Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 4342, del 24-09-2002 (2002/10763)

RESOLUCIÓ de 16 de setembre de 2002, de la Direcció General de Treball i Seguretat Laboral, per la qual es disposa el registre i la publicació del text del laude arbitral, PAV-200/02, que emeten els àrbitres senyors Tomás Sala Franco, Carlos Luis Alfonso Mellado i Ángel Blasco Pellicer, en el conflicte sotmés per la Unió General de Treballadors del País Valencià (UGT-PV), Confederació Sindical de Comissions Obreres del País Valencià (CCOO-PV) i Confederació d'Organitzacions Empresarials de la Comunitat Valenciana (CIERVAL).
-------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   4342

Data del DOGV
:   24-09-2002

Secció del DOGV
:   III. CONVENIS I ACTES - G) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2002/10493


Data del document
:   16-09-2002

Organisme emissor
:   Conselleria d'Economia, Hisenda i Ocupació

Tipus de document
:   Resolució

Descriptors 

:   * drets sindicals
    * conveni col·lectiu
    * eleccions sindicals
    * participació dels treballadors

RESOLUCIÓ de 16 de setembre de 2002, de la Direcció General de Treball i Seguretat Laboral, per la qual es disposa el registre i la publicació del text del laude arbitral, PAV-200/02, que emeten els àrbitres senyors Tomás Sala Franco, Carlos Luis Alfonso Mellado i Ángel Blasco Pellicer, en el conflicte sotmés per la Unió General de Treballadors del País Valencià (UGT-PV), Confederació Sindical de Comissions Obreres del País Valencià (CCOO-PV) i Confederació d'Organitzacions Empresarials de la Comunitat Valenciana (CIERVAL). [2002/X10079]
  
Vist el text del laude arbitral d'11 de setembre de 2002 emés pels àrbitres senyors Tomás Sala Franco, Carlos Luis Alfonso Mellado i Ángel Blasco Pellicer, en la demanda de conciliació sobre conflicte col·lectiu instada el 28 de juny de 2002 per la Unió General de Treballadors del País Valencià (UGT-PV), Confederació Sindical de Comissions Obreres del País Valencià (CCOO-PV) i Confederació d'Organitzacions Empresarials de la Comunitat Valenciana (CIERVAL), d'acord amb el que disposa l'article 26.4 del Reglament de Desplegament del III Acord de Solució Extrajudicial de Conflictes Laborals de la Comunitat Valenciana de 9 de maig de 2001 (DOGV núm. 4070 de 23 d'agost), la Direcció General de Treball i Seguretat Laboral, acorda:
  
Primer
  
Ordenar que siga inscrit i depositat en el Registre de Convenis Col·lectius de Treball d'esta Direcció General.
  
Segon
  
Disposar que siga publicat en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana.
  
València, 16 de setembre de 2002.- El director general de Treball i Seguretat Laboral: Román Ceballos Sancho.
  
PAV-200/02
  
Laude arbitral que emeten els àrbitres senyors Tomás Sala Franco, Carlos Luis Alfonso Mellado i Ángel Blasco Pellicer, en el conflicte sotmés per la Unió General de Treballadors del País Valencià (UGT-PV), Confederació Sindical de Comissions Obreres del País Valencià (CCOO-PV) i Confederació d'Organitzacions Empresarials de la Comunitat Valenciana (CIERVAL).
  
València, 11 de setembre de 2002
  
La Comissió Arbitral composta pels àrbitres amunt mencionats, després de les oportunes deliberacions, ha dictat, per unanimitat el present laude arbitral, de conformitat amb els següents:
  
Antecedents de fets
  
Primer.- Que amb data 28 de juny de 2002 tingué entrada en el Tribunal d'Arbitratge Laboral de la Comunitat Valenciana demanda de conciliació sobre conflicte col·lectiu instada per la Unió General de Treballadors del País Valencià (UGT-PV) contra la Confederació Sindical de Comissions Obreres del País Valencià (CCOO-PV) i la Confederació d'Organitzacions Empresarials de la Comunitat Valenciana (CIERVAL), en la qual se sol·licitava que les parts s'avingueren a reconéixer que les organitzacions sindicals més representatives tenen legitimació per a promoure eleccions a delegats de personal i membres de comités d'empresa sense cap limitació, incloses les empreses o centres de treball la plantilla dels quals oscil·le entre sis i deu treballadors i que el requisit de l'article 62-1r de l'ET que res té a vore amb el dret de promoció pot entendre's complit no sols d'una forma determinada -si els treballadors decidiren promoure eleccions- sinó d'altres, entre elles, si els treballadors intervingueren majoritàriament en la votació.
  
Segon.- Després de diverses deliberacions entre les parts, i en no aconseguir-se cap acord, a pesar del sotmetiment del conflicte a mediació del Tribunal Arbitral Laboral, les parts van subscriure, amb data 5 de juliol de 2002, Conveni Arbitral, que sol·licitava un arbitratge de dret, en el qual se sotmetia a laude arbitral el següent: "Per part de les representacions sindicals: 1. Que es determine si les organitzacions sindicals més representatives tenen legitimació per a promoure eleccions a delegats de personal i membres de comité d'empresa sense cap limitació, incloses les empreses o centres de treball la plantilla dels quals oscil·le entre sis i deu treballadors. 2. Que es determine si el requisit de l'article 62-1r de l'ET que res té a vore amb el dret de promoció pot entendre's complit no sols d'una forma determinada -si els treballadors decidiren promoure eleccions- sinó d'altres, entre elles, si els treballadors intervingueren majoritàriament en la votació". Per part de la CIERVAL: "1. Que es determine l'existència o no de conflicte col·lectiu i en qualsevol cas, que es pronuncie sobre els pediments de les seccions sindicals".
  
Tercer.- Reunida la Comissió Arbitral, després de l'examen de la sol·licitud d'arbitratge i la resta de documentació que consta en l'expedient arbitral, s'acordà convocar les parts per al dia 2 de setembre de 2002 en la seu del TAL. Es mantingué reunió amb estes, en la qual totes elles exposaren el que al seu dret va convenir, i s'efectuaren els aclariments pertinents a sol·licitud dels àrbitres.
  
Quart.- Que en el desplegament del present arbitratge s'han seguit les prescripcions legals quant a la forma i s'han respectat els principis del procediment arbitral.
  
Fonaments de dret
  
Primer.- En relació amb la primera de les qüestions plantejades, és possible segons el nostre parer mantindre l'existència d'un conflicte col·lectiu ja que, com ha quedat de manifest al llarg del procediment arbitral, s'han produït diverses impugnacions d'eleccions per part de concretes empreses basades en els arguments que un sindicat més representatiu manca de legitimitat per a promoure eleccions en empreses o centres de treball que compten entre sis i deu treballadors o que no consta l'acreditació de l'acord per majoria dels treballadors de voler celebrar eleccions a delegat de personal en estes mateixes empreses o centres. Arguments, estos dos, que afecten directament i frontalment els pediments de fons sobre els quals se sol·licita en el Conveni Arbitral el laude d'este Tribunal.
  
En tot cas, tant en el conveni arbitral com en les expresses manifestacions de la CIERVAL i dels sindicats CCOO i UGT del País Valencià presents en la vista del procediment arbitral, manifestacions que apareixen constatades en l'acta del 3 de setembre de 2002, se sol·licita d'este Tribunal Arbitral que es pronuncie sobre els pediments de fons plantejats.
  
Segon.- En relació amb la segona de les qüestions plantejades, la nostra interpretació es mostra favorable a defendre l'existència d'un dret de promoció o convocatòria d'eleccions per part dels sindicats més representatius sense altres límits que la mateixa possibilitat legal de celebrar eleccions en les empreses o centres de treball. Això és, allà on siga possible legalment convocar eleccions a representants del personal serà facultat dels sindicats més representatius convocar-les.
  
I esta opinió la mantenim basats en els següents arguments interpretatius:
  
1r) En primer lloc, una interpretació literal de la legislació ordinària que desplega el dret fonamental de llibertat sindical ens porta a reconéixer l'existència d'un dret de promoció o convocatòria electoral dels sindicats sense cap límit o exclusió de determinades empreses o centres.
  
En efecte, l'article 6.3.e) de la LOLS reconeix als sindicats més representatius la capacitat representativa "a tots els nivells territorials i funcionals" per a "promoure eleccions per a delegats de personal i comités d'empresa òrgans corresponents de les administracions públiques".
  
L'article 67.1 de l'ET, per la seua banda, reconeix a les organitzacions sindicals més representatives el dret a "promoure eleccions a delegats de personal i membres de comités d'empresa" sense distingir entre empreses o centres de treball de més de 10 o de 10 o menys treballadors. I, respecte del preavís realitzat pels sindicats més representatius, assenyala que "podrà promoure's la celebració d'eleccions de manera generalitzada en un o diversos àmbits funcionals i territorials" sense cap limitació tampoc.
  
Finalment, l'article 2 del RD 1.844/1994, sobre Reglament d'Eleccions Sindicals, en regular la seua promoció, reconeix igualment als sindicats el dret a promoure eleccions conforme a l'article 67.1 de l'ET sense cap distinció entre empreses o centres de treball.
  
D'esta manera, en aplicació del clàssic adagio interpretatiu ubi lex non distinguit, nec nos distinguere habemus, no pareix possible limitar la capacitat de convocatòria electoral dels sindicats més representatius en funció del nombre de treballadors de les empreses o centres de treball.
  
2n) En segon lloc, no pareix que l'exigència legal establida en l'article 62.1 de l'ET per a la celebració d'eleccions en empreses o centres de treball que compten entre 6 i 10 treballadors que ho decidisquen estos per majoria puga limitar i limite el dret de convocatòria o de promoció d'eleccions.
  
Així, d'una banda, l'article 62.1 de l'ET s'està referint a la celebració o realització de les eleccions mentre l'article 67.1 de l'ET es refereix a la seua promoció, és a dir, a fixar la data de constitució de la mesa electoral que haja de regir el procés electoral.
  
Es tracta, així, de dos drets distints. El dret dels treballadors a decidir per majoria la celebració de les eleccions deriva del seu dret a la participació, reconegut en els articles. 129.2 de la Constitució ("Els poders públics promouran eficaçment les diverses formes de participació en l'empresa") i 4.1.g) de l'ET ("Els treballadors tenen com a drets bàsics, amb el contingut i l'abast que per a cada un d'ells dispose la seua específica normativa: g) Participació en l'empresa") mentre que el dret de promoció de les eleccions dels sindicats forma part del dret de llibertat sindical.
  
En efecte, el Tribunal Constitucional ha assenyalat en este últim sentit que tal facultat de convocatòria electoral dels sindicats forma part del contingut addicional del dret fonamental de llibertat sindical reconegut en els articles 7 i 28.1 de la Constitució (SS. TC 104/1987, 9/1998, 1/1994, 95/1996 O 104/1997).
  
3r) En tercer lloc, una interpretació literal i lògica dels preceptes aplicables i la contemplació de la seqüència temporal que estos estableixen evidencien que la decisió majoritària a què es refereix l'article 62.1 de l'ET s'ha d'adoptar sempre amb posterioritat a la promoció de les eleccions i, per tant, no pot de cap manera condicionar-la ni ser requisit previ o simultani a la indicada promoció de les eleccions.
  
En efecte, la citada decisió majoritària s'ha d'adoptar en aquelles empreses que compten entre 6 i 10 treballadors, no òbviament en les restants. Per tant, la decisió majoritària només es podrà adoptar quan es constate esta circumstància. Ara bé, eixa delimitació del nombre de treballadors s'ha de fer amb referència als treballadors computables a efectes electorals, és a dir, només computaran aquells compresos en el cens electoral, perquè així ho disposa l'article 9.4 del RD 1.844/1984, sobre Reglament d'Eleccions, que literalment disposa: "El còmput dels treballadors fixos i no fixos previstos en l'article 72 de l'ET es prendrà igualment en consideració a efectes de determinar la superació del mínim de 50 treballadors per a l'elecció d'un comité d'empresa i de 6 treballadors per a l'elecció d'un delegat de personal en els termes de l'article 62.1 de l'ET".
  
És, doncs, evident que fins que no es faça este còmput no se sabrà, en termes legals, el nombre de treballadors d'una empresa o centre de treball que, com s'ha vist, ha de prendre's en consideració a efectes electorals. I per a això caldrà confeccionar el cens electoral perquè no tots els treballadors es prenen en consideració a estos efectes (per exemple, alts càrrecs o treballadors sense antiguitat suficient) i cal fer els càlculs sobre les jornades teòriques dels treballadors amb contractes de duració determinada, sent esta una funció de la mesa electoral que, precisament per això, determina, entre altres coses, el nombre dels representants a elegir (articles 74 de l'ET i 5 i 6 del RR 1.844/1984).
  
És a partir d'esta conclusió quan s'evidencia clarament que la decisió majoritària dels treballadors a què es refereix l'article 62.1 de l'ET per imperatiu legal no pot situar-se en un moment anterior o simultani al preavís que un sindicat puga efectuar, perquè la dita decisió només serà possible una vegada que la mesa electoral s'haja constituït i confeccionat el cens electoral i la seua constitució és sempre posterior al preavís electoral ja que la mesa es constituirà en la data que els promotors de les eleccions hagen fet constar en el preavís (articles 74.1 de l'ET i 5.2 del RD 1.844/1984).
  
A partir d'este moment, com indiquen els preceptes anteriors, però no abans, és quan s'inicia el procés electoral, en el marc del qual, i després de les actuacions de la mesa abans assenyalades, podrà adoptar-se, si és procedent, la decisió majoritària dels treballadors.
  
Tercer.- En relació amb la tercera de les qüestions plantejades, som partidaris d'una interpretació adequada de l'article 62.1 de l'ET, en el sentit que el seu compliment no sols no constitueix un requisit previ al preavís, com s'ha posat de manifest anteriorment, sinó que, a més, pot formalitzar-se de distintes maneres i en distints moments sempre que quede clara la voluntat majoritària dels treballadors exigida que siga elegit un delegat de personal.
  
I per a això ens basem en el següents arguments interpretatius:
  
1r) En primer lloc, en una interpretació literal i sistemàtica de l'article 62.1 de l'ET en relació amb altres preceptes legals.
  
Certament, l'article 62.1 de l'ET exigeix tan sols la decisió majoritària dels treballadors, sense referir-se a una forma determinada de manifestació d'esta -convocatòria a l'efecte d'una assemblea de les regulades en l'article 77 de l'ET -ni a un moment determinat -anterior a les mateixes eleccions -.
  
És més, quan la llei ha volgut que la decisió majoritària dels treballadors s'expresse d'una determinada manera i en un determinat moment ho ha manifestat explícitament. Açò ha succeït, per exemple, amb l'article 67.3 de l'ET, respecte de la revocació del mandat electoral dels delegats de personal i membres dels comités d'empresa ("només podran ser revocats els delegats de personal i membres del comité durant el seu mandat, per decisió dels treballadors que els hagen elegit, per mitjà d'assemblea convocada a l'efecte a instància d'un terç, com a mínim, dels electors, i per majoria absoluta d'estos, per mitjà de sufragi personal, lliure, directe i secret. No obstant això, esta revocació no podrà efectuar-se durant la tramitació d'un conveni col·lectiu, ni replantejar-se fins transcorreguts, almenys, sis mesos").
  
Una vegada més cal aplicar el clàssic adagi interpretatiu ubi lex non distinguit, nec nos distinguere habemus per a concloure en la llibertat dels treballadors per a manifestar la seua voluntat majoritària en qualsevol moment i de qualsevol manera.
  
2n) En segon lloc, caldria també fer una interpretació teleològica o finalista de l'article 62.1 de l'ET en relació amb els preceptes referits al dret de promoció electoral dels sindicats més representatius.
  
Si bé és cert que la voluntat sobirana dels treballadors en este tipus d'empreses i centres de treball ha de respectar-se, l'existència d'un preavís electoral per part dels sindicats no atempta contra ella, ja que els treballadors podran sempre lliurement celebrar o no les eleccions, respectant-se així la seua voluntat. I pensar que la simple convocatòria d'eleccions per part dels sindicats "altera" o "violenta" la seua voluntat fins al punt d'atemptar contra la ratio legis del precepte és desconéixer que, precisament, la funció constitucional dels sindicats consisteix a "impulsar" i "promoure" les eleccions a representants en les empreses, "com a vehicle de democratització de les relacions laborals en els centres de treball", segons s'estableix en la mateixa Exposició de Motius de la LOLS.
  
El contrari sí que impediria el dret de promoció electoral dels sindicats en estes empreses o centres de treball, perquè no pot entendre's que gaudisquen de tal dret si no el poden exercitar sense el consentiment d'un altre subjecte distint.
  
És més, si s'exigira este requisit amb caràcter previ al preavís electoral d'un sindicat, s'estaria permetent als treballadors d'una o diverses empreses, no sols impedir el preavís en les seues empreses, sinó fins i tot impedir la promoció generalitzada de les eleccions en un determinat àmbit funcional o territorial, dret expressament reconegut, com vérem, als sindicats més representatius per l'article 67.1 de l'ET. No resulta sostenible jurídicament, des de les perspectives lògica i sistemàtica, una interpretació que donara als concrets treballadors d'una o diverses empreses un poder de veto enfront d'una decisió que en la llei correspon adoptar clarament, i sense cap altre condicionant, a uns concrets sindicats, precisament per la seua major representativitat.
  
Quart.- Per tot allò que s'ha exposat, quant als temes de fons plantejats, s'arriba a les següents conclusions:
  
1ª) Els sindicats més representatius estan legitimats per a convocar eleccions en empreses o centres de treball d'entre sis i deu treballadors sense que l'exigència legal de l'article 62.1 de l'ET signifique cap límit per a ells.
  
2ª) És possible que els treballadors manifesten la seua voluntat majoritària per a elegir un delegat de personal de qualsevol manera i en qualsevol moment, sempre que este siga posterior a la constitució de la mesa electoral i a l'elaboració del cens; o, en tot cas, en qualsevol moment, promovent directament les eleccions abans que els sindicats. D'esta manera, resulten admissibles tant la decisió expressada en una assemblea prèvia com la manifestada amb la participació majoritària en les mateixes eleccions, interpretació que s'ha admés en nombrosos pronunciaments judicials i a la qual es refereix, sense titllar-la d'inconstitucional, la interlocutòria del Tribunal Constitucional de 26 de setembre de 1988.
  
3ª) La participació electoral dels treballadors tindrà efectes distints segons hi haja hagut o no assemblea o reunió prèvia a les eleccions. En el primer cas, les eleccions seran vàlides encara que la participació dels treballadors en elles és minoritària. En el segon cas, al contrari, les eleccions només seran vàlides si la participació dels treballadors resulta majoritària.
  
4ª) En tot cas, som conscients que la defensa d'una interpretació no formalista del requisit legal de l'exigència d'una voluntat majoritària dels treballadors es reconduirà sempre a un problema de prova, que hauran de decidir els tribunals en cada cas, podent succeir que del conjunt de la prova practicada es desprenguera la inexistència d'una voluntat majoritària: votaren menys de la majoria sense existir assemblea prèvia a favor de realitzar les eleccions, no existiren candidats o concorreguerra qualsevol altra causa que afectara la lliure manifestació del dret al vot dels treballadors.
  
En virtut d'això, després de les oportunes deliberacions, esta Comissió Arbitral, per unanimitat, ha resolt, concretar la part dispositiva del present laude en els següents termes:
  
1r) Hi ha conflicte col·lectiu que justifica la tramitació del present procediment arbitral.
  
2n) Les organitzacions sindicals més representatives tenen legitimació per a promoure eleccions a delegats de personal i membres de comités d'empresa sense limitació alguna, incloses les empreses i centres de treball el cens electoral de les quals oscil·le entre sis i deu treballadors.
  
3r) El requisit de l'article 62.1 de l'ET res no té a vore amb el dret de promoció electoral dels sindicats i pot entendre's acomplit, entre altres formes, si els treballadors participen majoritàriament en les eleccions.