Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 4585, del 11-09-2003 (2003/9868)

RESOLUCIÓ d'1 de setembre de 2003, de la Direcció General de Política Lingüística i Patrimoni Cultural Valencià, de la Conselleria de Cultura, Educació i Esport, per la qual s'incoa expedient de declaració de Bé d'Interés Cultural, amb categoria de Monument, a favor del Pantà d'Elx.
-------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   4585

Data del DOGV
:   11-09-2003

Secció del DOGV
:   V. ALTRES ANUNCIS - G) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2003/9868


Data del document
:   01-09-2003

Organisme emissor
:   Conselleria de Cultura, Educació i Esport

Tipus de document
:   Resolució

Anàlisi jurídica

 Descriptors 

:   * Elx
    * ben cultural
    * obra de fàbrica
    * patrimoni arquitectònic
    * monument

RESOLUCIÓ d'1 de setembre de 2003, de la Direcció General de Política Lingüística i Patrimoni Cultural Valencià, de la Conselleria de Cultura, Educació i Esport, per la qual s'incoa expedient de declaració de Bé d'Interés Cultural, amb categoria de Monument, a favor del Pantà d'Elx. [2003/X9868]
  
Vistos els informes emesos pels Servicis Tècnics de la Direcció General de Política Lingüística i Patrimoni Cultural Valencià, favorables a la declaració de Bé d'Interés Cultural, amb la categoria de Monument, del Pantà d'Elx.
  
Atés el que disposa l'article 27 de la Llei d'11 de juny de 1998, de la Generalitat Valenciana, del Patrimoni Cultural Valencià, esta Direcció General, en allò que és matèria de la seua competència, ha resolt:
  
Primer
  
Incoar expedient de declaració com Bé d'Interés Cultural, amb categoria de monument, a favor del Pantà d'Elx.
  
Segon
  
De conformitat amb el que disposa l'article 28 de la Llei d'11 de juny de 1998, del Patrimoni Cultural Valencià, determinar els valors del bé que justifiquen la declaració, descriure'l per a la seua perfecta identificació, així com descriure el seu entorn de protecció i fixar les normes de protecció en els annexos que s'adjunten a la present resolució.
  
Tercer
  
Continuar la tramitació de l'expedient d'acord amb les disposicions vigents.
  
Quart
  
En compliment d'allò que s'ha preceptuat en l'article 27.2 de la Llei del Patrimoni Cultural Valencià, notificar esta resolució als interessats i a l'Ajuntament d'Elx i fer-los saber que, de conformitat amb el que establix l'article 33 de la Llei, la incoació del present expedient determina la suspensió de l'atorgament de llicències municipals de parcel·lació, urbanització, construcció, demolició, activitat i la resta d'actes d'edificació i ús del sòl que afecten l'immoble i el seu entorn de protecció, així com de les dites actuacions, quan siguen dutes a terme directament per les entitats locals, queden, igualment suspesos els efectes de les ja atorgades.
  
No obstant, la Direcció General de Política Lingüística i Patrimoni Cultural Valencià, podrà autoritzar les actuacions mencionades quan considere que manifestament no perjudiquen els valors del bé, així com les obres que, per causa major o interés general, hagueren de realitzar-se inajornablement.
  
Quinta
  
Que en compliment d'allò que s'ha preceptuat en l'article 27.3 de la llei, es notifique la present resolució al Registre General de Béns d'Interés Cultural per a la seua anotació preventiva i al Registre de la Propietat amb el mateix fi.
  
Sexta
  
Que la present resolució amb els seus annexos es publique en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana i en el Boletín Oficial del Estado.
  
Cosa que fem pública als efectes oportuns.
  
València, 1 de setembre de 2003.- El director general de Política Lingüística i Patrimoni Cultural Valencià: David Serra Cervera.
  
ANNEX I
  
Dades sobre el bé objecte de la declaració
  
1. Denominació:
  
Pantà d'Elx.
  
2. Descripció:
  
a) Immoble objecte de la declaració
  
El pantà es troba situat en el terme municipal d'Elx, en l'interior del llit del riu Vinalopó i al nord del nucli urbà.
  
Es tracta d'un conjunt d'altíssim interés hidrològic constituït per la conca on s'arrepleguen les aigües, els barrancs que les conduïxen, l'embassament que les emmagatzema, la presa que les conté, les séquies que les distribuïxen, les hortes i fàbriques que les aprofiten.
  
Esta obra d'enginyeria hidràulica del s. XVII, té una gran importància per constituir, segons estudis de les universitats de Cornell i Syracuse, la primera presa vertadera d'arc a Europa des dels temps dels romans i una de les poques obres d'esta índole en la nostra comunitat, així com per posseir a més un valor històric, com a conjunt representatiu d'intervenció en l'entorn i explotació dels seus recursos.
  
Dades històriques
  
La presa d'Elx pertany a la tipologia de preses d'arc la característica de les quals és que són estructures fines i que requerixen menys material que qualsevol altre tipus, ja que es valen de la configuració geomètrica de l'arc per a la transmissió més eficaç de les espentes.
  
Van ser els romans els primers que van emprar l'arc en la construcció de pantans, encara que no tan profusament com ho van fer en edificis i ponts. Un exemple de presa d'arc romana va ser la del Vallon de Baume a França. Una altra l'autoria de la qual pareix també romana és la de Monte Novo a Portugal, submergida recentment per un depòsit modern.
  
Posteriorment van ser els mongols els que van construir preses d'arc a Kebar i Kurit.
  
A Europa va ser la presa d'Elx la primera que es va construir d'esta tipologia des dels romans. Altres grans obres hidràuliques espanyoles d'esta època són els pantans d'Alacant (en el terme de Tibi) només 46 anys anterior al d'Elx, i el d'Almansa, a Alacant.
  
Ibarra indica que la idea de la seua construcció es remunta a l'any 1589; no obstant això, els treballs van ser iniciats en 1632. Va estar en activitat durant més d'un segle. Per efecte d'una revinguda el dia 3 de setembre de 1793, va quedar destruïda.
  
Pascual Madoz, en un diccionari Geogràfic del primer terç del segle XIX, fa una descripció de l'emplaçament, a una llegua cap al nord de la vila, en una gola del riu; es referix també a les dimensions i l'existència d'una porta per a l'eixidiu i la neteja.
  
Pedro Ibarra, quasi cent anys després, en un estudi sobre la Institució del Reg d'Elx, publicat a Madrid en 1914, diu que es troba situat entre els tossals de Múrcia i Castellar a occident i orient, respectivament, del Vinalopó. També aporta dades de la seua cronologia, on pareix que el seu origen està en una antiga rafa de calç i pedra que servia per a prendre les aigües per al reg.
  
Alejandro Ramos Folqués, en la seua història d'Elx, coincidix en l'època d'acord de construcció que fixa el 16 de juliol, inspirada en l'obra semblant que el mestre Juaner del Tremp duia a terme en Almansa. Set dies més tard, el mateix mestre, acompanyat per Miguel Sánchez i Pedro Izquierdo (vinculat a la construcció del d'Alacant) van recórrer el barranc, triant el lloc idoni junt amb Castellar de Morera.
  
Les obres es van demorar per diversos motius, com adquirir experiència de la construcció de la presa d'Alacant. Estes van donar començament en el citat any 1632, dirigides pel mestre Juaner del Tremp.
  
Vicente Gozálvez Pérez arreplega dades i dates semblants a les indicades. Tot i que afig algunes de noves, com el període entre 1782 i 1786, que el pantà va estar inservible fins a la seua reparació en eixe últim any, dirigida per l'arquitecte Vicente Gascó.
  
Ramón Folqués proporciona la data de 3 de setembre de 1793 en la qual es va produir la seua destrucció, sense que s'especifique l'abast i la importància dels danys que la van deixar fora de servici fins que el 21 de juny de 1842 es va fer càrrec el mestre José González. Va ser omplit en l'aniversari de la seua destrucció, el dia 3 de setembre de 1846.
  
La seua titularitat, segons Ramos Folqués, va ser en el segle XVII dels senyors que la van costejar, els quals posseïen l'aigua viva de la vila, encara que la Universitat de Sant Joan va contribuir amb una participació econòmica.
  
L'Ajuntament d'Elx, reunit en capítol ordinari el 7 d'abril de 1841, tenint en compte l'escassetat d'aigua que patia la ciutat, amb la consegüent pèrdua de cultius, va considerar de summa importància la reparació del pantà, que havia quedat en desús després de la riuada de 8 de setembre de 1793.
  
No obstant, i com mancava de fons per a la dita reparació i per a sufragar un cens de 14.000 lliures, a un interés del 3 per cent, pres del Comte de Torellano amb aquell propòsit temps arrere, va determinar convocar una Junta Ordinària de tots els propietaris d'aigües de les séquies Major i Marxena, a fi de cedir-los la titularitat del pantà, sempre que es feren càrrec de la seua reparació i de l'emprèstit adés esmentat.
  
El capítol de 24 de febrer de 1842 ens informa que la dita proposició va ser aprovada pel comú dels regants de les dos séquies, per la qual cosa l'Ajuntament es va dirigir a la Diputació Provincial a fi que aprovara el projecte i poder subscriure la corresponent escriptura de cessió. L'escriptura de cessió de la titularitat als propietaris de les séquies Major i Marxena es va atorgar l'1 d'abril de 1842 davant del notari de la localitat Juan Martínez, els quals la conserven fins a l'actualitat.
  
Descripció
  
Cap descripció formal ha arribat de l'obra del segle XVII, a la qual es referix Pedro Ibarra i qualifica de bella construcció.
  
L'obra actual és la construïda en el segle XVII, amb les possibles reformes que entre 1782 i 1786 va efectuar Vicente Gascó i les reparacions dutes a terme en el segle XIX. Es tracta d'una potent paret el nucli de la qual està format per farciments i el revestiment extern amb terminació de carreuada que es pot considerar isodoma, atés que els carreus són quasi tots de semblants característiques geomètriques.
  
La seua capacitat és un poc major que l'embassament d'Almansa i lleugerament menor que el d'Alacant.
  
Les dimensions que proporcionen diversos autors són iguals abans i després de la destrucció de l'any 1795. Perquè, encara que Cavanilles va publicar les seues observacions l'any 1795, el seu pas pel pantà d'Elx va haver de produir-se amb anterioritat a la destrucció.
  
Este autor indica que la fàbrica és d'argamassa recoberta de carreuada, amb les dimensions següents:
  
Altura: 100 pams (23 metres)
  
Grossària base: 54 pams (12.4 metres)
  
Grossària en la rematada: 85 vasos (77.35 metres)
  
L'enginyer Próspero Lafarga, que classifica la presa del tipus de volta, en 1910 va efectuar un nou mesurament que va donar com a resultat:
  
Altura: 22 metres
  
Grossària base: 12 metres
  
Grossària de coronació: 9 metres
  
Ràdio del cercle: 62,5 metres.
  
Es pot considerar que els dos mesuraments efectuats amb 120 anys de separació temporal són coincidents.
  
El Ministeri d'Obres Públiques en Memoria de los trabajos realizados desde la liberación hasta el 31 de diciembre de 1945, descriu el pantà d'Elx:
  
Planta poligonal de dos alineacions rectes i una central corba amb ràdio mitjà de 62 m.
  
Altura sobre el tàlveg: 23 m.
  
Talús d'aigües amunt: 0,052.
  
Talús d'aigües avall: 0,086.
  
Volum actual de l'embassament: 0.4 Hm3.
  
Avinguda màxima prevista: 15 m3/seg.
  
Aportació anual mitjana: 3,1 Hm3.
  
Cabal mitjà: 100l/s.
  
També descriu altres particularitats de la presa:
  
De les tres alineacions de la presa, la central i principal, ja que les altres dos es poden considerar com a aletes de reforç de les marges, tenen uns 70 metres, amb planta circular de 62 metres de ràdio.
  
La presa d'aigua és del mateix sistema que la presa de Tibi: un pou vertical amb forats de les bastides a l'embassament i una galeria horitzontal amb tancament de bronze en la seua extremitat.
  
Hi ha una galeria de fons per a la neteja de fangs, anàloga a la del pantà de Tibi, però amb una millora que consistix en una altra galeria de treball per damunt de la del fons i una cambra damunt del tancament amb pantalles de fustes, que permet traure estos amb més comoditat i menys perill, a través d'un pou que unix la galeria de treball amb la de neteja.
  
No té sobreeixidor de superfície i la presa funciona com a abocador.
  
El vas està aterrit quasi per complet i es preveu un possible recreixement de la presa i modernització de les instal·lacions de presa i neteja.
  
Les aigües del pantà s'utilitzen en el reg de les hortes contigües a la dita població.
  
Les universitats de Cornell i Syracuse en el seu projecte SimScience proporcionen els mesuraments següents:
  
Arc principal: 75 m de llarg en la cresta.
  
Ràdio de curvatura: 62 m
  
Angle central: 70º.
  
La secció transversal un poc prima de la presa és totalment adequada, segons anàlisis actuals realitzades per ambdós universitats.
  
La contemplació actual de la presa ens situa davant d'un mur de planta circular, amb l'alçat llis en la part de la caiguda de les aigües, en el qual destaca al peu la comporta de neteja i eixidiu. Es consideren part del monument les edificacions associades amb el pantà, com la casa del pantaner, la séquia Major, la casa de regs, l'antiga fàbrica de farines i l'assut que hi ha aigües avall.
  
b) Parts integrants
  
Presa d'arc
  
Séquia Major (tram inclòs en l'entorn de protecció)
  
Casa del pantaner
  
Escales entre la presa i la casa del pantaner
  
Casa de regs de Llevant
  
Antiga fàbrica de farines
  
Assut.
  
c) Delimitació de l'entorn afectat
  
Justificació:
  
El criteri general seguit per a la delimitació de l'entorn de protecció ha sigut:
  
La inclusió dels camins més pròxims des d'on és possible la contemplació del monument.
  
La inclusió de la superfície suficient del vas de l'embassament per a assegurar la conservació del seu paisatge tradicional, emprant un límit fàcilment identificable com és el límit del terme municipal.
  
La inclusió de les vessants de les muntanyes existents junt amb l'embassament a fi de protegir el medi físic immediat que configura el sistema hidrològic, així com el seu interés paisatgístic.
  
Origen: Intersecció del límit oest del camí que circula en paral·lel al riu Vinalopó amb la prolongació de la línia imaginària que unix els vèrtexs dels dos cims situats a l'est del pantà, punt A.
  
Sentit: Antihorari
  
Línia delimitadora: Des de l'origen, l'entorn continua per la línia virtual que unix l'est del pantà, el cim de 207.90 m, amb el cim de 260.70 m, junt amb les restes arqueològiques. Gira des d'este punt en direcció nord-oest per a incloure el camí que voreja el pantà fins al límit del terme municipal. Gira al sud-oest pel límit del terme i torna a girar al sud per a incorporar el camí que discorre en paral·lel a l'embassament en direcció sud fins al punt d'origen.
  
d) Béns mobles que comprén i constituïxen part essencial de la seua història
  
No es coneixen béns mobles.
  
3. Normativa de protecció del pantà d'Elx i el seu entorn (art. 28 de la Llei 4/1998, d'11 de juny)
  
Monument:
  
Article primer. Caldrà ajustar-se al que disposa la secció segona, Règim dels béns immobles d'interés cultural, del capítol III de la Llei 4/1998 d'11 de juny, de la Generalitat Valenciana, del Patrimoni Cultural Valencià, aplicable a la categoria de Monument.
  
Article segon. Els usos permesos seran tots aquells que siguen compatibles amb la posada en valor i gaudi patrimonial del bé i contribuïsquen a la consecució dels dits fins. L'autorització particularitzada d'ús es regirà segons allò que disposa l'article 18 de la Llei del Patrimoni Cultural Valencià.
  
Entorn de protecció:
  
Article tercer. De conformitat amb el que disposa l'article 35 de la Llei de Patrimoni Cultural Valencià, qualsevol intervenció que pretenga abordar-se en l'entorn de protecció del monument requerirà la prèvia autorització de la Conselleria de Cultura, Educació i Esport. Esta autorització s'emetrà conforme als criteris establits en la present normativa, i en el que no s'hi incloga, per mitjà a l'aplicació directa dels criteris previstos en l'article 39 de la citada llei.
  
Totes les intervencions requeriran, per al seu tràmit d'autorització, la definició precisa del seu abast, amb la documentació tècnica que, per la seua especificitat els corresponga, i amb la ubicació parcel·lària i el suport fotogràfic que permeta constatar la situació de partida i la seua transcendència patrimonial.
  
Article quart. Condicions de l'edificació
  
S'atindrà al que disposa l'article 224 de la normativa urbanística del Pla General d'Elx, aprovat definitivament el 15 de juny de 1998 (DOGV de 25.5.98):
  
1. En el sòl no urbanitzable d'especial protecció, sense perjuí de les limitacions derivades de la legislació protectora del medi ambient, no es podran ubicar instal·lacions ni construccions o obres, excepte aquelles que expressa i excepcionalment siguen necessàries per a la seua millor conservació i per al gaudi públic compatible amb els específics valors que justifiquen la seua especial protecció, com ara punts d'observació, aules de naturalesa, etc. Les dites construccions o instal·lacions estaran subjectes a les condicions següents:
  
Ocupació màxima, 1%
  
Aprofitament, 0,02 m2t/m2s.
  
Nombre de plantes, 1 planta
  
2. Així mateix, es permetran en este sòl, amb les condicions del punt anterior, aquells usos i obres el fi dels quals siga la regeneració d'elements naturals: muntanyes, llacunes, espècies arbòries, etc.
  
Article quint. Totes les actuacions que puguen tindre incidència sobre la correcta percepció de l'escena o el paisatge tradicional del monument i el seu entorn, com poden ser l'afecció de la imatge arquitectònica de les edificacions per tractament de color, la implantació de rètols, les instal·lacions vistes, les antenes, etc., o qualssevol altres de caire i conseqüències semblants, hauran de sotmetre's a autorització de la Conselleria de Cultura, Educació i Esport, la qual resoldrà d'acord amb les determinacions de la llei i els criteris de percepció abans al·ludits.