Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 9727, del 17-11-2023 (2023/11294)

DECRET 199/2023, de 14 de novembre, del Consell, pel qual es declaren bé d'interés cultural, amb la categoria de monument, els assuts de Mutxamel i de Sant Joan del terme municipal de Mutxamel.
-------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

Estat**VIGENT**

Permalink ELI

**https://dogv.gva.es/va/eli/es-vc/d/2023/11/14/199/dof/vci/html**

### Dades del document

Número de DOGV
:   9727

Data del DOGV
:   17-11-2023

Secció del DOGV
:   I. DISPOSICIONS GENERALS

Número del document
:   2023/11947


Data del document
:   14-11-2023

Organisme emissor
:   Vicepresidència Primera i Conselleria de Cultura i Esport

Tipus de document
:   Decret

Descriptors 

:   * Vicepresidència Primera i Conselleria de Cultura i Esport
    * legislació
    * ben cultural

DECRET 199/2023, de 14 de novembre, del Consell, pel qual es declaren bé d'interés cultural, amb la categoria de monument, els assuts de Mutxamel i de Sant Joan del terme municipal de Mutxamel. [2023/11922]  
PREÀMBUL  
  
I. L'article 49.1.5é de l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana estableix la competència exclusiva de la Generalitat en matèria de «Patrimoni històric, artístic, monumental, arquitectònic arqueològic i científic, sense perjudici del que disposa el número 28 de l'apartat 1 de l'article 149 de la Constitució Espanyola». Així mateix, l'article 26.2 de Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià disposa que la declaració d'un bé d'interés cultural es farà mitjançant decret del Consell, a proposta de la conselleria competent en matèria de cultura. Tot això sense perjudici de les competències que l'article 6 de la Llei 16/1985, de 25 de juny, del patrimoni històric espanyol reserva a l'Administració general de l'Estat.  
Els assuts de Mutxamel i de Sant Joan, són realitzacions arquitectòniques o d'enginyeria i obres d'escultura colossal, sent per la seua naturalesa, part i representació del patrimoni hidràulic valencià. Per tant, és necessari tutelar-los com a béns d'interés cultural amb la categoria de monument, figura aquesta, que segons els criteris tècnics que s'acaben d'expressar s'adequa millor a la particularitat i excepcionalitat dels seus valors. Tots dos enclavaments constitueixen manifestacions singularíssimes, la qual cosa imposa el seu màxim reconeixement a nivell patrimonial, que és l'objectiu del present decret declaratiu, en el qual s'estableix la normativa per a la protecció d'aquests dos immobles i els seus entorns, de manera que es preserve la integritat, assenyalant els seus valors i delimitant literalment i gràficament l'entorn al qual s'associa la seua percepció, la qual cosa desembocarà en la més eficaç tutela del patrimoni excepcional que incorporen.  
II. Mitjançant resolució de 3 de juny de 2020 (DOGV 8838, 18.06.2020) de la Conselleria d'Educació, Cultura, i Esport, es va incoar expedient per a declarar bé d'interés cultural, amb la categoria de monument, els assuts de Mutxamel i de Sant Joan del terme municipal de Mutxamel, sotmetent-se l'expedient incoat a tràmit d'informació pública. Tenint en compte el transcurs del termini legal de vint mesos des que degué ser resolt el procediment de conformitat amb el que es disposa en l'article 27.7 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià, es va produir la caducitat d'aquest, dictada per resolució de data 11 de març de 2022.  
De conformitat amb l'article citat, per a reprendre la incoació del procediment, una vegada produïda la caducitat d'aquest, així com l'article 28 de l'esmentada llei, i vista la nova sol·licitud de l'Ajuntament de Mutxamel, com a propietari de l'assut de Sant Joan i com a usufructuari que compta amb el consentiment de la comunitat de regants propietària de l'assut de Mutxamel, per a la declaració dels assuts de Mutxamel i de Sant Joan del terme municipal de Mutxamel com bé d'interés cultural, aquesta conselleria va acordar incoar de nou l'expedient.  
  
Mitjançant resolució de 3 de juny de 2020 (DOGV 8838, 18.06.20), de la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport, es va acordar incoar expedient per a declarar Béns d'Interés Cultural, amb la categoria de monument a favor dels assuts de Mutxamel i de Sant Joan del terme municipal de Mutxamel i es va sotmetre l'expedient incoat a tràmit d'informació pública, determinant els seus valors, descrivint-los, delimitant aquests i els seus corresponents entorns de protecció, articulant la corresponent normativa protectora.  
  
S'han complit tots els tràmits legalment preceptius d'acord amb les disposicions vigents.  
III. Consten en l'expedient els informes favorables a la declaració de bé d'interés cultural, del Consell Valencià de Cultura, de la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Carles i de la Universitat d'Alacant, que han prestat la seua conformitat a la proposta declarativa que se'ls ha elevat, de conformitat amb el que estableix l'article 27.5 de la Llei 4/1998, de la Generalitat.  
Així mateix, s'han recaptat de les conselleries afectades els informes exigits per l'article 43 de la Llei 5/1983, de 30 de desembre, del Consell, sense que s'haja formulat per aquestes cap al·legació.  
IV. El present decret declaratiu s'adequa als principis de bona regulació establits en l'article 129 de la Llei 39/2015, de 30 d'octubre, del procediment administratiu comú de les administracions públiques, havent-se acreditat la concurrència en aquesta iniciativa normativa dels principis de necessitat, eficàcia, proporcionalitat, seguretat jurídica, transparència en el seu procés d'elaboració, i eficiència.  
  
En compliment del principi de necessitat i eficàcia l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana preceptua en el seu article 12 que la Generalitat vetlarà per la protecció i defensa de la identitat i els valors del Poble Valencià i el respecte a la seua diversitat i al seu patrimoni històric. En aquest sentit, els béns que incorporen valors monumentals en grau particularment significatiu, com han informat els serveis tècnics, han d'accedir a la condició de bé d'interés cultural amb la categoria de monument.  
Tenint en compte les circumstàncies i singulars característiques que concorren en els assuts de Mutxamel i de Sant Joan del terme municipal de Mutxamel, s'imposa el seu màxim reconeixement a nivell patrimonial mitjançant la declaració com a béns d'interés cultural de conformitat amb el mandat contingut en la Llei 4/1998, de la Generalitat.  
  
En compliment del principi de proporcionalitat, el present decret declaratiu constitueix l'eina necessària i imprescindible per a la preservació, posada en valor i divulgació al màxim nivell dels assuts històrics de Mutxamel i sant Joan, i de la unitat paisatgística en què es troben.  
  
En compliment del principi de seguretat jurídica la present formalització tutelar i la normativa que en aquesta s'estableix, concilia l'obligada protecció a uns béns de moltíssima significació patrimonial amb la definició precisa de l'estatut jurídic dels propietaris inclosos en els àmbits d'afecció dels béns declarats, les facultats dels quals es limiten en la mesura estrictament necessària per a preservar els valors culturals detectats i per a salvaguardar l'ambient paisatgístic al qual històricament s'associen en les preexistències que actualment el conformen.  
  
En compliment del principi de transparència per a potenciar la participació activa dels destinataris en l'elaboració de la present iniciativa normativa, s'ha notificat la iniciació de l'expedient als propietaris afectats, s'ha suscitat la intervenció activa dels ciutadans a través del tràmit d'informació pública, conferint-se finalment audiència a l'Ajuntament de Mutxamel, Confederació Hidrogràfica del Xúquer i al Sindicat de Regs de l'Horta d'Alacant, que no ha formulat al·legacions.  
  
En compliment del principi d'eficiència la present disposició reglamentària tan solament implementa el tràmit de la prèvia i preceptiva autorització administrativa de l'òrgan competent en matèria de Cultura per a qualssevol actuacions de transcendència patrimonial que pretenguen realitzar-se en l'àmbit dels béns declarats i els seus entorns únicament als efectes de salvaguardar les seues preexistències, tal com apareixen descrites en el present decret declaratiu, en relació de causa a efecte, i no comporta cap càrrega per a l'Administració.  
En virtut de l'exposat i de conformitat amb el que s'estableix en els articles 18.f i 28.c de la Llei 5/1983, de 30 de desembre, del Consell i la resta de normativa referenciada i d'aplicació, a iniciativa i proposta del vicepresident primer i conseller de Cultura i Esport, conforme amb el Consell Jurídic Consultiu de la Comunitat Valenciana, i prèvia aprovació, en la reunió del Consell el dia 14 de novembre de 2023.  
  
  
  
DECRETE  
  
CAPÍTOL I  
Objecte  
  
Article 1. Objecte  
El present decret té com a objecte declarar béns d'interés cultural amb la categoria de monuments els assuts de Mutxamel i de Sant Joan del terme municipal de Mutxamel, descrits detalladament en l'apartat 3 de l'annex I del present decret, resolent-se totes dues declaracions acumulativament en guardar aquests enclavaments patrimonials íntima connexió per la situació d'immediatesa en què s'emplacen aquests béns, a Mutxamel.  
  
  
CAPÍTOL II  
Normativa de protecció dels monuments i els seus entorns  
  
Article 2. Règim del monument. Entorns de protecció  
1. S'atindrà al que es disposa en la secció segona, Règim dels béns immobles d'interés cultural, del capítol III de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià, aplicable a la categoria de monument.  
2. Els entorns de protecció dels monuments són els delimitats en l'apartat 4 de l'annex I del present decret.  
  
Article 3. Usos permesos  
Els usos permesos seran tots aquells compatibles amb la posada en valor i gaudi patrimonial del bé i que contribuïsquen a la consecució d'aquestes finalitats. L'autorització particularitzada d'ús es regirà segons el que es disposa en l'article 18 de la citada llei.  
  
Article 4. Règim general d'intervencions  
1. De conformitat amb el que es disposa en l'article 35 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de patrimoni cultural valencià, qualsevol intervenció que pretenga abordar-se en els monuments i el seu entorn de protecció requerirà la prèvia autorització de la conselleria competent en matèria de cultura. Aquesta autorització s'emetrà conforme als criteris establits en la present normativa i, en el no contemplat en aquesta, mitjançant l'aplicació directa dels criteris contemplats en l'article 39 de l'esmentada llei.  
2. Totes les intervencions requeriran, per a la seua autorització, la definició precisa del seu abast, amb la documentació tècnica que per la seua especificitat els corresponga, i amb la ubicació parcel·lària i el suport fotogràfic que permeta constatar la situació de partida i la seua transcendència patrimonial.  
  
Article 5. Excepcions al Règim general  
1. Sense perjudici del que es disposa en l'article anterior, mitjançant informe tècnic municipal motivat, es podrà derivar la no necessitat d'autorització prèvia en els edificis situats al voltant de protecció dels monuments, en les actuacions que se situen fora del present marc normatiu per falta de transcendència patrimonial, com seria el cas de les obres i instal·lacions dirigides a la mera conservació, reparació general, així com equipament i decoració interior.  
2. En aquests casos, l'ajuntament comunicarà a aquesta administració en el termini de 10 dies la concessió de llicència municipal, adjuntant com a mínim l'informe tècnic que s'esmenta en el paràgraf anterior, un pla d'ubicació i el suport fotogràfic que permeta constatar la situació de partida i la falta de transcendència patrimonial del pretés.  
  
  
Article 6. Actuacions arqueològiques  
Totes les intervencions sobre els espais, immobles i equipaments històrics dels monuments i els seus entorns han de contemplar les cauteles arqueològiques previstes en l'article 62 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià, per a aconseguir una protecció arqueològica efectiva i expressa en benefici de la salvaguarda del patrimoni cultural hidràulic existent en el llit del riu Montnegre, tant del visible com del subterrani. En qualsevol cas, les actuacions arqueològiques hauran de ser autoritzades per la conselleria competent en matèria de cultura, d'acord amb l'article 60 de la mateixa llei.  
  
  
Article 7. Preservació del paisatge Històric  
1. A fi de preservar el paisatge històric del llit, no s'autoritzarà cap edificació per a qualsevol ús, quedant expressament prohibits els abocaments de residus i moviments de terres, excepte els requerits per al seu estudi i conservació. En les edificacions existents al voltant de protecció es podran realitzar únicament obres de consolidació i manteniment sense augmentar el seu volum edificat. S'eliminaran els elements impropis dels edificis i espais públics, com a instal·lacions aèries, aplacats i materials i tècniques constructives no tradicionals.  
  
2. Es conservarà i reposarà la vegetació i arbratge autòctons de ribera tractats de manera que es faça compatible l'existència del medi natural i paisatgístic propi del lloc amb el seu gaudi ciutadà.  
  
Article 8. Activitats no permeses  
Queda proscrita la introducció d'anuncis o publicitat exterior (excepte cartells informatius dels noms i activitats dels edificis) en qualsevol de les seues accepcions, que irrompa en aquesta escena urbana o no urbana de l'àmbit protegit, excepte les relacionades amb activitats culturals o esdeveniments festius que, de manera ocasional, reversible i per temps limitat sol·liciten i obtinguen autorització expressa de la conselleria competent en matèria de cultura.  
  
Article 9. Preexistències  
Els camps i camins dels àmbits protegits hauran de mantindre els seus talussos naturals o murets de tancament de maçoneria. Els tancaments hauran d'adaptar-se a les condicions de màxima permeabilitat visual i no alteració de les components orogràfiques del terreny.  
  
Article 10. Infraestructures  
Les noves infraestructures, com a aprovisionament d'aigua, subministrament elèctric, telefonia, etc., hauran de ser enterrades, sense afectar el paisatge ni a les façanes dels immobles dels monuments i els seus entorns de protecció.  
  
Article 11. Béns de rellevància local  
1. El règim d'intervencions en els béns de rellevància local relacionats en l'apartat 5, serà, fins que no s'incloguen en el Catàleg de Proteccions amb aquesta expressa tipificació protectora, i aquest no reba la pertinent validació patrimonial, el que s'estableix amb caràcter transitori en l'article 10 del Decret 62/2011, del Consell, pel qual es regula el procediment de declaració i el règim de protecció dels béns de rellevància local, i les mesures protectores d'aquest decret.  
  
2. Els béns de rellevància local que s'integren en els entorns de protecció s'enumeren i descriuen en l'apartat 5 de l'annex I del present decret.  
  
Article 12. Responsabilitat  
La contravenció del que es preveu en els articles anteriors determinarà la responsabilitat de l'ajuntament en els termes establits en l'article 37 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià.  
  
  
  
DISPOSICIONS ADDICIONALS  
  
Primera. Inscripció en l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià  
La present declaració de béns d'interés cultural, amb la categoria de monument, els assuts de Mutxamel i de Sant Joan del terme municipal de Mutxamel, s'inscriuran en la Secció Primera de l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià i en el Registre General de Béns d'Interés Cultural, dependent de l'Administració general de l'Estat.  
  
  
Segona. Absència d'incidència en la despesa pública de la present disposició  
La implementació i posterior desenvolupament del present decret no podrà tindre cap incidència en la dotació de tots i cadascun dels capítols de despesa assignats a la Vicepresidència Primera i Conselleria de Cultura i Esport, i en tot cas haurà de ser atés amb els mitjans personals i materials de la conselleria competent per raó de la matèria.  
  
  
DISPOSICIONS FINALS  
  
Primera. Entrada en vigor  
El present decret es publicarà en el BOE i entrarà en vigor l'endemà a la seua publicació en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana.  
  
  
Segona. Pla Especial de Protecció de l'Entorn  
D'acord amb el que es disposa en els articles 34.2 i 39.4 de la Llei 4/1998, de la Generalitat, el Pla especial de protecció dels béns d'interés cultural haurà d'aprovar-se en el termini d'un any des de la publicació de la present declaració.  
  
València, 14 de novembre de 2023  
  
El president de la Generalitat,  
CARLOS MAZÓN GUIXOT  
  
El vicepresident primer i conseller de Cultura i Esport,  
VICENTE JOSÉ BARRERA SIMÓ  
  
  
  
ANNEX I  
Descripció dels béns objecte de la declaració i determinació dels seus valors. Entorns de protecció  
  
1. Denominació  
Assuts de Mutxamel i de Sant Joan del terme municipal de Mutxamel.  
  
2. Localització  
- Comunitat autònoma: Comunitat Valenciana  
- Província: Alacant  
- Municipi: Mutxamel  
  
3. Descripció i dades historicoartístiques  
3.1. Introducció  
L'horta d'Alacant és un dels secans regats més interessants del Llevant peninsular, sent un dels pilars històrics on ha descansat la societat alacantina. La base del funcionament d'aquesta horta ha sigut el sistema de séquies i el repartiment de les seues aigües, que funcionen des d'època musulmana, dels quals el municipi de Mutxamel conserva en el llit del riu Montnegre o Sec les capçaleres d'aquesta xarxa de regs, que són l'Assut Vell o de Mutxamel, el Nou, de Sant Joan o del Gualeró i el del Campello, vertaderes joies de l'arquitectura hidràulica.  
  
El secular dèficit hídric donà lloc a un sistema de reg basat en un estricte còmput horari i a la construcció de preses que retingueren i desviaren l'aigua generada per les precipitacions extraordinàries tardorenques. El modèlic pantà de Tibi és un excel·lent exemple de la necessitat apressant d'emmagatzemar aigua per a poder regar els camps en períodes clau del cicle agrícola però, també, del desig d'evitar que els cabals, tan extraordinaris com necessaris, producte de les precipitacions torrencials es perderen en la mar. Aquest embassament i els assuts localitzats aigües avall, van compondre un singular sistema hidràulic sistemàticament sotmés als vaivens de la meteorologia. Les pertinaces sequeres patides, juntament amb els excessos hidrometeorològics, contribuïren a crear una peculiar cultura de l'aigua en la qual tècnica, control institucional i religiositat popular es donaren la mà i contribuïren a compondre un paisatge de regadiu deficitari d'enorme interés que ha estat vigent fins a les dècades darreres del segle passat.  
Els assuts reuneixen una sèrie de valors fonamentals. Són fruit sens dubte de la resposta d'una societat hàbil que de l'escassetat d'aigua va fer virtut i va resoldre aquesta problemàtica amb unes construccions que optimitzen el seu ús i deixen una petjada no només física, sinó també cultural i social.  
Si la presa de Tibi té importància cabdal com a peça d'arquitectura hidràulica, pel que va suposar en la tècnica constructiva durant segles, els tres assuts o preses menors no li van a la saga. El seu interés tipològic és menys destacable, si bé forma part d'un ambiciós projecte d'evitar el desaprofitament de l'aigua, captant les aigües que es produeixen més a baix del pantà de Tibi i sent origen de séquies primàries en el sistema de reg de l'horta d'Alacant.  
El riu Montnegre naix en la Foia de Castalla i desemboca en el municipi del Campello, rebent diversos noms durant el seu recorregut. En el seu naixement, pròxim a Castalla i fins al pantà de Tibi, se'l denomina riu Verd. Aigües avall de la presa, creuant el terme de Xixona va encaixonat per terres fosques que li donen nom com a riu Montnegre. Rep les aigües del barranc de Xixona i ja en terme de Mutxamel, passats els assuts, es denomina, riu Sec, fent al·lusió a un llit sense aigua durant molts mesos a l'any i que quasi sempre només la porta en època de pluges torrencials.  
L'assut o presa de derivació resulta fonamental, com a tècnica de reg, en el sistema valencià. La seua funció primordial consisteix a detindre l'aigua i, amb posterioritat, dividir-la i canalitzar-la. En els rius xicotets, com és el cas del Montnegre, l'aigua eventual producte dels forts xàfecs equinoccials té un gran valor, d'ací l'existència d'aquests assuts que regulaven i dirigien els cabals del riu cap a les diferents séquies que solcaven la vella horta alacantina.  
Perquè els assuts estigueren nets i en condicions crearen l'ofici d'assuter, amb les funcions de cuidar l'assut, distribuir l'aigua a les diferents séquies i avisar quan venia l'aiguaüt, és a dir l'aigua d'avinguda del riu. Els assuters eren emprats del Sindicat de Reg, pujaven tots els mesos al pantà de Tibi, prenien mesures del nivell de l'aigua i anaven fins a l'oficina d'Alacant a donar-ne part. Aquest ofici d'assuter es transmetia per herència de pares a fills. Els últims assuters que hi ha hagut són: Pepe «L'Assut» al pantà de Tibi, Carlos «Sant Peret» a l'assut de Mutxamel, José Planelles «Pinotxo» a l'assut de Sant Joan, i l'Oncle Saoro «la Canaleta» a l'assut del Campello.  
Quan baixava l'avinguda del riu, és a dir, l'aiguaüt, des del pantà de Tibi es disparaven uns tirs d'escopeta i es tocava la campana de l'ermita i el ressò del riu transportava el senyal. Un home que vivia en el Riuet de Montnegre quan sentia els tirs pujava a l'ermita del Xapitell i tocava la campana. De seguida l'assuter de Mutxamel amb l'escopeta disparava més tirs i desviava part de l'aigua al Pantanet. El que estava de guàrdia al Pantanet tocava una botzina i quan l'escoltaven tocaven la campana de l'ermita de Montserrat. Llavors l'assuter de Sant Joan avisava i es preparava per a l'avinguda de l'aigua. En aquell moment tots els regants eixien als partidors principals i el guardià de l'aigua des de les casetes de reg partia l'aigua a les corresponents séquies.  
  
3.2. Descripció detallada dels béns objecte de la declaració  
  
a) Assut de Mutxamel, Vell o de les Fontetes i construccions annexes a la séquia Major o del Consell.  
És una obra fonamental dins de la història de l'horta d'Alacant, ja que desviava les aigües amb una boquera cap a la séquia Major, principal artèria del sistema de regs. La vida de l'assut és fruit d'una successió d'arranjaments, de reconstruccions i de projectes, uns superposats a uns altres.  
Es tracta d'un mur rectilini la longitud del qual és de 46 metres; té una amplària constant en secció corba en forma de monticle, des de la coronació a l'extrem situat aigües avall aconsegueix els 9,5 metres amb una altura de 3,40. La part situada aigües amunt es troba farcida de tarquims. Probablement el nucli de la presa és de pedra en forma de maçoneria, revestida exteriorment per obra de carreus disposats en filades paral·leles al sentit longitudinal. La longitud mitjana de cada carreu és de 0,85 metres. Presenta un ressalt en la coronació amb pilars encastats cada dos metres, compostos per un sol carreu de 40 per 40 cm i un metre d'altura, amb ranures per a encaixar-hi taules de fusta o carreus.  
  
Aquest assut situat en la partida de l'Almaina, és la presa menor més antiga de les tres. Molts investigadors pensen que va ser construïda en el segle XIII, encara que anteriorment va poder existir una presa d'arc de mig punt d'origen romà. Realment, les primeres dades documentals que es conserven sobre la seua existència daten de finals del segle XV però, a partir del segle XVI, es troben referències més concretes en els textos de Pascual Madoz i Antonio José Cavanilles, sense oblidar el detallat estudi de les fonts escrites que n'ha realitzat Armando Alberola a la fi del segle XX.  
Com a documents a assenyalar, trobem com en 1578 la ciutat d'Alacant pensava alçar un nou assut encara que es va decidir que urgia més retocar l'existent, alçant la paret i reforçant-lo pels extrems. A la tardor de 1590, una gran avinguda va arruïnar en gran manera aquesta presa menor i va afectar la séquia del Consell. Les obres de reparació van concloure un any més tard.  
A principis de segle XVIII, el capítol alacantí va voler novament realitzar obres de millora en aquest assut i van encarregar la redacció dels capítols per a l'arrendament de les obres, adjudicades en 1712. Serà A.J. Cavanilles qui ens descriga aquesta obra hidràulica com un llarg murallón que en arc travessa el riu, consta de carreus fins al gruix, capaç de resistir les furioses avingudes.  
Encara que la presa degué quedar perfectament reformada, no va poder suportar les diverses riuades esdevingudes a la fi del segle XVIII com l'avinguda d'agost de 1789 que va trencar els assuts de Mutxamel i de Sant Joan i va inutilitzar la séquia Major en emplenar-la amb els arrossegaments, o l'avinguda de setembre de 1793 que va arrancar l'assut i la seua casamata i arrasà camps i camins. Una nova avinguda en 1794, va destruir el Molí Nou. Després d'anys de discussió sobre qui havia de córrer amb les despeses de les reparacions, una ordre reial de 1797, establia un repartiment per tèrcies -una tercera part corresponia a la Reial Hisenda i les dues restants als interessats en el reg-. L'execució del nou assut i l'arranjament de la séquia Major es realitzarien segons els plans de l'arquitecte Vicente Gascó. Així i tot, el 13 de març de 1802, el rei Carles IV aprovava uns nous plans elaborats per José Cascant i el 14 d'agost el capítol de la ciutat d'Alacant es donava per assabentat que els preparatius per a començar estaven ultimats.  
L'assut que s'alça en l'actualitat és una reconstrucció realitzada a principis del segle XIX. La seua funció primigènia era recollir les aigües de les avingudes que depassaven el pantà i, una vegada assimilades a l'Aigua Vella, ser distribuïdes per al reg a Mutxamel, Tángel i el Palamó, però el cabal actual és tan modest que es fa necessari acumular l'aigua en el denominat Pantanet. Aquest és un depòsit construït en 1842 i engrandit en 1847 que, actualment, fa les funcions de partidor, distribuint els cabals a les séquies.  
Fins als anys 30 del segle XX, aquest assut ha sigut mantingut i atés, normalment, pels assuters procedents del pantà de Tibi. Aquesta professió ha desaparegut amb la jubilació de Carles Sant Peret, el qual dues o tres vegades per setmana recorria el llit del riu vigilant i distribuint l'aigua.  
- Casamata de govern, casa de comportes de l'assut de Mutxamel: és contigua a l'extrem sud del mur de l'assut, aprofitant i assimilant a la seua fàbrica la de l'estrep de l'assut. La construcció té dos nivells, l'inferior està al nivell de l'assut i allí es troben les dues preses d'aigua. Es tracta de sengles canalitzacions de sòl i parets planes realitzades en obra de carreus, cobertes per volta de mig canó seguit d'obra de carreus en aquelles parts que coincideixen amb mur de càrrega o camí en la part superior.  
Pel que respecta al pis superior, és el que dona pas als mecanismes per a accionar les comportes de tancament. Consta de dues naus longitudinals superposades a les canalitzacions inferiors. L'entrada és única, existeix una obertura amb arc rebaixat per a la comunicació lateral entre totes dues naus. Estan rematades per volta de canó seguida, realitzada en maçoneria revocada amb morter d'algeps. El sòl situat sobre els canals és de taules de planta semicircular i rematada superior horitzontal amb lliuraments laterals corbats. Es desconeix la seua finalitat funcional, en la part del fons de cadascuna d'aquestes hi ha sengles emblemes. Un reprodueix la imatge de la Santa Faç, el segon situat cap a l'interior de la nau recull els atributs de la crucifixió. Sobre la paret del costat oposat, enfrontant amb els anteriors, hi ha un altre de similars característiques, igualment amb tema religiós, representant en aquesta ocasió una imatge de la Verge.  
El sistema de recollida d'aigües es completa amb un camí contigu a la façana principal, que facilita el pas cap a aquesta caseta de comportes, així com als sobreeixidors. Aquest camí té una tàpia que evita el perill de caiguda a l'estany contigu i compta amb dos desguassos realitzats en pedra calcària.  
En el costat de llevant hi ha un estany d'uns cent metres quadrats de planta. D'aquest arranca la séquia, que excavada en la roca, dona origen a la Séquia Major de l'Horta.  
Existeix un sobreeixidor per a l'eliminació de l'aigua excedent, dotat d'un mecanisme de comportes de fusta que permet retornar l'aigua sobrant al llit del riu una vegada depassada la presa. La caseta és de pedra de carreus cobert interiorment mitjançant volta de canó i exteriorment mitjançant coberta inclinada a dues aigües.  
Una segona séquia exterior a l'abans esmentada, recorre en paral·lel l'estany, construïda al capdamunt sobre pilars d'obra, enguixada tota la fàbrica per morter de ciment. Entra l'aigua just per la cantonada de confluència entre la presa i les boques de presa d'aigua primitiva. Tota aquesta construcció realitzada en els últims anys, juntament amb el tub de canalització de l'aigua, es consideren elements impropis al monument i al seu entorn.  
Passant les dues comportes de sobreeixidors, travessa la séquia major fins a entrar en una conducció en mina que arriba fins al Pantanet, uns cinc-cents metres aigües avall.  
- Casa del pantaner de l'assut de Mutxamel: és contigua pel costat sud a la casa de protecció de les comportes. Planta rectangular, presenta al costat del costat sud un pati o corral realitzat amb posterioritat. La coberta està inclinada a dues aigües, façana de pedra vista. El seu estat de conservació és bo, rehabilitada.  
b) Assut de Sant Joan, Nou, del Pas de Bussot o del Gualeró i construccions annexes a la séquia del Gualeró  
És la presa menor situada en l'origen de la Séquia del Gualeró. Tipològicament pertany a la disposició d'arc-volta, realitzada externament en carreus amb nucli de maçoneria. Destaca aquesta obra per la perfecció del seu disseny i de la seua execució, sent un dels exemples més notables de presa corba del nostre territori.  
Aquesta presa menor presenta una planta corba de 48 metres de corda i els seus paraments de carreus, verticals, tenen 7,35 metres d'alt per 3,60 metres de grossària, reforçat en els extrems per estreps. Està recrescut amb pilars de conglomerat d'1,20 metres d'altura entre els quals s'encastaven les fustes en unes ranures practicades en les cares laterals.  
La presa té un total de 15 filades horitzontals amb una potència mitjana que oscil·la entre 0,40 i 0,50 metres. El vas de la presa està amb tarquim, el que va obligar a un ressalt a base de taulons recolzats en pilastres de pedra. En el llit, en, la part baixa del parament sec s'aprecien algunes foradades provocades per l'abocament de les aigües d'avinguda que poden arribar a descalçar la roca sobre la qual s'assenta l'assut. Sobre la coronació queden alguns pilars del cavalló de conglomerat d'argamassa i còdols. En la part de l'esquerra estan units amb un muret del mateix material i en la resta en canvi es presenten exempts. Alguns estan reforçats amb esquadres i en els laterals es distingeixen les ranures en les quals s'albergaven els carreus.  
El cabal d'aigua retingut era desviat per una boquera anomenada el Gualeró cap a la séquia homònima, eix de la nova xarxa de regs. Disposat a continuació de l'assut, el tram inicial del Gualeró consisteix en un mur corb de maçoneria compactada amb argamassa en el qual es van obrir quatre obertures regulades per comportes de fusta per a desguassar l'excedent en cas d'avingudes i impedir que l'horta s'inundara.  
  
La presa presenta diversos elements constructius de notable interés. Un d'aquests és la solució de la rematada de la presa on una sèrie de diversos carreus són de majors dimensions que els altres, exactament comprén dues filades per la qual cosa actua a manera de clau. Una altra solució es troba en l'estrep del costat nord, on els carreus estan units entre si per mitjà de cues d'oreneta realitzades en pedra, solució que s'aprecia també en les restes de l'antiga presa de Mutxamel.  
  
La presa presenta bon estat de conservació. La casa que protegeix els mecanismes de les comportes estava en estat ruïnós, i actualment està rehabilitada.  
Igualment els canals de pas d'aigua, els murs de la qual estan realitzats en obra de carreu, es troben en bon estat de conservació. Les obres de construcció d'un pont a menys de cinquanta metres de la presa ha sigut la causa de l'aterrament parcial d'aquestes boqueres.  
Aquest assut se situa en les proximitats del pont existent en la carretera que uneix Sant Joan d'Alacant i Busot; d'ací, que també siga conegut com a Assut Nou o del Pas de Busot. La construcció és anterior a la fàbrica que hui coneixem. La seua construcció degué obeir al context d'ampliació de l'espai agrícola amb nous cultius en la baixa edat mitjana.  
Després de les investigacions d'Armando Alberola, trobem algun document datat el 21 de juny de 1377 on aquesta obra és aprovada pel rei Pere IV i posteriorment, cap a 1578, el Consell alacantí va determinar un nou assut en el riu d'Alacant en el pas de Bussot perquè […] ens ha constat ser cosa necessària i útil per a recollir les aigües pluvials i d'avingudes que no pogueren contindre's en l'assut de Mutxamel i reconduir-les a l'Horta, reforçant el reg de la part baixa d'aquesta: Sant Joan d'Alacant, Benimagrell i la Condomina. Encara que per les pressions dels regants, aquest no va ser construït fins a 1631 i reparat en 1640 a causa dels danys provocats per les diverses avingudes de 1635 que van arruïnar la paret i deixaren l'assut inutilitzat. Les despeses de l'obra es van liquidar en 1656, any de construcció comunament acceptat.  
  
Igual que l'assut de Mutxamel, aquest va patir els efectes destructius de la riuada de setembre de 1793, va ser reconstruït en 1800 per l'arquitecte Josep Cascant, segons plans de l'arquitecte Vicent Gascó.  
Fins als anys 30 del segle XX, aquest assut ha sigut mantingut i atés encara que, actualment, presenta un estat d'abandó. El seu últim assuter va ser Josep Planelles Martínez, Pinotxo; el càrrec el va heretar del seu pare i del seu avi. Resulta especialment interessant el testimoniatge de la seua filla, Carmen Planelles, perquè recorda que les terres que envoltaven la seua casa tenien tot allò que va fer famosa a l'horta d'Alacant: ametlers, garroferes, vinyes, figueres, oliveres, etc. Hui aquesta zona ha quedat desértica. En 1997, es va procedir a la rehabilitació de la caseta de l'assuter i de les casetes de descàrrega de la séquia del Gualeró.  
  
Alhora que es va construir l'assut de Sant Joan, els regants haurien condicionat l'antiga séquia del Gualeró per a utilitzar-la com a boca del nou assut. Els investigadors creuen que aquest topònim prové de goleró, terme català derivat de gola, definit com un lloc profund on l'aigua és engolida; encara que, també pot fusionar-se com gual, lloc d'un riu de poca profunditat per on és travessat. En definitiva, el Gualeró va ser una séquia que havia de ser travessada per diverses sendes; de fet, aquesta era sortejada per una canaleta de pedra hui desapareguda i substituïda per un sifó i una canonada. Actualment, aquesta séquia es troba tapada.  
  
La missió principal del Gualeró és portar les aigües des de la part alta de Sant Joan d'Alacant, on enllaça amb la séquia Major, fins a la part baixa de l'Horta, on torna a enllaçar amb la ja esmentada séquia Major. Antigament, tenia uns quatre o cinc metres d'ample en el sòl i aconseguia diferents altures durant el seu recorregut i arribava als set o huit metres en les parts més profundes. Els investigadors pensen que una vegada fet el Gualeró, es realitza una remodelació o readaptació dels regs d'aquesta zona, canviant el nom d'algunes séquies i donant reg a altres zones.  
Aquest assut conté les inscripcions següents: en la crescuda de formigó es lligen diverses, en una d'aquestes diverses lletres que corresponen als obrers que van fer el treball de ressalt. En una altra únicament: «1935». En una tercera: «EL DIA 10 DE NOVEMBRE 7465 KX'N DUGUÉ L'AIGUA AQUESTS PILARS QUE EREN DE PEDRA». I finalment la més moderna diu: «El dia 20 d'agost de 1950 es van acabar les obres. Pels guardes del sindicat, Carlos Pedraza, Luis T., Tomas B.L.»  
3.3. Parts integrants  
a) Assut de Mutxamel, construccions annexes a la séquia Major, Casamata de govern, casa de comportes de l'assut de Mutxamel i casa del pantaner de l'assut.  
b) Assut de Sant Joan i construccions annexes a la séquia del Gualeró.  
  
4. Delimitació dels entorns  
4.1. Entorn de protecció del Monument Assut de Mutxamel:  
a) Justificació  
S'inclou a l'entorn de protecció la unitat paisatgística formada per la conca del riu Montnegre, fitada també pels camins més pròxims des d'on és possible la contemplació del bé d'interés cultural. Per a la concreció de l'àmbit del bé d'interés cultural en les franges establides per distàncies a l'eix del riu caldrà ajustar-se a la seua constatació amb la realitat física d'aquest. Es considera inclòs en l'àmbit proposat, un dels edificis de major rellevància vinculats amb l'aprofitament hidràulic de les aigües del riu Montnegre en el terme de Mutxamel, el Molí Nou; el mateix riu Montnegre en aquest tram i els terrenys directament vinculats als edificis anteriorment citats i les riberes del riu.  
  
b) Definició literal de la delimitació:  
Origen: punt A, escaire nord-oest de la parcel·la 70951K620706080825BO (parcel·la 68, polígon 6), coordenades UTM (X 721581,73, Y 4257628,58)  
Sentit: horari  
Línia delimitadora: des de l'origen punt A de la delimitació, la línia segueix en sentit horari en direcció sud-est per la línia delimitadora de la parcel·la 67 del polígon 6 de Mutxamel. Contínua el límit pel perímetre d'aquesta parcel·la en direcció nord i després en direcció sud-est fins al punt (X 721581,73, Y 4257628,58). Des d'allí, la línia contínua fins al sud pel límit de la mateixa parcel·la i travessa el llit del riu fins a arribar al punt (X 721581,73, Y 4257628,58) de la parcel·la 9012 del polígon 6. La línia segueix per la vora d'aquesta parcel·la fins al punt (X 721581,73, Y 4257628,58). Des d'allí, el límit de l'entorn gira cap a l'oest seguint el límit de les parcel·les 61, 63 i 64 del polígon 6. A la cantonada oest de la parcel·la 64, la línia gira cap al nord fins a la cantonada nord de la mateixa parcel·la (X 721581,73, Y 4257628,58), moment en el qual la línia es dirigeix cap a l'oest seguint el llit del riu pel límit de les parcel·les 66 i 67 del polígon 6 fins a arribar a la intersecció de la parcel·la 67 amb el camí del Molí Nou (X 721581,73, Y 4257628,58). La línia després gira cap al punt A seguint el límit d'aquest camí i la vora de la parcel·la 68.  
c) Delimitació gràfica: s'adjunta pla en l'annex al document.  
4.2. Entorn de protecció del Monument Assut de Sant Joan:  
a) Justificació  
S'inclou a l'entorn de protecció la unitat paisatgística formada per la conca del riu Montnegre, fitada també pels camins més pròxims des d'on és possible la contemplació del bé d'interés cultural. Per a la concreció de l'àmbit del bé d'interés cultural en les franges establides per distàncies a l'eix del riu es farà la seua constatació amb la realitat física d'aquest. Es consideren inclosos en l'àmbit proposat, un dels edificis de major rellevància vinculats amb l'aprofitament hidràulic de les aigües del riu Montnegre en el terme de Mutxamel, l'assut del Campello; el mateix riu Montnegre en aquest tram i els terrenys directament vinculats als edificis anteriorment citats i les riberes del riu.  
  
b) Definició literal de la delimitació:  
Origen: punt d'intersecció de la parcel·la 40015D168886608164FU (parcel·la 55, polígon 7) amb el pont que creua el riu Montnegre de la carretera d'Alacant i el camí que constitueix la parcel·la 9062 del polígon 8, anomenat en el pla punt A, coordenades UTM (X 723207,88, Y 4256740,47).  
Sentit: horari  
Línia delimitadora: des de l'origen punt A de la delimitació, la línia segueix en sentit horari cap a l'est seguint la vora del camí que constitueix la parcel·la 9062 del polígon 8 fins a arribar al punt (X 723207,88, Y 4256740,47). Des d'allí, la línia gira cap al sud travessant el llit del riu fins al punt (X 723207,88, Y 4256740,47). La línia gira de nou cap a l'oest seguint el límit de les parcel·les 87, 88 i 400 del polígon 8. En el punt (X 723207,88, Y 4256740,47), la línia gira cap al sud-est per la vora de la parcel·la 91 fins a arribar a la seua cantonada aquest, gira cap al sud pel perímetre d'aquesta parcel·la fins al punt (X 723207,88, Y 4256740,47) i contínua després per la vora de la carretera CV-800 que coincideix amb el límit de les parcel·les 91, 93, 94 i 5 del polígon 8 fins a arribar de nou al pont sobre el riu del qual partia l'entorn. La línia segueix en el punt (X 723207,88, Y 4256740,47) el contorn del pont per a acabar de nou en el punt A.  
c) Delimitació gràfica: s'adjunta pla en l'annex al document.  
5. Relació i descripció dels immobles que es troben dins dels dos entorns de protecció amb categoria de bé de rellevància local:  
  
Els immobles que conformen part d'aquest sistema hidràulic, i que es troben dins dels entorns delimitats, el Molí Nou i l'assut del Campello, tindran la consideració de béns de rellevància local i s'inclouran en el catàleg de proteccions municipal, secció de patrimoni cultural.  
  
5.1. Dins de l'entorn de protecció de l'Assut de Mutxamel  
- Molí Nou: molí fariner de dues moles del segle XVI en el marge esquerre del riu Montnegre, aigües amunt de l'assut de Mutxamel. Probablement és un dels més antics de la conca del Montnegre, ja marcat en els plans de l'horta d'Alacant de l'any 1585. Ho va descriure Jouvin en 1672, en el seu viatge cap a Xixona, ja que l'antic camí passava pel seu costat. En 1700 pertanyia a Gaspar Ferrandix, i en 1774 a Gaspar Fernández de Mera. Llavors es descrivia amb dues moles i pel que sembla va ser establit de nou en 1771, probablement després de la seua destrucció per alguna riuada. Entre els anys 1827 i 1830 el seu amo, Juan Rovira, va pretendre canviar-lo de lloc per a aprofitar el cabal d'una mina situada en el marge oposat del riu. Segons Brotons va funcionar fins a la Guerra Civil. Relaten els majors del lloc que es deia així perquè era el nové, tant si es comptava des del pantà, com si es feia des de l'últim, aigües avall. El molí té un cos principal de planta rectangular amb coberta de teula a dues aigües. Manté part de la maquinària tradicional, però el seu estat de conservació és molt deficient.  
  
El Molí Nou és un antic molí d'aigua posseïdor de la condició jurídica patrimonial de BRL en aplicació de la disposició addicional cinquena de la Llei de Patrimoni Cultural Valencià.  
5.2. Dins de l'entorn de protecció de l'Assut de Sant Joan  
- Assut del Campello i inici de la séquia d'aquest nom: es considera respecte als altres dos assuts com a obra menor, encara que té el mateix interés i està ben projectat i construït. Actualment quasi amagat per l'exuberant vegetació que cobreix el llit del riu en aquesta zona.  
  
És un conjunt de dos murs disposats en una gorja del riu, la més pròxima a la mar. Un dels murs és transversal al llit del riu, amb un contrafort de fàbrica situat en les proximitats del marge esquerre. L'altre extrem té un contrafort que aprofita parcialment un conjunt de roques existents a la meitat del llit. A diferència de les preses situades més amunt, aquesta no ocupa en la seua longitud la totalitat del llit, sinó que és aproximadament la meitat. Un dels murs recolza en el marge esquerre, on existeix un estrep d'obra de fàbrica, entre ell i el talús del terreny està la comporta d'entrada a la séquia que condueix l'aigua cap a terres del Campello. Aquesta séquia compta amb un sistema de ressalts que retornen al riu l'excés d'aigua sobrant en aquesta.  
  
Després dels estudis d'Armando Alberola, trobem dades de l'existència d'una xicoteta presa en el curs sota del riu Montnegre des de finals del segle XVIII que seria, potser, destruïda per diferents riuades. Des de principis d'agost de 1811, hi ha constància documental de la intenció de construir un assut, ja que l'arquitecte Juan Baptista Lacorte havia proposat la seua construcció a 50 vares -al voltant de 800 metres- de la presa de Sant Joan d'Alacant. Però, no seria fins a 1824 quan els llauradors del Campello ho sol·licitaren formalment a la ciutat d'Alacant.  
Després de diverses consultes i discussions, es va decidir que l'arquitecte Antonio Jover dissenyaria els plans i elaboraria els plecs per a l'execució de les obres. Una Reial ordre, expedida a Madrid el 13 de maig de 1828, instava a la construcció immediata d'aquest assut. No obstant això, en 1840 encara no s'havia col·locat cap pedra, que degué quedar acabada cap a 1843 perquè és citat per l'enginyer francés Maurice Aymard i, posteriorment, per Joaquín Roca de Togores en la seua memòria sobre l'estat de l'agricultura a la província d'Alacant. Amb posterioritat, en els anys 1868 i 1874, la presa va ser objecte de millores; i s'hi efectuaren importants reparacions en 1888.  
Per tant, aquesta presa menor només va funcionar des de meitat del segle XIX fins a principis del segle XX encara que, açò era encara menys previsible, ja que només resultava actiu quan als altres dos assuts els sobrava aigua o les crescudes eren de gran volum. Fins als anys 30 del segle XX, aquest assut ha sigut mantingut i atés. El seu últim assuter va ser Saoro, La Canaleta.  
Aquesta construcció hidràulica derivava les aigües pel marge esquerre, mitjançant una boquera anomenada séquia de Cerdà, beneficiant una superfície de 320 hectàrees situades en la partida casa Marco, els voltants del Campello i Les Coves. Aquestes terres disposaven únicament d'aquest sistema de reg; per tant, els seus cultius es reduïen a ametlers, garroferes i oliveres.


Còpia Permalink ELI