Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 3261, del 10-06-1998 (1998/3988)

RESOLUCIÓ de 14 de maig 1998, de la Direcció General de Patrimoni Artístic de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència de la Generalitat Valenciana, per la qual s'acorda tindre per incoat l'expedient de declaració de Bé d'Interés Cultural, amb la categoria de monument, a favor de l'aqüeducte de Peña Cortada de Tuéjar, Chelva, Calles i Domeño (València).
------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   3261

Data del DOGV
:   10-06-1998

Secció del DOGV
:   III. CONVENIS I ACTES - G) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   1998/3988


Data del document
:   14-05-1998

Organisme emissor
:   Conselleria de Cultura, Educació i Ciència

Tipus de document
:   Resolució

RESOLUCIÓ de 14 de maig 1998, de la Direcció General de Patrimoni Artístic de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència de la Generalitat Valenciana, per la qual s'acorda tindre per incoat l'expedient de declaració de Bé d'Interés Cultural, amb la categoria de monument, a favor de l'aqüeducte de Peña Cortada de Tuéjar, Chelva, Calles i Domeño (València). [1998/X3988]
  
Atés l'altíssim interès patrimonial de l'anomenat aqüeducte de Peña Cortada, que constitueix una colossal obra d'enginyeria romana i en el qual es percep, com en cap altre, la característica de la rellevància que determina la tipificació dels béns integrants del patrimoni històric espanyol com a Béns d'Interès Cultural.
  
Vist l'informe del Servei del Patrimoni Arquitectònic i Mediambiental favorable a la incoació de l'expedient de declaració d'aquest important monument.
  
Atés el que disposen els arts. 9 de la Llei 16/1985, de 25 de juny, del Patrimoni Històric Espanyol, i 11 del Reial Decret 111/1986, de 10 de gener, per al desenvolupament parcial de la citada llei, modificat per Reial Decret 64/1994, del 21 de gener, la Direcció General de Patrimoni Artístic ha resolt:
  
Primer
  
Incoar l'expedient de declaració de Bé d'Interès Cultural amb categoria de monument a favor de l'aqüeducte de Peña Cortada de Tuéjar, Chelva, Calles i Domeño (València).
  
L'entorn de protecció queda delimitat en els annexos que s'adjunten a la present resolució.
  
Segon
  
Seguir amb la tramitació de l'expedient d'acord amb les disposicions vigents.
  
Tercer
  
Que d'acord amb el que disposa l'article 12.2 del Reial Decret 111/1986, de 10 de gener, per al desenvolupament parcial de la Llei 16/l985, modificat per Reial Decret 64/1994, de 21 de gener, es notifique aquesta resolució als interessats als efectes oportuns.
  
Quart
  
Donar trasllat d'aquesta resolució als alcaldes-presidents de Tuéjar, Chelva, Calles i Domeño i fer-los saber que, d'acord amb el que estableix el article 19 en relació amb l'11 de la Llei/1985, de 25 de juny, del Patrimoni Històric Espanyol, la realització d'obres en aquesta zona haurà de ser autoritzada per la Direcció General de Patrimoni Artístic.
  
Cinqué
  
Que es comunique la present resolució al Registre General de Béns d'Interés Cultural del Ministeri de Educació i Cultura, per a la seua anotació preventiva.
  
Sisé
  
Que la present resolució, amb els seus annexos, es publique en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana i en el BOE.
  
Cosa que fem pública als efectes oportuns.
  
València, 14 de maig de 1998.- La directora general de Patrimoni Artístic: Carmen Pérez García.
  
Annex I
  
Dades sobre el bé objecte de la declaració
  
1. Denominació
  
a) Principal
  
Aqüeducte de Peña Cortada.
  
b) Secundària
  
Aqüeducte de Chelva.
  
Aqüeducte de La Serrada.
  
2. Descripció
  
Basada principalment en l'informe del doctor José Luis Jiménez Salvador, arqueòleg.
  
a) Immoble objecte de la declaració
  
Sobre els termes de Tuéjar, Chelva, Calles i Domeño es troben les restes d'una colossal obra romana, l'aqüeducte romà de Peña Cortada. Aquest va ser traçat amb distints sistemes de conducció d'aigües que des del seu origen al riu Tuéjar, salven grans esculls topogràfics. La longitud de les restes trobades és de 28,6 km, i la seua entitat és comparable amb els aqüeductes romans més rellevants d'Espanya: Segòvia, Las Ferreras de Tarragona i Los Milagros de Mérida.
  
Les seues espectaculars restes han sigut objecte de menció per part d'erudits, viatgers i historiadors, que han formulat distintes hipòtesis sobre l'ignorat destí final de les seues aigües. Des de Pedro Antonio Beuter en la seua Crónica General de España y especialmente de Valencia (1546-1550), on al·ludeix a unes gruixudes canelles de Chelva; Gaspar Escolano, en Década de la Historia de Valencia (1611), amplia la informació de Beuter, considerant que el seu destí final seria Llíria, encara que altres el situaven a Sagunt; Vicente Marés, en La Fénix Troyana (1681) parla d'"Els arcs de Chelva" que porten l'aigua a Sagunt, passant per Villar de Benaduf i els plans de Llíria, raó per la qual alguns pensaven que el seu destí final era l'antiga Edeta; José Antonio Cavanilles en Observacions del Regne de València (1795) assenyala que l'aqüeducte acabava abans d'arribar al Villar de Benaduf; Alexandre Laborde en Voyage historique i pittoresque d'Éspagne (1806-1826) no comparteix l'opinió que el seu destí és Sagunt o Llíria perquè cada una d'aquestes ciutats tenia el seu aqüeducte i les seues preses d'aigua molt més prop. Juan Agustín Ceán Bermúdez, en Sumario de las antigüedades romanas que hay en España (1832), no dubta a afirmar que es tracta d'un aqüeducte alçat pels romans per a conduir l'aigua a Llíria. Antonio Chabret, en la seua obra Sagunto. Su historia y sus monumentos (1888), descarta que haguera servit per a l'abastiment de la ciutat romana de Saguntum.
  
En l'aqüeducte de Peña Cortada coexisteixen dos tipus, el d'aqüeducte pont i el d'aqüeducte viaducte. En el primer s'uneixen les tècniques ja resoltes del pont i de l'arc honorífic o triomfal que ací s'empren sobretot per a salvar la rambla d'Alcotas i el barranc de La Cueva del Gato amb la monumentalitat requerida pels seus autors per a magnificar el poder del seu imperi. En el segon tipus d'aqüeducte de circulació lliure per canal, canalis structilis, que Vitrubi aconsella cobrir per a conservar millor les seues propietats (Que es volten perquè el sol no abaste l'aigua) es desplega ací, en el seu tram excavat en roca, el domini tècnic romà quant a sistemes de conducció d'aigües, suficientment demostrat en aqüeductes d'una importància tal com Aqua Marcia, Aqua Appia i Aqua Iulia entre altres molts.
  
Descripció de les restes localitzades des del seu origen en el terme municipal de Tuéjar:
  
1. La captació d'aigua
  
Procedeix d'un curs fluvial, el riu Tuéjar, afluent del Túria per la seua vora esquerra i a una cota de 561,74 m sobre el nivell del mar. Un simple dic, saeptum, perpendicular al corrent, permet desviar directament cap al canal, specus, on el seu tram inicial està tallat en roca. Fins a arribar al poble de Chelva el recorregut coincideix amb l'actual séquia major, encara que amb una fisonomia diferent a l'original degut a les successives reparacions que a través del temps ha requerit el seu ús habitual.
  
2. El pont del barranc del convent
  
El tram inicial d'aquest aqüeducte discorre vorejant el tossal sobre el qual es dreça el poble de Tuéjar, i a continuació es dirigeix en direcció nord cap al tossal d'Espes. El barranc del Convento és salvat per mitjà d'un pont aqüeducte d'un sol arc, a cota 527, 34 m, a la vora mateix de la carretera C-234, exactament en el km 70, hm 8. Aquest pont presenta signes evidents de diverses reparacions, la qual cosa no impedeix percebre com la seua tècnica constructiva és semblant a la d'altres ponts localitzats més avant com la rambla d'Alcotas o el que salva el barranc de La Cueva del Gato.
  
A l'altre costat de la carretera segueix el specus en direcció a la zona nord de Chelva, lloc on es conserva algun altre punt en què s'observa com s'ha tallat la roca viva per a utilitzar-la com a conducte d'aigua. Les seues restes continuen per l'anomenada font de La Gitana. Seguint en direcció al tossal de Viñaro, el seu traçat arriba a coincidir amb el de l'anomenada senda de Mas de Solaz o Bumbel, i les seues restes són visibles en un dels marges de la senda.
  
3. La pedrera
  
Al terme municipal de Chelva s'han localitzat vestigis d'una pedrera que va haver d'aprofitar-se com veurem per a la construcció del pont d'Alcotas. S'accedeix a ella per la senda de Mas de Solaz o Bumbel que l'arriba a travessar.
  
A jutjar per les restes visibles, es tracta d'una pedrera a cel obert que ha sigut explotada en superfície. Les empremtes que evidencien l'extracció de roca s'estenen en una superfície de 150 m de longitud per 50 m d'amplària, és a dir, 7.500 metres quadrats.
  
S'aprecia la intenció per part dels picapedrers d'obtindre peces paral·lelepípedes, el destí més versemblant de les quals seria el d'una construcció fabricada amb carreu, opus quadratum. Aquest detall és el que permet apuntar una més que probable relació entre aquesta pedrera i una de les fàbriques de l'aqüeducte, en particular a causa de la seua proximitat. Seria el cas del pont aqüeducte de sis arcs que travessava la rambla d'Alcotas, les restes visibles del qual corresponen en l'actualitat a una construcció executada en opus cuadratum.
  
La roca explotada també coincideix amb la utilitzada en el citat pont. En ambdós és de calcària liàsica. Ens trobem doncs tres indicis contundents que parlen en favor d'una relació entre la pedrera i el pont de la rambla d'Alcotas: el mateix tipus de roca, idèntica tècnica constructiva i relativa proximitat entre la font d'aprovisionament de material i el lloc de construcció.
  
4. Sector comprés entre la pedrera i la rambla d'Alcotas
  
Seguint el recorregut de la senda de Mas de Solaz s'arriba al tossal de La Salera en els marges del qual es localitzen noves restes de conducció a cel obert.
  
Tram 1: És el més pròxim a la pedrera; situat aproximadament a uns 700 m d'ella i a una cota de 489,49 m, es tracta d'un tram de canalització a cel obert com tots els descoberts en aquest sector. S'observa una preparació de la roca prèviament aplanada, sobre la qual es disposa una capa de pedres de grandària mitjana i xicoteta sense argamassa. Sobre elles una capa d'opus caementicium de 21/24 cm de gruix, on s'han utilitzat cantells de riu com caementa i que constitueix la base del specus. Es conserva el mur d'una sola cara corresponent al costat intern del canal amb una amplària de 45/47 cm i a una alçària màxima de 70 cm. Va ser executat com en altres trams a base de carreuons de forma més o menys paral·lelepípeda amb unes dimensions d'uns 39 cm de longitud per 29 cm d'alçària i amb restes d'argamassa en el seu nucli intern.
  
Tram 2: Situat en la cota 488,98 ofereix un millor grau de conservació. L'extrem inferior del costat intern del specus està parcialment tallat en roca amb una alçària de 32 cm i sobre ell es disposa una filada de carreuons d'uns 20 cm d'alçària. En canvi, el costat extern està fet de fàbrica. Com succeeix en altres casos, només presenta una cara treballada, la que dóna al specus, mentre que l'altra és un conglomerat de pedres i argamassa. L'amplària compresa entre les dues parets del specus és d'1,15 m i en la seua base es perceben les restes d'un revestiment hidràulic de baixa qualitat. Seguint en direcció al pont de la rambla d'Alcotas hi ha un altre tram molt destruït del qual només es conserva la capa de pedres corresponent al rudus sobre la que aniria el specus.
  
5. El pont de la rambla d'Alcotas
  
En arribar a la rambla d'Alcotas s'albiren els vestigis del pont aqüeducte que la salvava, situat a la cota 487,11 m. Escolano en 1611 i Marés en 1681 van poder comprovar que aquest pont tenia sis arcs. Però Cavanilles, un segle més tard, en 1795, ja constata l'existència de l'únic arc recolzat sobre dues piles que hui en dia roman en peu, així com una tercera pila amb l'arrancada d'un segon arc. La fàbrica d'aquest pont està realitzada en opus quadratum, per al qual s'han emprat blocs paral·lelepípedes de calcària liàsica disposats en filades amb una clara alternança de sogues i motxes. Entre les diferents filades es va disposar una lleugera capa d'argamassa. Fa la impressió que les piles no posseeixen un nucli intern d'opus caementicium, encara que aquest detall és difícil d'assegurar. En nombroses sogues s'aprecia la presència d'un orifici amb dimensions regulars de 8 cm per 3,5 cm per 5 cm de profunditat i que servia per a l'elevació dels blocs per mitjà de tenalles. Les filades ofereixen una alçària que oscil·la entre 50 i 52 cm, que només es veuen alterades per una filada de 56 i una altra de 46 cm, que curiosament es troben una sobre l'altra, per la qual cosa sumades prèviament i dividides entre dos, resulten dues filades de 51 cm, que s'ajusten perfectament al valor de l'alçària mitjana de les restants filades.
  
Les dimensions de les piles són de 4,64 x 4,04 m, 4,61 x 4,05 m i 4,60 x 3,88 m. Quant a l'alçària màxima conservada, inclosos els timpans és de 12,04 m per a la primera pila, 9,97 m per a la segona i 7,67 m per a la tercera; mentre l'alçària màxima de l'arc conservat presa des de la clau és de 9,57 m. La distància entre piles és de 6,22 m entre la primera i la segona i 6,23 m entre la segona i la tercera. Les piles van guanyant alçària mitjançant diversos talussos apreciables tan sols als seus costats curts.
  
La llum de l'arc conservat és de 7 m. Consta d'una única rosca on parelles de dovelles formen un ample total de 2,60 m. Les dovelles de l'intradós ofereixen un joc d'unions que garanteixen el seu millor engrapat. L'arc descansa uns centímetres més enllà de l'engraellat de les piles, i es produeix una reculada o escalonet molt apte per a adaptar la fusta horitzontal de la cintra. Aquesta modalitat constructiva ja està present en l'Aqua Claudia de Roma.
  
Aquest pont permetia el pas de l'aigua des de la dreta a la marge esquerra de la rambla d'Alcotas. A continuació prosseguia per aquesta vora vorejant la vessant que ha sofert importants afonaments i ha sepultat l'estructura del specus, si bé torna a recuperar-se, una vegada que la senda de Bumbel travessa el barranc d'Alcotas, coincidint aquesta amb el specus que ací posseeix una amplària mitjana d'1,25 m.
  
6. El pont del barranc de La Cueva del Gato
  
Seguint el recorregut de la conducció tallada a la roca s'arriba sense interrupció i després de descriure un replec a la confluència de la rambla d'Alcotas amb el barranc de la Cueva del Gato, que és salvat mitjançant un nou pont aqüeducte de tres arcs que constitueix la fàbrica més espectacular i millor conservada de tot l'aqüeducte. La seua longitud total és de 36 m, mentre que la seua alçària màxima rasant supera els 18 m. La seua tècnica constructiva és semblant a la del pont d'Alcotas, és dir, opus quadratum. Així mateix, les piles es disposen formant quatre talussos. La distància entre la segona i tercera pila és de 6,27 m, pràcticament semblant a la constatada al pont de la rambla d'Alcotas (6,22 i 6,23 m respectivament). El specus, situat a la cota de 486.90 m, posseeix la mateixa amplària que el pont d'Alcotas, és a dir, 2,60 m. Al seu costat s'observen les empremtes d'un intent previ que va haver de resultar fallit, on es distingeix l'arrancada del specus tallat en roca.
  
Una vegada ultrapassat aquest pont, el specus gira bruscament en direcció est per a seguir a través d'un impressionant tallat denominat Peña Cortada o La Serrada. El terme no pot ser més apropiat, ja que la muntanya va sofrir un tall quasi en vertical d'uns 25 m d'alçària i en una longitud d'uns 50 m. La roca extreta va haver d'aprofitar-se en la construcció d'aquest pont aqüeducte. No es tracta d'un cas excepcional, ja que es coneixen altres exemples semblants, així en l'aqüeducte de Frejus hi ha un tram conegut amb el nom de La Rochetaillé. Un altre exemple és l'aqüeducte de Side, a l'actual Turquia, on el tall a la roca abasta els 18 m.
  
Una vegada ultrapassada la Peña Cortada, la conducció d'aigua segueix un tram a l'aire lliure d'uns 100 m de longitud, excavat a la roca i reforçat en el seu marge extern amb un mur la tècnica del qual s'aproxima més a l'opus vittatum que a l'opus quadratum, ja que el mòdul dels blocs és inferior al dels ponts d'Alcotas i Cueva del Gato, 27-29 cm d'alçària per una longitud que oscil·la entre 35 i 40 cm per 40 cm d'amplària.
  
A continuació el specus adopta la forma de galeria tallada en la roca amb coberta voltada, encara que a vegades la secció dibuixa un arc lleugerament apuntat amb una amplària en la part inferior d'1,25 m per 1,85 m d'alçària. Tres respiradors es disposen a distàncies irregulars, molt alterats pels qui van utilitzar aquesta galeria com a lloc de refugi.
  
7. Pont de La Torre de Castro
  
A partir d'aquest punt, la conducció alterna 5 trams a l'aire lliure amb altres 4 en galeria, tant uns com altres en roca tallada, vorejant els costats oriental i septentrional de la torre de Castro, mentre que en l'occidental es localitzen les restes d'un pont aqüeducte, en la cota de 480,26 m, construït per a salvar el barranc de Mas de Solaz. Aquest pont d'un sol arc, destruït, conserva els dos matxons en opus vittatum, de semblants característiques al descrit al tram de Peña Cortada.
  
8. Pont del barranc de La Cabra
  
A continuació, i abans d'arribar al corral de La Francisqueta es localitza un pont d'un sol arc construït per a salvar el barranc de La Cabra en la cota 477.92 m. L'arc està parcialment destruït, si bé conserva dos matxons recolzats sobre la roca. Es troba construït en opus vittatum, les seues dimensions són 2,88 m d'alçària màxima per 2,22 m d'amplària, mentre que la distància entre pilastres és d'1,62 m. El specus es conserva en part amb una amplària interior d'1,30 m, mentre que l'exterior coincideix amb el pont.
  
9. Pont del barranc d'El Zurdo
  
Arribant al barranc d'El Zurdo i a la zona situada sota el corral de La Francisqueta, en la cota de 476.56 m, es localitzen els vestigis d'un nou pont de què a penes es distingeix una de les pilastres, ja que es percep com aquesta zona s'ha omplit a causa d'importants arrossegaments de terres que oculten per complet l'estructura d'aquest pont al qual li falta un arc. A pesar d'aquestes carències, es percep una construcció que tècnicament segueix les pautes del pont anterior, opus vittatum en l'exterior, encara que en aquest cas pareix distingir-se un nucli interior d'opus caementicium. La pilastra conservada posseeix una longitud de 4,52 m, una alçària màxima de 2,43 m i una amplària de 2,21 m semblant a la del pont anterior.
  
10. Pont del barranc d'El Tío Roque
  
La conducció prossegueix fins abastar el barranc d'El Tío Roque que és salvat per un nou pont d'un sol arc en la cota 473.63 m i construït en opus vittatum, tampoc no conserva l'arc i a penes es distingeix l'arrancada de les pilastres. Per davant del mateix barranc es conserva un nou tram de l'aqüeducte amb la forma de canal descobert, tallat a la roca i en la cota dels 473.50 m.
  
11. Ponts dels barrancs d'El Arenal i de La Olivera del Arquillo
  
En arribar al barranc d'El Arenal i en la cota dels 472.93 m es localitzen les restes d'un altre pont d'un sol arc, també molt destruït. Aquesta mateixa solució es troba al barranc conegut com de La Olivera del Arquillo en al·lusió al pont d'un sol arc que el sorteja en la cota 471,93 m. En aquest cas sí que conserva l'arc amb una llum d'1,42 m i les seues dues pilastres estan fabricades en opus vittatum. No és possible comprovar la presència del specus, a causa que sobre aquest pont s'assenta un bancal modern.
  
12. Canalitzacions al terme municipal de Domeño
  
En aquest terme s'ha constatat l'existència de noves restes de canalització que pareixen correspondre al mateix aqüeducte.
  
Aquests vestigis es troben en la cota 466 m entre els contraforts d'El l'Altarejo o Los Cercados o Cerrados. El millor punt de referència és una obertura a la roca, a mode de gran finestra, d'1,25 per 1,80 m i que es troba connectada amb dues boques de galeria coberta i excavada a la roca, situades en ambdós extrems. La galeria nord presenta una secció en forma de volta apuntada i la seua alçària és inferior a la dels trams coberts localitzats a continuació del barranc de La Cueva del Gato, ja que només és possible caminar a la gatzoneta. Aquesta menor alçària està motivada en part perquè està curullat, encara que una vegada que es recupere el nivell del ferm original, seguirà sent inferior a la dels trams citats. En canvi, la seua amplària, que oscil·la entre 1,10 i 1,15 m, ofereix valors semblants als trams anteriors. Aquest tram cobert supera els 37 m de longitud i es troba interromput per un afonament.
  
Seguint en direcció nord, la conducció discorre a cel obert i es troba totalment curullada per afonaments fins perdre's per complet. A continuació ve un altre tram en galeria coberta que no pot recórrer-se en la seua totalitat per l'existència d'afonaments en el seu interior. No obstant això, les seues característiques són semblants a les de la primera galeria descrita.
  
Un nou tram ha sigut localitzat a uns 500 m al SE de l'anterior i en la cota 465.39 m. En aquest cas la conducció discorre a cel obert.
  
b) Parts integrants:
  
1. Dic de captació de l'aigua al riu Tuéjar.
  
2. Pont del barranc d'El Convento.
  
3. La pedrera.
  
4. Pont de la rambla d'Alcotas.
  
5. Pont del barranc de La Cueva del Gato.
  
6. Pont de la torre de Castro.
  
7. Pont del barranc de La Cabra.
  
8. Pont del barranc d'El Zurdo.
  
9. Pont del barranc d'El Tío Roque.
  
10. Pont del barranc d'El Arenal.
  
11. Pont del barranc de La Olivera del Arquillo.
  
12. El canal o specus tant cobert com descobert.
  
Annex II
  
Delimitació de l'entorn de protecció
  
a) Justificació de la delimitació proposada
  
La delimitació s'estableix en funció dels següents criteris:
  
- topogràfics i paisatgístics, establint una franja de protecció que garantisca la conservació del seu entorn i de les seues magnífiques vistes lligades a pintorescos accidents geogràfics que van condicionar el seu traçat.
  
- arqueològics, en base a la previsible aparició de restes lligades al monument.
  
b) Descripció literal de la delimitació
  
Discorre paral·lelament a ambdós costats de l'aqüeducte a una distància de 100 m a cada costat des del seu eix.
  
Al pont de la rambla d'Alcotas, s'estableix un cercle de diàmetre 200 m de radi, de protecció el centre del qual està en la intersecció de l'eix de la rambla amb el pont.