Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 6447, del 27-01-2011 (2010/13616)

Notificació de la interlocutòria dictada en el judici de peça de mesures provisionals coetànies número 1293/2009.
-----------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   6447

Data del DOGV
:   27-01-2011

Secció del DOGV
:   IV. ADMINISTRACIÓ DE JUSTÍCIA

Número del document
:   2010/13650


Organisme emissor
:   Jutjat de Primera Instància Número 7 de Castelló de la Plana

Tipus de document
:   Anunci

Notificació de la interlocutòria dictada en el judici de peça de mesures provisionals coetànies número 1293/2009. [2010/13237]  
Assumpte civil 001293/2009  
Soledad Juan Ruiz, secretària del Jutjat de Primera Instància número 7 de Castelló de la Plana.  
En el judici a què es fa referència s'ha dictat la resolució que té el text que, literalment, és com segueix:  
«Interlocutòria 493/2010  
Castelló de la Plana, 13 de desembre de 2010.-  
Fets  
Primer. La procuradora la senyora Tugal Sorribes, en la representació que té acreditada de Sehila Lafuente Aledo, va formular una demanda sobre mesures amb relació a fills extramatrimonials contra Noureddine Ferhat, en què a través d'altressí sol·licitava l'adopció de les següents mesures provisionals fins que es dictara sentència definitiva:  
1. Guarda i custòdia del fill menor per a la demandant, amb pàtria potestat compartida.  
2. Pensió d'aliments per al fill de 150 euros mensuals i despeses extraordinàries a mitges.  
3. Règim de visites entre pare i fill quan aquell residisca a Espanya.  
4. Prohibició de traure el fill del territori espanyol sense el consentiment escrit de la mare.  
5. Obligació del demandat de recollir el fill al domicili de la mare que aquesta trie lliurement.  
Segon. Formada l'oportuna peça separada, que es va registrar amb el número 1293/2009, es van citar les parts i el Ministeri Fiscal a la compareixença establida en l'article 771.2 de la Llei d'Enjudiciament Civil, que es va efectuar el dia 10 de desembre de 2010. Va comparéixer la part actora, que es va ratificar en la seua demanda, així com el Ministeri Fiscal que va comparéixer en la persona d'Antonio Llusar Martí, que va sol·licitar informar després de la pràctica de la prova. El demandat no va comparéixer, malgrat haver sigut citat legalment.  
Tercer. Sol·licitada la recepció a prova, el jutge va accedir al que s'havia sol·licitat, i es va procedir a la pràctica de la proposta i admesa, que per la part actora va consistir en documental (considerar reproduïda l'aportada amb la seua demanda i una altra que va aportar a l'acte). El Ministeri Fiscal va fer seua la prova de la part i va proposar l'interrogatori de la demandant.  
Quart. Practicada la prova a l'acte, i després d'informar el fiscal sobre les mesures que interessaven, les actuacions van quedar concluses.  
Fonaments jurídics  
Primer. L'article 770.6 de la Llei d'Enjudiciament Civil estableix que «en els processos que versen exclusivament sobre guarda i custòdia de fills menors o sobre aliments reclamats en nom dels fills menors, per a l'adopció de les mesures cautelars que siguen adequades a aquests processos, se seguiran els tràmits establits en aquesta llei per a l'adopció de mesures prèvies, simultànies o definitives en els processos d'utilitat, separació o divorci". S'han sol·licitar mesures cautelars coetànies anàlogues a les establides en l'article 104 del Codi Civil.  
Seguint un ordre lògic, la primera mesura sobre la qual cal resoldre és la relativa a la custòdia i pàtria potestat pel que fa al fill menor, que actualment té l'edat de 5 anys. Com ha subratllat una abundantíssima jurisprudència, el principi fonamental que ha de presidir la determinació de la guarda i custòdia dels menors d'edat és el de la protecció dels fills, o favor filii, d'acord amb els tractats i resolucions de les organitzacions internacionals com és la Declaració dels Drets del Xiquet, de 20 de novembre de 1959, la Convenció de les Nacions Unides dels Drets del Xiquet, de 20 de novembre de 1989, la Resolució A 3-01442/1992, del Parlament Europeu sobre la Carta dels Drets del Xiquet, i la Convenció Europea sobre l'Exercici dels Drets del Xiquet, de 19 d'abril de 1996, i també l'article 39.2 de la Constitució espanyola, que estableix l'obligació dels poders públics d'assegurar la protecció integral dels fills; aquest principi inspira també nombrosos preceptes del Codi Civil, i constitueix la idea bàsica de la regulació de la Llei Orgànica 1/1996, de 15 de gener, de Protecció Jurídica del Menor. Per tant, a l'hora d'establir el règim de la guarda i custòdia dels menors en les situacions de crisis matrimonials, sense desconéixer que els pares gaudeixen del dret de relacionar-se amb els seus fills, ha de procurar-se abans que res l'interés del fill menor d'edat a favor del qual es reconeix aquest dret-deure dels pares, d'acord amb l'article 39.3 de la Constitució, que estableix l'obligació dels pares de prestar assistència de tot ordre als fills haguts dins o fora del matrimoni, durant la seua minoria d'edat i en els altres casos en què legalment siga procedent.  
Atés que s'ha acreditat que, des que es va trencar la convivència fa uns dos anys, ha sigut la mare qui ha romàs vivint amb el fill i s'ha fet càrrec personalment de la seua cura, sense la col·laboració del pare el qual es troba en parador ignorat, sembla que a Algèria, és evident que la solució més beneficiosa per al xiquet és la d'atribuir a la mare no solament la guarda i custòdia sinó també l'exercici exclusiu de la pàtria potestat que aquesta exerceix d'ipso des de fa molt de temps.  
Segon. L'atribució de la custòdia a la mare obliga a determinar la forma en què el pare, com a progenitor no custodi haja de relacionar-se amb el seu fill durant la minoria d'edat d'aquest. L'article 94 del Codi Civil estableix que el progenitor que no tinga amb ell els fills gaudirà del dret de visitar-los, comunicar amb ells i tenir-los en companyia seua. El jutge determinarà el temps, la manera i el lloc de l'exercici d'aquest dret, que podrà limitar o suspendre si es donen circumstàncies greus que així ho aconsellen o s'incompleixen greument o reiteradament els deures imposats per la resolució judicial. Per tant, el dret de visites regulat en l'article 94 del Codi Civil en concordança amb l'article 161 també del Codi Civil, no és un propi i vertader dret, sinó un complex de drets-deures l'adequat compliment dels quals no té com a finalitat satisfer els desitjos o drets dels progenitors sinó també i sobretot cobrir les necessitat afectives i educatives dels fills en benefici del seu desenvolupament harmònic i equilibrat; es tracta d'un dret subordinat a l'interés del menor, i així està recollit en la Declaració dels Drets del Xiquet, aprovada per l'Assemblea General de Nacions Unides de 1959, la Resolució de 29 de maig de 1967, del Consell Econòmic i Social de les Nacions Unides; i la Convenció del Consell d'Europa de 1980, sobre reconeixement i execució de decisions en matèria de guarda de xiquets. Pel fet de ser el més valuós i necessitat de protecció, s'ha de concedir al marge i per damunt dels motius que van donar lloc a la separació o divorci dels cònjuges, ja que el dret de visites compleix una evident funció familiar que encara que la família travesse una crisi o ruptura, fins i tot definitiva, cal complir, en la mesura del possible, les finalitats assignades al nucli familiar, entre les quals, el del ple desenvolupament de la personalitat d'aquests. Així mateix, l'article 94 del Codi Civil admet la possibilitat de limitar o suspendre el dret del progenitor a visitar el fill que no tinga amb ell en el cas que incomplisca greument i reiterada els deures imposats per la resolució judicial o es donen circumstàncies que així ho aconsellen, però aquesta limitació o supressió únicament pot entrar en joc quan es donen les circumstàncies establides legalment en l'article 94 del Codi Civil, ja que aquesta no només produeix una incidència negativa sobre el progenitor, que no podrà veure satisfetes les seues aspiracions d'estar amb el seu fill, sinó que redunde a més, en major o menor mesura, en una deficient formació de la personalitat del fill, que s'haurà desenvolupat sense comptar amb l'assistència, la tutela, el seguiment i el suport del seu progenitor, per la qual cosa ha de ser objecte d'una interpretació restrictiva. Ha quedat acreditat que el pare no manté contacte físic amb el fill des de fa uns dos anys, però que manté relació amb el menor a través del telèfon i d'Internet. La mare ha reconegut que la relació pare-fill és correcta. També cal tindre en compte que el pare resideix a l'estranger i que no se sap si té intenció ni possibilitats de tornar a Espanya. Valorant, doncs, totes aquestes circumstàncies, considere oportú no fixar un règim de visites concret, sinó permetre que, si el pare ve a Espanya, puga gaudir de la companyia del fill els dissabtes alterns des de les 10.00 fins a les 17.00 hores, en presència de la mare si això fóra necessari davant l'actitud que puga tindre el xiquet en retrobar-se amb un pare al qual pràcticament no coneix. El pare haurà de ser qui inste l'establiment d'un règim més ample si això li convé i s'adapte a les circumstàncies del pare i del fill. En qualsevol cas, serà el pare qui haja d'acudir a casa de la mare per a recollir i retornar el fill a les visites.  
Tercer. La mare sol·licita que s'establisca la prohibició de traure el fill del país si no és amb el seu consentiment escrit. Atés que el pare és de nacionalitat algerina, que no té arrelament a Espanya i que fa temps que no té relació física amb el fill, es considera oportú, a l'empara del que disposa l'article 158.3.a del Codi Civil, prohibir que el pare traga el fill del territori espanyol si no té el consentiment exprés de la mare.  
Quart. Finalment, resta per determinar la forma en què el pare contribuirà al sosteniment econòmic del seu fill, cosa que es concretarà en el pagament d'una pensió d'aliments que, de conformitat a l'article 146 del Codi Civil, ha de ser proporcional als mitjans de l'alimentant i les necessitats de l'alimentista. Certament hi ha poca constància, per no dir-ne no cap, de l'actual situació econòmica del pare, tot i que sí que consten les circumstàncies econòmiques de la mare (amb un treball a temps parcial que li reporta uns ingressos de 500 euros mensuals, sense que conste que tinga càrregues econòmiques distintes a la seua pròpia manutenció i la del seu fill) i del fill (estudia en un col·legi públic amb beca de menjador, sense que conste que tinga despeses ordinàries distintes a les normals en xiquets de la seua edat). Assenyala la sentència de l'Audiència Provincial de Castelló, Secció Segona, de 5 de maig de 2006: «a l'efecte de la fixació d'aliments, cosa que l'article 146 del Codi Civil té en compte, no és simplement el cabal de béns que puga disposar l'alimentant, sinó també la necessitat de l'alimentista, posada en relació amb el patrimoni de qui els haja de donar, l'apreciació de proporcionalitat de la qual s'atribuirà a l'arbitri prudent del tribunal sentenciador d'instància (sentències del Tribunal Suprem de 6 de febrer de 1942, 24 de febrer de 1955, 8 de març de 1961, 20 d'abril de 1967, 2 de desembre de 1970, 9 de juny de 1971 i 16 de novembre de 1978), relació de proporcionalitat que en tot cas resta difuminada al marge de cobertura de les necessitats (alimentació, vestits, educació, oci, etc., en tots aquells elements integrants del concepte jurídic d'aliments) de l'alimentista integrants del denominat «mínim vital" o mínim imprescindible per al desenvolupament de l'existència dels menors en condicions de suficiència i dignitat als efectes de garantir, almenys, i en la mesura del possible, un mínim desenvolupament físic, intel·lectual i emocional al qual han de coadjuvar els seus progenitors per raó de les obligacions assumides per aquests atesa la seua condició de tal (SAP d'Alacant, Secció 4a, de 17 de març de 2000)". Per això, i per a cobrir almenys aquest mínim vital, es considera adequada la pensió sol·licitada per la demandant, de 150 euros mensuals, més l'obligació de pagar a mitges les despeses extraordinàries que genere el menor.  
Cinqué. de conformitat amb l'article 773.3 de la Llei 1/2000, contra aquesta interlocutòria no s'hi pot interposar cap recurs.  
Part dispositiva  
Atés el que s'ha exposat,  
José Luis Conde-Pumpido García, jutge de Primera Instància número 7 de Castelló de la Plana, disposa adoptar les mesures següents:  
1. S'atribueix a Sehila Lafuente Aledo la guarda i custòdia i l'exercici exclusiu de la pàtria potestat respecte del seu fill menor.  
2. Si el pare Noureddine Ferhat ve a Espanya, podrà gaudir de la companyia del fill els dissabtes alterns des de les 10.00 fins a les 17.00 hores, en presència de la mare si això fóra necessari. El fill serà recollit i reintegrat al domicili matern a les visites.  
3. Se li prohibeix al pare de traure el fill del territori espanyol sense el consentiment escrit de la mare.  
4. El pare ha de pagar, en concepte de pensió d'aliments per al fill, la suma de 150 euros mensuals, que ingressarà dins dels cinc primers dies de cada mes en el compte bancari que designe la mare, i que s'actualitzarà anualment d'acord amb les variacions de l'índex de preus al consum.  
5. Les despeses extraordinàries que genere el fill seran pagades per ambdós progenitors a parts iguals.  
Aquestes mesures restaran sense efecte, en tot cas, quan se substituïsquen per les de la sentència definitiva, o quan es pose fi al procediment de qualsevol altra manera.  
Per a la notificació al demandat Noureddine Ferhat, en parador ignorat, publiqueu edictes al tauler d'anuncis d'aquest Jutjat i en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana.  
Aquesta és la meua interlocutòria, que s'unirà al llibre d'interlocutòries per deixar-ne testimoniança en les actuacions, contra la qual no s'hi pot interposar cap recurs, que ordene i signe».  
Atés que es desconeix el domicili o la residència actuals de la part demandada, el jutge, a la mateixa interlocutòria, de conformitat amb el que disposen els articles 156.4 i 164 de la Llei 1/2000, d'Enjudiciament Civil, ha disposat la publicació d'aquest edicte en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana per a portar a efecte la diligència de notificació de sentència a Noureddine Ferhat.  
Castelló de la Plana, 13 de desembre de 2010.- La secretària judicial: Soledad Juan Ruiz.