Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 7892, del 09-10-2016 (2016/7855)

DECRET 127/2016, de 7 d'octubre, del Consell, pel qual es declara Bé d'Interés Cultural Immaterial la processó cívica del Nou d'Octubre a València.
---------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

Estat**VIGENT**

Permalink ELI

**https://dogv.gva.es/va/eli/es-vc/d/2016/10/07/127/dof/vci/html**

### Dades del document

Número de DOGV
:   7892

Data del DOGV
:   09-10-2016

Secció del DOGV
:   I. DISPOSICIONS GENERALS

Número del document
:   2016/7855


Data del document
:   07-10-2016

Organisme emissor
:   Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport

Tipus de document
:   Decret

Descriptors 

:   * Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport
    * legislació

DECRET 127/2016, de 7 d'octubre, del Consell, pel qual es declara Bé d'Interés Cultural Immaterial la processó cívica del Nou d'Octubre a València. [2016/7855]  
PREÀMBUL  
  
L'article 49.1.5 de l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana, estableix la competència exclusiva de la Generalitat en matèria de patrimoni històric, artístic, monumental, arquitectònic, arqueològic i científic. Així mateix, l'article 26.2 de Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià, disposa que la declaració d'un Bé d'Interés Cultural s'ha de fer mitjançant un decret del Consell, a proposta de la conselleria competent en matèria de cultura. Tot això sense perjuí de les competències que l'article 6 de la Llei 16/1985, de 25 de juny, del Patrimoni Històric Espanyol, reserva a l'Administració General de l'Estat.  
Així mateix, la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, en l'article 45 disposa que han de ser declarats béns d'interés cultural les activitats, coneixements, usos i tècniques que constitueixen les manifestacions més representatives i valuoses de la cultura i les formes de vida tradicionals dels valencians. Igualment, poden ser declarats béns d'interés cultural els béns immaterials que són expressions de les tradicions del poble valencià en les seues manifestacions musicals, artístiques, gastronòmiques o d'oci, i en especial aquelles que han sigut objecte de transmissió oral, i les que mantenen i potencien l'ús del valencià.  
La festivitat del Nou d'Octubre és el dia del poble valencià. Es commemora aquest dia la conquesta de València en 1238 per part de les tropes del rei Jaume I. Ja en 1338 es va instituir la festa commemorativa i s'ha celebrat especialment en els casos dels centenaris. Sempre s'ha mantingut com a rerefons el fet de celebrar la data fundacional del poble valencià i l'exaltació de la identitat col·lectiva dels valencians. Aquestes circumstàncies s'han fet paleses en l'acte de la processó cívica que se celebra el matí del nou d'octubre, consistent en el solemne descens amb honors d'ordenança pel balcó de l'Ajuntament de la Reial Senyera i la seua processó, envoltada i escortada per les entitats cíviques valencianes i principals autoritats locals, en un seguici cerimonial. Fins a l'actualitat, la processó cívica es manté com a veritable fil conductor d'una festa que expressa l'autoconsciència i valencianitat del poble valencià.  
  
Mitjançant una Resolució de 5 d'octubre de 2015, de la Conselleria de Educació, Investigació, Cultura i Esport, es va acordar incoar l'expedient per a la declaració com a Bé d'Interés Cultural Immaterial a favor de la processó cívica del Nou d'Octubre a València.  
En la tramitació de l'expedient s'ha concedit tràmit d'audiència a l'Ajuntament de València.  
En compliment del que disposa l'article 27 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, en l'expedient consten els informes favorables del Consell Valencià de Cultura i de la Universitat de València.  
Per tot açò, complits els tràmits previstos en els articles 26 i següents de la Llei 4/1998, del Patrimoni Cultural Valencià, a proposta del conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport, de conformitat amb els articles 28.c i 43 de la Llei 5/1983, de 30 de desembre, de la Generalitat, del Consell, i amb la deliberació prèvia del Consell, en la reunió del dia 7 d'octubre de 2016,  
  
  
DECRETE  
  
Article 1. Objecte  
Es declara Bé d'Interés Cultural Immaterial la processó cívica del Nou d'Octubre a València.  
  
Article 2. Descripció del bé i valors  
La descripció del bé i els seus valors es fan constar en l'annex d'aquest decret.  
  
Article 3. Mesures de protecció i salvaguarda  
La protecció de la processó cívica del Nou d'Octubre a València com a patrimoni cultural immaterial es concretarà en les mesures següents:  
a) Realitzar labors d'identificació, descripció, investigació, estudi i documentació amb criteris científics.  
b) Incorporar els testimonis disponibles a suports materials que garantisquen la seua protecció i preservació.  
c) Vetlar pel normal desenrotllament i la pervivència d'aquesta manifestació cultural, així com tutelar la conservació dels seus valors tradicionals i la seua transmissió a les generacions futures.  
Qualsevol canvi que excedisca el normal desenrotllament dels elements que formen aquesta manifestació cultural haurà de comunicar-se a la direcció general competent en matèria de patrimoni cultural, perquè, si és el cas, emeta l'autorització administrativa i la consegüent modificació de la present declaració.  
Les accions de salvaguarda que es projecten hauran de tindre en compte, de manera molt especial, els riscos de desvirtuació que podrien derivar-se del turisme massiu, així com la necessitat de valorar i protegir adequadament els oficis tradicionals associats a aquesta manifestació.  
  
La gestió de la processó cívica serà exercida per l'Ajuntament de València, el qual decidirà sobre aspectes materials i immaterials, així com el desenvolupament dels actes de la festivitat anual.  
  
  
DISPOSICIONS ADDICIONALS  
  
Primera. Publicació i inscripció  
Aquest decret es publicarà en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana i en el Boletín Oficial del Estado, i la declaració s'inscriurà en la Secció Primera de l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià i es comunicarà, així mateix, al Registre General de Béns d'Interés Cultural del Ministeri d'Educació, Cultura i Esport.  
  
Segona. Incidència pressupostària  
L'aplicació i desplegament d'aquest decret no podrà tindre cap incidència en la dotació de despesa assignada a la Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport, i en tot cas haurà de ser atès amb els mitjans personals i materials de la conselleria competent per raó de la matèria.  
  
DISPOSICIÓ FINAL  
  
Única. Entrada en vigor  
  
Aquest decret entrarà en vigor l'endemà de la publicació en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana.  
  
València, 7 d'octubre de 2016  
  
El president de la Generalitat,  
XIMO PUIG I FERRER  
  
El conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport,  
VICENT MARZÀ IBÁÑEZ  
  
  
ANNEX  
  
1. Exposició de motius: La festivitat del Nou d'Octubre constitueix el dia del poble valencià. La jornada commemora la conquesta de la ciutat de València, el 9 d'octubre de 1238, per part de les tropes del rei Jaume I. Encara que va ser en 1239 quan l'històric Regne de València es va constituir com a entitat política pràcticament independentment dins de la Corona d'Aragó, als ulls dels avantpassats medievals la data del 9 d'octubre de 1238 ja es va presentar com a símbol de la recuperació de les terres valencianes i, amb posterioritat, ha sigut considerada com a data de naixement del poble valencià.  
A partir de 1338, data del primer centenari de la conquesta, es va instituir la festa commemorativa del Nou d'Octubre. Des d'aleshores fins a l'abolició dels Furs del Regne de València pels decrets de Nova Planta, la festa se celebrà anualment de manera quasi ininterrompuda, en unes celebracions especials en els casos dels centenaris. Des de 1707 fins a la seua recuperació definitiva al segle XX, només en 1738 i 1838 es duen a terme les celebracions, si bé es manté el seu record, així com el simbolisme especial de la Reial Senyera.  
  
La festa s'ha realitzat en les distintes èpoques amb diverses reinterpretacions simbòliques, transformacions formals i instrumentalitzacions ideològiques, si bé sempre s'ha mantingut com a rerefons el fet de celebrar la data fundacional del poble valencià i l'exaltació de la identitat col·lectiva dels valencians del cap i casal i de tot el Regne. Aquestes circumstàncies, especialment la segona, s'han fet paleses en l'acte de la processó cívica que se celebra el matí del Nou d'Octubre a partir de les 12 hores del migdia, consistent en el solemne descens amb honors d'ordenança pel balcó de l'Ajuntament de la Reial Senyera de València, composta per quatre barres roges sobre fons groc, coronades sobre franja blava vora el pal, culminada per la figura d'un rat penat, que durant tot l'any es conserva al Museu de l'Arxiu Històric de València, i la seua processó, envoltada i escortada per les entitats cíviques valencianes i principals autoritats locals i autonòmiques. Es tracta d'un singular seguici cerimonial que, des de la plaça de l'Ajuntament, recorre els principals carrers del centre de la ciutat de València fins a arribar a la plaça d'Alfons el Magnànim, on es ret homenatge a la figura del rei Jaume I, fundador del Regne de València, i des d'on es retorna novament a la plaça de l'Ajuntament, on la Reial Senyera és hissada perquè torne a ser custodiada a les dependències de l'Arxiu Històric Municipal.  
  
La processó cívica, tot i que ha experimentat diverses transformacions i reconfiguracions en funció dels distints contextos sociohistòrics, es manté com a veritable fil conductor d'una festa que expressa l'autoconsciència i valencianitat dels habitants del cap i casal i de tot el territori valencià. Durant la seua llarga trajectòria, la processó ha funcionat com a prova irrefutable d'una mena d'espiritualitat cívica on s'uneixen la creença en la comunitat, la memòria col·lectiva i el desig de cohesió social i identificació amb l'urbs, assolida mitjançant tot un cerimonial escrupolosament codificat. Així, la processó cívica, que en principi va tindre un origen i un significat quasi religiós, vinculat al naixement providencial del Regne de València, va anar transmutant-se en un acte de caràcter laic en què es refermen els vincles culturals, socials i polítics dels ciutadans de la ciutat de València, com a capital del territori valencià, en els del Regne, actualment denominat Comunitat Valenciana.  
  
  
2. Dades sobre el bé objecte de la declaració  
2.1. Denominació: Processó cívica del Nou d'Octubre a València.  
  
2.2. Localitat: Ciutat de València.  
2.3. Data de realització: 9 d'octubre.  
2.4. Protagonistes principals: Reial Senyera, figura històrica del rei Jaume I, entitats civicoculturals i polítiques, representants institucionals municipals i autonòmics, i ciutadania en general.  
2.5. Antecedents històrics: L'actual processó cívica té els seus antecedents en les celebracions medievals de la conquesta cristiana de València. Aquestes se situen en el context de la nova atmosfera europeista i occidental universalitzada a través de la ideologia transmesa per l'Església catòlica i per la reialesa, les dues grans institucions que vertebraren des del principi el nou Regne de València i afavoriren la codificació de les noves tradicions festives locals. El 9 d'octubre de 1238, dia de sant Donís, el rei Jaume I va realitzar la seua entrada triomfal, lligant des d'aleshores el destí de València al de la Corona d'Aragó. D'aquesta manera, sant Donís, que no tenia res a veure amb la tradició local i que tan sols representava una festa menor del calendari litúrgic, assoliria una popularitat extraordinària, en solemnitzar-se el seu record conjuntament amb la rendició de la plaça, amb la consagració eclesiàstica de la catedral, i identificar-se la seua commemoració amb la inclusió de València al si de la cristiandat. Històricament a la catedral ha tingut lloc i encara té lloc (encara que no sempre amb caràcter oficial) la celebració del Tedèum o cant d'acció de gràcies a Déu, per aquesta commemoració.  
  
Les primeres celebracions daten d'un segle després de la conquesta, pel fet que les primeres institucions de govern locals i autònomes estaven àvides de manifestar públicament les prerrogatives adquirides gràcies a la pionera política municipalista de la reialesa. Amb tot, la celebració en 1338 del primer centenari de la conquesta va tindre també un tarannà eminentment religiós, mancat de qualsevol motiu lúdic, i va pretendre celebrar la incorporació providencial de la ciutat per les tropes de Jaume I, i amb la del regne, a la cristiandat. La processó anà des de la catedral de Santa Maria fins al convent de San Vicent de la Roqueta, i pocs anys més tard, s'instaurà la tradició de realitzar anualment una processó semblant tant en el dia de Sant Donís com en el de Sant Jordi, en unes celebracions especials en els anys 38 de cada centúria.  
  
Per tant, la celebració del Nou d'Octubre naixia com una acció de gràcies col·lectiva dels nous pobladors davant la conquesta providencial a major glòria de Déu. Un triomf cristià protagonitzat pels reis del casal d'Aragó, els avantpassats dels quals no oblidaren mai els orígens cristians de València gràcies a una tradició transmesa secularment. Per aquesta raó, i des d'aleshores i en el futur, la data i festa del Nou d'Octubre haurien de servir per a acotar els orígens historicopolítics del nou Regne de València i permetrien aprofundir les arrels dels nous pobladors, dotant-los d'un corpus de referències que, reelaborades convenientment, van constituir el gros del patrimoni ideològic d'un poble que va convertir l'esdeveniment en una celebració legitimadora de la seua existència.  
D'aquesta manera, la celebració del Nou d'Octubre va quedar incorporada com una representació sacra al calendari festiu local, en la qual la comunitat cívica apareixia ordenada segons els esquemes ideològics del pensament polític i social medieval. En les primeres celebracions reeixia la processó religiosa, una desfilada solemne en la qual els magistrats municipals ja portaven i exhibien la Reial Senyera al llarg del trajecte com a símbol màxim, representatiu de la seua jurisdicció i de la seua autonomia política.  
S'ha de recordar també que la Senyera del rat penat, com a bandera de guerra, i d'acord amb els Furs, havia de ser seguida per qualsevol home, a peu o a cavall, si eixia a la batalla. La processó del Nou d'Octubre, precisament, no fa sinó rememorar i fixar, en temps de pau, el simbolisme i a l'hora la funcionalitat primordial d'una Reial Senyera que, en igual procediment, s'apostava en el balcó de la Casa de la Ciutat i es davallava sense inclinar-se si havia d'eixir a la batalla, convocant a tot el poble darrere. Una ensenya que era protegida, ja fóra en la pau o en la guerra, per la Companyia de Ballesters del Centenar de la Ploma, creada per Pere el Cerimoniós en el segle XIV per a l'específica protecció de la Reial Senyera quan havia d'eixir a la batalla, i que també va ser abolida en 1707 juntament amb els furs. De fet, la Senyera encapçalà els principals successos bèl·lics en què tropes valencianes, de la ciutat i del regne, hagueren d'eixir a la batalla per a defensa de les llibertats forals, de la integritat territorial del regne o de la seguretat dels valencians.  
  
La celebració adquiriria, així, unes connotacions civicopolítiques que superaven els pretextos religiosos argumentats originalment. El Nou d'Octubre es destacava com una afirmació de la consciència ciutadana, i la festa emfasitzava la renovació contractual de la fidelitat mútua que juramentaven el monarca i la comunitat urbana. De manera que, des de mitjan segle XIV, allò que havia sigut una acció de gràcies de caràcter eminentment espiritual va començar a transmutar-se en una mena de festa patriòtica, adaptant-se a les canviants circumstàncies històriques, factor que explica la supervivència de la celebració durant aquests quasi huit segles.  
Els motius del ritual festiu sobirà, assumits per la població que participava directament en la celebració, van introduir nous costums, com ara la tradició de les fruites de massapà per a afalagar les enamorades per Sant Dionís, o la disparada de focs artificials, a més dels voltejos de campanes, lluminàries, balls, festes i serenates de joglars que acompanyaven la celebració del dia dels valencians.  
La celebració del tercer centenari, en 1538, ja va demostrar amb claredat l'aparició d'una genuïna consciència històrica, fet que coincideix amb el moment de l'hegemonia valenciana en el si de la Corona d'Aragó i amb la creixent castellanització política. La recreació de la memòria perduraria en les commemoracions successives, i inauguraria una nova etapa en l'evolució secular de la festa que va formalitzar definitivament la seua concreció protocol·lària amb la fastuositat i grandiloqüència tan pròpies de les cerimònies de l'Espanya imperial. Després de la fallida revolta de la Germania, les institucions i els oficials que exercien delegacions del poder regi aconseguiren major rang i posició en la desfilada processional vespertina, al mateix temps que cobrava vigor de nou el component religiós i militarista de la celebració. Amb tot, el poder va intentar que hi haguera una major implicació popular en els festejos del Nou d'Octubre.  
Així, en la commemoració de 1538 ja hi ha una clara referència al trasllat de la Reial Senyera des del Consell fins a la catedral, on es va celebrar el sermó de la conquesta, que sempre es realitzava en llengua valenciana, després del qual va continuar la processó civicoreligiosa, tot i que de vesprada es va fer la gran processó, en la qual també anava la Reial Senyera, símbol de la potestat urbana, acompanyada per les autoritats religioses i custodiada pels màxims representants del poder reial en el pla polític, militar i fiscal. Això no obstant, la imatge simbòlica que conformava el justícia criminal amb l'asta de la bandera de les viles reials, flanquejat pels advocats del municipi que portaven els seus bordons, subratllava l'antiga autonomia ciutadana de les viles reials, la seua legalitat i legitimitat sota la fidelitat a les normes legislatives dictades per la monarquia. En aquesta ocasió es va fer també el tradicional acte protocol·lari d'hissar la bandera per damunt del portal amb una corda, tant a l'anada com a la tornada, mentre els membres de la Companyia de Ballesters del Centenar de la Ploma feien disparar les seues bombardes i arcabussos.  
En plena ofensiva de la Contrareforma, amanida amb una gran exaltació religiosa i la intensificació del procés de castellanització, el centenari de 1638 ja deixa una descripció més acostada al que hui és la processó cívica. Així, a les huit del matí del 9 d'octubre de 1638 els magistrats, vestits de gala, portaren des de la Casa de la Ciutat fins a la catedral la bandera per a assistir a l'ofici i al sermó. L'ensenya va ser treta per la finestra, i el racional, rector de les finances municipals però agent del rei en l'administració local, la va lliurar al justícia a la plaça de la catedral. Aquesta segona autoritat, junt amb la resta de magistrats i el Centenar de la Ploma, ordenà abans d'iniciar el trajecte que es fera una descàrrega d'armes a manera d'homenatge. Una volta acabada la missa a la catedral, la bandera va ser tornada a la Casa de la Ciutat, i aleshores començaren els festejos populars pròpiament dits.  
  
Ha de recordar-se, no obstant això, que a més de les celebracions especials dels centenaris, se celebrava igualment una processó anual de Sant Donís (que es repetia en idèntic recorregut el dia de Sant Jordi), i que és la directa antecessora de la processó actual. En tots els casos, en la catedral se llegia un sermó que, malgrat la castellanització imperant, es feia sempre en llengua valenciana.  
El Decret de Nova Planta de 1707 va eliminar l'ordenament jurídic valencià, així com les formes de govern de l'antic Regne de València, incorporat com una província més a l'Espanya borbònica. Els efectes en el simbolisme valencià foren també automàtics, les noves autoritats borbòniques ordenaren desmuntar la Reial Senyera i tancar-la en una arca de tres claus, motiu pel qual deixà de celebrar-se la processó anual de Sant Donís. Fou aquesta prohibició, així com la interdicció d'usar el material pirotècnic per a celebrar el Nou d'Octubre tal com era costum popular, la que provocà l'aparició, segons la tradició, de les piuletes i tronadors, que imitaven en forma de dolç la forma d'aqueixos artefactes pirotècnics prohibits, els quals s'unien a la tradició de la mocadorà.  
  
Les noves autoritats únicament transigiren en la celebració de la processó del Centenari en 1738, encara que justificant-la en termes d'exacerbada religiositat lligada a la nova situació política. En aquest nou context la festa va perdre el seu antic sentit polític, i va mantenir, no obstant això, el ritual. Així, en la celebració del centenari de 1738, la Reial Senyera fou baixada pel balcó de la Casa Consistorial i recollida pel síndic procurador general, i la comitiva anà fins a la catedral i ja de vesprada tingué lloc la tradicional processó grossa multitudinària.  
  
Durant el segle XIX la creixent expansió del liberalisme i les idees revolucionàries democràtiques no sols van anar acabant progressivament amb l'Antic Règim, sinó que van construir la nova idea de la nació espanyola. Així, les institucions reorganitzades pels liberals van intentar conciliar, no sense dificultats, la celebració de la valenciania tradicional amb l'ideari liberal nacionalment espanyol. Així, la commemoració de 1838 va estar ja molt més imbuïda dels ideals laics, al mateix temps que s'obria pas un romanticisme valencià clarament precursor del que seria la Renaixença. El 9 d'octubre de 1838 la Reial Senyera, que en les celebracions de segles anteriors era davallada pel balcó principal de l'Ajuntament i rebuda a la porta sobre un entaulat a manera de púlpit, fou baixada per les escales de l'Ajuntament, sense inclinar-la, i ja al carrer la va rebre amb honors la milícia nacional.  
  
A mitjan segle XIX, la festa de Sant Dionís es limitava a reflectir el seu aspecte costumista, amorós, galant i gastronòmic, on reeixia el passeig de la població davant de les pastisseries de la ciutat que mostraven els exquisits dolços elaborats amb aquest motiu. Amb tot, i en un ambient marcat per la Renaixença, es va produir el descobriment polític de la celebració, lligat a un incipient moviment valencianista conduït per associacions com Lo Rat Penat. A causa d'aquesta influència, el 20 de juliol de 1891 es va inaugurar l'estàtua eqüestre de Jaume I al Parterre. Amb aquest motiu, es va organitzar una manifestació cívica vespertina que va partir de l'Ajuntament i va arribar fins al Parterre. Amb la participació de la corporació municipal juntament amb la senyera, i la presència d'altres institucions, societats científiques, gremis i representants d'associacions cíviques, l'acte constitueix un precedent dels homenatges que es brindarien posteriorment al monarca en ocasió del Nou d'Octubre.  
A partir dels anys vint, les demandes del nou valencianisme cultural i polític, amb la proliferació de partits polítics que havien incorporat al seu ideari les demandes d'autogovern, ompliren de contingut reivindicatiu els actes del Nou d'Octubre, així com la processó cívica i el valor simbòlic aglutinador de la Reial Senyera, especialment durant els anys de la Segona República, en què la festa assoleix la seua màxima dimensió política.  
Foren les Joventuts Ratpenatistes les que, en 1917, realitzaren un primer acte d'ofrena en el monument, i va ser la societat Lo Rat Penat qui animà, en 1922, un homenatge juntament amb l'Ajuntament i la Diputació que acudiren en corporació, per primera volta, acompanyats de la Senyera a l'ofrena a Jaume I, és, per tant, el primer any en què es recupera la processó del Nou d'Octubre en un cerimonial homologable al de l'època foral.  
És en aquest context quan, l'any 1931, el Centre d'Actuació Valencianista va proposar a l'Ajuntament la participació municipal en l'acte d'homenatge al Parterre i també demana que s'invitara tot el poble valencià, totes les entitats i totes les forces vives de la societat a sumar-se a l'acte.  
D'aquesta manera, veem com la recuperació de la processó cívica del Nou d'Octubre en les dècades de 1920-30 acompanya íntimament la recuperació i fixació coetànies de la bandera i de l'himne de tots els valencians, com a parts d'un mateix fenomen d'autoafirmació identitària i política del nostre poble. Un fenomen transversal que implicava a totes les ideologies i procedències, i que tindrà la seua natural continuïtat en la Segona República, en què continuen els actes d'homenatge del Parterre, de manera que es convertirà en el símbol màxim de les reivindicacions valencianistes.  
La Guerra Civil va impedir que se celebrara amb normalitat el centenari de 1938, que es va repetir un any després, 1939, d'acord amb les idees del nou règim franquista, el qual va mantindre els actes tradicionals, entre els quals la processó cívica, si bé no es va traure la Reial Senyera en la processó, perquè estava identificada amb la causa republicana i autonomista. En els anys següents la commemoració del Nou d'Octubre va quedar reduïda a misses en honor de Jaume I i la venda dels dolços característics d'aquesta celebració. Va ser a partir de 1943 quan es reprengué l'acte principal de la processó cívica, especialment gràcies a la insistència de l'entitat Lo Rat Penat, que tornà a comptar amb la participació de la Reial Senyera. A partir de 1951 la processó cívica va anar guanyant en magnificència i assistència de públic, i es va establir una estructura integradora que va servir de base per a les ulteriors edicions de la processó. En l'edició de 1951 obria la marxa la guàrdia municipal de gala a cavall, darrere de la qual anaven en ordre de dos fileres les banderes dels diferents gremis, seguides de les representacions sindicals, així com dels centres culturals, Banda Municipal, timbals i pel centre de la desfilada la senyera, escortada per macers i un piquet militar. Darrere de l'ensenya anava la corporació municipal i l'alcalde amb la resta d'autoritats. Tancava la comitiva una banda i un nou piquet militar. En 1953 el seguici es veié completat amb la incorporació de diverses comissions falleres, que també van homenatjar l'estàtua de Jaume I al Parterre. No obstant això, posteriorment la processó decaigué, i va ser mantinguda essencialment per la societat Lo Rat Penat, davant el desinterés del consistori municipal, restablint-se plenament des de 1973.  
Tant la festa del Nou d'Octubre com la processó cívica van tendir a expressar un valencianisme en expansió, fet especialment visible des dels anys setanta. La promulgació en 1982 de l'Estatut d'Autonomia, en combinació amb la recuperació de la democràcia i la principal institució d'autogovern, la Generalitat Valenciana, van fer que el component de celebració de la valencianitat compartida i d'afirmació valencianista es feren notar molt més en les festivitats del Nou d'Octubre, que es va convertir en la festa oficial de la nova Comunitat Valenciana, i molt concretament en la processó cívica, que va veure com s'incrementava el seu públic, el seu impacte mediàtic i el seu ressò popular, fins a convertir-se en el principal i més simbòlicament rellevant acte ritual de la festa dels valencians.  
2.6. Descripció del bé: En l'actualitat la processó cívica del Nou d'Octubre a València comença a les 11.30 hores amb la recepció de la corporació municipal, autoritats i invitats a l'Ajuntament. A les 11.45 hores té lloc la lectura del decret de l'Alcaldia i el lliurament de la senyera al Museu de l'Arxiu Històric Municipal. A les 12.00 hores es produeix el solemne davallament de la Reial Senyera des del balcó de l'Ajuntament, mentre se li ret honors d'ordenança. La senyera és baixada mitjançant cordes pel balcó de la casa consistorial, ja que des de l'any 1365, i per privilegi del rei Pere el Cerimoniós, la Reial Senyera no pot inclinar-se davant de res o ningú. Com que no pot eixir per les portes de l'Ajuntament si no s'inclina, és despenjada pel balcó en un acte molt solemne durant el qual el públic congregat a la plaça victoreja i aplaudeix la senyera de la ciutat, també oficialitzada per l'Estatut d'Autonomia de 1982 com a ensenya autonòmica de tota la Comunitat Valenciana.  
Una vegada baixada la senyera es forma el seguici i comença la processó cívica pròpiament dita, que és contemplada per un nombrosíssim públic, i que segueix un ordre protocol·lari que ha anat variant amb el pas del temps i en què participen autoritats i càrrecs institucionals diversos, així com representants d'entitats cíviques, culturals, científiques i professionals, entre altres, encapçalades per la societat Lo Rat Penat com a entitat recuperadora de la processó en 1922, que constitueixen un reflex de la pluralitat de la societat valenciana.  
La processó ix des de la plaça de l'Ajuntament i recorre els principals carrers del centre de la ciutat de València en direcció a la plaça d'Alfons el Magnànim. En aquesta plaça té lloc l'homenatge a l'estàtua eqüestre del rei Jaume I amb ofrena floral institucional i corones de llorer, i el cant de l'himne de la Comunitat Valenciana, interpretat per la Banda Municipal. Des d'aquesta plaça es retorna novament a la plaça de l'Ajuntament, on la Reial Senyera és hissada als sons de l'himne valencià i es disparen les salves d'honor, i torna a ser custodiada a les dependències de l'Arxiu Històric Municipal. Els actes acaben amb la disparada d'una mascletada a la plaça de l'Ajuntament.  
  
Pel que fa a la conducció de la Reial Senyera en la processó cívica, el costum estableix que aquesta siga portada per diversos regidors de l'Ajuntament, encara que una resolució de l'Alcaldia fixa qui serà el portador inicial o principal.  
2.7. Elements que en formen part: De tots els elements que conformen la processó cívica del Nou d'Octubre el més destacat és, sens dubte, la Reial Senyera de València, al voltant de la qual adquireix sentit el seguici, atès que simbolitza la màxima expressió de la identitat compartida dels valencians i funciona com a condensador de tota una memòria històrica ciutadana i de tot el poble valencià.  
La senyera oficial que actualment ix en la processó data de 1928, quan, a causa de l'estat de deteriorament en què estava l'anterior de 1596 (que es conserva custodiada en una vitrina a l'Arxiu Històric Municipal), es va decidir fer-ne una rèplica. De la nova senyera es van fer tres còpies: la que ix en la processó, la que va cobrir el taüt de l'escriptor i polític Vicente Blasco Ibáñez quan les seues despulles van ser traslladades a València en 1933, que encara es conserva, i una altra que es guarda des de 1969 al Museu del Col·legi de l'Art Major de la Seda. Aquestes tres senyeres es confeccionaren en la fàbrica de teixits de seda d'Eduardo Sanchis Romero al carrer de Quart de València. En 1994 es va fer una nova restauració de la senyera utilitzada en la processó cívica, coordinada pel Col·legi de l'Art Major de la Seda. El seu pes és de 18 quilograms, 5 dels quals corresponen a la cimera. L'asta té una alçària de 3,30 metres i la bandera fa 2,50 metres per 1,55 metres. L'any 2008 fou de nou restaurada i netejada la cimera, i se li van retornar el color i brillantor originals.  
La Reial Senyera va acompanyada pels timbalers, que executen la Marxa de la Ciutat de València, que ja tocaven en la processó del Corpus el segle XVIII, i que va servir d'inspiració al mestre Josep Serrano per a bastir els primers compassos de l'Himne de l'Exposició Regional de 1909. Aquest himne fou declarat en 1982 himne oficial de la Comunitat Valenciana, el qual també es toca i canta en l'acte d'homenatge a l'estàtua eqüestre de Jaume I, que forma part destacada de la processó cívica. En realitat la interromp, ja que el seguici processional es deté i comença una concentració de caràcter estàtic. En aquest homenatge multitudinari es refermen especialment els vincles compartits amb la condensació màxima de tots els símbols que defineixen la valencianitat en la processó cívica: la Reial Senyera, l'evocació del rei conqueridor Jaume I, fundador del Regne de València, i l'himne de la Comunitat Valenciana, a més del valencià, que està present en la litúrgia civil de la processó com a llengua pròpia i distintiva del poble valencià.  
  
Però, a banda dels elements concrets abans destacats, la dimensió immaterial més reeixida de la processó cívica és el mateix ritual deambulatori, que té caràcter processional circular, ja que comença i acaba al mateix lloc, l'Ajuntament de València, on té la seu l'Arxiu del Museu Històric Municipal, on es custodia la Reial Senyera durant tot l'any, però també altres símbols importants del Nou d'Octubre, com ara el penó de la conquesta o les armes (espasa i escut) atribuïdes al rei Jaume I, entre alts objectes rellevants. L'actual processó continua ajuntant en el mateix seguici la representació simbòlica de tots els estaments ciutadans, com històricament ha succeït, amb presència de gremis, entitats civils, festives, polítiques i culturals, autoritats locals, autonòmiques i estatals, institucions culturals i societat civil en general, per refermar, mitjançant un exercici de civisme, la solidesa i perdurabilitat dels vincles comunitaris i la vocació de projecció cap al futur d'una comunitat cohesionada per uns símbols compartits.  
  
  
3. Definició de l'àmbit espacial i temporal  
3.1. Àmbit espacial: L'àmbit espacial és, dins la ciutat de València, l'àrea del centre urbà que cobreix el desplegament iteratiu de la processó cívica. Aquesta es desenvolupa a l'àrea de Sant Francesc (plaça de l'Ajuntament i carrer de Sant Vicent), la Seu (plaça de la Reina i carrer de la Pau) i novament Sant Francesc (retorn cap a la plaça de l'Ajuntament pels carrers de les Barques i del Pintor Sorolla). Cal subratllar que també es tracta del centre simbòlic de la ciutat, on estan els principals edificis de l'Administració pública (Ajuntament i Generalitat), la religió tradicional cristiana (catedral), i la zona comercial i residencial considerada més distingida de la València moderna. Per tant, l'entorn arquitectònic, monumental i històric contribueix a destacar la centralitat simbòlica de la processó i el seu paper com a acció performativa de la valencianitat.  
3.2. Àmbit temporal: La celebració de la processó té lloc a les 12.00 del matí del dia 9 d'octubre, en el moment culminant del migdia, i sol desenvolupar-se durant unes dos hores o dos hores i mitja, si bé la durada convencional pot variar en funció de circumstàncies diverses, com ara el desenvolupament de l'acte d'homenatge a l'estàtua eqüestre de Jaume I, l'itinerari, les condicions atmosfèriques o l'assistència de públic.


Còpia Permalink ELI