntament ha convingut prèviament.  
El recorregut travessa el riu Montlleó, de gran bellesa paisatgística, així com diferents masies amb gran valor etnològic. Alguns dels punts més importants que es troben durant la travessia són: l'ermita de Sant Bertomeu (segle xiv), el pla de Vistabella, la font de l'Alforí, la font i el pinar de l'Espino i l'ermitori de Sant Joan de Penyagolosa. El trajecte de tornada és en sentit contrari pel mateix camí, en total 57 quilòmetres.  
  
El municipi de Culla, a la comarca de l'Alt Maestrat, custodia el secular costum de recórrer a peu el camí que el separa de Sant Joan de Penyagolosa, els orígens del qual es remunten a l'edat mitjana. Com cada divendres de la setmana del Corpus Christi, els veïns de la població fan este pelegrinatge de dos jornades, en una rogativa que ha conservat de manera quasi intacta els seus rituals, els seus elements patrimonials i la seua estructura interna des dels inicis.  
Els documents més antics que se'n conserven daten del segle xv, per la qual cosa és una de les més immemorials de la província de Castelló. L'objectiu d'este tipus de processons era sempre el de formular pregàries suplicant, sobretot, pluges que proporcionaren bones collites, així com la gràcia de Déu, salut i pau, tal com es menciona en el cant tradicional de l'O vere Deus.  
També el Suscipe es canta en molts llocs de l'itinerari invocant distints sants, en les arribades i les eixides d'esglésies i ermites, i a més es fan responsos dedicats a difunts: Ne recorderis, Qui Lazarum i Peccantem. Durant el camí d'anada i de tornada, en uns quants llocs, es fan fins a onze responsos. El Ne recorderis s'hi mantenia, però els altres dos cants de respons es van recuperar l'any 2002. L'any 2007, per iniciativa de la Confraria de Sant Joan Baptista de la parròquia del Salvador de Culla, es van elaborar unes creus de ferro que es van col·locar sobre mollons de pedra als llocs del rés dels responsos. En 2014 es va descobrir al pla de Vistabella una antiga base de peiró que tenia esta mateixa comesa, i que es coneix com la creu de l'Americano.  
  
Altres oracions i càntics diferents es pronuncien en la benedicció de la font, amb el cant de l'Ave Maris Stella. Al peiró dels Saulons, lloc de despedida de la processó a peu, igual que al peiró de Sant Bertomeu i al de Sant Joan, es resa la commemoració de la Santa Creu. També es pronuncia, després de la recuperació l'any 2005, l'oració d'Itinerarium Clericorum, la qual es resava antigament i que demana assistència en el camí que s'ha de fer. Després d'això, el sacerdot es lleva la capa, els bordoners entonen el Suscipe i s'inicia la marxa cap a l'ermitori de Penyagolosa.  
Els cullans i les cullanes complixen amb el ritu que, any rere any, els porta fins a l'ermita en temps passats coneguda com a Sant Joan de la Font Coberta, situada al terme municipal de Vistabella del Maestrat. El trajecte és d'uns 29 quilòmetres d'anada i els mateixos de tornada, ja que es fa pel mateix camí.  
Amb l'eixida del sol, la romeria abandona l'església parroquial del Salvador per la via marcada cap al santuari. Durant el trajecte es duen a terme les habituals parades a Sant Bertomeu i a la font de l'Alforí, entre d'altres, totes acompanyades per ritus símbol de la religiositat popular i els costums més genuïns de l'antiga capital de la Setena. Encara es manté el costum d'esmorzar a base de sopes amb aigua clara bullint, pa sec, un ou cru, que s'escalda, i un poc d'oli i sal després de celebrar la missa a l'ermita de Sant Bertomeu,. Allí, en temps passat, l'ermità tenia el costum de preparar aigua bullint, que els de Culla aprofitaven per a fer les sopes. Els pelegrins deien que menjaven sopa de cap perquè quan aguaitaven a l'olla veien reflectit el seu cap en l'aigua.  
Des que es té notícia de la processó de Culla a Sant Joan és tradicional al pla de Vistabella el rés del sant rosari. Durant el rés el pendó és tombat i dut a coll. També en el primer misteri els participants es descobrixen el cap. Es resen quinze misteris (gojosos, dolorosos i gloriosos), amb el parenostre, deu avemaries i el glòria en cada un, a més de les lletanies. Només l'any 2003, quan el papa Joan Pau II els va instaurar, es van resar també els misteris lluminosos (un total de vint misteris). Posteriorment s'ha seguit amb la tradició dels quinze primitius.  
  
  
Sobre les cinc i mitja de la vesprada s'arriba a l'anhelada destinació. Ja a l'interior del temple, es fa l'ofrena del ciri de les ànimes o ciri de sant Joan, un gran ciri que oferix la població de Culla i que es manté encés davant de la imatge del sant durant tot l'any. Es tracta d'un homenatge que el poble ret als seus difunts. Ha sigut transportat durant tota l'anada, amb el pendó, les creus i la relíquia. Esta és una tradició que es feia des d'antic, es va deixar de fer i es va recuperar l'any 1984. És un ritu que es du a terme perquè la flama del poble de Culla estiga present durant tot l'any davant de la imatge de sant Joan Baptista, demostrant la gran devoció que li tenen. Antigament per a pagar el ciri es venia carbó de llenya que feien els carboners; hui en dia el sufraga l'Ajuntament. Les seues mesures són: 55 centímetres de llarg i 9 centímetre de diàmetre, i cada any li fan damunt la inscripció i algun dibuix al·legòric de sant Joan o la parròquia de Culla.  
  
Els pelegrins descansen i emprenen la tornada dissabte al matí, no sense abans beneir la font situada davant de la porta de l'ermitori. De totes les rogatives que acudixen a Sant Joan de Penyagolosa, la de Culla és l'única que fa la benedicció de la font. Conta la tradició que, en un any de molta sequera i fetes totes les processons d'altres localitats, en arribar la de Culla, que sempre es fa en últim lloc, va començar a ploure i va cessar la sequera, i que per això se li va atorgar eixe privilegi, ja que va ser l'única que va aconseguir l'anhelada aigua per als cultius en un any de moltíssima sequera. Fins a l'any 1999 es feia en arribar la processó a Sant Joan; ara es complix amb eixe privilegi el matí de dissabte, després que arriben les persones que s'hi han desplaçat en vehicles i abans de la santa missa. En eixe acte, a més de les oracions de benedicció, es canta l'Ave Maris Stella.  
A la tornada de Sant Joan cap a la posta del sol, la població de Culla ix a l'espera de la comitiva a la zona coneguda com a Baix lo Mur per donar-li la benvinguda. Allí comença una emotiva processó pels carrers medievals del municipi, on són transportats amb grans dificultats els pendons, estendards molt pesats i que superen en doble l'alçària del de sant Joan, i que es trauen en les celebracions de cada sant en particular i constituïxen un verdader espectacle. També era tradicional, i en estos últims anys s'ha tornat a recuperar, que els xiquets reberen el pelegrinatge amb branques d'arbres adornades amb tires tallades de paper de seda de colors, que són denominades banderes. Les branques són normalment d'un arbust de mare-selva, ací conegut com a santjoanera.  
  
Durant moltíssims anys les cavalleries van ser el mitjà de transport utilitzat en la processó de Culla a Sant Joan. En temps passat la participació era molt nombrosa, i una manera de fer el recompte era pels animals de càrrega; al lloc conegut com la portera de Culla, a mitjan segle xx, es van arribar a comptar més de cent animals de càrrega (principalment muls), que cada família portava per a transportar el seu equipatge i les provisions, la qual cosa ens fa suposar una participació superior a les 200 persones. Però també hi hagué èpoques de baixa participació, tant que inclús en les ordenances municipals es va arribar a regular l'assistència, com a mínim, d'una persona per família, o, en cas contrari, es rebria una sanció, ja que la processó era molt poc concorreguda i així se'n defenia la continuïtat.  
Actualment hi continuen participant cavalleries. La sària és l'element per a col·locar els queviures i l'equipatge, allí es porten la beguda, els cócs amb sardina, les capes del sacerdot i de les autoritats i algun element d'equipatge. Eixes cavalleries pertanyen a persones que participen en la processó.  
Els participants s'integren plenament en la processó. Es manté l'esperit d'emoció i devoció tradicionalment sentit per Culla, i igualment es viu, en les dos jornades, un ambient d'harmonia, fraternitat i pelegrinatge.  
2.3.5. Elements que formen part del bé:  
7.4.9.6. Patrimoni immaterial: càntics i precs dels pelegrins.  
9.4.3.2. Consueta dels pelegrins: consueta de la processó de Culla a Sant Joan de Penyagolosa (Ajuntament de Culla). És la relació més o menys detallada de tot allò que fan al llarg del pelegrinatge. Equival a un document en què s'explica el ritual amb detall; a més d'anotacions sobre preparatius, sobre les persones que hi participen, els oficis, etcètera, tot allò que s'ha relacionat amb la celebració.  
  
8.6.7.6. Elements mobles: La indumentària que s'utilitza en el pelegrinatge. Les creus processionals i els candelers. El pendó de sant Joan i la resta de pendons. El reliquiari.  
5.7.9.0. Elements immobles: L'església parroquial de Culla. Les ermites de Sant Roc i de Sant Bertomeu del Boi. Creu de terme de Sant Joan. Santuari de Sant Joan de Penyagolosa.  
2.3.6. Definició de l'àmbit espacial i temporal  
9.5.8.2. Àmbit espacial: Des de Culla fins a Sant Joan de Penyagolosa i viceversa, i els carrers de la població per on passa la processó.  
  
8.2.8.2. Àmbit temporal: Es fa cada any divendres i dissabte, passada la festa de la Santíssima Trinitat, o siga, les vespres del Corpus Christi. D'esta manera, els pelegrins fan el trajecte de Culla a Sant Joan divendres i el de tornada, dissabte.  
La rogativa a peu es va mantindre fins a l'any 1967, i es va deixar de fer d'esta manera a causa de la molt escassa participació, ja que moltes persones, abandonant l'esperit tradicional, s'hi traslladaven en vehicles. Encara que en alguna època es van fer diverses processons en un any, la cosa normal era fer-ne una única dilluns i dimarts passada la festa de la Santíssima Trinitat. L'any 1968 es va deixar de fer la romeria a peu i es feia únicament el desplaçament en vehicles i en només un dia. Va ser una època en què el món popular i tradicional va deixar de ser estimat.  
Fins a l'any 1988 es feia el dimarts passada la festa de la Santíssima Trinitat. Modificada la celebració de la festa del Corpus Christi a diumenge, des de l'any 1989 fins al 1999 la romeria se celebrà el dissabte de la mateixa setmana, o siga, la vespra d'esta última festa mencionada. L'any 2000 es va recuperar novament la tradició de la processó a peu.  
  
L'horari aproximat del pelegrinatge és el següent:  
  
Divendres Hora  
Eixida de la sagristia de l'església parroquial 06.00  
Peiró dels Saulons 06.12  
Passat el riu, descansen i mengen cócs amb sardina 07.50  
Descans al prat de davall del mas d'en Campos 09.00  
Pas pel mas de Capote 10.10  
Descans breu, missa, esmorzar 11.50  
Sant Bertomeu. Càntics d'eixida 12.45  
Mas de les Lloses o del Collado 13.00  
Arribada a la font de l'Alforí. Descans i menjar 14.15  
Eixida de la font de l'Alforí 15.30  
Arribada a Font de l'Espino 16.40  
Sant Joan. Arribada al peiró 17.30  
  
  
Dissabte Hora  
Benedicció de la font 10.15  
Missa, càntics i processó d'eixida. Despedida en el peiró 11.15  
Arribada. Font de l'Espino 11.55  
Arribada. Font de l'Alforí. Descans i menjar 13.05  
Eixida. Font de l'Alforí 14.15  
Arribada al mas de les Lloses o del Collado 15.30  
Eixida del mas de les Lloses o de Collado 15.40  
Ermita Sant Bertomeu. Arribada al peiró. Càntics en l'ermita 16.30  
Sant Bertomeu, càntics d'eixida 17.15  
Riu Montlleó (descans) 18.50  
Eixida del riu Montlleó 19.15  
Mas de l'Alar (descans) 19.45  
Eixida del mas de l'Alar 19.50  
Font de Santa Maria (descans i refrigeri a base d'abadejo, tomaques i pa) 20.30  
Eixida de la font de Santa Maria 20.50  
Mas de Vilella 21.15  
Respons i processó a la posta del sol   
Respons cementeri   
Ermita de Sant Roc (càntics)   
Respons a la font Nova, recepció del poble, càntics en l'església 22.15