Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 9005, del 26-01-2021 (2021/672)

ORDRE 2/2021, de 20 de gener, de la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport, per la qual es declara bé de rellevància local immaterial la representació teatral de l'obra «El Señor Don Juan Tenorio o dos tubos un real» d'Elda.
----------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   9005

Data del DOGV
:   26-01-2021

Secció del DOGV
:   III. ACTES ADMINISTRATIUS - C) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2021/672


Data del document
:   20-01-2021

Organisme emissor
:   Conselleria d'Educació, Cultura i Esport

Tipus de document
:   Ordre

Correcció d'errades

 Descriptors 

:   * Conselleria d'Educació, Cultura i Esport
    * Conselleria d'Educació, Cultura i Esport
    * legislació
    * patrimoni cultural
    * ben cultural

ORDRE 2/2021, de 20 de gener, de la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport, per la qual es declara bé de rellevància local immaterial la representació teatral de l'obra «El Señor Don Juan Tenorio o dos tubos un real» d'Elda. [2021/672]  
L'article 1.3 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià, estableix que formen part del patrimoni cultural valencià, en qualitat de béns immaterials del patrimoni etnològic, les creacions, coneixements, tècniques, pràctiques i usos més representatius i valuosos de les formes de vida i de la cultura tradicional valenciana.  
  
Els articles 15.5 i 55 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià, estableix que s'inclouran en la secció cinquena de l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià, amb la qualificació de béns immaterials de rellevància local, aquelles creacions, coneixements, pràctiques, tècniques, usos i activitats més representatives i valuoses de la cultura i les formes de vida tradicionals valencianes. Igualment s'inclouran els béns immaterials que siguen expressions de les tradicions del poble valencià en les seues manifestacions musicals, artístiques, gastronòmiques o d'oci, i en especial aquelles que han sigut objecte de transmissió oral i les que mantenen i potencien l'ús del valencià.  
Vistos els informes tècnics favorables a la incoació de l'expedient de declaració de bé immaterial de rellevància local emesos pel Servei de Patrimoni Cultural i per la Comissió Tècnica per a l'Estudi i Inventari del Patrimoni Immaterial, i de conformitat amb aquests; fent ús de les facultats que confereix l'article 56 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià; l'article 14 del Decret 173/2020, de 30 d'octubre, pel qual s'aprova el Reglament orgànic i funcional de la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport; i l'article 19.1 del Decret 62/2011, de 20 de maig, pel qual es regula el procediment de declaració i el règim de protecció dels béns de rellevància local. I després de la notificació de la resolució d'incoació als interessats en el procediment, i no havent rebut cap al·legació a la seua protecció patrimonial.  
  
  
  
ORDENE  
  
Primer  
Declarar bé de rellevància local immaterial, la representació teatral de l'obra El Señor Don Juan Tenorio o dos tubos un real, d'Elda.  
  
Segon  
En atenció a allò que disposa l'article 56 de la Llei de la Generalitat Valenciana 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, es determinen els valors del bé que justifiquen la seua declaració i es descriuen els detalls que permeten la seua precisa identificació, en l'annex que s'hi adjunta a aquesta ordre.  
  
Tercer.  
La protecció de la representació teatral de l'obra El Señor Don Juan Tenorio o dos tubos un real, d'Elda com a patrimoni cultural immaterial es concretarà en les mesures següents:  
a) Realitzar tasques d'identificació, descripció, investigació, estudi i documentació amb criteris científics.  
b) Incorporar els testimonis disponibles a suports materials que garantisquen la seua protecció i preservació.  
c) Vetlar pel normal desenvolupament i la pervivència d'aquesta manifestació cultural, així com tutelar la conservació dels seus valors tradicionals i la seua transmissió a les generacions futures.  
Qualsevol canvi que excedisca el normal desenvolupament dels elements que formen aquesta manifestació cultural s'haurà de comunicar a la direcció general competent en matèria de patrimoni cultural per a, si és el cas, la seua autorització administrativa i consegüent modificació d'aquesta resolució.  
Les accions de salvaguarda que es projecten hauran de tindre en compte, de manera molt especial, els riscos de desvirtuació que es podrien derivar del turisme massiu, així com la necessitat de valorar i protegir adequadament els oficis tradicionals associats a aquesta manifestació.  
La gestió del patrimoni cultural protegit per aquesta declaració de bé de rellevància local immaterial, correspon a l'Ajuntament d'Elda.  
  
  
  
Disposició addicional única  
  
Inscripció en l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià  
  
La present declaració queda inscrita en la secció cinquena de l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià.  
  
  
Disposició final única  
  
La present ordre entrarà en vigor l'endemà de la publicació en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana.  
  
València, 20 de gener de 2021  
  
El conseller d'Educació, Cultura i Esport,  
VICENT MARZÀ I IBÁÑEZ  
  
  
ANNEX  
  
1. IDENTIFICACIÓ  
a) Identificació geogràfica  
Població: Elda  
Comarca: Vinalopó Mitjà  
Província: Alacant  
  
b) Àmbit  
Representacions, escenificacions, jocs i esports tradicionals  
  
c) Tipologia  
Ben immaterial de rellevància local. Secció cinquena de l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià (arts. 15.2.5 i 55 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià)  
  
d) Denominació principal i altres  
Denominació principal: Representació teatral de l'obra El Señor Don Juan Tenorio o dos tubos un real  
Altres: Tenorio Eldense  
  
e) Comunitats o persones relacionades amb l'element  
Grup de Teatre (Junta Central de Comparses de Moros i Cristians d'Elda)  
Ajuntament d'Elda, propietari del Teatre Castelar  
Públic assistent a les representacions  
Posseïdors dels drets d'autor de l'obra  
  
f) Descripció  
El Señor Don Juan Tenorio o dos tubos un real o Tenorio Eldense és una obra teatral escrita per l'autor eldenc Emilio Rico Albert (1890-1977), i estrenada el 28 de desembre de 1919 en el Teatre Castelar d'Elda. Pertany al gènere de l'astracanada, parodiant l'obra dramàtica Don Juan Tenorio, de José Zorrilla (1844), una de les més conegudes del romanticisme espanyol del segle XIX. L'obra de Rico Albert segueix a grans trets l'estructura i la base argumental que va compondre Zorrilla, però modificant substancialment el contingut de la segona part, que comença en el cementeri. També apareixen els personatges del Tenorio de Zorrilla, excepte Butarelli, que de ser italià en l'obra de Zorrilla, passa a expressar-se en valencià en l'obra de Rico Albert. Els versos de Zorrilla són respectats en molts casos per a seguir el seu fil argumental que són rematats per expressions dialectals eldenques amb la finalitat de provocar la hilaritat en clau d'esperpent.  
Aquesta creació artística en clau humorística eldenca, la representació de la qual s'ha convertit en una tradició a Elda, s'ha manifestat habitualment des de la seua estrena cada any el dia dels Innocents (28 de desembre) fins a l'actualitat, excepte els parèntesis marcats per la guerra civil, pel període comprés entre 1962 i 1971, i per l'etapa en la qual el Teatre Castelar va tancar les seues portes, a partir de 1990, per a ser objecte d'una important remodelació fins a la seua reobertura l'any 1999.  
El Tenorio Eldense està conservat i representat pel Grup de Teatre de la Junta Central de Comparses de Moros i Cristians d'Elda. Es tracta d'una representació teatral que integra, així mateix, una evident diversitat d'expressions culturals i artístiques. Conté números musicals que atorguen a la música un paper fonamental en la paròdia. Els cantables són les cobles que apareixen en el primer acte, i són interpretats per tots els actors coberts per un antifaç, reflectint de manera crítica aspectes de la vida local i nacional. La fi de festa és un número musical sorpresa que, tradicionalment, té lloc després de la representació del Tenorio, també amb caràcter crític i humorístic, conformat per una peça musical, coreografia, vestuari i lletra ideades per a l'ocasió, al marge del fil principal de l'obra. Les cançons argumentals que formen part de la representació (Los faroles de Palacio, El sentimental, El truhán, entre altres) atorguen al Tenorio Eldenc també el caràcter d'una comèdia musical. Paral·lelament, la parla tradicional eldenca ocupa un lloc protagonista en la representació, i també té un paper visible l'ús del valencià.  
  
  
2. MARC ESPACIAL  
a) Localització  
Es tracta d'una representació que es realitza en el Teatre Castelar de la ciutat d'Elda (Alacant), de titularitat pública municipal.  
  
3. MARC TEMPORAL  
a) Calendari (descripció de la periodicitat, dates d'inici o finalització)  
Se celebra cada 28 de desembre, en sessions de vesprada i nit.  
b) Periodicitat  
Anual  
  
4. DESCRIPCIÓ I CARACTERITZACIÓ  
a) Orígens documentats o atribuïts  
Es tracta d'una representació teatral rellevant per la seua antiguitat i continuïtat en el context cultural i històric d'Elda. El Tenorio Eldense compleix el seu centenari l'any 2019, atés que es va estrenar el 28 de desembre de 1919, tal com prova el testimoniatge del mateix autor, Emilio Rico Albert, en una entrevista publicada en el setmanari Valle de Elda (núm. 179, 30.01.1960). A punt de complir cent anys, el Tenorio Eldense és una mostra única de l'escàs elenc de manifestacions eldenques de naturalesa cultural anteriors a la Guerra Civil que s'han conservat i formen part del calendari teatral de la ciutat. Així mateix, es tracta de la representació teatral activa més antiga i continuada que té lloc en el Teatre Castelar d'Elda, inaugurat l'any 1904.  
  
b) Evolució històrica/modificacions  
L'any en què es compleix el seu centenari, la representació del Tenorio Eldense ha experimentat, lògicament, certes transformacions per a adaptar-se al seu temps, mantenint, no obstant això, la seua conformació i els seus valors essencials. Cal citar, en aquest sentit, la incorporació, probablement al voltant de 1929, de la música, els cantables i la fi de festa, dins del que es podria considerar l'etapa formativa del Tenorio Eldense, configurant-se així la representació de manera ja molt pròxima a la qual hui coneixem, amb un notable protagonisme musical, gràcies especialment a la participació de la Asociación Músico Cultural Eldense Santa Cecilia durant dècades. Cal recordar, a més, que l'acte quart de l'obra, que conté el text denominat Crimen de Cuenca o de la Mancha, no es representa des de finals dels anys quaranta per la seua duració excessiva. Així mateix, la recuperació de la representació en 1972, després d'alguns anys de parèntesis, i ja sota l'àmbit de la Junta Central de Comparses de Moros i Cristians i del seu grup de teatre, va marcar l'inici d'una etapa decisiva en la consolidació del Tenorio Eldense.  
  
c) Personatges: Indumentàries, pràctiques i funcions  
Els personatges que intervenen en l'acció són els propis del Tenorio original de Zorrilla, reinterpretats en clau humorística eldenca, als quals se n'afigen com a complement uns altres de caràcter secundari i revestits de la singularitat eldenca pròpia de l'obra d'Emilio Rico Albert. L'elenc de l'obra és el següent: don Juan, donya Inés, Brígida, don Luis, don Gonzalo, don Diego, Chutti, Butarelli, Libonati, El Avellaneda, El Centellas, El Carracuca, El Sipal (municipal), Gastón, El Espontáneo i els Guasiles (agutzils). Els personatges femenins s'han interpretat tradicionalment per homes, recreant la tradició teatral medieval des d'un vessant còmic. La indumentària de cada personatge s'inspira en la del Tenorio original, recreant i reinterpretant lliurement, amb les llicències pròpies del gènere, la vestimenta pròpia del marc històric de la representació, pròpia del teatre romàntic i historicista del segle XIX i dels inicis del segle XX.  
d) Elements/processos (activitats i oficis)  
La representació del Tenorio Eldense consta d'uns actes preliminars i d'una part central o representació pròpiament dita. Els actes preliminars estan formats pel període d'assajos previs per part del grup de teatre que representa l'obra. La part central o representació, en la qual el mateix grup de teatre gestiona amb el Teatre Castelar l'organització, promoció i difusió de les sessions de representació anual, se celebra cada 28 de desembre en sessions de vesprada i nit, i consta de tres actes i una fi de festa. En l'epígraf e) d'aquest apartat es detalla el desenvolupament de la representació.  
e) Desenvolupament i seqüència temporal  
L'acte primer s'articula en cinc escenes. Té lloc en un trassumpte d'Elda i Sevilla, en la taverna del Butarelli, on tenen concertada una cita don Juan Tenorio i don Luis Lejías per a provar i dilucidar qui dels dos ha tingut més èxits en les seues conquestes amoroses, acompanyats pels seus testimonis els capitans Centellas i Avellaneda. A la taverna també acudeixen don Diego i don Gonzalo, els pares de don Juan i donya Inés, que havien acordat les noces de tots dos en la seua infantesa.  
L'acte segon té una única escena, desenvolupada en la cel·la de donya Inés en el convent. Chutti fa arribar a donya Brígida una carta de don Juan a donya Inés amb la finalitat de conquistar-la. Donya Brígida l'entrega a donya Inés, que la llig en el moment cim d'aquest segon acte, desmaiant-se a continuació, circumstància que aprofita don Juan per a portar-la a la seua finca.  
L'acte tercer s'articula en set escenes. El lloc de l'acció és la finca que té don Juan als afores. El Tenorio, de complicitat amb Chutti i donya Brígida, ha aconseguit traure a Inés del seu convent per a seduir-la, després d'haver fet el mateix amb la núvia de don Luis. A la cinquena acudeixen el mateix don Luis, acompanyat per don Gonzalo, per a demanar explicacions i, finalment, per a posar fi a la vida de don Juan. En el transcurs de la nit es produeix el fatal desenllaç, amb la mort de don Juan i de donya Inés. També moren don Gonzalo, Chutti i don Luis, en un final tragicòmic culminat per donya Brígida, que fa un conjur per a ressuscitar els morts i acabar amb un final feliç.  
L'acte quart es divideix en quatre escenes. Aquest acte no es representa des de finals dels anys quaranta, per la seua duració excessiva, contenint el text denominat Crimen de Cuenca o de la Mancha. Emilio Rico va idear, així, un final diferent del de Zorrilla. En aquest acte, don Juan, que realment no ha mort, acompanyat per Chutti, donya Inés i amb família nombrosa, es veu abocat a pregonar pels carrers El crimen de Cuenca (o de La Mancha) per a poder subsistir. La representació conclou amb un espectacle musical denominat fi de festa, un número musical en to de paròdia que se sol preparar específicament de manera anual per a l'ocasió.  
f) Relació dels béns mobles i immobles o entorns d'interés vinculats  
  
Béns mobles: els vestits dels actors, l'atrezzo, els decorats i els telons del Grup de Teatre de la Junta Central de Comparses de Moros i Cristians d'Elda. L'inventari és el següent: tres telons amb decorats, tres decorats, un vestit de donya Inés, un vestit de Brígida, un vestit de don Juan, un vestit de don Luis, un vestit de don Gonzalo, un vestit de don Diego, un vestit de Chutti, un vestit de Buttarelli, un vestit de Libonati, tres vestits de capitans, un vestit de Sipal, un vestit de Gastón, tres vestits de Guasil, i un nombre indeterminat de vestits de maleïts i de fi de festa.  
Elements immobles: el Teatre Castelar d'Elda, com a lloc tradicional de representació de l'obra. Es tracta d'un edifici construït en 1904, d'estil eclecticista, per l'arquitecte Enrique Sánchez Sedeño, i reformat en 1999 per l'arquitecte Mariano Cuevas. L'immoble forma part com a monument d'interés local (BRL) en el Catàleg de Béns i Espais Protegits d'Elda, en tramitació. D'origen modest, originalment, no disposava d'amfiteatre ni llotges, i la seua distribució espacial era de clara ascendència huitcentista, escassament decorat. Amb el temps, el teatre ha experimentat diverses reformes. En 1921, la reforma afecta la portada neoclàssica, incloent-hi amfiteatre, llotges amb motius ornamentals eclecticistes i decoració interior, com el medalló central dedicat a Emilio Castelar. En 1930, es reforma sobre el clos exterior. En 1940, s'actua en la visera, i així diverses més fins a 1999, data en la qual, després de passar a mans municipals, va ser restaurat i rehabilitat, mantenint en bona part i amb bon criteri l'estructura original i interior. La façana actual substitueix l'anterior, amb cert aire retro, perquè recorda la de tall neoclàssic que es conserva com a façana interior de l'avantsala al pati de butaques. Durant aquesta última restauració es va trobar sota l'escenari, en la zona de calderes, un túnel pertanyent a un refugi antiaeri de la Guerra Civil.  
  
El Teatre Castelar ha sigut el principal centre tradicional de l'activitat sociocultural eldenca (cinema, teatre, espectacles musicals) durant el segle XX i l'actual segle XXI. El Tenorio Eldense, com s'ha indicat anteriorment, es tracta de la representació teatral activa més antiga i continuada que té lloc en el teatre.  
  
5. INTERPRETACIÓ I SIMBOLISME  
La representació del El Señor Don Juan Tenorio o dos tubos un real forma part del gènere teatral, amb les característiques i el llenguatge propis d'una creació artística ideada per a ser representada en un teatre. Adopta tant en el contingut com en la forma teatral l'estil literari de l'astracanada, representatiu de les primeres dècades del segle XX, parodiant i usant com a referent l'obra dramàtica de José Zorrilla sobre la qual s'inspira. En conseqüència, segueix les pautes interpretatives i simbòliques pròpies del gènere, incorporant l'important pes específic dels números musicals i, així mateix, la clau satírica eldenca a través de les seues expressions històriques i culturals, com la crítica social i l'ús de l'argot propi.  
  
6. PERCEPCIÓ I IMPLICACIÓ DE LA POBLACIÓ I GRAU D'OBERTURA AL PÚBLIC  
El Tenorio Eldense, com a patrimoni immaterial local, és una manifestació artística dirigida essencialment als eldencs, tant per la seua idiosincràsia, origen, llenguatge i continguts específics, com per la seua actualització anual de la crítica social i política de caràcter local i nacional que forma part de la representació, que és molt benvolguda i valorada pels espectadors. El Tenorio Eldense està vinculat a la ciutat d'Elda, destinatària essencial de la representació, existint un profund nivell d'identificació amb la comunitat receptora, els ciutadans d'Elda, que cada 28 de desembre acudeixen a la representació de l'obra. Es pot considerar el Tenorio Eldense com un unicum teatral local, una de les fites anuals pròpies en el calendari cultural i teatral de la ciutat eldenca amb un ampli reconeixement i valoració socials, com es desprén de la participació permanent del públic i les institucions locals en les representacions, signe de la implicació de la comunitat eldenca. De la crítica política i social es fan ressò la ciutadania i els mitjans de comunicació locals. Així mateix, des d'una altra òptica però igualment de manera significativa, de la recaptació de la taquilla de les representacions s'efectuen aportacions amb caràcter solidari a benefici de diferents entitats caritatives, humanitàries o assistencials eldenques o vinculades a la ciutat, que en alguna ocasió han tingut fins i tot una destinació nacional o forana. Aquesta circumstància reforça la implicació del públic i, per extensió, de la ciutadania i del seu reconeixement social, així com, amb caràcter general, els valors socials del Tenorio Eldense.  
  
Quant a la implicació dels participants, la representació teatral es manté, conserva i representa per part de la comissió denominada Grup de Teatre (directors, actors i personal precís per a la representació de l'obra), formada per 28 persones actualment (2019) i integrada en la Junta Central de Comparses de Moros i Cristians d'Elda. L'estructura interna del grup permet ocupar-se de tots els aspectes relacionats amb la representació de l'obra. Des del punt de vista tècnic, en el grup es conforma el repartiment complet, la direcció artística i escènica, els decorats, el maquillatge, l'atrezzo i els efectes sonors. Des del punt de vista de gestió i administratiu, el grup també aporta les relacions públiques, la gestió econòmica i la logística, coordinant les participacions alienes stricto sensu com l'orquestra, la coreografia i la col·laboració d'entitats i empreses públiques i privades en diversos àmbits auxiliars de la representació. La implicació dels membres de la comissió, en els quals roman un component estable i es va renovant gradualment la participació amb noves incorporacions, és constant i permanent.  
  
Cal afegir, així mateix, per la seua importància com a agent participant en el desenvolupament d'aquesta expressió, el paper de l'Ajuntament d'Elda en el seu suport a la sol·licitud de declaració com a BIRL i en la cessió del Teatre Castelar per a les representacions. Així mateix, el consistori eldenc posseeix un conveni de col·laboració amb la Junta Central de Comparses des de fa dècades, exercint així com agent actiu de la comunitat eldenca en la conservació del bé.  
  
7. SALVAGUARDA  
a) Protecció administrativa  
Actualment, l'Ajuntament d'Elda, com a titular del Teatre Castelar, cedeix el lloc de representació del Tenorio Eldense, donant cobertura física, administrativa, cultural i logística de manera permanent i sostinguda a aquest bé cultural immaterial. Així mateix, com s'ha referit anteriorment, l'Ajuntament d'Elda ha donat suport a la sol·licitud de declaració com a BIRL amb la unanimitat de totes les forces polítiques representades en el ple en el seu acord municipal de data 27 de setembre de 2018. Aquesta ratificació es considera clau en el suport institucional per part d'una entitat com el consistori eldense.  
La mateixa sol·licitud de declaració del Tenorio Eldense com a BIRL a la Generalitat Valenciana, en el cas de fer-se efectiva, és una mesura que forma part de la protecció administrativa que requereix la representació, considerant-se el pes legal i administratiu que implica la declaració en el marc de les prescripcions de la Llei 4/1998 i podent contribuir a la protecció, salvaguarda, conservació i posada en valor d'aquest bé immaterial.  
b) Agents i metodologia de transmissió  
En el Tenorio Eldense és evident l'existència d'una transmissió de la representació de caràcter intergeneracional que ha sigut clau en la seua continuïtat. En el marc del Grup de Teatre de la Junta Central conviuen actors, xiquets i adults, veterans i neòfits, que han rebut i compartit l'experiència acumulada durant pràcticament cent anys. La incorporació progressiva d'actors joves al grup permet que reben el saber recollit pels veterans en l'organització, el muntatge, els assajos i la representació de l'obra, i ajuda a la continuïtat d'aquesta manifestació artística en el marc institucional sòlid proporcionat per la Junta Central.  
  
Cal afegir, a més, que la integració del Grup de Teatre en la Junta Central de Comparses de Moros i Cristians d'Elda en 1972, com a entitat matriu, va ser una mesura de salvaguarda i conservació de la tradició de la representació del Tenorio Eldense. La Junta Central disposa d'una amplíssima trajectòria en la vida social i cultural d'Elda, constatable en un recorregut i estructura estable, permanent i consolidada a la ciutat des de 1946. Compta amb entitat jurídica i administrativa pròpia, i solvència i autonomia econòmica. A partir de l'any 1999 el Grup de Teatre s'integra formalment en l'organigrama de la Junta de Govern de la Junta Central com una comissió oficial en la seua estructura permanent, mantenint la representació del Tenorio Eldense com a activitat fonamental del seu programa anual.  
c) Altres accions de salvaguarda  
L'estudi, anàlisi i investigació sobre el Tenorio Eldense és un altre dels mitjans de fomentar la seua salvaguarda i coneixement. En aquest sentit, destaca el treball de Miguel Barcala Vizcaíno, un dels codirectors de la representació, autor de l'obra El Don Joan Eldense de Emilio Rico Albert, el de «los dos tubos un real», de 263 pàgines, editada a Elda per l'Ajuntament d'Elda i Costablanca Casas l'any 2002. L'obra és un llibre monogràfic dedicat al bé, amb la següent distribució de capítols: 1. Pròleg. 2. Introducció. 3. L'Autor. 4. L'Obra. 5. El Text. 6. La Música. 7. Els Cantables. 8. La fi de Festa. 9. Les Cançons. 10. Cartells i Programes. 11. Paraules típiques eldenques. 12. Epíleg. 13. Bibliografia. Els mitjans de comunicació i revistes locals han dedicat atenció igualment al Tenorio Eldense, actuant com a eina de difusió, especialment amb motiu de la seua representació anual.  
  
d) Identificació de riscos i diagnòstic  
Tal com s'ha indicat en els epígrafs anteriors relatius a la salvaguarda, és important sostindre mecanismes adequats de transmissió de la representació teatral per a assegurar la continuïtat de la tradició en condicions adequades. En aquest sentit, el Grup de Teatre de la Junta Central treballa des de fa anys per a identificar i afrontar potencials riscos, habituals en manifestacions amb una llarga tradició. Un d'aquests riscos seria l'empobriment o desaparició de la representació teatral per la suma de factors com són el cansament, l'envelliment o el desgast entre els actors i els membres que conformen del Grup de Teatre, després d'una llarga trajectòria, que podrien conduir a dificultats per a mantindre el compromís, la qualitat o la mateixa continuïtat de la manifestació. Un altre dels riscos hauria de veure amb les dificultats per a obrir el Grup de Teatre a la incorporació de nous membres, associat a una hipotètica percepció endogàmica del grup. Un tercer tipus de risc, davant la possible pèrdua d'interés del públic per la representació, tindria a veure amb la necessària actualització d'alguns dels elements més atractius i variables del Tenorio Eldense, que han connectat òptimament amb la societat eldenca, com la crítica i la sàtira social que formen part de la representació, i que es posen al dia, lògicament, de manera anual. Un quart risc seria la pèrdua de suport i implicació de l'Ajuntament d'Elda o de la Junta Central, com a agents participants en la celebració de la representació. Fet aquest balanç general de riscos possibles, actualment es considera que el diagnòstic general de la representació teatral i de la dinàmica del grup és favorable, tal com es desprén de la documentació presentada i avaluada. No obstant això, en l'epígraf següent es plantegen els objectius i estratègies per a afrontar els riscos potencials.  
  
  
e) Objectius, estratègies i accions proposades per a la salvaguarda  
Es considera que l'objectiu fonamental en la planificació del present i del futur del Tenorio Eldense és consolidar la continuïtat i la qualitat de la representació per a tots els públics. Per a això, cal preveure i afrontar els riscos potencials que s'han detectat o albirat en l'epígraf anterior per a la seua salvaguarda, optant estratègicament per cuidar la conformació i el compromís del Grup de Teatre amb la tradició de la representació. En aquesta opció estratègica s'ha de conciliar el manteniment de l'actual composició i estructura del grup amb la progressiva incorporació i creixement en responsabilitat de nous actors i integrants. Les accions proposades van dirigides, en conseqüència, a desactivar o minimitzar els riscos potencials detectats. Els dos primers que apareixen en l'epígraf anterior són el risc de l'empobriment o de desaparició de la representació teatral pel cansament, l'envelliment o el desgast del Grup de Teatre, així com dificultats per a obrir-ho a la incorporació de nous membres. Davant aquests riscos, es considera adequada l'estratègia d'afavorir l'equilibri entre l'experiència i el compromís acumulats pels membres del grup, d'una banda, i la implicació progressiva en tasques i papers cada vegada més significatius tant de membres del grup com la incorporació de nous membres, per un altre. En aquest procés d'ampliació i renovació del grup, com a clau en la transmissió i la continuïtat del Tenorio Eldense, s'està obrint a ciutadans d'Elda que participen en grups de teatre, com el fomentat pel mateix Ajuntament d'Elda a través del seu Taller de Teatre, entre altres, amb la finalitat de potenciar la participació de persones amb una formació artisticoteatral que beneficie la qualitat de la representació. En aquesta línia, s'està facilitant l'accés a la representació del Tenorio Eldense en la sessió de vesprada del 28 de desembre, i la convivència amb els actors durant els entreactes. Així mateix, en l'actualitat, i partint del reconeixement de la necessitat de millorar i ampliar les formes de transmissió i fidelització a aquesta manifestació, el Grup de Teatre ha compartit la seua experiència en trobades amb estudiants d'ensenyament primari i secundari d'Elda, amb la finalitat d'acostar la representació i el seu entorn tradicional a la població més jove. S'han promocionat en els últims anys les entrades familiars (pares i mares acompanyant als seus fills a la representació) i a persones joves. I, especialment, s'ha donat a conéixer el Tenorio Eldense en el marc del projecte educatiu La Clau d'Elda, que, des de l'any 2010, té entre els seus objectius la difusió i posada en valor del patrimoni cultural local entre estudiants de ESO, Batxillerat i cicles formatius de Formació Professional de la ciutat.  
  
  
Davant el tercer dels possibles riscos detectats, la pèrdua d'interés del públic per la representació, es considera necessària l'actualització de la crítica i la sàtira social com un dels elements més atractius del Tenorio Eldense. En aquest sentit, les dades d'afluència d'espectadors en l'última dècada són estables, i, no obstant això, s'estima adequat continuar amb l'estratègia d'atenció i selecció de les notícies i esdeveniments que ha connectat òptimament amb la societat eldenca, potenciant el contacte amb la realitat de la ciutat i el seu entorn a través de les vies habituals - mitjans de comunicació-, el nou marc digital i les xarxes socials. L'atracció de nous públics, especialment l'obertura als més joves, forma part de les accions ja previstes en el paràgraf anterior, amb atenció als centres educatius en el marc d'una difusió intergeneracional a escala local en el qual es facen ús d'eines pedagògiques. El coneixement i acostament del Tenorio Eldense als nous públics és clau per a la seua continuïtat.  
  
El quart tipus de risc, la hipotètica pèrdua de suport i implicació de l'Ajuntament d'Elda o de la Junta Central, s'estima que és un escenari poc probable hui dia, si bé es considera estratègic mantindre el conveni de col·laboració existent. Tant el Grup de Teatre de la Junta Central com l'Ajuntament d'Elda, que representen als portadors de la manifestació i a la mateixa comunitat eldenca, estan clarament compromesos a perpetuar i millorar la representació del Tenorio Eldense. Això és visible des del punt de vista econòmic, administratiu i funcional, com s'ha indicat anteriorment: l'Ajuntament i el Grup de Teatre-Junta Central han sumat els seus esforços i han aportat la documentació i els aspectes necessaris en la mateixa sol·licitud de declaració com a bé immaterial de rellevància local a la Generalitat Valenciana, com ja s'ha expressat. També resulta evident aquest compromís en la participació i repercussió social de les representacions, amb una presència de públic molt significativa en el context de l'assistència habitual a esdeveniments teatrals en el Teatre Castelar.  
  
  
8. VALORACIÓ I JUSTIFICACIÓ DE LA DECLARACIÓ  
La representació del Tenorio Eldense posseeix un important valor identitari en una societat eldenca que, per la seua conformació i naturalesa al llarg del segle XX i inicis del segle XXI com a ciutat industrial d'al·luvió, requereix un especial reforç en el manteniment dels seus senyals d'identitat. Té valor com a element de cohesió social, d'estima per allò que és propi i genuí de la ciutat. El Tenorio Eldense és una manifestació privilegiada per a acostar-se a l'argot, a la parla tradicional i a expressions dialectals eldenques, amb un notori valor cultural que, actualment en recessió, es mostren i conserven significativament (sigmatisme, vocables d'origen valencià), interpretant-se en clau humorística, d'esperpent, per a provocar la hilaritat de l'espectador. Es combina, així mateix, amb la sàtira i la crítica social en una reinterpretació local pròpia d'una expressió teatral de caràcter nacional o clarament imbricada en el marc de la cultura general, com el Don Juan Tenorio, de José Zorrilla. És precisament la seua representació cada 28 de desembre la que identifica i atorga aquesta clau d'humor, aquest to d'innocentada o bufonada en versió genuïnament eldenca. En els escenaris es representen, així mateix, llocs eldencs tradicionals.  
Així mateix, com ja s'ha indicat, per a donar un adequat context a la seua continuïtat i a la seua antiguitat, posant en valor el factor local, cal recordar que el Tenorio Eldense va complir el seu centenari en 2019. Aquesta circumstància, que s'afig al seu caràcter de representació teatral, li atorga una singularitat especial i un valor particular en un àmbit en el qual són més habituals un altre tipus de manifestacions festives o musicals. Així mateix, es tracta de la representació teatral activa més antiga i continuada que té lloc en el Teatre Castelar d'Elda.  
Com a balanç, la finalitat de la patrimonialització és, sobretot, el reconeixement cultural, la protecció i el reforç identitari d'aquesta manifestació. El Tenorio Eldense, com a patrimoni immaterial, es conserva i es reprodueix anualment seguint una tradició que el vincula a la ciutat d'Elda, destinatària essencial de la representació, existint un profund nivell d'identificació entre el Tenorio Eldense i la comunitat receptora, els ciutadans d'Elda que cada 28 de desembre acudeixen a la representació de l'obra.