Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 7773, del 03-05-2016 (2016/3028)

DECRET 53/2016, de 29 d'abril, del Consell, pel qual es declaren Bé d'Interès Cultural Immaterial els pelegrinatges de les Useres i Culla al santuari de Sant Joan de Penyagolosa.
----------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

Estat**VIGENT**

Permalink ELI

**https://dogv.gva.es/va/eli/es-vc/d/2016/04/29/53/dof/vci/html**

### Dades del document

Número de DOGV
:   7773

Data del DOGV
:   03-05-2016

Secció del DOGV
:   I. DISPOSICIONS GENERALS

Número del document
:   2016/3028


Data del document
:   29-04-2016

Organisme emissor
:   Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport

Tipus de document
:   Decret

Descriptors 

:   * Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport
    * Culla
    * Useres, les
    * legislació

DECRET 53/2016, de 29 d'abril, del Consell, pel qual es declaren Bé d'Interès Cultural Immaterial els pelegrinatges de les Useres i Culla al santuari de Sant Joan de Penyagolosa. [2016/3028]  
Preàmbul  
  
L'article 49.1.5 de l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana estableix la competència exclusiva de la Generalitat en matèria de patrimoni històric, artístic, monumental, arquitectònic, arqueològic i científic. Així mateix, l'article 26.2 de Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià, disposa que la declaració d'un bé d'interès cultural s'ha de fer per decret del Consell, a proposta de la conselleria competent en matèria de cultura. Tot això sense perjudici de les competències que l'article 6 de la Llei 16/1985, de 25 de juny, del Patrimoni Històric Espanyol, reserva a l'Administració General de l'Estat.  
Així mateix, la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, en l'article 45 disposa que han de ser declarats béns d'interès cultural les activitats, els coneixements, els usos i les tècniques que constitueixen les manifestacions més representatives i valuoses de la cultura i el gènere de vida tradicionals del poble valencià. Igualment, poden ser declarats béns d'interès cultural els béns immaterials que són expressions de les tradicions del poble valencià en les seues manifestacions musicals, artístiques, gastronòmiques o d'oci, i en especial aquelles que han sigut objecte de transmissió oral, i les que mantenen i potencien l'ús del valencià.  
Per la Resolució de 20 d'abril de 2015, de la Conselleria de Educació, Cultura i Esport, es va acordar incoar l'expedient per a la declaració com a Bé d'Interés Cultural Immaterial dels pelegrinatges de les Useres i Culla al santuari de Sant Joan de Penyagolosa.  
  
En la tramitació de l'expedient s'ha concedit tràmit d'audiència a la Confraria de Sant Joan Baptista de la parròquia del Salvador de Culla, a la Junta dels Pelegrins de les Useres i als ajuntaments de les Useres i Culla.  
En compliment del que disposa l'article 27 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, en l'expedient consten els informes favorables del Consell Valencià de Cultura, de la Universitat Jaume I de Castelló, de la Universitat Catòlica de València i de l'Acadèmia de Belles Arts de Sant Carles de València.  
Per tot això, complits els tràmits previstos en l'article 43 de la Llei 5/1983, de la Generalitat, del Consell, i en els articles 26 i següents de la Llei 4/1998, del Patrimoni Cultural Valencià, a proposta del conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport, i amb la deliberació prèvia del Consell, en la seua reunió del dia 29 d'abril de 2016,  
  
  
DECRETE  
  
Article 1. Objecte  
Es declaren Bé d'Interès Cultural Immaterial els pelegrinatges de les Useres i Culla al santuari de Sant Joan de Penyagolosa.  
  
Article 2. Descripció del bé i valors  
La descripció del bé i els seus valors es fan constar en l'annex del present decret.  
  
Article 3. Mesures de protecció i salvaguarda  
La protecció dels pelegrinatges de les Useres i Culla al santuari de Sant Joan de Penyagolosa com a patrimoni cultural immaterial es concretarà en les mesures següents:  
a) Realitzar tasques d'identificació, descripció, investigació, estudi i documentació amb criteris científics.  
b) Incorporar els testimonis disponibles a suports materials que garantisquen la seua protecció i preservació.  
c) Vetlar pel normal desenvolupament i pervivència d'aquesta manifestació cultural, així com tutelar la conservació dels seus valors tradicionals i la seua transmissió a les generacions futures.  
Qualsevol canvi que excedisca el normal desenvolupament dels elements que formen aquesta manifestació cultural haurà de comunicar-se a la direcció general competent en matèria de patrimoni cultural, perquè, si és el cas, emeta l'autorització administrativa i la consegüent modificació de la present declaració.  
Les accions de salvaguarda que es projecten hauran de tindre en compte, de manera molt especial, els riscos de desvirtuació que podrien derivar-se del turisme massiu, així com la necessitat de valorar i protegir adequadament els oficis tradicionals associats a aquesta manifestació.  
  
La gestió dels pelegrinatges l'exerciran la Junta dels Pelegrins de les Useres i la Confraria de Sant Joan Baptista de la parròquia del Salvador de Culla, encarregades d'organitzar la totalitat dels actes. Aquestes, en conjunció amb els altres actors, seran les que decidisquen sobre aspectes materials i immaterials, així com sobre el desenvolupament dels actes dels pelegrinatges anuals.  
  
  
DISPOSICIONS ADICIONALS  
  
Primera. Publicació i inscripció  
El present decret es publicarà en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana i en el Boletín Oficial del Estado, i la declaració s'inscriurà en la secció primera de l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià i es comunicarà, així mateix, al Registre General de Béns d'Interès Cultural del Ministeri d'Educació, Cultura i Esport.  
  
Segona. Absència d'incidència en la despesa pública de la present disposició  
L'aplicació i desplegament del present decret no podrà tindre cap incidència en la dotació de tots i cada un dels capítols de despesa assignada a la Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport, i en tot cas s'haurà d'atendre amb els mitjans personals i materials de la conselleria.  
  
  
DISPOSICIÓ FINAL  
  
Única. Entrada en vigor  
El present decret entrarà en vigor l'endemà de la publicació en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana.  
  
València, 29 d'abril de 2016  
  
El president de la Generalitat,  
XIMO PUIG I FERRER  
  
El conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport,  
VICENT MARZÀ IBÁÑEZ  
  
  
ANNEX  
  
1. Exposició de motius  
El calendari festiu valencià presenta nombroses rogatives i pelegrinatges, resta d'antigues celebracions penitencials, en què els nostres avantpassats demanaven a la divinitat i als seus intermediaris, la Mare de Déu i els sants, la protecció sobrenatural per a aconseguir salut, pau i pluja del cel perquè les collites arribaren a bon terme. N'hi ha d'originats en la baixa edat mitjana, els seus rituals així pareixen testimoniar-ho, i es fonamenten en la indigència humana davant de les catàstrofes col·lectives. D'altres són posteriors i presenten un caràcter de penitència individual més pur, és a dir, demanen perdó pels pecats comesos, més en consonància amb la mentalitat contrareformista de Trento i el barroc, però totes són expressió de la religiositat del nostre poble i constitueixen un ric apartat del nostre patrimoni espiritual. Entre aquests destaquen els pelegrinatges que es fan al santuari de Sant Joan de Penyagolosa pel seu alt valor etnològic, històric i cultural. Aquest santuari ha sigut una important destinació de romeries des d'època medieval, i hui en dia encara es fan les que van des dels municipis castellonencs de les Useres, Xodos, Vistabella i Culla, i des de pobles de Terol com Puertomingalvo.  
  
Entre aquestes, els pelegrinatges de les Useres i Culla són els més significatius pel seu valor patrimonial. Els Pelegrins de les Useres és un dels més antics i que millor conserva les seues peculiaritats i simbolisme en els seus diversos aspectes: vot d'un poble des de l'edat mitjana, camí i ritual, participants (pelegrins i càrregues), cants i resos, menjar i vestit, aspectes socioreligiosos i identitaris, etc.  
Són mostres de costums seculars conservats gràcies al fervor popular. Tradicions molt arrelades en la comarca i que segueixen un meticulós i calculat procediment, que perviu possiblement sense canvis des del segle XIV, i que té establits de forma seqüencial, precisa i ordenada cada una de les seues celebracions, descansos, menjars i actes.  
  
  
2. Dades sobre els béns objecte de la declaració  
2.1. Denominació: Els pelegrinatges de les Useres i Culla al santuari de Sant Joan de Penyagolosa  
2.2. El pelegrinatge de les Useres  
2.2.1. Localitat: les Useres  
2.2.2. Data de realització: se celebra l'últim divendres d'abril i el dissabte immediat.  
2.2.3. Actors principals  
El grup dels pelegrins, que són tretze: dotze pelegrins i el guia. Acompanyen als Pelegrins els cantors, que són tres, els clavaris, que també són tres, el capellà i el representant de l'ajuntament. Representen el poble davant de la divinitat complint una promesa feta pels seus pares, mantinguda fins ara d'una manera ferma i fidel; en ells i per ells es justifica el pelegrinatge. En el sentir popular representen Jesucrist i els dotze Apòstols.  
Els pelegrins porten una vesta de color blau fosc amb esclavina i cinturó de cuiro negre, barret negre d'ales caigudes i uns rosaris grossos al voltant del coll i amb la creu al pit, o penjats en la part anterior esquerra del cinturó. Duen també un bordó de fusta arredonit i amb una escàrpia en la part superior per a poder penjar el barret. El calçat és lliure sempre que siga discret.  
El guia es distingeix perquè porta rosaris als dos costats i un bordó acabat en forma troncocònica foradat d'una banda a l'altra, i va sempre davant, ocupant la posició més important, com a autoritat màxima. Ell és qui decideix què es fa en cada moment, és l'autoritat.  
  
Els cantors: el major o primer porta la creu i ocupa sempre la posició central. El segon i el tercer porten fanals. Van vestits amb roquet blanc sense mànegues i barret negre de feltre, també porten en el camí un bastó. Els cantors s'elegeixen entre els adolescents en el moment que comencen a canviar la veu. A més, correspon als cantors vigilar que ningú moleste els pelegrins; mengen amb els pelegrins i canten l'absolució quan les càrregues acaben de menjar. El cantor major dirigeix els cants, fa de mestre de cerimònies.  
  
Els clavaris, la seua funció principal és aportar tot el que és necessari per al pelegrinatge. S'ocupen de les captacions durant tot l'any i si no arriben les aporten ells mateixos. És un càrrec anual i voluntari. En les processons d'entrada i eixida, els clavaris van amb capa i un ciri a la mà. En el camí, només un d'ells acompanya els pelegrins, i es relleven cada dos estacions. Ells i el depositari són els encarregats de distribuir el pa, l'anomenada fogassa de Sant Joan, beneït el dijous de vesprada, a Xodos i a les Useres, abans de l'arribada dels pelegrins.  
  
El capellà va vestit amb roquet, estola i capa pluvial morada en les processons d'entrada i eixida. Porta un sac o funda blanca de vellut penjat al coll per a posar el reliquiari durant el camí, i un barret com el dels pelegrins. Camina entre els cantors, davant seu, i els clavaris. Les seues obligacions són: administrar el sagrament de la penitència, fer missa, recitar totes les oracions després dels cants, presidir les completes i dirigir el rosari comunitari a continuació. També presideix les menjades dels pelegrins i menja amb ells. És el consiliari del pelegrinatge i, per tant, té facultat per poder parlar amb els pelegrins per si aquests necessiten qualsevol cosa, sobretot espiritualment.  
  
Una persona en representació de l'ajuntament, que pot ser qui ocupe l'alcaldia, qualsevol dels regidors o regidores o la persona titular del jutjat de pau. Ha de portar còpies dels oficis enviats als ajuntaments dels altres termes per on passa el seguici, i a part d'aquesta funció representativa s'encarrega de solucionar qualsevol conflicte. Va amb els pelegrins, besa on besa el guia i porta un ciri encés durant les processons d'eixida i entrada. Porta capa i barret, camina a continuació dels clavaris i porta una muntura pròpia per si l'ha de necessitar.  
  
2.2.4. Actors secundaris  
El grup de les càrregues, que són vint-i-cinc. Són els que asseguren l'autosuficiència del pelegrinatge. Transporten els queviures de persones i animals, a més dels atifells i altres coses necessàries, sobretot per a cuinar i menjar, i dirigeixen les cavalleries del pelegrinatge. Són el depositari, tres cuiners, un ajudant dels cuiners, un ajudant dels cantors i dènou portadors de cavalleries.  
El depositari compleix una funció imprescindible en el pelegrinatge. Com a administrador, s'encarrega de custodiar i mantindre en bon estat tots els pertrets del pelegrinatge, i de guardar d'un any per l'altre els diners sobrants. El càrrec és pràcticament vitalici, i només finalitza per renúncia. No ocupa un lloc fix en el pelegrinatge. Amb el de cantor major, el seu càrrec és un dels dos més importants. S'ocupa de revisar tots els preparatius, de distribuir la càrrega entre les atzembles, de tindre a punt els ciris per a les processons i els altars i d'arreplegar tot allò que sobre, de pagar als capellans i de fer front a les altres despeses necessàries. Acompanya els clavaris en el repartiment dels trossos de pa beneït i desfila en la processó d'entrada amb capa, barret i un ciri encés darrere de l'autoritat representant de l'ajuntament.  
  
En els cuiners, la promoció és semblant a la dels cantors. El cuiner major és l'encarregat de resar el rosari pel camí, de les estacions al Santíssim i dels parenostres de després de les misses de les càrregues.  
  
Hui en dia només resten dènou cavalleries, ja que la càrrega va en vehicles i les cavalleries només serveixen com a muntures. Aquestes es distribueixen de la manera següent: una muntura per al depositari, una altra per al capellà, una altra per a qui represental'ajuntament, per als clavaris, els cuiners i els ajudants de cantors i de cuiners; i les atzembles, de les quals una porta els cànters d'aigua, que tots omplin en les fonts, els pous i els aljubs del camí; i les altres porten el vi, el pa, els encisams d'ensalada, les paelles, les cassoles plenes de truites i ous bullits, l'arròs, els fesols cuinats i les molles de bacallà fregides, la palla i el farratge per als animals, les capes, les mantes i els paraigües o impermeables.  
Els promeses són sis hòmens que compleixen algun vot particular. No pertanyen a cap dels dos grups, i en el camí van situats davant del guia. Han de fer un donatiu, i en el camí porten bastó i barret; en la processó d'entrada porten capa, barret negre i un ciri encés com les càrregues.  
2.2.5. Descripció del bé  
Es tracta d'un pelegrinatge de penitència d'origen medieval des de la població de les Useres fins al santuari de Sant Joan de Penyagolosa, en representació del vot de tot el poble que s'ha mantingut de pares a fills al llarg dels segles, per demanar salut, pau i pluja per intercessió de sant Joan Baptista.  
0.6.3.0. El camí fins a Sant Joan  
Comença el quart diumenge abans de la celebració, quan depositari, clavaris i cantors recorren els carrers i inscriuen els pelegrins porta a porta fins a completar el nombre de tretze i algun més, per si hi ha baixes. Des d'aquest moment els inscrits deixen d'afaitar-se i tallar-se els cabells. Antigament, per a ser pelegrí s'havia de ser el cap de família i major d'edat. En els anys seixanta, per una forta crisi en el pelegrinatge, es va ampliar el criteri. Ara poden ser-ho inclús els casats amb dones nascudes a les Useres o descendents de les Useres, sempre que hi haja una casa des de la qual mantindre's vinculats al torn dels carrers, els quals es distribueixen en les cinc barriades que hi ha a la vila (començant pel barri de la Mare de Déu de Loreto, seguint pel barri de Santa Ubaldesca, pel barri de la Mare de Déu del Carme, pel barri del Crist de l'Agonia i acabant al barri de Sant Roc). Les obligacions principals dels pelegrins són: guardar rigorós silenci; confessar, combregar i participar en totes les pregaries, cerimònies i penitències; caminar descalç quan es requerisca; vetlar pràcticament tota la nit a Sant Joan de Penyagolosa, i recitar les oracions oficials del pelegrinatge tant en el camí com en les esglésies i ermites. També han de participar en la cerimònia del perdó, en la qual han de humiliar-se davant dels altres i sobretot del guia, i viure en general tot el pelegrinatge amb esperit d'humilitat i de recolliment interior, i amb la consciència d'estar complint una promesa feta a la divinitat en una situació límit pels seus avantpassats.  
  
  
Tres dies abans de l'últim divendres d'abril se celebra a la parròquia el tridu de preparació per als pelegrins. El dimarts a les 21.30 h comença amb la pregària comunitària del sant rosari, les lletanies, el sermó del capellà, i finalitza amb el cant dels gojos en honor a Sant Joan; el mateix es fa el dimecres i el dijous abans del pelegrinatge. El tercer dia hi ha confessions i assaig de les cerimònies, i els pelegrins arrepleguen la vesta, el barret i el bordó i es retiren a les seues cases. Abans de l'alba es vestiran i el guia els arreplegarà d'un en un, en silenci, per a acudir a l'església.  
L'horari del pelegrí es regeix pel sol i és anterior en dos hores a l'oficial, que s'usa en la descripció. A les 06.00 h del matí ja són a l'església per a assistir a la missa de les càrregues, és a dir, la destinada a aquests. Quan acaba, van a aprestar les muntures i les seues càrregues. Els pelegrins es retiren a la sagristia i esperen en silenci la missa pròpia. A les 07.00 h, precedits per guia i cantors, seguint l'orde preestablit, ixen la un darrere l'altre al temple, se situen al centre del presbiteri davant de l'altar, fan una genuflexió simple i sense girar l'esquena es retiren fins a situar-se en el lloc que els correspon, formant un semicercle. Seguiran la celebració adoptant la postura ritual pròpia en cada instant. Al final, desfilen un per un, fan una altra genuflexió en el centre del presbiteri, es retiren a la sagristia i depositen el bordó a l'entrada. A les 08.00 h, havent-se descalçat, ix la processó de rogativa.  
  
Els cantors canten l'Exsurge Domine i la lletania dels Sants fins a la invocació Sancta Maria. Els fidels contesten. Després es fa el silenci i s'entona el solemne O vere Deus. Comença el pelegrinatge. Els carrers són plens d'espectadors. Davant, la creu parroquial encapçala la processó del poble, que els acompanyarà a l'eixida, seguida pel guió de Sant Joan entre dos fileres d'homes i xiquets, els cantors, el rector, les xiquetes i les dones. Després el guia, que besarà davant l'altar major, l'altar de la Mare de Déu del Roser, l'altar de Sant Joan i el llindar de l'església parroquial a l'eixida, obri la comitiva dels pelegrins. El segueixen els cantors amb la creu i els fanals, el capellà del pelegrinatge, els clavaris, el representant de l'Ajuntament i els dotze pelegrins, que repeteixen el que fa el guia i caminen distants entre ells uns quinze passos. Les dos comitives es relleven en el cant de l'O vere Deus, en forma de contestació o de rèplica. El trajecte va pel carrer Major o Portal, la baixada de Sant Roc, el carrer Camí Ral i la plaça de la Mare de Déu de Loreto, i simula una estora amb heura estesa de matí, que s'arreplegarà i es guardarà per a l'entrada del dissabte. La campana de l'església parroquial, la de l'ermita de Santa Ubaldesca i la de l'ermita de la Mare de Déu de Loreto tocaran el senyal dels tocs pausats com a processó de rogativa. La primera processó (la del poble) es deté davant de l'ermita de Loreto en la part del carrer de l'Alcora o el Raval: el guia i els cantors davant de la porta, i darrere, la resta, sense moure's del lloc que ocupa cada u. La porta està adornada amb plantes i la llinda amb una estoreta de pètals de rosa i altres flors.  
  
S'entona l'Omnes Sancti et Sanctae Dei, que indica una interrupció dels cants, i a continuació el magnífic Regina Coeli laetare, que contesta el poble en cada versicle amb l'alegre alleluia. Besen la creu de la llinda i segueixen la processó de comiat que s'ha detingut al mig del carrer de l'Alcora o del Raval, en què la processó del poble s'acomiada dels pelegrins; els quals besaran en terra, davant de la relíquia (la qual també besaran) i davant de la creu parroquial, i es diu la jaculatòria Misericordia. Després, la processó del poble enfila el camí de tornada passant per l'ermita de Santa Ubaldesca on també s'entona l'Omnes Sancti et Sancte Dei i el cant del Regina Coeli, i finalitza el ritual de la processó a l'altar major de l'església parroquial en què també s'entonen els mateixos càntics.  
Els pelegrins pugen per una costereta fins a la carretera, la travessen i segueixen el camí de pujada fins al Filador, on es calcen. Emprenen la ruta de vora 35 quilòmetres que va des de les Useres fins a Sant Joan i comença la primera estació.  
Pugen per la muntanya entre la Vilavella i les Pedrisses i s'internen per la seua falda buscant la Talaia. Abans de deixar-la, els pelegrins es detenen un moment d'esquena a la muntanya. Es canta un respons per un pelegrí que hi va morir fa molts anys, segons la llegenda. Segueixen el camí, recorren la part alta d'Artesa, i es detenen en el paratge conegut com la Savina per al primer descans i l'esmorzar, després d'entonar l'Omnes Sancti i resar el Pater noster. Són les 09.30 h. Mitja hora després emprenen la ruta. Comença la segona estació. S'internen al terme municipal de Llucena. Quan arriben a la font del Mas de la Vall descansen un quart d'hora. Remunten la muntanya i en el canvi de vessant contemplen l'ampli panorama de Sant Miquel de les Torrocelles amb el seu castellet, la plaça murallada i l'ermitori. Poc abans de les 12.00 h travessen el barranc de la Font de la Pallissera i emprendran el repetjó fins a la fortificació. Hi entren amb ritual de poblat, descalços i precedits de la vella creu i de la menuda imatge de Sant Miquel, únic testimoni de l'antiga processó d'acollida. Després van a oir missa, oficiada pel capellà, i, acabat l'ofici, el guia comença la pregària de l'estació a les cinc llagues de Jesucrist, i descansen fins a l'hora del dinar. Els anys en què el divendres cau en la festa de Sant Pere Màrtir (29 d'abril) es fa la benedicció dels rams per part del capellà a l'ermita de Sant Miquel de les Torrocelles (seguint el costum dels masovers de la contornada). Travessen el gran pati ple d'espectadors i entren a la casa de l'ermità. En acabant de dinar, besen la mà del capellà i, mentre mengen les càrregues, es retiren a una espècie de camp a l'altra part de l'ermita, sempre en silenci. A les 15.00 h els cantors avisen que és hora de partir. El ritual d'eixida és també semblant al del matí. Comença la tercera estació.  
  
  
A les 16.15 h descansen a la font del Mas d'Aicart i a les 17.00 h estan a punt de remuntar la lloma de Bernat, després del descans a la Carrasca Tallada. Comença la quarta estació. La pujada retarda el ritme de la marxa, que culmina amb la vista de Xodos. La senda, ara amable, descendeix fins a sobrepassar la població pel riu de Llucena i arribar a la font dels Possos, on es descansa per al berenar, amb el qual es refan les forces per a emprendre la forta pujada al Marinet. Són les 18.30 h.  
  
En el repetjó més alt del tossal del Marinet, nou descans i a les 19.15 h comença la quinta estació. A les 20.15 h comença la sexta estació i descendeixen a poc a poc a través del pinar fins a arribar a Sant Joan. Potser s'hauran d'aturar un poc abans d'entrar-hi, perquè es facen les 21.00 h. L'entrada és solemne, com l'eixida del matí, amb processó d'acollida presidida per la creu del santuari i la relíquia del sant. Després, complits els ritus d'entrada, es farà una processó al voltant dels edificis, seguida del cant de completes i del rosari. Al final es traslladen a la cova dels Pelegrins, un recinte circular de falsa cúpula, on hi ha encés un foc de llenya verda de pi al centre, que l'ompli de fum, i on descansaran un poc.  
8.2.7.8. La nit a Sant Joan i la cerimònia del perdó  
Sopen i de nou es retiren a la cova per a passar la nit en un descans relatiu, perquè hauran d'eixir almenys tres vegades a l'església per a resar. Segueixen en silenci. La consciència de si mateix decau i el pelegrí reviu escenes, relacions i situacions que el preocupen. La nit és propícia per a la confessió i la petició de consell. La cerimònia del perdó és el moment central de la rogativa, en què el guia fa una explicació del que representa el pelegrinatge: els dotze Apòstols i el Nostre Senyor, rememorant l'escena litúrgica del Dijous Sant (on es besaran i llavaran els peus als pelegrins), perdonant-se així qualsevol falta comesa entre ells.  
Arriba el dissabte. A les 8.00 h oiran la missa de les càrregues. Després esperen a la cova que sonen els tocs de la campana per a la missa solemne dels pelegrins. Comença a les 09.00 h i es canta la missa De Angelis, combreguen i, en acabar, entren a la sagristia i es tanquen els tretze sols. Un cantor guarda la porta perquè ningú hi entre, i un altre vigila les finestres des de l'exterior perquè no es puga veure ni sentir el que passa. És la cerimònia del perdó, que constitueix el moment central del pelegrinatge.  
7.9.7.8. Tornada a les Useres  
L'eixida des de Sant Joan és com el dia anterior. És la una del migdia i caminen descalços fins al pi de les tres branques. Es calcen i emprenen la primera estació, que dura fins a la font de l'Arxivello, on descansen un poc fins a prop de les 14.30 h. Ara es canta la quarta estació, que els portarà fins a Xodos, on arriben a les 15.00 h. Entren segons el ritual de costum fins a l'església. Els cantors canten el respons de difunts Ne recorderis.  
A les 15.15 h parteixen de Xodos segons el ritual fins a eixir pel passadís del Callís. Segueixen fins a la lloma de Bernat. Són les 16.00 h i descansen quinze minuts. Comença la segona estació fins al mas d'Aicart, on arriben a les 17.00 h i descansen deu minuts. Segueix la tercera estació, passen per Sant Miquel, s'hi detenen, s'agenollen, resen uns parenostres i segueixen. A les 18.00 h arriben a la font dels Xops, on descansen i berenen fins a les 19.30 h. Les càrregues no s'hi detenen, seguiran fins a deixar els animals a la quadra, agafar la capa per a l'entrada i acudir a l'ermita del Crist de l'Agonia a esperar l'arribada dels pelegrins. El depositari i dos clavaris amb les atzembles carregades de pa i en el lloc acostumat del Filador o Corral Roig, el trossegen per a repartir-lo a la nombrosa gentada que els espera, mentres els xiquets criden el dístic que els han ensenyat les mares: «Ja pugen, ja baixen, les carreguetes de Sant Joan». Menjar-se el trosset de pa és un símbol de la participació del poble en la celebració.  
A les 19.30 h els pelegrins emprenen el camí amb la quinta estació fins al Corral Blanc, on arriben a les 20.30 h i descansen un poc. Ja fosqueja i comença la sexta estació.  
A les 21.30 h entren a les Useres, després d'haver agafat un fanal cada u. Caminen sobre l'estora d'heura entre la gent que ompli els carrers. Les cases s'adornen amb el costum ancestral de posar els vells cresols o els antics fanals en els panys de les cases per on passen els pelegrins amb el sentit d'il·luminar el recorregut. Segueix la sexta estació fins a l'ermita del Crist de l'Agonia, on esperaran la processó d'acollida, idèntica a la de comiat del dia abans. Aquesta es forma en l'església amb la creu parroquial al capdavant i va fins a la plaça de Sant Antoni, on presenciarà la desfilada final de les dos comitives. En primer lloc les càrregues, de rigorosa capa castellana, barret d'ala dura i un ciri encés a la mà. Després els pelegrins amb el fanal, un poc distanciats entre ells, en el mateix orde i ritual que a l'eixida, encara que ara el seu pas és més lent i pesat. En entrar al temple, besen en terra, després davant dels altars de Sant Joan, del Roser i el Major, i reculen sense girar l'esquena fins al lloc que tenen assignat, en dos files de set i sis respectivament, als costats del corredor central, on s'agenollen i depositen el fanal en terra. Els cantors i el capellà pugen al presbiteri i s'hi estan drets, de cara al poble.  
  
Hi entra la processó d'acollida i s'entona l'alegre Regina Coeli letare, i l'alleluia que coreja el poble. Després els cantors canten el Ne recorderis a duo i el solemníssim Requiescat in pace pels difunts, mentres rendeixen els fanals davant de l'altar enmig d'un silenci colpidor. El guia resa l'estació a les ànimes difuntes, seguida dels parenostres per les intencions acostumades. Tots s'asseuen i el capellà dels pelegrins dirigeix la paraula als fidels. Després es retiren lentament.  
  
Al matí següent es reuneixen novament en una missa comunitària i un esmorzar de germanor. Amb això acaba la celebració.  
2.2.6. Elements que formen part del bé  
3.8.3.2. Patrimoni immaterial: càntics i precs dels pelegrins. Els cants, llevat dels gojos cantats a Sant Joan de Penyagolosa, que són en castellà, corresponen a textos llatins lligats a l'ofici diví, sobretot a les processons estacionals i de rogatives. Es divideixen en els grups següents:  
Primer grup. Cants generals de l'església, amb modes gregorians coneguts. Són: la missa De Angelis, que es canta a Sant Joan de Penyagolosa; l'himne Deus tuorum militum, que es canta durant la processó al voltant de l'ermita, i les completes de l'ofici diví del dia.  
Segon grup. Cants amb modes gregorians transformats, poden ser pel poble o procedents d'altres antics i distints. Són: l'absolució Ne recorderis, el Requiescat in pace, l'antífona Regina Coeli Letare, únic cant alegre del pelegrinatge.  
Tercer grup. Cants de les lletanies i del camí. Aquest grup inclou: l'Exsurge Domine i les lletanies, que es canten només fins al Sancta Maria, i l'O vere Deus del poble, que es cantava i es canta en les processons penitencials i en les romeries, i té moltes variacions.  
Els repics de campanes que se succeeixen al llarg del recorregut.  
El menjar és d'abstinència rigorosa, encara que dietèticament complet. Els menús són els següents:  
Divendres: després de la missa i abans d'eixir de les Useres, alguna porció de xocolate o unes figues, tot acompanyat d'una copa d'aiguardent.  
Esmorzar al paratge de la Savina: un pa i dos ous bullits o crus, vi i aigua.  
Dinar a Sant Miquel de les Torrocelles: ensalada de lletuga adobada amb oli i vinagre, un ou bullit o cru, arròs amb abadejo, abadejo en salsa de canella, olives, pa, vi i aigua.  
Berenar a la font dels Possos: un pa, una truita, un ou dur o cru, olives, vi i aigua.  
Sopar a Sant Joan: ensalada de lletuga amb oli i vinagre, un ou dur o cru, sopa de pa, fesols a la vinagreta, olives, pa, vi i aigua.  
  
Dissabte:  
Dinar: el mateix que el dia anterior a Sant Miquel de les Torrocelles.  
  
Berenar: el mateix que el dia anterior a la font dels Possos.  
Així, antigament, la gent de la vila i dels masos solia donar farina, oli, ous, etc., hui en dia, la gran majoria, dóna diners; els quals són arreplegats pels clavaris i el depositari el diumenge anterior al pelegrinatge, el mateix diumenge del pelegrinatge en què es reparteix la fogassa de Sant Joan i, darrerament, el primer diumenge de les festes d'agost.  
  
5.0.5.2. Consueta dels pelegrins: és la relació més o menys detallada de tot allò que fan al llarg del pelegrinatge. Equival a un document en què s'explica el ritual amb detall; a més d'anotacions sobre preparatius, sobre les persones que hi participen, els oficis, etcètera, i tot el que té relació amb la celebració.  
  
També hi ha la Llibreta de les obligacions del guia, en què apareixen detallades les lectures que ha de fer el guia durant el trajecte (sobretot la de la cerimònia del perdó) i les diferents pregàries o estacions al llarg del pelegrinatge.  
També es compta amb el darrer document d'aprovació canònica del pelegrinatge de les Useres a Sant Joan de Penyagolosa, ratificada pel bisbe de Tortosa l'any 1865.  
9.2.4.4. Elements mobles  
La indumentària que s'utilitza en el pelegrinatge, descrita anteriorment, amb els bastons. Les creus processionals i els candelers. El guió de Sant Joan. La bandera roja o penó amb la peanya. El reliquiari. Els bordons. Els aparells dels animals i les mantes morellanes. Els fanals. Botiges de fang. La petita imatge de Sant Miquel.  
9.9.9.6. Elements immobles  
Les esglésies parroquials de les Useres i Xodos. Les ermites de Santa Ubaldesca, Loreto i Sant Antoni-Crist de l'Agonia a les Useres. L'ermita de Sant Miquel de les Torrocelles i el seu casalot. Font dels Possos. Font de l'Arxivello. Font del Mas de la Vall. Font del Mas d'Aicart. Font dels Xops. Creu de terme de Sant Joan. Santuari de Sant Joan de Penyagolosa i la cova.  
2.2.7. Definició de l'àmbit espacial i temporal  
8.5.5.9. Àmbit espacial: des de les Useres fins a Sant Joan de Penyagolosa i viceversa i els carrers de la població per on transcorre la processó. Pel Decret 40/2007, de 13 d'abril, del Consell, es declara el Camí dels Pelegrins de les Useres Monument Natural. És el recorregut tradicional que aquests pelegrins fan, al llarg de 35 km aproximadament i amb un desnivell acumulat de més de 1000 metres. En la fonamentació de la seua protecció es destaca el significat religiós i místic, paisatgístic i de comunicació tradicional a la comarca que recorre, i es manifesta la necessitat de conservar-lo. Travessa els termes municipals de les Useres, Llucena, Xodos i Vistabella.  
  
1.8.0.6. Àmbit temporal: el darrer divendres d'abril i el dissabte immediat, amb l'horari següent:  
  
Divendres Hora solar Hora oficial  
Missa de les càrregues 04.00 06.00  
Missa dels pelegrins 05.00 07.00  
Eixida del pelegrinatge de les Useres 06.00 08.00  
Corral Roig - Filador 06.30 08.30  
A la Savina per a esmorzar 07.30 09.30  
Eixida de la Savina 08.00 10.00  
Font del Mas de la Vall 09.00 11.00  
Eixida de la Font 09.15 11.15  
Arribada a Sant Miquel 10.00 12.00  
Eixida de Sant Miquel 13.15 15.15  
Font del Mas d'Aicart 14.15 16.15  
Carrasca Tallada - Vista de Xodos 15.00 17.00  
A la Font dels Possos - Berenar 16.30 18.30  
Eixida de la Font 17.15 19.15  
A dalt del tossal del Marinet 18.00 20.00  
Eixida del Marinet 18.15 20.15  
Arribada a Sant Joan de Penyagolosa 19.00 21.00  
  
   
Dissabte Hora solar Hora oficial  
Missa de les càrregues 06.00 08.00  
Missa dels pelegrins 07.00 09.00  
Eixida del pelegrinatge de Sant Joan 11.00 13.00  
Al pi on es calcen 11.15 13.15  
Font de l'Arxivello 12.30 14.30  
Arribada a Xodos 13.00 15.00  
Arribada a la Carrasca Tallada 14.00 16.00  
Font del Mas d'Aicart 15.00 17.00  
Arribada a la Carrasca - Berenar 16.00 18.00  
Eixida de la Carrasca 17.30 19.30  
Arribada al Corral Blanc 18.40 20.40  
Eixida del Corral Blanc 18.45 20.45  
Arribada a les Useres 19.30 21.30  
Entrada de la processó a les Useres 20.00 22.00  
  
  
2.3. El pelegrinatge de Culla: també coneguda com a processó de Culla a Sant Joan de Penyagolosa o processó de Culla a Sant Joan de la Font Coberta.  
2.3.1. Localitat: Culla.  
2.3.2. Data de realització: se celebra el divendres i el dissabte passada la festa de la Santíssima Trinitat.  
2.3.3. Actors principals: membres de la Confraria de Sant Joan Baptista de la parròquia del Salvador de Culla i tot el veïnat de Culla o forans que participen en el pelegrinatge.  
2.3.4. Descripció del bé  
El pelegrinatge de Culla té l'origen al final de l'edat mitjana. Es conserven en els arxius municipal i parroquial col·leccions documentals que il·lustren les manifestacions descrites de la rogativa. El fet que conste en els llibres de la comptabilitat municipal i el fet que és l'ajuntament l'encarregat d'organitzar materialment la processó, ens fan pensar en un vot de tot el poble en què les autoritats se'n fan garants; consten les despeses de la rogativa des de l'any 1400.  
  
  
Organització del pelegrinatge segons la tradició:  
En les entrades o les eixides de les esglésies o les ermites i sempre que és possible, es marxa en dos files.  
1r. El penó de Sant Joan, amb el relleu de tres penoners. És un estendard d'aproximadament 3 metres d'alçada, de color roig en commemoració del martiri del sant. El penó té una simbologia festiva en una processó, hi participa per això mateix, per ser festa. En les arribades a les ermites i en les eixides la tela es porta desplegada, però durant el trajecte la tela s'arreplega, enrotllant-la al pal, perquè és més fàcil portar-la i per a evitar que s'enganxe amb branques o matolls. Sempre es porta en posició vertical, llevat de quan es resa el sant rosari al pla de Vistabella, i en els responsos de difunts, en què, com a senyal de respecte i no festiu, el penó es deixa en horitzontal.  
2n. Creu i fanals.  
3r. Primer grup de participants en la processó, els homes.  
4t. Capellà i, al seu costat, els dos bordoners, que són els cantors. El capellà usa una capa de color roig, en evocació a sant Joan Baptista com a màrtir, tal com consta en la consueta més antiga. El capellà porta penjada al coll la relíquia de Sant Joan durant tota la processó. L'any 2004 es va concedir des de Roma una relíquia de Sancte Joannes Baptista per a la parròquia del Salvador de Culla i des de llavors es porta aquesta nova peça d'orfebreria, que és fruit d'un donatiu, amb la relíquia a l'interior. En anys anteriors es portava una creu d'altar del segle XV, encara que l'antiga consueta parla també de relíquia.  
5é. Autoritats. L'alcalde o l'alcaldessa, com màxima autoritat, que pot ser el mateix alcalde o alcaldessa de Culla o un regidor o regidora delegat per a l'esdeveniment; i el jurat, que s'encarrega de donar la capa al capellà en els llocs on se l'ha de posar. Usen una capa color negre amb un brodat en el pectoral esquerre. L'autoritat porta durant tota la processó la vara de comandament i el jurat una vara a manera de bordó.  
  
6é. Segon grup de participants en la processó, les dones, que l'any 1577 inicien la seua participació, després de l'autorització donada pel bisbe de Tortosa, diòcesi a què pertanyia llavors la parròquia de Culla.  
  
7é. Arriers, amb les seues cavalleries, que porten les càrregues i les persones que no poden fer tot el trajecte a peu.  
Els empleats (els penoners, els encarregats de la creu i dels fanals i els bordoners) porten com a vestimenta el roquet.  
En l'actualitat, les càrregues de les robes i del subministrament són portades a l'ermita de Sant Bertomeu, a les distintes parades i després a Sant Joan de Penyagolosa per vehicles o algun furgó que l'ajuntament ha convingut prèviament.  
El recorregut travessa el riu Montlleó, de gran bellesa paisatgística, així com diferents masies amb gran valor etnològic. Alguns dels punts més importants que es troben durant la travessia són: l'ermita de Sant Bertomeu (segle XIV), el pla de Vistabella, la font de l'Alforí, la font i el pinar de l'Espino i l'ermitori de Sant Joan de Penyagolosa. El trajecte de tornada és en sentit contrari pel mateix camí, en total 57 km.  
El municipi de Culla, a la comarca de l'Alt Maestrat, custodia el secular costum de recórrer a peu el camí que el separa de Sant Joan de Penyagolosa, els orígens del qual es remunten a l'edat mitjana. Com cada divendres de la setmana del Corpus Christi, el veïnat de la població fa aquest pelegrinatge de dos jornades, en una rogativa que ha conservat de manera quasi intacta els seus rituals, els seus elements patrimonials i la seua estructura interna des dels inicis.  
Els documents més antics que se'n conserven daten del segle XV, per la qual cosa és una de les més immemorials de la província de Castelló. L'objectiu d'aquest tipus de processons era sempre el de formular pregàries suplicant, sobretot, pluges que proporcionaren bones collites, així com la gràcia de Déu, salut i pau, tal com es menciona en el cant tradicional de l'O vere Deus.  
També el Suscipe es canta en molts llocs de l'itinerari invocant distints sants, i en les arribades i les eixides d'esglésies i ermites, i a més es realitzen responsos dedicats a difunts:Ne recorderis, Qui Lazarum i Peccantem. Durant el camí d'anada i de tornada, en diversos llocs, es fan fins a onze responsos. El Ne recorderis s'hi mantenia, però els altres dos cants de respons es van recuperar l'any 2002. L'any 2007, per iniciativa de la Confraria de Sant Joan Baptista de la parròquia del Salvador de Culla, es van elaborar unes creus de ferro que es van col·locar sobre mollons de pedra als llocs del rés dels responsos. En 2014 es va descobrir al pla de Vistabella una antiga base de peiró que tenia aquesta mateixa comesa, i que es coneix com la creu de l'Americano.  
  
Altres oracions i càntics diferents es pronuncien en la benedicció de la font, amb el cant de l'Ave Maris Stella. Al peiró dels Saulons, lloc de comiat de la processó a peu, igual que al peiró de Sant Bertomeu i al de Sant Joan, es resa la commemoració de la Santa Creu. També es pronuncia, després de la recuperació l'any 2005, l'oració d'Itinerarium Clericorum, la qual es resava antigament i que demana assistència en el camí que s'ha de fer. Després d'això, el capellà es lleva la capa, els bordoners entonen el Suscipe i s'inicia la marxa cap a l'ermitori de Penyagolosa.  
Els cullans i les cullanes compleixen amb el ritu que, any rere any, els porta fins a l'ermita en temps passats coneguda com a Sant Joan de la Font Coberta, situada al terme municipal de Vistabella del Maestrat. El trajecte és d'uns 29 quilòmetres d'anada i dels mateixos de tornada, ja que es fa pel mateix camí. Amb l'eixida del sol, la romeria abandona l'església parroquial del Salvador per la via marcada cap al santuari. Durant el trajecte es duen a terme les habituals parades a Sant Bertomeu i a la font de l'Alforí, entre d'altres, totes acompanyades per ritus símbol de la religiositat popular i els costums més genuïns de l'antiga capital de la Setena. Encara es manté el costum d'esmorzar a base de sopes amb aigua clara bullint, pa sec, un ou cru, que s'escalda, i un poc d'oli i sal després de celebrar la missa a l'ermita de Sant Bertomeu,. Allí, en temps passat, l'ermità tenia el costum de preparar aigua bullint, que els de Culla aprofitaven per a fer les sopes. Els pelegrins deien que menjaven sopa de cap perquè en aguaitar a l'olla veien reflectit el seu cap a l'aigua.  
  
Des que es té notícia de la processó de Culla a Sant Joan és tradicional al pla de Vistabella el rés del sant rosari. Durant el rés el penó es tomba i es duu al coll. També en el primer misteri els participants es descobreixen el cap. Es resen quinze misteris (gojosos, dolorosos i gloriosos), amb el parenostre, deu avemaries i el glòria en cada un, a més de les lletanies. Només l'any 2003, quan el papa Joan Pau II els va instaurar, es van resar també els misteris lluminosos (un total de vint misteris). Posteriorment s'ha seguit amb la tradició dels quinze primitius.  
  
  
Sobre les cinc i mitja de la vesprada s'arriba l'anhelada destinació. Ja en l'interior del temple, es fa l'ofrena del ciri de les ànimes o ciri de Sant Joan, un gran ciri que ofereix la població de Culla i que es manté encés davant de la imatge del sant durant tot l'any. Es tracta d'un homenatge que el poble ret als seus difunts. Ha sigut transportat durant tota l'anada, amb el penó, les creus i la relíquia. Aquesta és una tradició que es feia des d'antic, es va deixar de fer i es va recuperar l'any 1984. És un ritu que es duu a terme perquè la flama del poble de Culla estiga present durant tot l'any davant de la imatge de sant Joan Baptista, demostrant la gran devoció que li tenen. Antigament per a pagar el ciri es venia carbó de llenya que feien els carboners; hui en dia el sufraga l'ajuntament. Les seues mesures són: 55 cm de llarg i 9 cm de diàmetre, i cada any li fan damunt la inscripció i algun dibuix al·legòric de sant Joan o la parròquia de Culla.  
  
Els pelegrins descansen i emprenen la tornada el dissabte al matí, no sense abans beneir la font situada enfront de la porta de l'ermitori. De totes les rogatives que acudeixen a Sant Joan de Penyagolosa, la de Culla és l'única que fa la benedicció de la font. Conta la tradició que en un any de molta sequera, i realitzades totes les processons d'altres localitats, en arribar la de Culla, que sempre es fa en últim lloc, va començar a ploure i va cessar la sequera, i que per això se li va atorgar aquest privilegi, ja que va ser l'única que va aconseguir l'anhelada aigua per als conreus en un any de moltíssima sequera. Fins a l'any 1999 es realitzava en arribar la processó a Sant Joan; ara es compleix amb el privilegi el matí del dissabte, després que arriben les persones que s'han desplaçat en vehicles i abans de la santa missa. En aquest acte, a més de les oracions de benedicció, es canta l'Ave Maris Stella.  
A la tornada de Sant Joan cap a la posta del sol, la població de Culla ix a l'espera de la comitiva en la zona coneguda com a Baix lo Mur per a donar-li la benvinguda. Allí comença una emotiva processó pels carrers medievals del municipi, on són transportats amb grans dificultats els penons, estendards molt pesats i que superen en doble l'alçada del de Sant Joan, i que es trauen en les celebracions de cada sant en particular i constitueixen un verdader espectacle. També era tradicional, i en aquests darrers anys s'ha tornat a recuperar, que els xiquets reberen el pelegrinatge amb branques d'arbres adornades amb tires tallades de paper de seda de colors, que són denominades banderes. Les branques són normalment d'un arbust de mare-selva, ací conegut com a santjoanera.  
  
Durant moltíssims anys les cavalleries van ser el mitjà de transport utilitzat en la processó de Culla a Sant Joan. En temps passat la participació era molt nombrosa, i una forma de fer el recompte era pels animals de càrrega; en el lloc conegut com la Portera de Culla, a mitjan segle XX, es van arribar a comptar més de cent animals de càrrega (principalment muls) que cada família portava per al transport del seu equipatge i de les provisions, la qual cosa ens fa suposar una participació superior a les 200 persones. Però també hi hagué èpoques de baixa participació, tant que inclús en les ordenances municipals es va arribar a regular l'assistència de, com a mínim, una persona per família, o, en cas contrari, es rebria una sanció, ja que la processó era molt poc concorreguda i així se'n defenia la continuïtat.  
Actualment continuen participant cavalleries. La sària és l'element per a col·locar els queviures i l'equipatge, allí es porten la beguda, els cócs amb sardina, les capes del capellà i de les autoritats i algun element d'equipatge. Aquestes cavalleries pertanyen a persones que participen en la processó.  
Els participants s'integren plenament en la processó. Es manté l'esperit d'emoció i devoció tradicionalment sentit per Culla, i igualment es viu, en les dos jornades, un ambient d'harmonia, fraternitat i pelegrinatge.  
2.3.5. Elements que formen part del bé  
3.3.3.0. Patrimoni immaterial: càntics i precs dels pelegrins.  
3.7.5.3. Consueta dels pelegrins  
Consueta de la processó de Culla a Sant Joan de Penyagolosa (Ajuntament de Culla). És la relació més o menys detallada de tot allò que fan al llarg del pelegrinatge. Equival a un document en què s'explica el ritual amb detall; a més d'anotacions sobre preparatius, sobre les persones que hi participen, els oficis, etcètera, tot el que té relació amb la celebració.  
1.6.2.4. Elements mobles.  
La indumentària que s'utilitza en el pelegrinatge. Les creus processionals i els candelers. El penó de Sant Joan i la resta de penons. El reliquiari.  
0.0.0.3. Elements immobles.  
L'església parroquial de Culla. Les ermites de Sant Roc i de Sant Bertomeu del Boi. Creu de terme de Sant Joan. Santuari de Sant Joan de Penyagolosa.  
2.3.6. Definició de l'àmbit espacial i temporal  
5.3.6.9. Àmbit espacial: des de Culla fins a Sant Joan de Penyagolosa i viceversa i els carrers de la població per on passa la processó.  
  
9.4.5.7. Àmbit temporal: es realitza cada any el divendres i el dissabte passada la festa de la Santíssima Trinitat, o siga, les vespres del Corpus Christi. D'aquesta manera, els pelegrins realitzen el trajecte de Culla a Sant Joan el divendres i el de tornada el dissabte.  
La rogativa a peu es va mantindre fins a l'any 1967, i es va deixar de fer d'aquesta manera a causa de la molt escassa participació, ja que moltes persones, abandonant l'esperit tradicional, s'hi traslladaven en vehicles. Encara que en alguna època es van realitzar diverses processons en un any, la cosa normal era realitzar-ne una única el dilluns i el dimarts passada la festa de la Santíssima Trinitat. L'any 1968 es va deixar de fer la romeria a peu i es feia únicament el desplaçament en vehicles i en només un dia. Va ser una època en què el món popular i tradicional va deixar de ser estimat.  
Fins a l'any 1988 es realitzava el dimarts passada la festa de la Santíssima Trinitat. Modificada la celebració de la festa del Corpus Christi al diumenge, des de l'any 1989 fins al 1999 la romeria se celebrà el dissabte de la mateixa setmana, o siga, la vespra d'aquesta última festa mencionada. L'any 2000 es va recuperar novament la tradició de la processó a peu.  
L'horari aproximat del pelegrinatge és el següent:  
  
Divendres Hora  
Eixida de la sagristia de l'església parroquial 06.00  
Peiró dels Saulons 06.12  
Passat el riu, descansen i mengen cócs amb sardina 07.50  
Descans al prat de davall del mas d'en Campos 09.00  
Pas pel mas de Capote 10.10  
Descans breu, missa, esmorzar 11.50  
Sant Bertomeu. Càntics d'eixida 12.45  
Mas de les Lloses o del Collado 13.00  
Arribada a la font de l'Alforí. Descans i menjar 14.15  
Eixida de la font de l'Alforí 15.30  
Arribada a Font de l'Espino 16.40  
Sant Joan. Arribada al peiró 17.30  
  
  
  
Dissabte Hora  
Benedicció de la font 10.15  
Missa, càntics i processó d'eixida. Comiat en el peiró 11.15  
Arribada. Font de l'Espino 11.55  
Arribada. Font de l'Alforí. Descans i menjar 13.05  
Eixida. Font de l'Alforí 14.15  
Arribada al mas de les Lloses o del Collado 15.30  
Eixida del mas de les Lloses o del Collado 15.40  
Ermita Sant Bertomeu. Arribada al peiró. Càntics en l'ermita 16.30  
Sant Bertomeu, càntics d'eixida 17.15  
Riu Montlleó (descans) 18.50  
Eixida del riu Montlleó 19.15  
Mas de l'Alar (descans) 19.45  
Eixida del mas de l'Alar 19.50  
Font de Santa Maria   
(descans i refrigeri de bacallà, tomates i pa) 20.30  
Eixida de la font de Santa Maria 20.50  
Mas de Vilella 21.15  
Respons i processó a la posta del sol   
Respons cementeri   
Ermita de Sant Roc (càntics)   
Respons a la font Nova, recepció del poble,   
càntics en l'església 22.15


Còpia Permalink ELI