Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 6910, del 26-11-2012 (2012/10036)

Notificació de la sentència dictada en el procediment ordinari número 1036/2011.
--------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   6910

Data del DOGV
:   26-11-2012

Secció del DOGV
:   IV. ADMINISTRACIÓ DE JUSTÍCIA

Número del document
:   2012/10316


Organisme emissor
:   Jutjat de Primera Instància Número 4 de Torrent

Tipus de document
:   Edicte

Notificació de la sentència dictada en el procediment ordinari número 1036/2011. [2012/10990]  
Procediment ordinari 001036/2656-WX   
Demandant: Transelfa, SL.   
Procuradora: María Antonia Ferrer García-España.   
Demandat: Maderas Torrent, SL.   
En el juí a què es fa referència s'ha dictat la resolució que té el text que, literalment, és com seguix:   
«Sentència número 226/2012  
Torrent, 27 de setembre de 2012   
Jesús Ros Urios, magistrat jutge del Jutjat de Primera Instància número 4 de Torrent i partit, ha vist les de juí ordinari, registrades amb el número 1036/2011, promogudes per la procuradora María Antonia Ferrer García-España, en nom i representació de Transelfa, SL, amb l'assistència lletrada de Sheila Mollá Echazarreta contra Maderas Torrent, SL, en situació processal de rebel·lia, en reclamació de 27.834 euros més els interessos al tipus pactat i costes.   
Antecedents de fet   
Primer. La procuradora M.ª Antonia Ferrer García-España, en l'avantdita representació, va presentar en data 29 de juliol de 2011, demanda de juí ordinari contra Maderas Torrent, SL, sobre la base dels fets que es relaten en el seu escrit de demanda, i amb els fonaments de dret que estimava aplicables, acabava suplicant al Jutjat que es dictara sentència en què es condemnara el demandat al pagament de la quantitat reclamada de principal, més els interessos, i tot això amb expressa imposició de costes.   
Segon. Per Decret de 26 de setembre es va admetre a tràmit la demanda i es va acordar citar la demandada, la qual cosa es va efectuar per edictes perquè en el termini improrrogable de 20 dies compareguera i contestara a la demanda el que no va realitzar.   
Tercer. Per diligència d'ordenació de 28 de juny de 2012, transcorregut el termini per a comparéixer i contestar a la demanda, sense que ho verificara va ser declarada en rebel·lia, i es dóna per preclòs el tràmit de contestació, i es va convocar a les parts per a la celebració de l'audiència prèvia que es va celebrar el dia 25 de setembre.  
Rebut el pleit a prova a instàncies de l'actor, es va proposar exclusivament documental, i les actuacions van quedar, sense més tràmits, vistes per a sentència.   
Quart. En la tramitació d'este juí s'han observat totes les prescripcions legals.   
Fonaments de dret   
Primer. La part actora exercita una acció de reclamació d'una quantitat fonamentada en l'existència d'un reconeixement de deute subscrit per la demandada el dia 21 de juliol de 2008 i en el qual es va estipular el pagament del deute que ascendia a 30.334 euros per mitjà de l'ingrés mensual de 2.500 euros en el compte designat a este efecte, i afirma que únicament se li va efectuar el primer ingrés, per la qual cosa el deute ascendix a 27.834 euros.  
La demandada no hi ha comparegut, però la seua declaració de rebel·lia no eximix l'actor de la prova dels fets en els quals es basa la seua repretensió, de conformitat amb l'article 217 de la Llei d'Enjudiciament Civil pel qual correspon a l'actor i al demandat reconvenient la càrrega de provar la certesa dels fets dels quals ordinàriament es desprenga, segons les normes jurídiques que hi siguen aplicables, l'efecte jurídic corresponent a les pretensions de la demanda o de la reconvenció. Incumbix al demandat i a l'actor amonestat la càrrega de provar els fets que, d'acord amb les normes que hi siguen aplicables, impedisquen extingisquen o enerven l'eficàcia jurídica dels fets que es referix l'apartat anterior.   
Segon. La part actora al·lega que va existir un reconeixement de deute per la demandada en el qual es va fixar la quantitat deguda en 30.334 euros i la forma en què havia d'abonar-se, a raó de 2.500 euros mensuals, i aporta com a prova d'això el document en qüestió subscrit per la demandada el dia 21 de juliol de 2008 (doc. 12 de la demanda).   
Encara que este document no ve identificat formalment com a tal reconeixement de deute, el seu contingut és clar i en este s'observa clarament la declaració unilateral que efectua el deutor, i el saldo deutor es fixa en l'import de 30.334 euros així com definix la forma en què es va a fer efectiu el pagament d'esta quantitat, i que és subscrit per Maderas Torrent, SL, per la qual cosa reunix els requisits propis de tot reconeixement de deute.   
El reconeixement de deute no resulta regulat legalment, i és fruit del principi de l'autonomia de la voluntat així com de la llibertat de pactes, i es tracta d'una declaració unilateral efectuada pel deutor en virtut de què admet l'existència d'un deute determinat davant d'un creditor. Este reconeixement atorga una presumpció de veracitat al deute, per la qual cosa, en cas de discutir-se, es produiria una inversió de la càrrega de la prova, i correspondria al deutor desvirtuar esta presumpció. A pesar de l'absència d'una regulació legal específica, és una figura de llarg arrelament i que ha sigut admesa constantment per la jurisprudència, i se cita la sentència del Tribunal Suprem de 6 de març de 2009 que assenyala: "El reconeixement de deute, encara que no apareix regulat especialment, constituïx en el nostre dret un negoci jurídic de fixació (en el mateix sentit, l'article 1988 del codi italià) en el qual, si bé no es produïx una total abstracció de la causa (com en el dret alemany, paràgraf 781 del B.G.B.) es conté l'obligació del deutor de complir allò que s'ha reconegut llevat que s'opose eficaçment al compliment al·legant i provant que l'obligació a què es referix és inexistent, nul·la, anul·lable o ineficaç per qualsevol causa, la qual cosa implica la inversió de la càrrega de la prova. Així ho ha entés la jurisprudència d'esta sala en establir que "el reconeixement conté la voluntat negocial d'assumir i fixar la relació obligatòria preexistent, l'unix l'efecte material d'obligar al compliment per raó de l'obligació el deute de la qual ha sigut reconegut, i l'efecte processal de la dispensa de la prova de la relació jurídica d'obligació preexistent" (sentències de 17 novembre de 2006 i 16 abril 2008, entre altres). Dit tot l'anterior, ha de concloure's que la sentència impugnada ha realitzat una incorrecta aplicació de la doctrina sobre la càrrega probatòria que emana del que disposa l'article 1214 del Codi Civil hui derogat, però aplicable per trobar-se vigent en la data d'interposició de la demanda, perquè davant de l'existència del reconeixement de deute per part dels demandats i l'al·legació per part de l'actor del mitjà a través del qual havia fet entrega a estos de les quantitats l'obligació de reintegrament de la qual van acceptar per escrit, fa recaure sobre este la càrrega probatòria sobre l'efectivitat de l'entrega així com les conseqüències negatives de la falta de prova sobre la titularitat del compte bancari en què es van ingressar estes quantitats, i es desconeix l'eficàcia del reconeixement formal del deute per part dels demandats. A estos incumbia, en primer lloc, donar raó del perquè no es consideren deutors a pesar d'haver-ho reconegut per escrit que obrava en poder del creditor, sense que hagen donat explicació adequada sobre tal extrem; i, en segon lloc, acreditar que el compte on es van ingressar els xecs autoritzats pel demandant no els pertanyia. En definitiva, com referix la Sentència d'esta sala de 16 octubre 2007, s'ha considerat com no provat un fet rellevant per a la decisió del litigi.   
  
  
En conseqüència, atés el reconeixement de deute existent, resulta acreditada la realitat del deute per import total de 30.334 euros, així com que la forma de pagament oferida per Maderas Torrent era l'abonament de 2.500 euros mensuals a partir del dia 30 de setembre de 2008. Este deute tenia el seu origen en les relacions comercials hagudes entre les parts, i Transelfa, SL, habia realitzat, diversos transports de mercaderia per compte de Maderas Torrent, segons resulta de la documental aportada junt amb la demanda.   
Acreditat l'origen de l'obligació del deutor, corresponia a este provar el pagament o qualsevol altra causa que l'eximira de l'obligació, la qual cosa no ha efectuat, i per tant, ha de tindre's per certa la realitat del deute que es reclama.   
Tercer. D'acord amb els articles 1100, 1101 i 1108, tots de1 Codi Civil, el demandat ha d'abonar a l'actor els interessos legals des de la interpel·lació judicial, així com els interessos de mora processal previstos en l'article 579 de la Llei d'Enjudiciament Civil des d'esta resolució.   
Quart. D'acord amb l'article 394 de la Llei d'Enjudiciament Civil, les costes han d'imposar-se a la part les pretensions de la qual resulten totalment rebutjades.   
Vistos els preceptes legals, concordants i la resta de d'aplicació general.   
Dispositiva   
Estime la demanda interposada per la procuradora M.ª Antonia Ferrer García-España, en nom i representació de Traselfa, SL, i, en conseqüència, condemne Maderas Torrent, SL, a pagar a l'actora la quantitat de vint-i-set mil huit-cents trenta-quatre euros (27.834 €), amb els, interessos legals des de la interpel·lació judicial i estos incrementats en dos punts des d'esta resolució, i se la condemna igualment al pagament de les costes processals.  
  
Notifiqueu esta sentència a les parts i feu-los saber que no és ferma, perquè contra esta es pot interposar recurs d'apel·lació en el termini de 20 dies comptats a partir de la seua notificació.  
Expediu una testimoniança d'esta resolució, que s'unirà a les actuacions, i la resolució quedarà en el llibre de sentències.   
Esta és la meua sentència, que pronuncie, mane i firme. »  
  
Publicació. La publique jo, el secretari, per a fer constar que l'anterior sentència l'ha firmada i publicada el jutge que l'autoritza en el dia de la data, mentres celebrava audiència pública. En done fe.   
Atés que es desconeix el domicili o residència actuals de la part demandada, mitjançant la diligència d'ordenació de data 27 de setembre de 2012, la secretària judicial, de conformitat amb el que disposen els articles 156.4 i 164 de la Llei 1/2000, d'Enjudiciament Civil, ha acordat publicar este edicte en el tauler d'anuncis del Jutjat per a dur a efecte la diligència de notificació de la sentència de 27 de setembre de 2012.  
  
  
Torrent, 27 de setembre de 2012.- M.ª Edurne Zubia Zubimendi.