Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 8246, del 02-03-2018 (2018/2112)

DECRET 15/2018, de 23 de febrer, del Consell, pel qual es declara bé d'interès cultural, amb la categoria de monument, la Casa del Lloc de Sinyent, al terme municipal de Polinyà de Xúquer.
--------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   8246

Data del DOGV
:   02-03-2018

Secció del DOGV
:   III. ACTES ADMINISTRATIUS - C) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2018/2112


Data del document
:   23-02-2018

Organisme emissor
:   Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport

Tipus de document
:   Decret

Descriptors 

:   * Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport
    * Polinyà de Xúquer
    * legislació

DECRET 15/2018, de 23 de febrer, del Consell, pel qual es declara bé d'interès cultural, amb la categoria de monument, la Casa del Lloc de Sinyent, al terme municipal de Polinyà de Xúquer. [2018/2112]  
L'article 49.1.5é de l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana estableix la competència exclusiva de la Generalitat en matèria de patrimoni històric, artístic, monumental, arquitectònic, arqueològic i científic, sense perjudici del que disposa el número 28 de l'apartat 1 de l'article 149 de la Constitució Espanyola. L'article 26.2 de Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià, disposa que la declaració d'un bé d'interès cultural es farà mitjançant un decret del Consell, a proposta de la conselleria competent en matèria de cultura. Tot això sense perjudici de les competències que l'article 6 de la Llei 16/1985, de 25 de juny, del patrimoni històric espanyol, reserva a l'Administració General de l'Estat.  
Mitjançant la Resolució de 15 de desembre de 2016 (DOGV 16.01.2017), de la Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport, es va acordar incoar l'expedient per a la declaració de bé d'interès cultural amb la categoria de monument a favor de la Casa del Lloc de Sinyent, al terme municipal de Polinyà de Xúquer (València), s'estableix l'entorn de protecció d'aquesta, s'articula la corresponent normativa protectora i se sotmet l'expedient incoat a tràmit d'informació pública.  
S'han complit tots els tràmits legalment preceptius d'acord amb les disposicions vigents.  
Consta en l'expedient l'informe favorable a la declaració de bé d'interès cultural del Consell Valencià de Cultura, de la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Carles i de la Universitat de València, que han prestat la seua conformitat a la proposta declarativa que se'ls ha elevat, de conformitat amb el que estableix l'article 27.5 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià.  
Així mateix, s'han demanat a les conselleries afectades els informes exigits per l'article 43 de la Llei 5/1983, de 30 de desembre, del Consell, i no s'ha formulat per aquestes cap al·legació.  
Per tot això, conforme amb el Consell Jurídic Consultiu de la Comunitat Valenciana, a proposta del conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport, el Consell, amb la deliberació prèvia, en la reunió del 23 de febrer de 2018,  
  
  
DECRETE  
  
Article l. Objecte  
Aquest decret té per objecte declarar bé d'interès cultural, amb la categoria de monument, la Casa del Lloc de Sinyent, situada al terme municipal de Polinyà de Xúquer (València), descriure aquesta i les seues parts integrants, determinar els valors que justifiquen la seua declaració, establir la normativa de protecció del monument declarat i el seu entorn, així com delimitar aquest últim literalment i gràficament, i assenyalar els béns de rellevància local que se situen en aquest.  
  
  
Article 2. Règim del monument  
S'atindrà al que disposa la secció segona, «Règim dels béns immobles d'interès cultural», del capítol III del títol II de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià, aplicable a la categoria de monument.  
  
Article 3. Usos permesos en el monument  
Els usos permesos seran tots aquells que siguen compatibles amb la posada en valor i gaudi patrimonial del bé i contribuïsquen a la consecució d'aquests fins. L'autorització particularitzada d'ús es regirà pel que disposa l'article 18 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià.  
  
Article 4. Règim d'intervencions en l'entorn de protecció  
De conformitat amb allò que disposa l'article 35 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià, qualsevol intervenció de transcendència patrimonial que pretenga realitzar-se en l'entorn de protecció del monument, requerirà de l'autorització prèvia de la conselleria competent en matèria de cultura. Aquesta autorització s'emetrà d'acord amb els criteris establerts en aquesta normativa, i en allò no previst en aquesta, per mitjà de l'aplicació directa dels criteris establerts en els articles 38 i 39 de la llei esmentada. Aquesta normativa regirà amb caràcter provisional fins que es redacte el pla especial de protecció del monument i el seu entorn i aquest aconseguisca validació patrimonial.  
  
La proposta d'intervenció haurà de definir amb precisió el seu abast i anar acompanyada de la documentació tècnica oportuna que permeta la seua avaluació patrimonial. També haurà d'especificar la ubicació parcel·lària, així com adjuntar les fotografies que permeten constatar la situació de partida i la projectada i la seua transcendència patrimonial.  
  
Article 5. Preservació de la silueta paisatgística i arquitectònica  
A fi de preservar el paisatge històric del monument i el context que li és propi, els terrenys mantindran la seua destinació agrícola en les facetes d'explotació tradicional i investigació agrària, fora de perill de processos d'urbanització i d'edificació aliens a aquestes. Per això, en aquelles edificacions i instal·lacions existents en l'àmbit esmentat que puguen acreditar la seua cobertura legal dins del marc urbanístic i sectorial aplicable, no es permetrà l'augment del seu volum edificat o instal·lat, i es limitaran les actuacions permeses a les operacions de manteniment i conservació, així com les desitjables de reversió a l'estat agrícola i paisatgístic previ a la seua implantació. Transitòriament mentre subsistisquen, a fi de temperar l'efecte visual negatiu de l'agrupació d'hivernacles i construccions situats enfront del monument en la zona sud de l'entorn, els espais i explotacions agrícoles que les precedeixen hauran de mantindre o incorporar plantacions d'arbratge fruiter de fulla perenne, en dues o més files com a mínim.  
  
Justificadament es permetrà l'alçament de casetes d'apers al servei de les explotacions agrícoles que en l'actualitat no compten amb construccions edificades per a qualsevol ús, segons un còmput d'edificabilitat de 0,006 m²st/m² sòl fins a ocupar una superfície màxima de 24 m² amb una altura màxima reguladora de 3 m sobre la rasant.  
  
Excepcionalment, quan així ho permeta el marc urbanístic i sectorial que resulte aplicable i per mitjà de justificació expressa que aquestes són estrictament indispensables per al desenvolupament d'investigacions o experimentacions agronòmiques i les consegüents produccions agrícoles derivades d'aquestes, seran admissibles construccions i instal·lacions agrícoles d'aparença corpòria associades a parcel·les de superfície superior als 10.000 m² la ubicació de les quals resulte visual i paisatgísticament menys compromesa. Es permeten amb una ocupació màxima de sòl del 10 %, una altura màxima reguladora de 4 m sobre rasant i amb una plantació de dues o més files d'arbratge fruiter de fulla perenne a manera d'envolupant vegetal.  
Totes les actuacions que puguen tindre incidència sobre la correcta percepció i la dignitat en l'apreciació de l'escena o paisatge del monument i el seu entorn, com seria el cas de l'afecció dels espais per actuacions fora del propi ús agrícola, com esplanacions, aparcaments, enjardinaments, aquests amb dissenys espacials i espècies vegetals pròpies de la tradició de l'horta valenciana, provisió de mobiliari, urbanització, i assignació d'usos i ocupacions de les carreteres i camins que travessen l'àmbit de l'entorn, etc., com podria ser-ho també l'afecció per implantació de rètols, marquesines, tendals, instal·lacions vistes, antenes, etc., o qualssevol altres de semblant aparença i conseqüències, hauran de sotmetre's a l'autorització prèvia de la conselleria competent en matèria de cultura, que resoldrà d'acord amb les determinacions de la llei i els criteris de percepció i dignitat al·ludits abans.  
  
Queda proscrita la introducció d'anuncis o publicitat exterior que, en qualsevol de les seues accepcions, irrompa en l'escena, excepte la d'activitats culturals o esdeveniments festius que, de manera ocasional, reversible i per temps limitat sol·licite i obtinga autorització expressa.  
  
Article 6. Patrimoni arqueològic  
En qualsevol intervenció que afecte el subsòl de l'immoble o el seu entorn de protecció, resultarà aplicable el règim tutelar establert en l'article 62 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià, per a la salvaguarda del patrimoni arqueològic.  
  
Article 7. Béns de rellevància local  
En l'àmbit de l'entorn es localitza un fumeral industrial, que té la consideració de bé de rellevància local amb la categoria d'espai etnològic d'interès local. Fins que no s'incloga aquest fumeral en el Catàleg Municipal de Béns i Espais Protegits, amb l'expressa tipificació protectora de bé de rellevància local, se li aplicarà el règim tutelar que articula el Decret 62/2011, de 20 de maig, del Consell, pel qual es regula el procediment de declaració i el règim de protecció dels béns de rellevància local.  
  
  
  
DISPOSICIONS ADDICIONALS  
  
Primera. Inscripció en l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià  
Aquesta declaració de bé d'interès cultural a favor de la Casa del Lloc de Sinyent en el terme municipal de Polinyà de Xúquer (València) s'inscriurà en la secció primera de l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià.  
  
Segona. Incidència pressupostària  
La implementació i desenvolupament d'aquest decret no podrà tindre cap incidència en la dotació dels capítols de despesa assignada a la Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport, i en tot cas haurà de ser atés amb els mitjans personals i materials de la conselleria competent per raó de la matèria.  
  
  
DISPOSICIONS FINALS  
  
Primera. Entrada en vigor  
Aquest decret es publicarà en el Boletín Oficial del Estado i entrarà en vigor l'endemà de la seua publicació en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana.  
  
Segona. Pla especial de protecció de l'entorn  
D'acord amb el que disposa l'article 34.2 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià, el pla especial de protecció de l'entorn del bé s'haurà d'aprovar en el termini d'un any des de la publicació d'aquesta declaració.  
  
Alacant, 23 de febrer de 2018  
  
El president de la Generalitat,  
XIMO PUIG I FERRER  
  
El conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport,  
VICENT MARZÀ IBÁÑEZ  
  
  
ANNEX I  
Descripció del bé objecte de la declaració   
i determinació dels seus valors  
  
1. Denominació  
Principal: Casa del Lloc de Sinyent  
Secundària: la Granja de Sinyent  
  
2. Localització  
a) Comunitat autònoma: Comunitat Valenciana  
b) Província: València  
c) Municipi: Polinyà de Xúquer.  
d) Ubicació: polígon 1, parcel·la 63  
  
3. Descripció  
Immoble objecte de la declaració  
La Casa de Sinyent es troba situada en la partida del Gual, al terme municipal de Polinyà de Xúquer, en el polígon 1, parcel·la 63. Limita al sud amb la carretera CV 505, al nord i l'oest amb camps de cultiu i a l'est amb la parcel·la 102 del polígon 1.  
Es tracta d'un conjunt d'edificacions, de cronologia diversa, entre les que en destaca una, la que, per la seua tipologia constructiva i els seus valors formals, es pot assegurar que el seu origen es remunta a principis del segle XIV. La Casa del Lloc de Sinyent, per la llotja que posseeix en la seua planta baixa, gaudeix de la consideració preventiva de bé de rellevància local, en virtut de l'atribució que efectua la disposició addicional cinquena de la Llei 5/2007, de 9 de febrer, per la qual es va modificar la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià, i per la presència d'espitlleres en els seus murs podria arribar a considerar-se com un edifici fortificat i per tant protegit des de la promulgació del Decret 22 d'abril de 1949, de protecció dels castells espanyols, i hui declarat bé d'interès cultural per la disposició addicional primera de la Llei 4/1998, esmentada. No obstant això, per la seua importància històrica i tipològica com a edifici del gòtic civil amb llotja del segle XIV, s'ha de resoldre la seua declaració monumental amb caràcter singular i mitjançant un decret del Consell. Aquesta ha de contindre totes les mencions determinatives preceptives amb vista a la tutela integral dels valors detectats.  
La carretera CV-505 en l'actualitat es troba transitada de continu per tot tipus de vehicles que produeixen una agressió constant en la casa, quant a sorolls, vibracions i gasos, i en dificulten l'accessibilitat, per la qual cosa seria convenient la modificació del seu traçat.  
  
  
Cronologia  
Des del Llibre del Repartiment, diverses fonts apunten al fet que l'alqueria de Sinyent pertanyia al terme del castell de Corbera, el 15 de març de 1248 s'entrega aquest castell a Raimon de Rocafull, més 500 sous per al seu manteniment. Al juny de 1248 el rei Jaume I fa donació a la néta de Ferrera de Tordera, com a heretat franca, d'un dels habitatges a l'Alcúdia i de tres jovades a Sinyent.  
Una dada rellevant pot ser la recaptació del senyoriu de Corbera, l'any 1263, tal com comenta Salvador Vercher «molt per damunt de l'explotació dels monopolis (forns, molins, barca...)», que afirma posteriorment que «Altres privilegis reials seran el forn de Riola, del qual s'obtindran uns beneficis de 16 sous i mig, i la «barcha de Corbera», açò és, el pas que feia viable la comunicació amb el marge esquerre del Xúquer. De les tres possibles ubicacions per a la barca, Polinyà, Riola o Fortaleny, sembla que el pas se situava en la primera. El pas de persones i mercaderies o ramats reportava uns guanys considerables avaluades en 510 sous.»  
L'emplaçament de la barca de Corbera (que més tard es denominaria barca d'Albalat, i es vincularia a aquest municipi), coincideix amb el de la Casa de Sinyent, i justificaria aquesta construcció. Era habitual el pas del riu per zones denominades guals, i curiosament així es denomina la partida en què es troba la Casa de Sinyent, on la poca profunditat del riu permetia el pas a peu o en cavall. Quan açò no era possible, es creuava amb barca. En el regnat de Jaume I es va cuidar que els possibles usos de l'aigua del Xúquer no impediren la seua navegació, per la qual cosa és lògic pensar que es reduïren les opcions de trobar zones de pas del riu a peu. Analitzant la implantació urbana del municipi d'Albalat, es detecta que el nucli històric està orientat cap a la Casa de Sinyent. És a partir de la construcció del pont de Ferro, el 1918, quan el municipi s'amplia amb una trama ortogonal al carrer del Pont.  
  
Com hem vist hi ha nombrosos topònims que verifiquen l'existència del pas: la partida del Gual, on es troba la casa, el carrer de la Barca, el més pròxim al riu del centre històric, o el nom mateix del municipi, Al-Bãlat que en àrab significa calçada o paviment de pedra i que denota la importància històrica d'aquest pas del riu Xúquer.  
  
Quant a les construccions actuals, el nucli més antic es remuntaria a les primeres dècades del segle XIV. En aquesta època Pedro Fernández Campredó havia adquirit les distintes terres que integraven l'alqueria de Sinyent a diversos particulars, tal com indica Vicente Gascón. Segons el seu testament atorgat davant del notari de València Mateo Plana el 23 de març de 1326, facultava els seus marmessors a vendre tots els seus béns per a satisfer, amb els diners obtinguts, les disposicions de la seua última voluntat.  
Els marmessors van organitzar una subhasta pública i van vendre a Raimundo Font, per 34.600 lliures, els béns següents:  
Alqueria de Cinyent, amb un hort contigu i un colomer.  
Tres molins almàsseres amb l'obrador i la caldera per a fer oli.  
Quatre cases contigües a l'alqueria situades al terme de Corbera, que llavors confrontava amb dos camins públics i amb terres del mateix testador per dues parts, i nou peces de terra panal, vinya.  
Determinades cases amb cinc peces de terra vinya i oliverar al terme d'Alcudiola i al terme general de Corbera.  
Finalment, li van vendre 65 sous anuals de cens amb lluïsme i fadiga, que diversos emfiteutes responien al testador. També van vendre els marmessors a Raymundo un forn de coure pa, situat en el lloc de Cinyent, tingut antigament al domini major i directe del rei (reialenc) i el temps de la venda, al senyor de Corbera, al cens d'una masmudina, pagadora el dia de Nadal de cada any, per preu de 300 sous anuals. I un hort censit al rei, renda anual de 3 sous, pagat en Nadal per preu de 60 sous.  
Tot consta en l'escriptura davant de Pedro Font, a València, el 13 de maig de 1328, i per l'escriptura de presa de possessió de Raymundo Font, autoritzat per aquest notari, el 15 de maig de 1328. Després, davant de Domingo de Viazcarra, el 13 de febrer de 1330, Raymundo Font reconeix que les compres fetes al seu nom eren per al Reial Monestir de la Mare de Déu de Valldigna. Algunes de les finques i possessions adquirides eren béns de reialenc i altres estaven censades a nom de l'infant Joan, senyor del Castell de Corbera. En aquest últim document, el rei Alfons i el seu germà es mostren d'acord amb les adquisicions i les alliberen del pagament a què estaven obligades.  
Entre 1344 i 1346 els llocs del terme de Corbera ubicats a l'extrem més occidental com ara Polinyà, l'Alcúdia, Sinyent i Montcada havien iniciat un plet amb el rector de l'església parroquial d'Ariola i Corbera, Lorenzo de San Hipólito, a causa d'una segregació parroquial que reclamaven els feligresos d'aquelles alqueries, el bisbe de València va comissionar Guillermo de Gamir i en 1353 es va arribar a l'acord de construir una església a Polinyà, sota l'advocació del Corpus Christi.  
Al gener de 1418 el rei Alfons el Magnànim compleix la seua promesa manifestada en les Corts del Regne i reincorpora al patrimoni reial la baronia de Corbera, i li atorga el títol de Vila i Honor de Corbera.  
En 1494 els comtes de Carlet adquireixen Albalat, a la qual, en el document de venda s'observa que s'ha annexat el lloc de Segreny i es transmet la venda de la barca per a creuar el riu, aquesta barca després apareixerà en l'escut de la vila:  
«...La qual venda fa ab los dits càrrechs e en la dita venda recitades, fa venda del dret de que lo dit espectable compte tenia y li pertania en la barca, que tenia i ara te en lo riu Xúquer, e dret de barcatje, y ab lo dret de la cèquia que pren el riu que es diu dels ulls e lo deret de la cèquia Real, tant com ne pertañia y pertany al dit espectable compte...»  
Ignacio Matoses apunta que hi ha un expedient, de 21 de març de 1752, en l'arxiu de la Vila i Honor de Corbera, denominat «Acuerdo sobre que se fijen los Camins o Caminasos de la calzada de Llaurí i el de Sinyent que va de la Barca de Albalat a Corbera», que narra l'interès per mantindre el camí que va de Corbera a la barca d'Albalat, lliure de cultius de moreres i oliveres que l'havien envaït.  
Un altre expedient del mateix arxiu, assenyalat per Matoses, datat el 28 d'abril de 1781, tracta sobre la destitució i nomenament de la guàrdia de la Granja i explica el requeriment d'ús d'alguatzil zelador de la Granja de Sinyent que és pròpia del monestir de la Valldigna per a evitar la tala d'arbres que s'havia produït amb l'anterior càrrec. Destaca un dels arguments que sostenen la petició «considerando su merced fuese de mucha conveniencia para conservar el paso del Barco de Albalat que suele verse muy peligroso por las talas y hurtos que se hacen y pasan a dicha villa de Albalat a vender leña y frutos [...]».  
Arran de la desamortització de Mendizábal, el 1842, Pasqual Maupoey, comerciant d'origen francès, adquireix la Granja de Sinyent per 129.000 reals, tal com descriu Joan Brines.  
  
Descripció de l'immoble  
La casa primitiva:  
La Casa de Sinyent està ubicada al bell mig de l'horta de Polinyà, vora la carretera que comunica Sueca amb Alzira, a l'altura d'Albalat de la Ribera. A la casa original se li van afegir en èpoques posteriors diversos cossos annexos que configuren l'actual pati.  
Com a tal implantació en un medi agrícola, no pot dubtar-se que es tracta d'un dels edificis del gòtic civil d'ús productiu més important de les terres valencianes, encara que no es conega en profunditat la seua història. A falta d'un estudi que permeta la realització d'exploracions dels murs, l'anàlisi estratigràfica dels murs i les pertinents actuacions arqueològiques, podem fer una aproximació de l'arquitectura de l'edifici gràcies a les referències d'immobles que comparteixen sistemes constructius i funcionals semblants i que per referències històriques i geogràfiques hagen pogut tindre diversos aspectes en comú.  
  
El seu origen exacte és incert. Serveix com a referència, tal com denota l'arquitecte i professor Federico Iborra, «la presència d'una xicoteta columneta de pedra de Girona amb capitell de palmes, si bé hi ha discrepància entre alguns autors que consideren aquests elements del s. XIII i altres que remeten a una cronologia posterior a 1315, en tot cas molt primerenca».  
Això suggereix una datació entre el segle XIII i el XIV, la qual cosa coincidiria amb l'alqueria primitiva propietat de Pedro Fernández Campredó o, més probablement, una reedificació de nova planta després de l'adquisició pels monjos de la Valldigna. De la seua cronologia ens parla la seua estructura, ja que en la façana de la planta baixa apareix tota una successió d'arcs apuntats, que defineixen el perímetre de tot el cos, i que es veuen cegats en l'actualitat per fàbrica irregular de rajola i de pedres o ocults per la presència d'una edificació annexa. Arcs semblants es conserven en una de les edificacions secundàries de l'Alqueria del Moro, a València, la qual cosa confirmaria un ús agrícola de caràcter públic, potser un almodí o un lloc de mercat. En tot cas, la història ens indica que el canvis en la destinació de l'edifici signifiquen una funcionalitat variable que, al seu torn, caracteritzaria els seus aspectes formals.  
  
L'edifici principal es compon per dues crugies recolzades sobre els murs de la façana i el mur de tàpia que defineix el nucli. La planta és simètrica, i en els accessos se subratlla l'eix de simetria amb una variació de la directriu d'aquests arcs respecte a la resta de l'estructura porticada.  
La planta superior manifesta en l'alçat principal el caràcter senyorial de les estances, ja que apareixen tres finestres gòtiques traçades amb mainell llavorat, de les quals només en queda una completa. Pel nombre de portes i les credences conservades en el mur intermedi, pot afirmar-se que inicialment aquesta crugia es va dividir en tres habitacions iguals, un poc més coherent amb la presència de diversos monjos o llecs que amb una residència senyorial, on sol haver-hi una sala major i un dormitori annex.  
L'alçat posterior és molt interessant quant a la seua composició. La simetria trasllada tot el pes als extrems on els arcs són de major llum i fletxa. La transmissió de càrregues dels arcs de la planta superior als de la planta inferior no porta una correlació entre suports o entre suport i clau, sinó que marca una clara diferència entre ambdues plantes i dóna a la superior el caràcter d'una galeria pròpiament residencial. L'existència d'un buit d'aquesta galeria de menor amplària suggereix que fóra el punt de desembarcament d'una escala exterior.  
Dels forjats originals es conserven els boquets de suport, la qual cosa fa pensar que serien cassetonats de fusta, substituïts en alguna època per mal estat o canvi funcional. Aquesta motivació produiria l'alteració del sistema constructiu a la coberta, previsiblement plana en origen, que es reconstrueix a dues aigües amb posterioritat. Les cornises de rajola permeten situar aquesta reforma en el segle XVIII o ja en el XIX.  
En l'interior, tal com descriu I. Matoses, s'ha localitzat un fragment de l'escala de caragol original, i vestigis dels fingits especejaments de carreu decorats amb florons en el parament. A més, hi ha altres elements com els festejadors de les finestres, que remarquen el caràcter senyorial de la planta superior.  
L'edifici va estar fortificat en algun moment, com demostren les espitlleres que encara es conserven en la coronació del mur, i que permetrien la defensa des de la terrassa. També hi ha unes peces de pedra junt amb una finestreta que van poder servir com a portaestendards.  
  
Edificacions adossades  
El conjunt es complementa amb quatre volums adossats, que configuren un volum global en forma de U on s'ubica el pati i els orígens del qual són més tardans (s. XVII o XVIII) els quals responien a les necessitats dels diferents usos a què ha respost l'immoble (alqueria, fonda, magatzem agrícola...). Són edificacions d'estructura portant composta per murs de càrrega sobre els quals recolzen jàsseres de fusta i forjats de bigueta i revoltó. Dues d'aquestes edificacions es van adossar successivament a l'oest de la principal, amb la seua mateixa alineació exterior i profunditat interior, la primera es va cobrir a dues aigües, com aquesta, i la segona a una aigua que aboca cap a l'exterior. La primera presenta diversos nivells de reduïda altura amb buits cegats, i es pot relacionar amb la cria de cucs de seda, encara que l'estructura apareix amortitzada amb la construcció del forjat actual en la segona meitat del XVIII, com delaten els buits esbocats oberts després.  
  
Les altres dues edificacions, de planta rectangular allargada, ocupen els flancs oest i est del pati, la primera, amb dues plantes però de menor altura, ho fa en tota la seua profunditat i es cobreix a dues aigües, mentre que la segona, més curta, es cobreix a una aigua que aboca cap a l'interior. La resta i el costat nord, que també va arribar a incorporar un vessant adossat cap a l'interior, de caràcter més subsidiari, i aparentment sense interès, es tanquen per mitjà d'un mur d'aparell irregular que completa la conformació del pati. Part important d'aquestes estructures seria fruit d'una actuació duta a terme el 1801, com es delata en la llinda de la porta.  
Al nord-est de la parcel·la i confrontant amb el riu, es troba l'edificació del motor, amb entrada d'aigües directa des del riu, que posseeix un fumeral industrial de rajola de principis del segle XX, bé de rellevància local genèric segons la disposició addicional cinquena de la Llei 5/2007, de 9 de febrer, per la qual es va modificar la Llei 4/1998, d'11 de juny, de patrimoni cultural valencià, l'assignació provisional de la qual mereix elevar-se a definitiva, atés el seu valor.  
  
Parts integrants  
La casa principal i edificacions adossades  
Mur perimetral  
  
  
ANNEX II  
Delimitació literal de l'entorn de protecció  
  
Justificació de la delimitació proposada  
El criteri general seguit per a la delimitació de l'entorn de protecció consisteix a establir una àrea envolupant basada en els aspectes següents:  
- Topogràfics i paisatgístics, amb la inclusió de la finca agrícola on es troba ubicada la casa, el seu paisatge immediat en l'àmbit contextual i visual de la propietat i finques adjacents, els accidents geogràfics vinculats com la ribera dreta i llit del riu Xúquer i, si és el cas, els vials circumdants i concurrents de la xarxa tradicional de camins des d'on històricament es facilitava i produïa la seua normal contemplació.  
- Arqueològics, amb la incorporació de les àrees contigües susceptibles de troballes relacionades amb la casa, l'antiga alqueria o lloc de Sinyent.  
La delimitació resultant constitueix un recinte geomètric en què la congruència historicocontextual de l'àmbit preval patrimonialment sobre la realitat física més o menys conjuntural que en l'actualitat puga presentar el seu interior. Des d'aquesta premissa cal valorar la presència dins de l'entorn de grans hivernacles situats davant de la casa, a l'altre costat de la carretera. Suposen una incidència paisatgística de primer ordre, negativa per temps indefinit, situació aquesta que, pel fet de tractar-se d'unes instal·lacions d'elevat cost i en ple ús, implantades en moment previ a la valoració patrimonial del lloc, només és sostenible mentre tinguen la deguda cobertura legal en el pla urbanístic i sectorial que els incumbisca, per la qual cosa, en aquest cas, serà admissible mantenir-les sense admetre's l'augment de superfície ocupada o l'ampliació dels seus volums.  
D'altra banda, l'aplicació d'un criteri protector que siga conseqüent amb els valors d'una implantació arquitectònica d'aquest tipus en un medi agrícola, condueix a proscriure, amb caràcter general, qualsevol edificació o instal·lació que modifique o altere el paisatge agrari tradicional que els és propi o que genere anòmales interposicions visuals respecte del bé protegit. Per això, com en el cas anterior, tan sols resultarà patrimonialment admissible la conservació de les edificacions ja existents i la possible implantació en parcel·les no preedificades d'aquelles construccions auxiliars que, en forma de casetes d'apers de grandària mínima siguen necessàries al servei de les explotacions agrícoles tradicionals, i, excepcionalment, la implantació limitadora (restringida a subàrees visualment menys compromeses i de manera regulada en ocupació, escala i formalització), de noves edificacions o instal·lacions que es justifiquen com a estrictament indispensables per al desenvolupament d'investigacions agronòmiques i les consegüents produccions agrícoles en les seues mateixes parcel·les, tot això sempre que el marc urbanístic i sectorial aplicable no ho impedisca.  
  
Descripció de la línia delimitadora  
Origen: intersecció de l'eix del riu Xúquer, amb la vora est del pont metàl·lic que uneix Albalat de la Ribera amb Polinyà de Xúquer.  
Sentit: horari.  
Línia delimitadora:  
Des de l'origen la línia es dirigeix i recorre el límit de les de les parcel·les 98 i 9015 del polígon 1 per a posteriorment travessar la carretera d'Alzira a Sueca, i discórrer pel límit de les parcel·les 01 i 02 del polígon 02 fins al vèrtex sud de la parcel·la 1. Des d'aquest punt es dirigeix al camí de Corbera a Albalat, pel límit sud d'aquesta parcel·la, i s'incorpora fins al camí vell d'Alzira. Recorre el marge sud del camí vell d'Alzira fins al vèrtex sud de la parcel·la 153, on canvia de direcció per a continuar pel límit oest d'aquesta parcel·la i per la mitgera entre les parcel·les 149 i 143, i continua per la seua prolongació fins a arribar a la carretera d'Alzira-Sueca.  
Es dirigeix al punt A (coordenades UTM ETRS 89 fus 47 007331 4341678). Creua la carretera recorrent els punts B (687.948 0854.771), des d'aquest al punt C (663.567 8864.817), D (858.109 1140.890), E (845.449 9452.910). Discorre pel límit sud de la parcel·la 9020 del polígon 01 fins a girar pel límit est fins al seu primer gir des del qual es dirigeix a l'eix del riu Xúquer. Discorre per aquest eix, que coincideix amb la línia de límit del terme municipal, fins al punt d'origen.