Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 6835, del 07-08-2012 (2012/7531)

Informació pública de l'Acord de 4 de juny de 2012, del Ple, pel qual es procedeix a la resolució de la condició d'agent urbanitzador de la unitat d'execució denominada Magraner del planejament urbanístic d'aquesta localitat i a l'assumpció per part de l'Ajuntament de Moncofa de la gestió directa de l'actuació.
------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   6835

Data del DOGV
:   07-08-2012

Secció del DOGV
:   V. ANUNCIS - A) ORDENAMENT DEL TERRITORI I URBANISME

Número del document
:   2012/7531


Data del document
:   25-07-2012

Organisme emissor
:   Ajuntament de Moncofa

Tipus de document
:   Anunci

Descriptors 

:   * Moncofa
    * pla d'urbanisme
    * administració local

Informació pública de l'Acord de 4 de juny de 2012, del Ple, pel qual es procedeix a la resolució de la condició d'agent urbanitzador de la unitat d'execució denominada Magraner del planejament urbanístic d'aquesta localitat i a l'assumpció per part de l'Ajuntament de Moncofa de la gestió directa de l'actuació. [2012/7531]  
Jaime Picher Juliá, alcalde president de l'Ajuntament de Moncofa, en virtut de les facultats que li confereix l'article 21 de la Llei 7/85, de 2 d'abril, Reguladora de les Bases de Règim Local i altra normativa d'aplicació dicta el present edicte:  
  
El Ple de l'Ajuntament de Moncofa, en sessió de caràcter ordinària de data 4 de juny de 2012 va adoptar el següent acord:   
  
«Jaime Picher Juliá, alcalde president de l'Ajuntament de Moncofa, en virtut de les facultats que li atorga l'art. 21 de la Llei 7/85, de 2 d'abril, Reguladora de les Bases de Règim Local, i atenent els informes evacuats pels serveis municipals d'Urbanisme en data 13 de febrer i 5 de març de 2012, disposa:  
  
Antecedents i fonaments jurídics  
Atés els antecedents i la fonamentació jurídica de l'exposició de fets de l'acord plenari de data 29 de setembre de 2011 relatiu a la resolució de la condició d'agent urbanitzador de la unitat d'execució denominada Magraner i a l'assumpció per part de l'Ajuntament de Moncofa de la gestió directa de l'actuació.  
  
Atés que s'ha procedit segons la part resolutiva de l'esmentat acord mentres que s'ha procedit a la publicació del corresponent edicte d'informació pública en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana (DOCV núm. 6671, de data 15 de desembre de 2011), en un diari no oficial d'àmplia difusió en la localitat (diari Levante) en data 6 de desembre de 2011 i en el tauler d'anuncis d'aquest ajuntament així com que s'ha concedit un termini d'audiència a través de la remissió de les corresponents notificacions als que apareixien com a interessats en el present procediment segons assenyala la legislació urbanística.  
  
Atés l'existència del certificat emés pel secretari de l'Ajuntament en data 8 de febrer de 2012 en què consta que durant el període d'informació pública referit s'han presentat determinades al·legacions.  
  
Atés l'existència de l'informe emés pel secretari de la corporació en data 13 de febrer de 2012.  
Atés-se les al·legacions presentades en relació amb el període d'informació pública al·ludit, que es resolen a continuació:  
  
- Al·legació formulada per Jorge Marco Aguilar on manifesta actuar en nom i representació de la mercantil CISA 2011, SLU (abans CISA, Cartera de Inmuebles, SLU) en virtut de l'escrit amb número de registre d'entrada 15678, de data 13 de desembre de 2011.  
En relació amb el present escrit d'al·legacions, s'efectuen les següents manifestacions, a saber:  
En primer terme, manifesta la mercantil al·legant que no existeix cap inconvenient a fi que es procedisca a la resolució de la condició d'agent urbanitzador de la mercantil Pladesa, SL, i que l'Ajuntament assumisca la gestió directa de l'actuació.  
No obstant això, manifesta la mercantil al·legant que l'adquisició dels terrenys per part de CISA, Cartera de Inmuebles, SLU, a l'anterior propietari dels terrenys es va materialitzar en virtut de l'escriptura notarial en què es concreta que l'al·legant adquiria els terrenys lliures de càrregues, incloses les urbanístiques.  
En conseqüència, manifesta l'al·legant que les quotes d'urbanització han de ser reclamades per l'Administració a l'anterior propietari.  
  
En relació amb el present punt d'al·legacions, no ha de desconéixer l'al·legant les obligacions que li són pròpies com a adquirent de parcel·les incloses en l'àmbit d'un programa d'actuació integrada.  
A tals efectes la legislació urbanística, tant estatal com autonòmica ha vingut a ser clara i invariable al respecte, a l'instituir ja el principi de subrogació real o efecte subrogatori en l'art. 88 del Reial Decret 1346/1976, de 9 d'abril, pel qual s'aprova el Text Refós de la Llei sobre Règim del Sòl i Ordenació Urbana, posteriorment en l'article 21 de la Llei 6/1998, de 13 d'abril, sobre règim del sòl i valoracions i l'article 18 de la Llei 8/2007, de 28 de mai, de sòl, i en l'actualitat i amb plena vigència en l'article 25 de la Llei 16/2005, de 30 de desembre, de la Generalitat, Urbanística Valenciana i en l'article 19 Reial Decret Legislatiu 2/2008, de 20 de juny, pel qual s'aprova el Text Refós de la Llei de Sòl.  
En conseqüència, ens trobem davant d'una obligació propter rem; açò és, estem davant de drets o obligacions que tenen l'origen en la propietat d'una determinada parcel·la i dels quals un subjecte està lligat mentres en siga titular i precisament per ser-ho.  
En aquest sentit, és pacífica també la jurisprudència quant a la materialització dels preceptes citats. D'una manera clarificadora ho prevé entre altres el FJIV de la Sentència de la Secció Tercera de la Sala Contenciosa Administrativa del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya de 22 de juny de 2000:   
«El principi de subrogació real o, si es prefereix, l'efecte subrogatori establit en l'article 130 del Decret Legislatiu 1/1990, com amb anterioritat va establir l'article 88 del Text Refós de la Llei del Sòl de 1976, inclusiu amb invocacions a la configuració d'una espècie d'obligatio propter rem, ha tingut una nodrida aplicació a la matèria d'autos -en atenció a la doctrina jurisprudencial establida pel Tribunal Suprem que s'anirà assenyalant així com, en sintonia amb ella, en l'aplicada per aquesta Secció i Sala, entre d'altres, en les sentències núm. 373, de 10 de maig de 1993, núm. 196, de 18 de març de 1994, núm. 131, de 20 de febrer de 1995, núm. 190, d'11 de març de 1995, núm. 45, de 24 de gener de 1996, núm. 998, de 12 de desembre de 1998 i núm. 944, d'1 d'octubre de 1999.  
Efectivament s'ha establit i procedeix reiterar que, d'una banda, la subrogació real congela el règim urbanístic de la propietat immobiliària, amb independència de qui siga el titular propietari evitant que el canvi en la titularitat dominical puga alterar el règim d'obligacions i deures legals urbanístics especialment els compromisos contrets amb l'Administració urbanística i, d'una altra banda, que la transmissió de la propietat porta amb ella la subrogació de l'adquirent en els drets i obligacions, en les potestats i deures, al punt que no es requereix la inscripció prèvia en el registre de la propietat immobiliària, perquè l'article 34 de la Llei Hipotecària, excepte en els casos en què així ho dispose una norma legal i expressa, no arriba a les limitacions o deures instituïts en les lleis reguladores de l'ordenació urbana i règim de sòl o imposats en actes d'execució dels seus preceptes, i no és ociós referir el sistema de publicitat urbanístic que permet a tot ciutadà obtindre un perfecte coneixement del règim urbanístic a què està sotmés l'immoble que pretén adquirir i en tal sentit no cal traslladar a l'ordre jurídic urbanístic temàtiques que no són sinó conseqüència de negligències informatives i falta d'advertències del venedor contra el qual sempre cap exercitar les accions civils que hi corresponguen. En definitiva, el canvi de propietari ha de resultar intranscendent i l'adquirent ha de quedar subrogat en la posició jurídica del transmitent, sense que siga obstacle la protecció derivada del registre de la propietat siga per l'article 13 o 34 de la Llei Hipotecària - sentències del Tribunal Suprem Sala 3a de 24 d'abril de 1984, de 10 de maig de 1990, de 9 d'octubre de 1990, de 8 de novembre de 1990, de la Sala 3a Secció 5a de 18 de gener de 1996, de 12 de desembre de 1997, de 7 de febrer de 1998, entre altres».  
  
  
Dit en altres paraules i des d'una altra perspectiva, complement de l'article 130 del Decret Legislatiu 1/1990 és l'article 94 del mateix text legal -com amb anterioritat va establir l'article 62 del Text Refós de la Llei del Sòl de 1976- que amb evident finalitat de garantia per als adquirents i de protegir el tràfic jurídic obliga als transmitents a fer constar expressament en el títol d'alienació les circumstàncies que hi conté -així les que ens ocupen en aquest cas- a l'extrem que l'incompliment d'això autoritza l'adquirent per a resoldre, o potser millor rescindir, el contracte en els termes que en eixe precepte s'indiquen per la qual cosa la major onerositat o perjuís que es tracten de fer valer hauran de ser invocades en el seu cas davant de la jurisdicció ordinària -Sentències del Tribunal Suprem Sala 3a de 2 de novembre de 1993, de 21 de juny de 1994, Sala 3a Secció 5a de 29 de gener de 1996, de 16 de juliol de 1996, de 3 de febrer de 1997, entre d'altres.  
  
En termes anàlegs, el Tribunal Suprem s'ha pronunciat en nombroses ocasions sobre els efectes que produeixen la transmissió de finques sobre les obligacions contretes davant de l'administració urbanística competent.   
Així en les sentències de 2 de novembre de 1993, 18 de gener de 1996, 29 de gener de 1996, 16 de juliol de 1996, 7 de juliol de 2000 o 31 de maig de 2005, el tribunal mateix va declarar que en supòsits d'alienació de finques, l'adquirent queda subrogat en l'indret i lloc de l'anterior propietari en els compromisos que haguera contret amb l'Administració respecte de la urbanització, d'acord amb el principi, sancionat legalment, de subrogació real, que com s'ha apuntat en relació amb la sentència del Tribunal Superior de Justícia anteriorment transcrita, congela el règim urbanístic de la propietat immobiliària, amb independència de qui siga el titular propietari, i evitar d'aquesta forma que el simple canvi en la titularitat dominical d'una finca puga alterar tant les limitacions i els deures legals com els compromisos contrets amb l'Administració urbanística, ja que les normes urbanístiques i, per tant, els plans d'aquesta naturalesa són dret necessari, que no pot ser desconegut pels titulars adquirents de finques sobre les quals pesen determinades limitacions o deures, encara que, per a protegir el tràfic jurídic, el transmitent vinga obligat a fer constar expressament en el títol d'alienació les limitacions i altres circumstàncies urbanístiques, entre les quals es troben els compromisos que el propietari haguera assumit en relació amb la urbanització (actualment recollida l'obligació l'article 19.2 i 3 del TRLS 2/2008), i autoritzar, contràriament, l'adquirent a resoldre el contracte o exercitar davant d'aquell les accions de les quals es crega assistit de la jurisdicció civil, que no de la contenciosa administrativa.  
  
Parafrasejant la Sentència del Tribunal Suprem de 31 de maig de 2005 (antecedent segon), l'adquirent se subroga en els drets i les obligacions del transmitent, ja que aquests tenen caràcter ob rem i segueixen per això a la cosa i no a la persona.  
A més a més en aquesta qüestió, la subrogació real de l'adquirent en la posició jurídica del transmitent es produeix sense que per a això puga ser obstacle la protecció derivada del Registre de la Propietat. La fe pública registral, en definitiva, protegeix al tercer adquirent de les limitacions voluntàries, no així de les instituïdes per llei o en virtut d'ella pels actes d'execució dels seus preceptes, que així que afecten l'interés general, gaudeixen d'una publicitat que transcendeix a la del Registre de la Propietat, de sort que en els supòsits d'alienació de finques l'adquirent queda subrogat en l'indret i el lloc del transmitent no únicament pel que fa a les limitacions imposades per la llei o derivades d'ella, sinó també pel que fa als compromisos i a les obligacions assumits per aquest amb l'Administració pública, sense perjuí de les facultats resolutòries i indemnitzatòries que a aquell reconeix l'article 19 de TRLS 2/2008.  
En aquest sentit és destacable la STS de la Sec. 5a, Sala 3a de 21 de juny de 1994 que estableix que la mateixa Sala té declarat (així en STS de 7 d'octubre de 1980, de 27 de febrer de 1981, de 10 de maig de 1990) que l'efecte subrogatori no requereix la prèvia inscripció en el Registre de la Propietat Immobiliària, perquè l'article 34 de la Llei Hipotecària, excepte en els casos que així ho dispose una norma legal i expressa, no arriba a les limitacions i els deures instituïts per les lleis reguladores de l'ordenació urbana i règim del sòl o imposades en actes d'execució dels seus preceptes, i tal doctrina s'ha de mantindre a pesar de les crítiques que s'han formulat contra l'esmentat article 88 (del TRLS/1976) en el sentit de considerar-lo atemptatori als principis de publicitat i seguretat del tràfic jurídic immobiliari, perquè davant d'elles cal tindre present que, a més a més de no consentir una altra interpretació dels clars termes d'esmentat precepte, el mateix text refós estableix en l'article 55 un sistema de publicitat urbanística que permet a tot ciutadà obtindre coneixement del règim urbanístic a què estiga sotmés l'edifici que pretén adquirir (hui article 4 d) TRLS 2/2008), i en tal sentit el recurrent no pot traslladar l'ordre jurídic administratiu la frustració que dels seus projectes adquisitius es produïsquen com a conseqüència d'una negligència informativa o la falta d'advertència del venedor, contra el qual sempre podrà exercitar les accions civils que considere convenients.  
  
En conseqüència, i en atenció al que s'ha exposat, cal desestimar-se el presente punt d'al·legacions.  
En segon terme, manifesta la mercantil al·legant que no ha de procedir al pagament de les quotes d'urbanització, ja que l'Administració no ha de procedir a la repercussió dels costos d'urbanització a ella, sinó que aquesta ha de realitzar-se via confiscació de garanties a qui va resultar ser agent urbanitzador.  
En relació amb aquest punt, s'ha de segregar de manera clara qui es constitueix com a subjecte responsable de les quotes d'urbanització com a ingrés de dret públic en el marc d'un procediment de programació del planejament urbanístic, d'una eventual confiscació de garanties i en el seu cas, del destí d'aquestes.  
En aquest sentit, és pacífica la doctrina que ha considerat les quotes d'urbanització com la concreció d'un conjunt d'obligacions de caràcter monetari inherents al deure d'urbanitzar del propietari.  
  
D'aquesta manera, les quotes d'urbanització es constitueixen com una contrapartida a les plusvàlues generades en el procés de gestió del planejament i que reverteixen a favor del propietari de la parcel·la, afavorint i possibilitant a més a més la procedent equidistribució de beneficis i càrregues.  
A tals efectes, l'article 14 de la Llei 6/1998, de 13 d'abril, sobre règim del sòl i valoracions ja establia de manera expressa l'obligació dels propietaris de costejar la urbanització; obligació aquesta que com s'ha establit en el paràgraf precedent, troba la contrapartida en l'obtenció de les pròpies plusvàlues (article 3 LRSV) que genera l'execució de l'actuació a favor del propietari de la parcel·la a través del repartiment equitatiu dels beneficis i càrregues (article 5 LRSV); i que en l'actualitat troba acomodament en els article 8.1.c), 9.3 i 16.1.c) del Reial Decret Legislatiu 2/2008, de 20 de juny, pel qual s'aprova el text refós de la Llei de Sòl. En suma, l'anterior no és més que una concreció del principi general del dret urbanístic que comporta a l'afectar l'augment de valor del sòl originat pel planejament al pagament de les despeses d'urbanització.  
  
Sense perjuí de l'anterior, el règim jurídic aplicable al present procediment i que ja es va assenyalar a compte de l'informe i el posterior acord plenari municipal de sotmetiment a informació pública, no és un altre que el recollit en la Llei 6/1994, de 15 de novembre, Reguladora de l'Activitat Urbanística, la qual ve a assenyalar de manera clara en l'art. 67.1 LRAU que es constitueixen com a «càrregues de la urbanització que tots els propietaris han de retribuir en comú a l'urbanitzador, el cost de les obres d'urbanització», precepte que ve a reproduir la vigent Llei Urbanística Valenciana en l'article 168.1.  
Establit aquest principi general d'acord amb el qual és el propietari que obté la plusvàlua qui ha de costejar les corresponents obres d'urbanització, no pot acollir-se la pretensió de l'al·legant en relació amb el que disposa l'al·ludit article 143 LUV, mentres que com estableix l'apartat 4.c.2), la compensació a la qual al·ludeix el precepte no concorre en el present cas, ja que la totalitat de les quotes satisfetes pels propietaris mentres la gestió de l'actuació va tindre caràcter indirecte va ser aplicada a l'execució de les obres d'urbanització previstes en el programa tal com consta entre la documentació que hi ha a l'expedient i el seu objecte no ha suscitat cap escrit d'al·legacions per part de cap propietari, ni tan sols per l'ara al·legant.  
  
I tot això en relació amb el que està previst en l'article 29.13.c.2) LRAU, que en tot cas seria el precepte aplicable a l'objecte de l'al·legació formulada.  
En conseqüència, el present punt d'al·legacions ha de ser igualment desestimat.  
En relació amb el tercer punt d'al·legacions, manifesta la mercantil CISA, 2011, SLU que en virtut de l'escriptura d'escissió autoritzada el dia 7 de juny de 2011 pel notari de València, Carlos Pascual de Miguel, número 1101 de protocol, determinats immobles propietat de Cartera de Inmuebles, SLU, han passat a pertànyer a CISA, 2011, SLU, entre els quals es troben els terrenys situats en la unitat d'actuació que ens ocupa, i sol·licita que d'ara en avant les notificacions s'efectuen a CISA 2011, SLU.  
En relació amb el present punt d'al·legacions, cal avançar que s'estima l'al·legació presentada quant a la sol·licitud efectuada de procedir a la notificació a la mercantil CISA, 2011, SLU de totes les actuacions que es duen en aquest procediment, i això d'acord amb el que disposa l'art. 31.1 de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de Règim Jurídic de les Administracions Públiques i del Procediment Administratiu Comú.  
  
No obstant això, cal indicar-se que això no obsta que les successives actuacions dutes a terme en aquest procediment hagen de ser igualment notificades a CISA Cartera de Inmuebles, SLU, que és en tot cas la mercantil que apareix en la certificació de domini i càrregues expedida pel registrador de la propietat en data 20 d'octubre de 2011 en relació amb la titularitat registral de determinades finques registrals.  
  
- Al·legació formulada per Jorge Marco Aguilar on manifesta actuar en nom i representació de la mercantil Bancaja Habitat, SL, en virtut de l'escrit amb número de registre d'entrada 187 de data 10 de gener de 2012.  
En relació amb aquest escrit d'al·legacions, s'ha d'informar que ja que el contingut és anàleg al presentat per Jorge Marco Aguilar on manifesta actuar en nom i representació de la mercantil CISA 2011, SLU, la resolució de les al·legacions ha de reproduir el que s'ha assenyalat respecte de la resolució de l'al·legació anterior, sense perjuí del que s'ha assenyalat en el punt tercer, mentres que en aquest cas s'estima l'al·legació presentada pel que fa a la sol·licitud efectuada de procedir a la notificació a la mercantil Bancaja Habitat, SLU, de les actuacions que es porten en aquest procediment d'acord amb el citat article 00 DPAYA-XVR.  
Que sense perjuí d'aquesta resolució d'al·legacions, quant a la fonamentació jurídica d'aquest procediment, cal remetre's als informes de data 7, 8 i 16 de setembre de 2011.  
- Al·legació presentada per Iberdrola Distribución Eléctrica, SAU, zona Castelló, mitjançant l'escrit amb número de registre d'entrada 16930 de data 26 de desembre de 2011.  
En aquesta al·legació, l'al·legant manifesta que no consta en la societat cap sol·licitud de subministrament per a la citada actuació urbanística i indica que per a acreditar si es compte amb capacitat suficient haurà de ser preceptiva la recepció de la sol·licitud corresponent, amb el fi d'emetre la societat l'estudi/informe que acredite la disponibilitat del subministrament.  
L'al·legant fa referència a l'article 157.3 de la LUV, segons el qual «Els projectes d'urbanització hauran de resoldre l'enllaç dels serveis urbanístics amb els de la xarxa primària i acreditar que tenen capacitat suficient per a atendre'ls. En els serveis de titularitat privada s'acreditarà la disponibilitat real de subministraments per part de les empreses titulars del servei».  
A aquest respecte cal informar que la sol·licitud de subministrament ja va ser efectuada per l'agent urbanitzador Pladesa, SL, que va tramitar amb la companyia subministradora Iberdrola l'electrificació de la unitat d'execució, sota les següents referències:  
Expedient d'Iberdrola: 1131133929.  
Promotor: Pladesa, SL.  
Tipus de línia: subterrània.  
Tipus de subministrament: actuació urbanística.  
Adreça del subministrament: UE Magraner.  
Municipi en què es troba el subministrament: Moncofa.  
Per tot açò i entenent que la sol·licitud de subministrament a què fa referència l'al·legació ja va ser tramitada, si bé amb un altre agent urbanitzador distint de l'Ajuntament, hauria de desestimar-se l'al·legació, sense perjuí de les consideracions o apreciacions que des de la companyia subministradora puguen indicar-se respecte de les obres previstes per a la finalització de la urbanització que afecten la infraestructura elèctrica.  
En conseqüència, s'eleva com a proposta de resolució desestimar l'al·legació presentada per Iberdrola Distribución Eléctrica, SAU, zona Castelló, per entendre que el que s'ha al·legat ja va ser satisfet per Pladesa, SL, sense perjuí de les consideracions o apreciacions que des de la companyia subministradora puguen indicar-se respecte de les obres previstes per a la finalització de la urbanització que afecten la infraestructura elèctrica.  
Que així mateix, i d'acord amb el que està previst en l'article 49 de la Llei 6/1994, de 15 de novembre, reguladora de l'activitat urbanística haurà de presentar-se en el Registre de Programes de la conselleria competent en matèria d'urbanisme, el corresponent acord d'aprovació, el qual determinarà els efectes previstos en l'article 49 de la Llei 7/1985, de 2 d'abril, Reguladora de les Bases del Règim Local.  
Que així mateix, en aquest procediment s'ha evacuat l'informe favorable per part de l'interventor municipal en data 17 de maig de 2012.  
  
Que atenent tot el que antecedeix, l'Alcaldia Presidència eleva la següent proposta d'acord al Ple:  
  
Primer. Procedir a la resolució de la condició d'agent urbanitzador de la unitat d'execució denominada Magraner del planejament urbanístic d'aquesta localitat a la mercantil Pladesa, SL.  
  
Segon. Procedir a l'assumpció per part de l'Ajuntament de Moncofa de la gestió directa de l'actuació.  
  
Tercer. Procedir a l'aprovació de la documentació que hi ha en el procediment, açò és, el projecte d'urbanització, l'estat dels mesuraments de les obres pendents d'execució, així com tota aquella documentació que haja format part del procediment dut a terme mitjançant la gestió indirecta, així com procedir a l'aprovació del compte de liquidació provisional objecte d'informació pública.  
  
Quart. Estimar/desestimar les al·legacions presentades segons el que estableix aquest acord.  
  
Cinqué. Notificar el corresponent acord a tots aquells que apareguen com a interessats en el procediment, amb l'advertiment dels recursos que hi caben, el termini per a interposar-los i l'òrgan davant del qual cal presentar-los.  
  
Sisé. Donar trasllat del corresponent acord al Registre de Programes pertanyent a la conselleria competent en urbanisme amb la publicació prèvia.  
  
Seté. Publicar el corresponent acord en el tauler d'anuncis d'aquesta corporació, en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana i en el Butlletí Oficial de la Província.  
  
Huité. Donar trasllat del corresponent acord a la Intervenció d'aquest ajuntament, així com al Departament de Contractació i de Recaptació».  
Així mateix cal advertir que contra aquest acord podrà interposar-se recurs de reposició amb caràcter potestatiu, davant del Ple, dins del termini d'un mes comptat a partir de l'endemà del dia en què tinga lloc la notificació segons el que dispose l'article 52 LBRL en relació amb els articles 116 i 553 NOP-YCB.   
Així mateix, i d'acord amb el que disposa l'article 52 LBRL en relació amb el que disposa l'article 116.3 YBH-UNQ i 7 i següents de la Llei 29/1998, de 13 de juliol, Reguladora de la Jurisdicció Contenciosa Administrativa, podrà presentar-se directament recurs contenciós administratiu davant del Jutjat Contenciós Administratiu de Castelló dins del termini de dos mesos comptats a partir de l'endemà de la recepció de la notificació; no es podrà interposar aquest fins que siga resolt expressament o s'haja produït la desestimació presumpta del recurs de reposició interposat».  
El que es publica als efectes oportuns,  
  
Moncofa, 25 de juliol de 2012.- L'alcalde: Jaime Picher Juliá.