Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 4389, del 29-11-2002 (2002/13165)

DECRET 192/2002, de 26 de novembre, del Govern Valencià, pel qual es declara bé immaterial d'interés cultural el Betlem de Tirisiti, d'Alcoi.
---------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   4389

Data del DOGV
:   29-11-2002

Secció del DOGV
:   III. CONVENIS I ACTES - G) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2002/13045


Data del document
:   26-11-2002

Organisme emissor
:   Conselleria de Cultura i Educació

Tipus de document
:   Decret

Descriptors 

:   * Alcoi
    * cultura popular
    * ben cultural
    * legislació
    * protecció del patrimoni

DECRET 192/2002, de 26 de novembre, del Govern Valencià, pel qual es declara bé immaterial d'interés cultural el Betlem de Tirisiti, d'Alcoi. [2002/13419]
  
La Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat Valenciana, del Patrimoni Cultural Valencià, en el seu article 45, establix que seran declarats béns d'interés cultural les activitats, els coneixements, els usos i les tècniques que constituïsquen les manifestacions més representatives i valuoses de la cultura i els modes de vida tradicionals dels valencians.
  
El Betlem de Tirisiti, en el municipi d'Alcoi, en la província d'Alacant, és una representació de titelles que reunix elements argumenta'ls religiosos comuns i coneguts, però també altres, heterogenis, on es reflectixen costums locals, fets singulars o tradicions d'eixe municipi.
  
Mitjançant la Resolució de 24 de setembre del 2001, de la Direcció General de Patrimoni Artístic, es va incoar l'expedient de declaració de bé immaterial d'interés cultural a favor del Betlem de Tirisiti, d'Alcoi.
  
D'acord amb el procediment previst en l'article 27 de la Llei del Patrimoni Cultural Valencià, es van demanar els informes als organismes consultius, informes que són favorables i que es van sol·licitar a la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Carles, que el va emetre en data 11 de gener del 2002, i al Consell Valencià de Cultura, que el va emetre en data 3 de desembre del 2001.
  
Una vegada formalitzats la resta de tràmits exigits per la llei en la instrucció de l'expedient, correspon culminar el procediment amb la declaració, declaració que, de conformitat amb el que preveu l'article 26.2 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat Valenciana, del Patrimoni Cultural Valencià, es farà mitjançant decret del Govern Valencià, a proposta de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència, en l'actualitat Conselleria de Cultura i Educació.
  
En virtut del que s'ha exposat, i vist l'article 31.5 de l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana, aprovat per Llei Orgànica 5/1982, d'1 de juliol, a proposta del conseller de Cultura i Educació, després de la deliberació del Govern Valencià en la reunió del dia 26 de novembre de 2002,
  
DECRETE
  
Article 1
  
Es declara bé immaterial d'interés cultural el Betlem de Tirisiti, d'Alcoi.
  
Article 2
  
La descripció del bé i els seus valors es fan constar en l'annex I del present decret i en l'annex II es definixen les mesures de protecció.
  
DISPOSICIÓ ADDICIONAL
  
La present declaració s'inscriurà en la secció 1º de l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià.
  
DISPOSICIÓ FINAL
  
El present decret es publicarà en el Boletín Oficial del Estado i entrarà en vigor al sendemà de la seua publicació en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana.
  
València, 26 de novembre de 2002
  
El president de la Generalitat Valenciana,
  
JOSÉ LUIS OLIVAS MARTÍNEZ
  
El conseller de Cultura i Educació,
  
MANUEL TARANCÓN FANDOS
  
ANNEX I
  
Descripció del Betlem de Tirisiti i els seus valors
  
1. Denominació
  
Betlem de Tirisiti
  
2. Localitat
  
Alcoi (Alacant)
  
3. Valors del bé
  
Els valors que determinen la declaració com a bé d'interés cultural són fonamentalment el seu caràcter de representació ritual, lligada a un temps (Nadal) i un territori (la ciutat d'Alcoi), i les seues característiques tècniques úniques, tant en la Comunitat Valenciana com en la resta de l'Estat espanyol.
  
4. Definició i elements de l'acció ritual
  
Els orígens documentals del Betlem de Tirisiti se situen entre els anys 1870 i 1880 que es coneixen tres empreses familiars amb espectacles semblants. Així es configura un teatre de titelles de format xicotet i públic familiar, que reunix elements argumentals religiosos comuns i coneguts, però també altres, heterogenis, on es reflectixen costums locals, fets singulars o tradicions alcoianes.
  
El Betlem de Tirisiti prové de la fusió de tres betlems diferents, a finals del segle XIX, que actuaven durant el temps de Nadal, animats per empreses familiars. L'únic betlem resultant va acabar sent conegut com el Betlem de Tirisiti. Després de diversos moments de decadència, que anunciaven la seua immediata desaparició, i d'alguns tímids impulsos per revalorar-lo, cap a 1990 l'Ajuntament d'Alcoi es va encarregar d'institucionalitzar-lo, per a assegurar la seua continuïtat.
  
a) Text
  
La transmissió del text ha sigut oral fins als anys noranta, i ha anat evolucionant al llarg del temps. La versió fixada és fidedigna respecte de la tradicional. Un dels trets característics és el seu caràcter bilingüe: la narració de la història sagrada és exclusivament en castellà i els diàlegs del narrador amb els personatges, les explicacions d'escenes profanes o les diferents exhortacions al públic són en valencià. Mentre que el text sagrat és molt rígid, i està basat en textos evangèlics tant canònics com apòcrifs, el text profà és molt més obert i pot adaptar-se als espectadors assistents o als fets ocorreguts durant l'any.
  
b) Subdivisions i escenes
  
El tempo és accelerat, quasi frenètic, amb dos parts ben definides: Part Sacra, naixement de Crist, l'adoració i la fugida a Egipte, i Part Costumista Alcoiana amb una sèrie d'escenes de contingut específicament alcoià, de situacions viscudes per part de personatges o de costums populars.
  
c) Tècnica
  
Els titelles del Betlem de Tirisiti són del tipus anomenat de peu i vareta. Els titelles es mouen per un entramat de guies que creuen l'escenari en distintes direccions en una espècie de carrils que connecten els diferents punts de l'escena. Els manipuladors se situen davall de l'escenari i cada ninot es mou amb una vara que sosté la peanya a la qual va fixat. Els personatges, d'escasses dimensions (entre 25 cm. per als secundaris i uns 40 cm. per als personatges principals), tenen només una cama fixada a la base, de forma que, al moure's bruscament, es mouen els braços i l'altra cama, i fan una sensació de moviment escènic.
  
Un altre aspecte característic és el de la veu dels personatges que parlen, que són Tirisiti, el personatge central, i el Seré, que ho fan amb una veu deformada per una llengüeta metàl·lica que afina el to d'una manera molt especial, agut fins al punt de dificultar la compressió d'allò que diuen i fer necessària la traducció per part d'una veu en off. Esta difícil comunicació de les frases repetides cada any és un dels elements centrals de l'espectacle ritual.
  
d) Escenografia
  
L'escenografia s'inspira en una recreació ideal del centre de la ciutat d'Alcoi, amb els edificis amuntonats per pura necessitat orogràfica. En primer pla està l'espai assimilable a una plaça, flanquejada pels edificis de la venda i de l'església. En segon pla, al fons de la plaça, hi ha una mostra dels obradors artesans (imatge tòpica industriosa d'Alcoi). A l'extrem de l'escena, unes dones llaven en el llavador (esquerra) i una castanyera al costat d'una palmera (dreta). Al mig hi ha algunes figures populars. Com a línia de l'horitzó es perfila la silueta del barranc del Cint. Eixe serà el camí que portarà els Reis d'Orient a la ciutat, i també el lloc d'aparició de Sant Jordi.
  
Es tracta, en resum, d'un paisatge urbà de finals del segle XIX, que se sacralitza perquè és, al mateix temps, el lloc de Terra Santa on succeïx el naixement de Jesús i la fugida a Egipte, és a dir, les celebracions del cicle de Nadal.
  
e) Ambientació musical i efectes de so
  
Com a fons musical de les escenes s'utilitzen cançons populars valencianes. Per a les escenes de l'Adoració, taurina i festiva s'utilitzen música de pasdoble. A més de la música, els efectes de so reforcen determinades accions de la trama: soroll sec al tancar les portes i finestres, la caiguda de l'estrela, les bastonades a la somereta, el sonar de campanes, els colps que els personatges fan per a fer-se escoltar o que fan imaginar a l'espectador, per exemple, la persecució de Tirisiti pel bou dins de la venda. Un efecte sonor, un tro, és la culminació de l'espectacle i fa el senyal del final, tant al públic de dins, com al de fora que espera torn per a assistir a la representació.
  
f) Personatges
  
El protagonista: Tirisiti
  
Inicialment es denominava hostaler, que es corresponia amb el seu ofici, però el públic ha acabat identificant-lo amb el que escolta quan l'hostaler crida a la seua dona, Tereseta, filtrada la veu de l'actor per la llengüeta metàl·lica que li és característica: TIRISITI. El nom del protagonista ha passat a donar nom al Betlem.
  
La indumentària, dins de la definició que podria considerar-se com popular de finals del XIX i principis del XX, té un punt de distinció ?llaç al coll, camisa blanca... que marca alguna distància amb els altres personatges masculins. La barretina completa una imatge característica. Igualment, l'escultura de Tirisiti està millor acabada que la resta dels personatges. Sobretot Tirisiti és el personatge que articula les dos narracions a través del temps i de l'espai.
  
El narrador
  
La veu en off, femenina, essencial, és el fil conductor de l'argument, fa de pont entre els personatges i el públic, anima a la participació i té l'importantíssim paper de traduir els diàlegs de Tirisiti i del Seré.
  
Tereseta
  
És la dona de l'hostaler, i té un paper secundari.
  
El Seré
  
És el personatge entranyable de les nits alcoianes, que articula el diàleg amb el públic, que constantment li demana l'hora que és.
  
L'agüelo
  
Una de les figures que més expectació provoca entre el públic, els xiquets criden quan el veuen anar cap a missa amb rapidesa i com enrabiat.
  
El torero
  
Esta figura correspon segurament al gust del públic per este espectacle en l'època de formació de l'argument, reforçat per la popularitat que va tindre un torero alcoià d'adopció, Andrés Coloma, Clàssic.
  
El clero: l'escolà, el sagristà, el capellà
  
L'església apareix com a institució de referència en els temps actuals, sense relació amb la Història Sagrada, contada en la primera part. El caràcter lleugerament llicenciós de l'escolà dóna un to coent al relat.
  
Els festers moros i cristians
  
La incorporació d'esta escena contribuïx decisivament a marcar el caràcter alcoià de la representació. Són quatre les files que apareixen a l'escenari, dos mores i dos cristianes. Els festers desfilen, amb el seu cap d'esquadra, acompanyats pels acords d'un pasdoble dianero. Els festers es relacionen amb Tirisiti i també amb el públic, al qual dediquen un gir d'esquadra, se'n van tan de pressa com han aparegut per a deixar pas al colofó fester: l'aparició de Sant Jordi. Amb el pas del temps, les filades han canviat i les actuals corresponen a l'època present.
  
Sant Jordi
  
Apareix a cavall en el barranc del Cint, seguidament es col·loca dalt del castell, fletxa en mà, sobre els moros, mentre sona l'himne de la festa.
  
La Sagrada Família
  
Apareix des de la primera escena i incorpora l'hostaler, Tirisiti, a la narració bíblica mitjançant la llicència argumental de demanar-li posada. També intervenen en el retaule del Naixement i l'Adoració, i fan mutis després de la fugida a Egipte, que tanca la Part Sacra del Betlem de Tirisiti.
  
El llaurador del blat i la guàrdia romana
  
Protagonitzen, juntament amb la Sagrada Família, l'escena de la fugida a Egipte.
  
Els pastors
  
Representen, d'una banda, aquells que són propis del betlem i, en conseqüència, participen en l'Adoració després que l'Àngel els ha avisat del naixement de Jesús. Les seues danses són les tradicionals valencianes.
  
Les beates i altres assistents a missa
  
Els toca la representació d'altres sectors socials populars, tenen un paper destacat la parella de beates que són objecte de les burles de Tirisiti, encara que el protagonista es fica en tot allò que passa per davant de sa casa.
  
Els Reis Mags
  
Mantenen la tipologia que és característica de la ciutat d'Alcoi, amb una desfilada amb ordenació diferent a la resta (el rei negre va al mig de la comitiva). Són acompanyats pel pasodoble L'entrada dels Reis.
  
El bou
  
És protagonista d'una de les escenes preferides pel públic. Apareix de sobte, a l'acabar la missa, com una amenaça que cau sobre el desprevingut Tirisiti. Iniciat el toreig per part del torero Clàssic, Tirisiti voldrà acabar-la amb un resultat desastrós.
  
Altres personatges i figurants
  
Els llauradors, l'Àngel, el pastor amb el ramat, l'arrier amb el carro, la somereta de la Sagrada Família i els cavalls dels Reis, els artesans i artesanes, les dones del llavador, la venedora de titots, i la castanyera.
  
Els objectes animats
  
L'estrela dels Reis Mags, el portal de Betlem, el blat i la palmera, les portes i les finestres, la campana, el castell de festes d'Alcoi i el globus de Milà.
  
El públic
  
La intervenció del públic és fonamental per a la representació. L'espectacle pren amb esta participació un caràcter interactiu que pot arribar a allargar alguna escena (com la del seré) o pot motivar canvis en el text (el brindis del bou a algú del públic per part de Tirisiti, per exemple). El narrador pren importància com a animador de la intervenció del públic.
  
g) Calendari, duració i altres factors de les representacions
  
Les funcions s'inicien el mes de desembre; són dos setmanes amb sessions reservades per als centres escolars de la ciutat i de les comarques veïnes, amb horaris també concertats.
  
Cap al 22 de desembre les funcions s'obrin a tot el públic fins al 4 de gener.
  
Les funcions es realitzen ininterrompudament, des de migdia fins al capvespre. La duració de l'espectacle és aproximadament de 27 minuts.
  
h) El barracó de les representacions
  
El barracó ha sofrit amb el temps molts canvis, actualment compta amb un disseny específic amb bona acústica i visibilitat per als espectadors. Este nou disseny trenca amb la tradició, però aporta un nou marc per a la interpretació, ja integrat en el conjunt. El barracó actual constituïx una seu estable i pròpia, però mòbil, la qual cosa permet altres ubicacions. Des de 1992 la seua ubicació és la Glorieta Municipal. La capacitat del barracó és d'unes 80 a 100 persones, ubicades en escalons de fusta i assegudes de manera frontal respecte de l'escena. El preu d'accés a les representacions és simbòlic.
  
ANNEX II
  
Mesures de protecció
  
De conformitat amb els articles 28 i 45 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat Valenciana, del Patrimoni Cultural Valencià, s'establix com a mesura de protecció que qualsevol canvi formal de la representació haja de ser comunicat a l'òrgan competent en matèria de patrimoni cultural de la Conselleria de Cultura i Educació de la Generalitat Valenciana per a la seua autorització.
  
La protecció del bé immaterial implica que les representacions del Betlem de Tirisiti es desenrotllen en el seu context espacial i temporal original (a Alcoi, en Nadal). Totes les actuacions fora d'este context hauran de ser explícitament autoritzades per l'òrgan competent en matèria de patrimoni cultural de la Conselleria de Cultura i Educació de la Generalitat Valenciana.
  
Donat el caràcter institucional de la representació, que depén del municipi, així com l'obligació dels Ajuntaments de protegir el patrimoni cultural en el seu àmbit territorial, d'acord amb el que preveu l'article 4 de la Llei del Patrimoni Cultural Valencià, es designa l'Ajuntament d'Alcoi com a òrgan tutelador en compliment del règim de protecció del Betlem de Tirisiti.