Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 4461, del 17-03-2003 (2003/2804)

Juí de desnonament número 938/2001. Cèdula de notificació.
----------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   4461

Data del DOGV
:   17-03-2003

Secció del DOGV
:   IV. ADMINISTRACIÓ DE JUSTÍCIA - A) EDICTES I CÈDULES DE NOTIFICACIÓ D'INTERLOCUTÒRIES, PROVISIONS I SENTÈNCIES

Número del document
:   2003/2804


Organisme emissor
:   Jutjat de Primera Instància Número 20 de València

Tipus de document
:   Anunci

Juí de desnonament número 938/2001. Cèdula de notificació. [2003/F2804]
  
Reyes Meliá Llácer, secretària del Jutjat de Primera Instància número 20 de València, per mitjà d'este edicte faig saber:
  
Que en este jutjat se seguixen actuacions de juí de desnonament número 938/2001, seguides a instància de Trinidad Gimeno Medina, representada pel procurador Ricardo Martín Pérez i assistida pel lletrat Santiago Nebot Rodrigo contra José Fernández Labrador, amb domicili desconegut. S'ha dictat la sentència de data 31 de juliol de 2002, els raonaments jurídics i la decisió de la qual, literalment, diuen:
  
Raonaments jurídics
  
Primer. Que el procurador Ricardo Martín Pérez, en nom i representació de Trinidad Gimeno Medina, va exercir acció, a través del juí verbal contra José Fernández Labrador, en què es pretén la resolució per falta de pagament de la renda del contracte d'arrendament relatiu a l'habitatge situat al carrer de Burriana, número 21-10a, de València, celebrat pels litigants l'1 de setembre de 2000.
  
Segon. Que davant d'esta acció el demandat va ser declarat en rebel·lia, atés que no va comparéixer a l'acte de la vista a pesar d'estar citat en legal forma, per la qual cosa, tal com disposa l'article 442-2n de la Llei d'Enjudiciament Civil 1/2000, sense tornar a citar-lo, va seguir el juí el seu curs sense la seua intervenció.
  
Tercer. El pagament de la renda de l'arrendament és l'obligació bàsica i essencial de l'arrendament (article 1555-1r del Codi Civil, article 95 de la Llei d'Arrendaments Urbans de 1964 i article 17 de la Llei d'Arrendaments Urbans de 1994), i constituïx la contraprestació a l'ús i gaudi de l'immoble que li cedix l'arrendador.
  
Quart. Atés el tenor de l'article 27-2n-A) de la Llei 29/1994, de 24 de novembre, d'Arrendaments Urbans, l'arrendador podrà resoldre de ple dret el contracte per la falta de pagament de la renda, o si fa al cas de qualsevol de les quantitats el pagament de les quals haja assumit o corresponga a l'arrendatari.
  
Cinqué. Que partint de tot el que antecedix, de l'examen de les actuacions i de l'estudi de la prova que hi figura, es pot dir que és procedent estimar la demanda en haver quedat provada la certesa dels fets de què es desprén, segons les normes jurídiques aplicables, l'efecte jurídic corresponent a les pretensions de la demanda, havent complit la part actora amb la càrrega de la prova que li incumbix atés el tenor de l'article 217-2n de la Llei d'Enjudiciament Civil 1/2000. Així, amb la demanda es va adjuntar el contracte d'arrendament la resolució del qual es pretén, contracte en què segons l'estipulació tercera es va pactar que l'arrendatari pagaria com a preu d'arrendament 60.000 pessetes mensuals, pagadores per mesos anticipats dins dels cinc primers dies de cada mes, mitjançant ingrés o transferència en el número de compte bancari 4118-2373-62-6687424764. Són a càrrec, així mateix, de l'arrendatari, segons l'estipulació cinquena, tots els tributs, despeses, arbitris, contribucions, etcètera, tant estatals com autonòmics o locals, que corresponguen a l'immoble arrendat; així mateix pagarà la part que corresponga a l'habitatge arrendat en les despeses comunes de l'edifici, així com, segons l'estipulació quarta, els subministraments d'aigua, gas, electricitat, telèfon i qualssevol altres que pogueren ser susceptibles d'individualització mitjançant aparells comptadors.
  
Estes clàusules contractuals són clares i no deixen cap dubte sobre la intenció dels contractants, per la qual cosa, segons el que establix l'article 1281-1r del Codi Civil, primera norma d'interpretació dels contractes, caldrà ajustar-se al seu tenor literal.
  
La part demandant en la demanda afirma que l'arrendatari no ha pagat les rendes corresponents a les mensualitats esmentades, així com les quantitats corresponents a despeses comunes i els rebuts d'aigua corresponents als mesos indicats, i es deuen així mateix els rebuts corresponents al pagament de l'Impost sobre Béns Immobles dels anys 2001 i 2002, i sent que la part demandada no ha desvirtuat este fet per cap mitjà probatori admés en dret, ja que s'ha limitat a mantindre una posició de rebel·lia, atés que el demandat no ha provat el fet extintiu o enervador de l'eficàcia jurídica dels fets exposats per la part demandant, fet extintiu o enervador que seria el pagament de les rendes degudes (article 1156 del Codi Civil en relació amb l'article 1555-1r d'este, article 95 de la Llei d'Arrendaments Urbans de 1964 i article 17 de la Llei d'Arrendaments Urbans de 1994), pertoca així l'estimació de la demanda.
  
Sisé. Respecte a les costes, seguint el principi de venciment objectiu que establix l'article 394-1r de la Llei d'Enjudiciament Civil 1/2000, atés que s'estima la demanda en el present supòsit cal imposar les costes al demandat, part que ha vist rebutjades les seues pretensions, sense que s'aprecie que el cas presente seriosos dubtes de fet o de dret.
  
Vistos els preceptes legals esmentats i la resta de general i pertinent aplicació,
  
Decisió
  
Estime la demanda formulada pel procurador Ricardo Martín Pérez, en nom i representació de Trinidad Gimeno Medina, contra José Fernández Labrador, sobre resolució per falta de pagament de la renda de contracte d'arrendament d'habitatge, declare resolt per falta de pagament de la renda el contracte d'arrendament relatiu a l'habitatge situat al carrer de Burriana, número 21-10a, de València, celebrat pels litigants l'1 de setembre de 2000, i en conseqüència condemne el demandat a reconéixer i complir esta declaració.
  
Pertoca imposar les costes al demandat.
  
Notifiqueu a les parts l'anterior resolució, fent-los saber que no és ferma, sinó susceptible de ser recorreguda en apel·lació davant d'este jutjat, davant de l'Audiència Provincial, dins del terme de cinc dies.
  
No s'admetrà el recurs al demandat, si en preparar-lo no manifesta, acreditant-ho per escrit, tindre satisfetes les rendes vençudes i les que d'acord amb el contracte haja de pagar avançades.
  
Esta és la meua sentència, que es portarà al llibre de les de las seua classe, com també el testimoni a les actuacions corresponents, que pronuncie, mane i firme.
  
I perquè valga d'edicte de notificació de sentència en forma al demandat, José Fernández Labrador, estenc el present edicte.