Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 9450, del 17-10-2022 (2022/9294)

DECRET 136/2022, de 7 d'octubre, del Consell, pel qual es declara bé d'interés cultural, amb la categoria de zona arqueològica, el jaciment de l'Hostalot, a Vilanova d'Alcolea (Castelló).
-------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   9450

Data del DOGV
:   17-10-2022

Secció del DOGV
:   III. ACTES ADMINISTRATIUS - C) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2022/9294


Data del document
:   07-10-2022

Organisme emissor
:   Conselleria d'Educació, Cultura i Esport

Tipus de document
:   Decret

Descriptors 

:   * Conselleria d'Educació, Cultura i Esport
    * Conselleria d'Educació, Cultura i Esport
    * legislació
    * ben cultural
    * patrimoni cultural

DECRET 136/2022, de 7 d'octubre, del Consell, pel qual es declara bé d'interés cultural, amb la categoria de zona arqueològica, el jaciment de l'Hostalot, a Vilanova d'Alcolea (Castelló). [2022/9294]  
PREÀMBUL  
  
L'article 49.1.5é de l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana, estableix la competència exclusiva de la Generalitat en matèria de patrimoni històric, artístic, monumental, arquitectònic arqueològic i científic, sense perjudici del que disposa el número 28 de l'apartat 1 de l'article 149 de la Constitució Espanyola. L'article 26.2 de Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià, disposa que la declaració d'un bé d'interés cultural es farà mitjançant decret del Consell, a proposta de la conselleria competent en matèria de cultura. Tot això sense perjudici de les competències que l'article 6 de la Llei 16/1985, de 25 de juny, del patrimoni històric espanyol reserva a l'Administració General de l'Estat.  
L'Ajuntament de Vilanova d'Alcolea ha sol·licitat la incoació d'expedient per a declarar bé d'interés cultural amb la categoria de zona arqueològica el jaciment de l'Hostalot situat en el terme municipal de Vilanova d'Alcolea (Castelló).  
Mitjançant Resolució de 28 d'octubre de 2021 (DOGV 12.11.2021), de la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport, es va acordar incoar expedient per a declarar bé d'interés cultural, amb la categoria de zona arqueològica el jaciment de l'Hostalot, situat en el terme municipal de Vilanova d'Alcolea (Castelló), determinant els seus valors, descrivint i delimitant aquest bé així com el seu entorn de protecció i articulant la corresponent normativa protectora, i es va sotmetre l'expedient incoat a tràmit d'informació pública.  
S'han complit tots els tràmits legalment preceptius d'acord amb les disposicions vigents.  
Consta en l'expedient l'informe favorable a la declaració de bé d'interés cultural del Consell Valencià de Cultura i de la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Carles, que han prestat la seua conformitat a la proposta declarativa que se'ls ha elevat, de conformitat amb el que estableix l'article 27.5 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià.  
Així mateix s'han recaptat de les conselleries afectades els informes exigits per l'article 43 de la Llei 5/1983, de 30 de desembre, del Consell, sense que aquestes hagen formulat cap al·legació.  
S'han formulat al·legacions en el tràmit d'informació pública i en el d'audiència a les quals s'ha donat resposta raonada de conformitat amb l'informe dels serveis tècnics.  
Aquest decret declaratiu s'adequa als principis de bona regulació establits en l'art. 129 de la Llei 39/2015, de 30 d'octubre, del procediment administratiu comú de les administracions públiques, i s'ha acreditat la concurrència en aquesta iniciativa normativa dels principis de necessitat, eficàcia, proporcionalitat, seguretat jurídica, transparència en el seu procés d'elaboració, i eficiència.  
En compliment del principi de necessitat i eficàcia, l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana regula en el seu article 12 que la Generalitat vetlarà per la protecció i defensa de la identitat i els valors del poble valencià i el respecte a la seua diversitat i al seu patrimoni històric. En aquest sentit, els jaciments que incorporen valors arqueològics en grau particularment significatiu, com han certificat els serveis tècnics, han d'accedir a la condició de bé d'interés cultural amb la categoria de zones arqueològiques.  
Tenint en compte les circumstàncies i singulars característiques que concorren en el jaciment de l'Hostalot en el terme municipal de Vilanova d'Alcolea (Castelló), en el qual existeixen diverses estructures i restes d'edificacions d'una antiga posta associada a la via Augusta, en grau de conservació més que notable, s'imposa el seu màxim reconeixement a nivell patrimonial mitjançant la declaració com a bé d'interés cultural de conformitat amb el mandat contingut en la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià.  
  
En compliment del principi de proporcionalitat, aquest decret declaratiu constitueix l'eina necessària i imprescindible per a la preservació, posada en valor i divulgació al màxim nivell del jaciment arqueològic de l'Hostalot i de l'espai en què es localitza.  
  
En compliment del principi de seguretat jurídica, aquesta formalització tutelar i la normativa que en aquesta s'estableix concilia l'obligada protecció a uns béns d'una gran significació patrimonial amb la definició precisa de l'estatut jurídic dels titulars de drets afectats, el règim dels quals s'articula de manera que es faça possible la preservació i posada en valor de la zona arqueològica, propiciant al mateix temps que no s'ocasionen danys al paisatge de l'àmbit en les preexistències que actualment el conformen.  
En compliment del principi de transparència per a potenciar la participació activa dels destinataris en l'elaboració d'aquesta iniciativa normativa, s'ha notificat la iniciació de l'expedient als propietaris afectats, s'ha suscitat la intervenció activa dels ciutadans a través del tràmit d'informació pública, i s'ha conferit finalment audiència als titulars dominicals i altres interessats, que han formulat al·legacions, a les quals s'ha donat resposta motivada de conformitat amb l'informe dels serveis tècnics.  
En compliment del principi d'eficiència aquesta disposició reglamentària tan sols implementa el tràmit de la prèvia i preceptiva autorització administrativa de l'òrgan competent en matèria de cultura per a qualssevol actuacions que pretenguen realitzar-se en l'àmbit delimitat del jaciment declarat i les de transcendència patrimonial que s'aborden en el seu entorn, sense perjudici del règim tutelar que resulta d'aplicació al patrimoni arqueològic únicament als efectes de salvaguardar les seues preexistències, tal com apareixen descrites en aquest decret declaratiu, en relació de causa a efecte, i no comporta cap càrrega per a l'Administració, ja que el jaciment declarat és en la seua major part de propietat pública estatal.  
En virtut del que s'ha exposat, a proposta de la consellera d'Educació, Cultura i Esport i de conformitat amb el que s'estableix en l'article 26.2 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià, i en l'article 33 de la Llei 5/1983, de 30 de desembre, del Consell; conforme amb el Consell Jurídic Consultiu de la Comunitat Valenciana, i prèvia deliberació del Consell en la seua reunió del dia 7 d'octubre de 2022,   
  
  
  
DECRETE  
  
Article 1. Objecte  
Aquest decret té com a objecte declarar bé d'interés cultural amb la categoria de zona arqueològica el jaciment arqueològic de l'Hostalot, situat en el terme municipal de Vilanova d'Alcolea (Castelló), de conformitat amb la descripció i delimitació continguda en els annexos d'aquest decret.  
  
Article 2. Règim de la zona arqueològica  
El jaciment arqueològic de l'Hostalot, en el terme municipal de Vilanova d'Alcolea (Castelló), és un bé d'interés cultural, amb la categoria de zona arqueològica, que es regirà pel que es disposa en la secció segona del capítol III del títol II de Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià, per als béns immobles d'interés cultural, així com pels plans especials, o instruments urbanístics d'anàleg contingut, que si escau s'aproven. Qualsevol actuació que es pretenga realitzar en aquest estarà sotmesa a la prèvia i preceptiva autorització de la direcció general competent en matèria de cultura amb caràcter previ al seu inici i a l'atorgament de llicència municipal si és el cas, quan aquesta resulte preceptiva, sense perjudici de l'íntegra aplicació a l'esmentat jaciment del títol III de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià, i del Decret 107/2017, de 28 juliol, del Consell, pel qual s'aprova el Reglament de regulació de les actuacions arqueològiques a la Comunitat Valenciana.  
  
  
Article 3. Usos permesos en l'immoble i el seu entorn  
1. Els usos permesos en l'àmbit delimitat de la zona arqueològica seran tots aquells que contribuïsquen a la investigació, la posada en valor, el gaudi patrimonial del bé, així com els usos històrics comuns o els existents en l'actualitat. L'autorització particularitzada d'ús o qualsevol canvi d'ús del jaciment declarat bé d'interés cultural requerirà la prèvia autorització de l'òrgan competent en matèria de cultura.  
  
2. Pel que fa a la utilització dels terrenys agrícoles l'ús podrà ser el mateix que en l'estat actual, amb l'única condició que estarà prohibida la realització de treballs de llaurada a una profunditat superior a trenta centímetres, així com plantar nous arbres o arbustos de tija llarga.  
  
  
Article 4. Règim d'intervenció en l'entorn  
1. Qualsevol intervenció que pretenga realitzar-se em l'entorn de protecció de la zona arqueològica, excepte les que manifestament manquen de transcendència patrimonial, requerirà la prèvia autorització de la conselleria competent en matèria de cultura. Aquesta autorització s'emetrà aplicant els criteris d'aquesta normativa i en defecte d'això els enumerats en la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià. La proposta d'intervenció haurà de definir el seu abast i anar acompanyada de la documentació tècnica oportuna que permeta l'avaluació patrimonial. També haurà d'especificar la ubicació parcel·lària, així com adjuntar les fotografies que permeten constatar la situació actual i la seua transcendència patrimonial. Transcorregut el termini de tres mesos la sol·licitud s'entendrà denegada per silenci administratiu.  
2. No serà necessària l'autorització per als treballs de conservació i manteniment de la carretera CV-10, així com per a les actuacions de manteniment, restauració de llits i gestió de recursos hídrics promogudes per l'Administració de l'Estat en l'àmbit de les seues competències.  
  
  
Article 5. Preservació del paisatge històric, arqueològic i dels béns que el conformen  
A fi de preservar el paisatge de la zona arqueològica i la integritat del jaciment arqueològic i del mateix paisatge:  
1. No s'autoritzarà cap edificació nova, siga quin siga el seu ús, excepte aquelles edificacions vinculades a la protecció o divulgació del jaciment.  
2. Els edificis existents no podran augmentar el seu volum edificat. El seu acabat exterior haurà d'atindre's a l'ambient rústic en el qual estan situats.  
3. Queden expressament prohibits els moviments de terres i excavacions amb incidència paisatgística, excepte aquells moviments que siguen necessaris per a l'estudi i conservació del jaciment. Així mateix es prohibeixen les senyalitzacions de tipus publicitari, el magatzematge a l'aire lliure de materials i l'abocament de residus.  
4. Totes les intervencions en l'entorn han de contemplar les cauteles arqueològiques previstes en l'article 62 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià. En qualsevol cas, les actuacions arqueològiques hauran de ser autoritzades per la conselleria competent en matèria de cultura, d'acord amb l'article 60 d'aquesta llei.  
5. Per a qualsevol actuació sobre la via Augusta caldrà ajustar-se al que es disposa en el Pla director de recuperació de la via Augusta.  
6. Es consideren actuacions compatibles, les actuacions de manteniment i restauració de llits i gestió de recursos hídrics promogudes per les administracions en l'àmbit de les seues competències.  
  
Article 6. Intervencions arqueològiques  
Per a la realització d'intervencions arqueològiques en el jaciment declarat bé d'interés cultural i el seu entorn es requerirà, de conformitat amb l'article 20 del Decret 107/2017, de 28 de juliol, del Consell, pel qual s'aprova el Reglament de regulació de les actuacions arqueològiques en la Comunitat Valenciana, la presentació d'un pla general d'investigació que contindrà la descripció detallada dels objectius del pla, fases d'execució i duració d'aquestes, així com una proposta motivada d'àrea de reserva arqueològica del jaciment, segons el que es disposa en l'article 66 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià. El pla general d'investigació haurà de ser autoritzat per l'òrgan competent en matèria de cultura. El pla general d'investigació no serà necessari per a les intervencions arqueològiques següents:  
  
a) Les que es manifesten com de realització urgent, tant per motius de conservació i manteniment, com per altres motius, sempre que així es justifique, i la urgència siga corroborada per l'òrgan competent en matèria de cultura.  
b) La documentació gràfica, que no implique tècniques analítiques.  
  
Article 7. Pla especial de protecció  
De conformitat amb el que regulen els articles 34.2 i 39.4 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià, l'Ajuntament de Vilanova d'Alcolea haurà de redactar un pla especial de protecció d'aquesta zona arqueològica en el termini d'un any a comptar des de la publicació d'aquesta declaració en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana.  
  
  
DISPOSICIONS ADDICIONALS  
  
Primera. Inscripció en l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià  
Aquesta declaració de bé d'interés cultural, amb la categoria de zona arqueològica, del jaciment de l'Hostalot, situat en el terme municipal de Vilanova d'Alcolea (Castelló), s'inscriurà en la secció primera de l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià i en el Registre General de Béns d'Interés Cultural, dependent de l'Administració General de l'Estat.  
  
Segona. Absència d'incidència en la despesa pública d'aquesta disposició  
La implementació i posterior desenvolupament d'aquest decret del Consell no podrà tindre cap incidència en la dotació de tots i cadascun dels capítols de despesa assignada a la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport, i en tot cas haurà de ser atesa amb els mitjans personals i materials de la conselleria competent per raó de la matèria.  
  
  
  
DISPOSICIONS FINALS  
  
Primera. Entrada en vigor  
Aquest decret del Consell es publicarà en el Boletín Oficial del Estado i entrarà en vigor l'endemà de la publicació en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana.  
  
Segona. Pla especial de protecció de la zona arqueològica i el seu entorn  
D'acord amb el que s'estableix en els articles 34.2 i 39 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià, l'Ajuntament de Vilanova d'Alcolea haurà de tramitar un pla especial de protecció de la zona arqueològica i el seu entorn, aprovar-lo provisionalment i remetre'l a l'òrgan urbanístic competent per a la seua aprovació definitiva, en el termini d'un any des de la publicació d'aquest decret del Consell.  
  
  
València, 7 d'octubre de 2022,  
  
El president de la Generalitat,  
XIMO PUIG I FERRER  
  
La consellera d'Educació, Cultura i Esport,  
RAQUEL TAMARIT IRANZO  
  
  
ANNEX I  
Delimitació literal del jaciment declarat zona arqueològica, descripció d'aquest i determinació dels valors patrimonials  
 que justifiquen la seua declaració  
  
1. Denominació principal  
Jaciment arqueològic de l'Hostalot  
  
2. Localització  
Província: Castelló  
Comarca: Plana Alta   
Municipi: Vilanova d'Alcolea  
3. Delimitació literal del jaciment  
El jaciment arqueològic de l'Hostalot està situat al terme municipal de Vilanova d'Alcolea (Castelló), a poc més de 260 m sobre el nivell de la mar. Rep el topònim d'un antic hostal construït sobre restes romanes, situat en l'encreuament del camí real amb el que pujava fins a Vilanova d'Alcolea.  
En època moderna els dos camins s'han substituït per sengles carreteres, de manera que el jaciment es troba en l'actualitat situat al costat de la carretera CV-10, en l'encreuament on arranca la carretera CV-145 d'accés a Vilanova.  
La major part del jaciment s'estén al costat meridional del barranc de la Carrasqueta i queda dividit en dues per la carretera CV-10 que, en aquest lloc, segueix el mateix traçat de l'antiga via Augusta.  
  
Inventariat i inclòs en el Catàleg de béns i espais protegits del terme municipal de Vilanova d'Alcolea (Castelló), com a àrea de vigilància, sobre la base que estableix la Llei 5/2007, de 9 de febrer, de la Generalitat, de modificació de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià, i catalogat com a bé de rellevància local amb nivell de protecció integral.  
  
3.1. Coordenades:  
Sentit horari. Fus 30. ETRS89  
UTMe: 761561  
UTMn: 4460388  
Altura: 262 m.s.n.m.  
El jaciment arqueològic s'estén entre els punts següents:  
  
Punt Est Nord  
1 898436 4460459  
2 511364 4460436  
3 765438 4460379  
4 890537 4460321  
5 530646 4460301  
6 964781 4460288  
7 548478 4460358  
8 996412 4460379  
9 690253 4460392  
  
  
3.2. Referències cadastrals:  
  
Polígon 3. Terme municipal de Vilanova d'Alcolea (Castelló).  
Situació urbanística:  
Polígon 3 Hortals  
Parcel·la 79: Classe rústic. Ús agrari. RC: 06151Z559674639000PV. Propietat privada.  
Parcel·la 80: Classe rústic. Ús agrari. RC: 45192O490065713483BA. Propietat pública.  
Parcel·la 81: Classe rústic. Ús agrari. RC: 16246A587091645353AF. Propietat privada.  
  
4. Justificació de la delimitació del jaciment arqueològic  
La Llei de patrimoni valencià contempla el patrimoni arqueològic com una de les manifestacions més rellevants de l'evolució de l'ésser humà i de la nostra evolució com a poble. L'esdevenir històric i la identitat dels pobles troben en el patrimoni arqueològic un dels seus testimonis fonamentals. Per això, el registre documental del patrimoni d'aquesta naturalesa contribueix a la comprensió i interpretació de la nostra evolució cultural. La Llei estableix que formen part del patrimoni arqueològic valencià els béns immobles, objectes, vestigis i qualssevol altres senyals de manifestacions humanes que tinguen els valors propis del patrimoni cultural i el coneixement dels quals requerisca l'aplicació de mètodes arqueològics. Aquesta circumstància dota les intervencions arqueològiques d'una singularitat que exigeix un tractament específic i peculiar, però integrat, en els diferents camps que constitueixen el patrimoni cultural.  
Les restes arqueològiques que testimonien el pas de la via Augusta pel territori valencià no són abundants. En aquest sentit, a la comarca de la Plana Alta (Castelló) els diferents estudis realitzats han permés establir una proposta prudent del seu traçat a partir de l'estudi arqueològic de camins, mil·liaris, arcs i assentaments. Un dels jaciments utilitzats en aquests estudis és l'Hostalot (Vilanova d'Alcolea), identificat com una de les postes oficials que l'Imperi Romà va utilitzar per al correcte funcionament del sistema de comunicacions entre la capital i els diferents territoris del Mediterrani. Malgrat no haver-se excavat íntegrament, sens dubte pot considerar-se l'Hostalot com la millor conservada i coneguda de les postes romanes existents a la Comunitat Valenciana.  
  
Les restes romanes identificades fins al moment han sigut diferenciades en quatre sectors, en dos dels quals es té evidència de conservació de restes arqueològiques estructurals i són els que es proposa que siguen declarats com a bé d'interés cultural, el sector I i el sector II.  
  
Els treballs realitzats durant les campanyes de 1986-87, dirigits per Ferran Arasa, es van centrar en el sector I. La primera campanya va consistir en la realització de dos sondejos; la segona va consistir en el seguiment dels murs de l'edifici i l'obertura de diferents sondejos en aquest sector I i també en el sector II.  
Les actuacions realitzades en 2018 confirmen la presència d'un gran complex arquitectònic construït amb murs de formigó (opus caementicium), orientat NW-SE i dividit en diverses estances amb paviments de terra en el sector II. L'actuació arqueològica dirigida per P. Ulloa en 1992 es va centrar en el sector II.  
Entre les parcel·les 79, 80 i 81 (polígon 3) se situen aquests dos sectors de la posta romana. En la parcel·la 80 (polígon 3) les estructures arqueològiques es troben en un estat de conservació òptim, amb murs d'opus signinum de més de 2 m d'altura que conformen dos edificis amb planta molt conservada. En total comprén 7.675 m² repartits de la forma següent:  
  
Referència cadastral 61368F745948232715EQ Superfície parcel·la afectada 1.791 m².  
Referència cadastral 71657X833781784141EA Superfície parcel·la afectada 4.700 m².  
Referència cadastral 73918X826919424217TD Superfície parcel·la afectada 1.184 m².  
  
  
5. Descripció del jaciment arqueològic i determinació dels seus valors  
La primera referència a l'Hostalot és de l'any 1585, quan s'esmenta un hostal que devia haver-se edificat sobre les ruïnes romanes. En la relació del seu viatge de 1585-86 entre Barcelona i València seguint el camí real, el britànic E. Cock, notari i arquer de la guàrdia del cos reial del monarca Felip II, a qui acompanyava formant part del seu seguici, dona l'única referència: «(?) s'ofereix una posada ben xicoteta i de poc valor que es diu de Vilanova (?)». Les seues restes s'han trobat en les excavacions de 1987, la qual cosa demostra la continuïtat funcional del lloc.  
El jaciment romà va ser donat a conéixer per l'arqueòleg valencià Senent Ibáñez en 1923, en un treball on estudiava la via Augusta en el tram que s'estén entre els rius Sénia i Millars: «Més segurs estem de la localització d'Ildum i fins i tot creiem haver trobat aquesta mansió, en les restes romanes conegudes per l'Hostalot, situades al costat de la carretera actual no lluny de Vilanova d'Alcolea. Queden gruixudes parets d'aquest casalot amb altres restes de parets formant amples recintes. Es veuen basaments de columnes, i mesclada amb fragments de tègules, àmfores i una altra argila romana, la terra sigillata, ceràmica de l'època imperial».  
Aquesta notícia va ser esmentada posteriorment en la recopilació de troballes romanes a la província de Castelló publicada per Domingo Fletcher i José Alcácer. Anys després, en el seu treball sobre el traçat de la via Augusta al seu pas per terres valencianes Guillermo Morote reafirma la seua identificació amb l'estació Ildum que apareix en els itineraris. Carlos Calaf esmenta de nou aquestes ruïnes en un llibre sobre la història de Vilanova publicat en 1984. Posteriorment, Francisco Esteve fa una descripció general del jaciment, recull notícies sobre troballes de material arqueològic en el lloc i confirma també la seua identificació amb l'estació de la via Augusta. Els objectes metàl·lics donats a conéixer per Esteve i suposadament trobats al jaciment són de gran interés: un anell d'or de reduït diàmetre; una punta de llança de bronze de caràcter ornamental o votiu, un amulet fàl·lic també de bronze amb una anella i el membre viril en un costat i el puny a l'altre, i un objecte semicircular de caràcter indeterminat. De gran importància resulta també el monetari reunit per aquest autor, en el qual hi havia un as de la República de Janus bifront, un altre hispànic de l'emperador August, grans bronzes d'Antoní Pius, Faustina i Gordià, a més de xicotets bronzes de Valerià, Gal·lié, Constantí, Valentinià i Gracià, amb una cronologia que s'estén almenys entre el regnat d'August i el segle IV.  
  
La identificació amb la posta Ildum ha sigut recollida també per Ferran Arasa i Vicenç Maria Rosselló en 1995 en un llibre sobre les vies romanes del territori valencià i també en un treball sobre la via Augusta en el seu traçat pel País Valencià. Ferran Arasa va realitzar dues campanyes d'excavació arqueològica en 1986 i 1987 en les quals va ratificar aquestes propostes a partir de les evidències documentades. L'altra actuació arqueològica realitzada en el jaciment va ser dirigida per Pilar Ulloa en 1992, quan es van excavar 590 m² amb motiu de la troballa el 2 de març del conegut mil·liari de l'emperador Caracal·la.  
  
5.1. Parts integrants:  
La carretera i el barranc de la Carrasqueta permeten individualitzar les diferents zones arqueològiques.  
  
Sector I  
Es tracta de la zona més extensa i millor conservada. Està situada al SE de la carretera CV-10, entre aquesta, la carretera local d'accés a Vilanova d'Alcolea CV-145 i el barranc de la Carrasqueta. Forma un alteró o terrassa elevada que inclou les ruïnes millor conservades, sobre les quals s'alçava l'antic hostal.  
En aquesta zona s'han efectuat tres campanyes d'excavació en els anys 1986, 1987 i 2018. Les restes trobades en superfície són en general molt escasses.  
Comprén la planta d'un gran edifici bastant ben conservat, construït amb murs d'opus caementicium i dividit en amplis espais rectangulars aprofitats com a bancals. Francisco Esteve ja apunta l'escassa presència de materials arqueològics en el sector, qüestió que van ratificar anys després Ferran Arasa i Pablo García. Esmenta la troballa de xicotets bronzes dels emperadors Gal·lié, Claudi II i Constantí, així com fragments de ceràmica envernissada decorada en blau possiblement del segle XVI.  
Els treballs en aquest sector han permés descobrir les ruïnes d'un gran complex arquitectònic amb unes dimensions de 23,60 x 19,50 m construït amb murs de formigó (opus caementicium), orientat NW-SE i dividit en diverses estances amb paviments de terra. El seu extrem septentrional forma una estança de planta rectangular de 9,30 x 4,60 m (estança A) orientada ENE-WSW, les restes de la qual s'alcen encara fins als 2,20 m d'altura.  
En aquesta zona es va construir l'antic hostal i, en l'angle NE, es va construir després de 1965 una caseta amb una xicoteta terrassa i una bassa que recolzen en les parets romanes i que en l'actuació arqueològica de 2018 van ser retirades. Els murs majors d'aquesta peça tenen 1,37 m de grossària i el del costat N està reforçat amb dos contraforts, mentre que les parets laterals només tenen 60 cm, la mateixa grossària que trobem en la majoria dels murs de l'edifici.  
L'entrada no ha sigut localitzada, però deu estar situada al costat E, a l'interior del complex arquitectònic. Aquests dos elements, la grossària dels murs i els contraforts, permeten deduir que devia ser un edifici alt, possiblement un horreum o graner. Al S i a l'E d'aquesta peça s'obrin tres espais rectangulars disposats de manera transversal a l'anterior. Els seus murs tenen una grossària semblant de 65-70 cm.  
  
L'espai situat al costat E té una longitud de 15,90 m de longitud i una amplària màxima de 6,75 m, on poden diferenciar-se dos ambients.  
  
L'entrada no ha pogut ser localitzada, però possiblement es trobava en el mur N i era la principal del complex. Dona pas a una zona que podria ser oberta (B), segons prova un xicotet desguàs trobat en la base de la paret lateral E, que estava formada per dos espais de diferents dimensions: el primer de 5,95 x 4,80 m i el segon de 5,35 x 6,75 m, amb una porta oberta en el seu lateral O d'1,20 m de llum i jalonada amb dos grans carreus que comunica amb la nau central. En el seu extrem S hi ha una habitació de 3,85 x 4,10 m (B3), a la qual s'accedeix des del possible pati a través d'una entrada de 2,40 m oberta entre dos semicolumnes, possiblement un rafal. A la paret del costat O d'aquesta estança s'aprecien clarament les empremtes de l'arrebossat, que dibuixa el moviment circular de la paleta. Ací es van obrir els dos sondejos de la campanya de 1986. L'angle SE d'aquesta habitació es troba ben conservat.  
La nau central descansa en el seu costat N sobre el mur meridional del possible graner, i està dividida en dues estances. Les seues dimensions generals són 16,55 x 4,90 m.  
La zona central, de 9,15 m de longitud (C), està dividida per dues semicolumnes en sengles habitacions de 5,30 i 3,85 m de longitud, respectivament.  
L'extrem meridional forma una habitació independent de 5,50 x 5,35 m (C3), amb una porta oberta a l'E d'1,40 m de llum. La primera d'aquestes peces comunicava amb el pati a través d'una porta d'1,20 m.  
  
En el seu extrem S, la paret E de l'habitació meridional es prolonga amb una altra paral·lela que serveix de base a una escala exterior que permetia l'accés a una primera planta.  
Finalment, la nau situada al costat O és la pitjor coneguda pel seu deficient estat de conservació (estança D1 i D2), té unes dimensions de 17,30 x 5,25 m i està dividida en dues estances.  
La primera té 10 m de longitud i va ser aprofitada de nou com a bassa (D1), amb l'entrada d'aigües pel seu angle NW. La seua paret N també descansa en part en el possible graner.  
La segona peça té 5,17 m de longitud i planta quadrada (D2); està molt degradada per les transformacions agrícoles i possiblement devia ser semblant a l'habitació situada al costat E, potser amb una entrada independent per l'O.  
L'estudi mural del mur conservat entre les estances D1 i C1, d'opus signinum, ha documentat que conserva dues filades d'encofrat on la part inferior encara conserva arrebossats de morter de calç. L'arrebossat no presenta cap discontinuïtat, per la qual cosa possiblement la filera estava feta tota d'una única caixa de tapiera. Es tracta de murs de 0,59 m d'amplària (2 peus romans) i altura variable en funció de la seua conservació, realitzats amb tapieres de fusta dividides en quatre tapieres de 0,15 cm d'altura cadascuna.  
En els treballs d'excavació d'aquest edifici es van trobar diversos fragments de vidre pla de finestra. Aquest comptava amb finestres dotades de vidres, no podem saber si des del moment de la seua construcció o en una reforma posterior. Els primers testimonis de la utilització d'aquests vidres, que comencen a fabricar-se a principis del segle I d. n. e., es troben en edificis públics, mentre que en l'edilícia privada no comencen a utilitzar-se fins a la meitat d'aquest segle. Possiblement, la seua datació no ha de ser anterior a l'últim terç del segle I.  
Un altre element abundant entre els materials recuperats en les excavacions són els tubs ceràmics. La majoria presenten unes mateixes característiques i dimensions: 14 cm de longitud i 3,5 cm de diàmetre, lleugerament més oberts en els extrems, un dels quals acaba en una vora recta i l'altre en una vora exvasada. Els dos extrems no encaixen, per la qual cosa devien estar units amb argamassa. Aquest tipus de tubs tenen diferents funcions, que queden reflectides en la diversitat de les dimensions. Normalment apareixen als murs dels conjunts termals (balnea), on s'utilitzaven per al pas de vapor, que en aquest cas podien estar situats en el complex arquitectònic situat al NW. Cal pensar, doncs, que o bé s'han trobat desplaçats o bé tenien una altra funció com potser una conducció d'aigua.  
  
D'altra banda, en un dels sondejos oberts a l'habitació de l'angle SE es van trobar restes d'un incendi, que tenia com a mostra més destacada part d'una biga de fusta de carrasca carbonitzada. Les ceràmiques romanes més recents que es van trobar en els sondejos oberts en aquest edifici poden datar-se en el segle III d. n. e., de manera que aquest podria haver sigut el seu moment final. També es van trobar diferents capes d'argila que poden tindre el seu origen en crescudes que l'haurien afectat en diferents ocasions. Les característiques d'aquest edifici permeten identificar-lo amb un magatzem encapçalat en el seu extrem N per un graner elevat.  
  
Sector II  
Situat al NW del sector I i pròxim a la carretera CV-10, forma una terrassa inclinada sobre el barranc, on en 1992 es va excavar la franja pròxima a la carretera amb motiu de la seua ampliació i la troballa del mil·liari de l'emperador Caracal·la, amb una extensió pròxima als 590 m².  
Els murs descoberts, orientats WN-SE, configuren un ampli recinte de planta aproximadament quadrada subdividit en habitacions, en el qual es veien dues bases de columna (una altra havia sigut arrancada i es conservava al marge del bancal) pertanyents possiblement al pòrtic d'un pati. La seua orientació és diferent de la de l'anterior edifici. En l'extrem pròxim al barranc es veu un mur d'opus caementicium, possiblement de protecció i tancament, i pròximes a aquest es veien les dues bases de columna del possible pòrtic al costat NE del complex, que van ser arrancades en la profunda transformació agrícola a què va ser sotmesa tota aquesta terrassa en 1994.  
En les excavacions de 1987 dirigides per Ferran Arasa es va netejar un mur situat al costat S d'aquesta terrassa i es va obrir un sondeig al voltant d'una de les bases de columna esmentades.  
La zona excavada correspon a diverses habitacions situades en els costats NW i SW de l'esmentat pati, que en part es trobaven arrasades. En el costat NW, al costat d'un mur, es va trobar un enterrament en inhumació amb les restes d'una dona jove que subjectava la mortalla amb dues agulles d'or de cap polièdric i tenia com a depòsit funerari una copa de vidre amb botons. Aquests objectes han permés datar la tomba en el context històric de les invasions bàrbares, en les primeres dècades del segle V d. n. e., quan l'Hostalot degué deixar d'utilitzar-se com a mansio. En aquesta zona les troballes ceràmiques van ser més nombroses i poden datar-se de manera general entre els segles I i IV. La funció d'aquest sector no és segura, però les seues característiques es relacionen més amb les d'una zona residència.  
Les restes trobades en superfície són ací molt abundants i variades. Segons l'antic propietari, en aquesta zona apareixien nombrosos murs formant habitacions. L'orientació dels murs d'aquests dos complexos arquitectònics és sensiblement diferent, per la qual cosa és possible delimitar-los de manera aproximada; la seua articulació sembla produir-se en la zona del camí d'accés a la finca, entre el bancal gran i la caseta actual. Francisco Esteve va assenyalar que aquest sector va estar erm fins a 1965, quan el van transformar per a plantar ametlers.  
Van aparéixer parets de pedra i morter i en el curs dels treballs en van aparéixer uns altres d'argila i el paviment d'una habitació fet de calç i arena (morter).  
  
Sector III  
En el costat O de la carretera, travessat per un xicotet barranc que desguassa prop del pont de la carretera que delimita dues zones, s'estén el sector III. Es tracta d'una estreta franja de terreny travessada per un camí que baixa al barranc de la Carrasqueta per a accedir després al Puntarró, en la qual apareixien algunes restes molt degradades, fins i tot en el mateix camí. A l'altre costat d'aquest barranc comença el pla, on les restes arqueològiques es concentren en la zona que hi ha entre aquest i el barranc de la Carrasqueta. És molt possible que els continus treballs agrícoles hagen destrossat per complet les restes constructives que pogué haver-hi. No obstant això, la zona és rica en ceràmiques, i es coneix la notícia de la troballa d'un piló de pedra, potser una base de columna d'un pòrtic, arrancat pel tractor.  
No s'observen restes constructives visibles en superfície. Francisco Esteve creu que el nivell arqueològic pot conservar-se intacte. També dona dues notícies sobre la troballa de peces arqueològiques: cap a l'any 1965 un veí de la Torre d'en Doménec es va trobar, traient terra del barranc de la Carrasqueta, una figura de bronze d'uns 80 cm d'alçada que va vendre al pes del metall; en 1988, un estranger amb detector de metalls es va trobar tres objectes de metall: un fal·lus de grans proporcions amb anella de suspensió, un xicotet amulet fàl·lic i una fíbula. També esmenta la troballa de fragments ceràmics, alguns de sigilata, al voltant del camí que des de la carretera baixa al barranc, entre ells una vora de terra sigilata hispànica (TSH) decorada amb temes florals i mètopes amb dues cabretes afrontades. Aquest sector va ser parcialment destruït en les obres d'ampliació de la carretera, i en la intervenció arqueològica de 1992 es van poder recuperar nombrosos fragments ceràmics.  
La troballa més destacada fins al moment s'ha produït en el sector III i és un mil·liari dedicat a l'emperador Caracal·la i datat en 214. Aquesta troballa es va produir el març de 1992 en el transcurs de les obres d'ampliació de la carretera C-238. La peça està realitzada en pedra, conserva 2,72 m d'altura i un diàmetre màxim de 62 cm. El mil·liari presenta una inscripció en llatí distribuïda en 8 línies de diferent longitud. Les dues primeres estan molt erosionades, raó per la qual el nom de l'emperador resulta de difícil lectura. En les quatre següents línies continua la relació de títols i magistratures amb els seus numerals. En les dues últimes línies apareix el nom de la via i el numeral corresponent als milia passum.  
La llegenda reflecteix el contingut següent:  
Imp(eratori) [Cae]sar[i]  
[M(arco) Au]r(elio) Ant(onino) [P(io) F(elici) Aug(usto)]  
o Part(hico) Max(imo) Brit(tanico) M[ax(imo)]  
Germanico Max(imo) Pont(ifici)  
Max(imo) trib(unicia) pot [s](tate) XVII  
Imp(eratori) III co(n)s(uli) IIII proco(n)s(uli)  
via Augusta  
[m(ilia) p(assum)] CCLXXXIII  
  
Sector IV  
Queda situat al N del barranc de la Carrasqueta, en la zona coneguda com el Puntarró. Està completament aïllat de la resta del jaciment. Les troballes són en general escasses i es redueixen a teules i altres materials constructius, entre els quals hi havia alguns tambors llisos de columna hui desapareguts. Esteve proposa que la mansio correspon a les ruïnes trobades en aquest sector IV, al Puntarró.  
Com que aquesta és la part del jaciment més pròxima al poble veí de la Torre d'en Doménec, en aquest es conta que «quan van fer l'església del poble van portar moltes pedres de la Carrasqueta», suposant que fa referència a aquest sector del jaciment. Ferran Arasa va comprovar que a l'església d'aquesta població hi ha molts carreus desiguals i com repicats. Aquest sector havia sigut un olivar llaurat només superficialment, però en 1952 el van llaurar per a plantar ceps, i es van trobar els fonaments d'una construcció dividida en diverses habitacions i una cambra «com un aljub» amb quatre esquelets, que es van recollir i van ser portats al cementeri de la població.  
Entre les ruïnes hi havia moltes teules, fragments de ceràmica comuna, ferros i algunes monedes de bronze: dos de l'emperador Claudi, una de Vitel·li i una altra de Domicià. Segons Ferran Arasa aquestes restes es corresponen amb un antic mausoleu familiar, un sepulcre monumental que estava decorat amb columnes, amb una cripta on l'última inhumació podia haver tingut lloc segons les monedes trobades cap al final del segle I o principis del II. De les troballes d'aquest sector Francisco Esteve dedueix que no tenen el caràcter propi d'una vil·la romana, sinó més propi d'una mansio, per la seua posició molt adequada per a establir un campament protegit pels dos barrancs que flanquegen el lloc que ocupa, per la qual cosa li atribueix un caràcter militar.  
5.2. Determinació dels seus valors:  
La localització de l'Hostalot al costat de la via, la seua cronologia i la funcionalitat proposada són arguments favorables per a la identificació de l'Hostalot com una mansio de la via Augusta, argument que es reforça amb el suport de la troballa del mil·liari de l'emperador Caracal·la que data dels anys 213-214. Aquesta posta degué ser construïda al mateix temps que la via Augusta, possiblement entre al tercer viatge de l'emperador August, en els anys 15-13 a. n. e., i els anys 8-7 a. n. e., quan es daten els primers mil·liaris de la via que porta el seu nom.  
Segons descriu Raymond Chevalier l'estructura d'una mansio reuneix diversos sectors amb funcions diferents: un gran pati amb pòrtics i entrada àmplia per als vehicles, amb abeurador; estables; habitacions per als viatgers; una taverna; banys; un hàbitat pròxim per als serveis (tallers, botigues, etc.); eventualment un edifici administratiu, mèdic i infermeria; un santuari, i una necròpoli. Al seu torn, Corsi assenyala que la triple funció que havien de complir les mansions com a estable (stabulum), graner (horreum) i hostal (hospitium) ha de materialitzar-se en l'existència de tres complexos arquitectònics diferents. Des del punt de vista arqueològic aquest és possiblement el tret distintiu més important que permet identificar una posta: per les funcions específiques que exercia, la seua distribució espacial presenta una divisió en tres espais. En l'Hostalot, la funció dels dos complexos arquitectònics identificats sembla molt diferent. En el situat a l'extrem SE (sector I), l'estructura situada a la seua capçalera que presenta murs de gran grossària i contraforts pot identificar-se de manera preliminar com un horreum o graner, mentre que la resta de l'edifici podria estar dedicat a magatzem. Com es pot veure en nombrosos jaciments de diferents províncies de l'Imperi, una característica tècnica recurrent en els ambients interpretats com a graner és el reforç dels murs perimetrals mitjançant contraforts o semipilastres. Aquest element constitueix un indici de la funció de l'estructura per a magatzematge.  
  
El segon complex, situat immediatament al NNW (sector II), a pesar que les restes excavades no permeten completar la planta, sembla correspondre a una zona de caràcter residencial articulada al voltant d'un pati al costat NE del qual existia un pòrtic. El fet que l'orientació dels dos complexos siga diferent pot obeir a una adaptació a la topografia de la zona o també a la seua construcció en dos moments diferents. L'entrada al conjunt podria haver sigut pel costat SW i entre els dos complexos devia haver-hi un espai obert per a la circulació i accés al graner i magatzem.  
Els dos complexos arquitectònics parcialment excavats es corresponen amb dues de les funcions que les mansions havien de complir com a horreum i hospitium. Els estables, i potser altres dependències, podrien haver sigut emplaçats a l'altre costat de la via, on també hi havia construccions actualment desaparegudes. La novetat més destacada de les actuacions realitzades en 2018 va ser la troballa d'un nou espai (E), fins ara no documentat, ocult sota una bassa de reg contemporània, que en ser desmantellada conservava restes d'una antiga estructura romana. Es tracta d'una resta de secció hemisfèrica de 2 m de diàmetre intern, bastida amb opus caementicium, que presenta una filada de rajoles en la base i el terç inferior. Presenta evidències a les parets d'haver sigut sotmés a l'acció del foc, i tal vegada es va utilitzar com a forn. Aquesta troballa haurà de ser considerada a l'hora d'interpretar l'edifici, encara que no trenca completament les interpretacions realitzades per Ferran Arasa.  
  
La seqüència arqueològica de les ocupacions de l'Hostalot presenta tres fases d'ocupació de l'edifici:  
- Fase 0: a aquesta fase pertanyen els murs de pedra seca i els realitzats amb formigó i rajola que han sigut desmantellats. Aquesta fase queda datada en el segle XX.  
- Fase I: a aquesta fase pertanyen les estructures construïdes amb maçoneria encarada i travada amb morter de calç i argila, elements constructius identificats com a estructures relacionades amb l'hostal, dels segles XVI-XIX.  
- Fase II: a aquesta fase pertanyen les estructures construïdes amb formigó de calç antic (opus caementicium), que té els seus inicis en el segle I d. n. e. i que finalitzaria en algun moment del segle VI-VII d. n. e.  
  
  
  
ANNEX II  
Delimitació literal de l'entorn de protecció de la zona arqueològica i béns patrimonials que se situen en aquest entorn  
  
A) Justificació de la delimitació proposta:  
L'entorn de protecció del bé d'interés cultural queda definit, tant literalment com gràficament, en els annexos que s'adjunten. Els criteris emprats per a establir l'entorn de protecció es basen en la legislació vigent en l'àmbit de la Comunitat Valenciana, Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià, en relació amb l'establiment d'entorns mínims de protecció per a immobles situats en àmbits no urbans d'un espai comprés en una distància de 200 m a comptar des del contorn extern del bé o dels seus hipotètics vestigis, d'acord amb els criteris següents:  
- Topogràfics i paisatgístics, amb la inclusió de les terres, séquies i camins circumdants necessaris per a l'explotació agropecuària i pertanyents a una àmplia zona de cultiu al voltant del barranc de la Carrasqueta.  
- Arqueològics: l'àmbit comprén la zona excavada i no excavada al voltant del jaciment i el possible traçat de la via Augusta. Es tracta d'àrees limítrofes susceptibles de noves troballes relacionades amb la mansió i que identifiquem com els sectors III i IV de l'Hostalot, espais molt afectats per tasques agrícoles i moviments de sediment en els quals apareixen restes mobles, però no restes estructurals fins al moment.  
  
- Administratius: delimitació d'un polígon irregular que forma l'entorn del jaciment arqueològic de l'Hostalot i que transcorre per límits de parcel·les, camins, séquies i accidents naturals que faciliten la seua definició.  
Comprén els polígons 3, 9 i 10 del terme municipal de Vilanova d'Alcolea. En el polígon 3 queden dins de l'àmbit de protecció les parcel·les 82, 83, 84, 85, 78 i els camins i barrancs assenyalats com a 9022, 9004, 9007 i 9006. En el polígon 9 queden dins de l'àmbit de protecció les parcel·les 5 (part), 357, 355 (part) i part dels camins i barrancs 9011, 9002 i 9001. En el polígon 10 queda dins de l'àmbit de protecció part de la parcel·la 535 i part del camí 9002.  
  
  
B) Delimitació literal de l'entorn de protecció:  
Origen punt A1: coordenada 30S 761609,4460545.  
Línia delimitadora. Sentit horari.  
  
Punt Est Nord  
 1 436648 4460545  
 2 248477 4460394  
 3 638336 4460279  
 4 727460 4460287  
 5 165349 4460275  
 6 902643 4460281  
 7 015150 4460270  
 8 937399 4460258  
 9 682180 4460244  
47 180094 4460208  
56 788444 4460199  
80 613879 4460187  
47 233790 4460197  
59 140363 4460199  
26 209586 4460235  
54 463689 4460244  
31 465034 4460235  
19 359524 4460237  
99 951232 4460287  
30 955800 4460330  
60 809345 4460403  
60 376555 4460497  
81 412834 4460589  
52 442792 4460672  
61 043109 4460610  
06 723569 4460527  
60 629645 4460552  
07 963575 4460543  
  
Terme municipal de Vilanova d'Alcolea (Castelló). Polígons. Parcel·les. Referències cadastrals:  
  
Polígon 3. Hortals  
  
Parcel·les Referències cadastrals  
 82 01375E801002387411NX  
 83 35894A486331231364BQ  
 84 69404L799465315219PQ  
 85 47353C747823963983XT  
 78 88276V510374348071UF  
 9022 53031Q040271336580WG  
 9004 28572A607616804862RU  
 9007 91905P098019413882DU (part)  
 9006 93011T715296518233BK (part)  
  
  
Polígon 9. Puntarró i Pla de la Rosa  
  
Parcel·les Referències cadastrals  
 5 26574J795463476455SF (part)  
 6 18778H555595710969HK  
 7 10176N384104361113RV  
 357 99475B629860977928SQ  
 355 11671H541015883766DK (part)  
 9011 33063X151110063908PT (part)  
 9002 42082E334453444720FA (part)  
  
 9001 90869Z346603368294ZO (part)  
  
  
Polígon 10. Riu Roques  
  
Parcel·les Referències cadastrals  
 535 09167O864741276068SX (part)  
 9001 67686Z767998905979LZ (part)  
 9002 66562Q404151309843ZE (part)  
  
Es delimita un polígon irregular que forma l'àmbit de protecció de jaciment romà i medieval de l'Hostalot, iniciat en el punt 1, situat en la confluència de les parcel·les 70, 78 i 9012 del polígon 3 continuant pel límit de les dues primeres fins a arribar a la parcel·la 9017 on es dirigeix al sud-oest pel límit de la parcel·la 78 i 85. Travessa la carretera CV-1440 pel límit sud de la parcel·la 535 del polígon 10 i la travessa entre les seues subparcel·les b i c. Travessa la carretera CV-10. Des d'aquest punt i amb direcció quasi nord discorre, ja pel polígon 9, entre els límits de les parcel·les 354 i 355, i creua aquesta última i continua entre les parcel·les 356 i 357, creua el barranc de la Carrasqueta fins al límit nord de la parcel·la 5 on gira en sentit est, i després d'algunes irregularitats a conseqüència de la pròpia morfologia de cada parcel·la arriba al punt inicial.  
En l'àmbit de protecció queda inclòs el barranc de Carrasqueta, per localitzar-se en el seu interior la Font de la Carrasqueta, de la qual brolla aigua pràcticament tot l'any i que no es descarta que poguera ser utilitzada en l'antiguitat.  
  
C) Béns patrimonials situats a l'entorn de protecció. Patrimoni arqueològic i etnològic:  
- El Puntarró  
- Pedrera