Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 3448, del 05-03-1999 (1999/1090)

RESOLUCIÓ de 1 de febrer de 1999, de la Direcció General de Patrimoni Artístic de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència, per la qual s'incoa l'expedient de declaració de Bé d'Interés Cultural, amb categoria de Monument, a favor de l'Alqueria del Moro de València.
-------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   3448

Data del DOGV
:   05-03-1999

Secció del DOGV
:   III. CONVENIS I ACTES - G) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   1999/1090


Data del document
:   01-02-1999

Organisme emissor
:   Conselleria de Cultura, Educació i Ciència

Tipus de document
:   Resolució

Descriptors 

:   * València
    * patrimoni arquitectònic
    * protecció del patrimoni
    * ben cultural

RESOLUCIÓ de 1 de febrer de 1999, de la Direcció General de Patrimoni Artístic de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència, per la qual s'incoa l'expedient de declaració de Bé d'Interés Cultural, amb categoria de Monument, a favor de l'Alqueria del Moro de València. [1999/X1090]
  
Vista la sol·licitud formulada pel senyor Antonio Marín Segovia i els informes emesos pel Servei del Patrimoni Arquitectònic i Mediambiental, favorable a la incoació de l'expedient de declaració de Bé d'Interés Cultural, amb la categoria de Monument, a favor de l'Alqueria del Moro de València.
  
Atés el que disposa l'article 27 de la Llei d'11 de juny de 1998, de la Generalitat Valenciana, del Patrimoni Cultural Valencià, la Direcció General de Patrimoni Artístic de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència de la Generalitat Valenciana, ha resolt:
  
Primer
  
Incoar expedient de declaració com a Bé d'Interés Cultural, amb la categoria de Monument, a favor de l'Alqueria del Moro de València, a València.
  
Segon
  
De conformitat amb el que disposa l'article 28 de la Llei d'11 de juny de 1998, del Patrimoni Cultural Valencià, determinar els valors del bé que justifiquen la declaració; descriure el bé i el seu entorn de protecció, per tal d'identificar-lo perfectament, i fixar les normes de protecció del bé en l'annex que s'adjunta a la resolució. En este cas, es consideren adequades, des del punt de vista patrimonial, les determinacions urbanístiques i atribucions d'usos que s'establixen per a l'àmbit en qüestió amb vista a l'òptima apreciació de l'immoble i el seu entorn. L'Ajuntament s'eximix de l'obligació de redactar cap pla especial referit a l'entorn del monument, sobre la base de la vigència concreta de les referides determinacions i de les normes de protecció establides en la present resolució, que regiran amb caràcter definitiu, sense perjuí de les competències tutelars prèvies i irrenunciables d'este centre directiu per a qualsevol alteració posterior d'aquelles.
  
Tercer
  
Seguir amb la tramitació de l'expedient d'acord amb les disposicions vigents.
  
Quart
  
En compliment del que preceptua l'article 27.2 de la Llei del Patrimoni Cultural Valencià, notificar esta resolució a les persones interessades i a l'Ajuntament de València i fer-los saber que, de conformitat amb el que establix l'article 36 en relació amb el 27.4 de la Llei, la realització de qualsevol intervenció, tant al monument com a l'entorn, així com qualsevol canvi d'ús de l'immoble que es pretenga declarar, haurà de ser autoritzada prèviament i preceptivament per esta Direcció General abans de l'atorgament de la llicencia municipal, quan esta siga preceptiva.
  
Quinta
  
Que, en compliment del que preceptua l'article 27.3 de la Llei, es notifique la present resolució al Registre General de Béns d'Interès Cultural i al Registre de la Propietat de València perquè en faça l'anotació preventiva.
  
Sisena
  
Que la present resolució amb els seus annexos es publique en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana i en el Boletín Oficial del Estado.
  
Cosa que fem pública als efectes oportuns.
  
València, 1 de febrer de 1999.- La directora general de Patrimoni Artístic: Carmen Pérez Garcia.
  
I. Dades sobre el bé objecte de la declaració
  
1. Denominació
  
a) Principal
  
Alqueria del Moro
  
b) Secundària
  
Alqueria dels Moros
  
2. Descripció
  
a) Immoble objecte de la declaració:
  
Basada en la tesi doctoral de Miguel del Rei "La arquitectura de la alquería en la comarca de l'Horta Nord", València, 1987.
  
Esta alqueria, una de les més rellevants de la comarca de l'Horta Nord per les seues especials particularitats, es troba situada al Pla de Sant Bernat. La seua horta és regada per un entramat de séquies alimentades per la séquia de Tormos. Té un interés històric, artístic i científic singular per constituir una magnífica mostra compendi de l'arquitectura senyorial i rural de l'horta valenciana dels segles XIV, XVI i XVIII i per posseir elements característics d'un estil de vida, d'explotació i de domini del territori tant medievals com moderns.
  
La paraula alqueria procedix de la veu àrab qárya vocable que té, entre altres, les accepcions de "poblet, aldea o qualsevol lloc poblat, distint de ciutat i de plaça forta". L'Alqueria del Moro respon a tal definició perquè el grup d'edificis que la conformen s'articulen en l'encreuament de camins que formen el camí Vell de Burjassot i l'anomenat, popularment, camí de l'Alqueria del Moro, que, en direcció nord est, després discorre en paral·lel al braç de la séquia anomenat de les Barraques fins que este últim trenca en direcció est. Al camí Vell de Burjassot, a la dreta, se situa un subgrup d'edificis, un dels quals obri façana al camí Vell i la resta, ho fa al camí de l'Alqueria. La casa principal, situada a l'esquerra, té l'accés pel camí que pren el seu nom.
  
L'alqueria va posseir diverses barraques hui desaparegudes destinades a habitatge per a llauradors, però que encara es troben reflectides en el pla parcel·lari del 1930. No obstant això, la relació funcional i de propietat entre les distintes edificacions al llarg del temps es troba pendent d'una investigació històrica i arqueològica.
  
En l'actualitat l'alqueria es troba a la perifèria urbana, de manera que l'única connexió amb el medi original es localitza al nord, on l'horta continua en direcció cap a Moncada i Burjassot. Esta difícil situació incrementa el seu valor didàctic i testimonial com a representació d'un recurs cultural escàs i amenaçat d'extinció.
  
La casa principal (construcció núm. 1)
  
Pertany als models d'arquitectura senyorial del segle XVI adaptada al medi rural. Es troba situada a l'encreuament entre el camí Vell de Burjassot i el camí de l'Alqueria del Moro i té el seu accés per este últim.
  
Edificació de dos plantes que posseïx un esquema de tres cossos paral·lels al camí de l'Alqueria, més un quart, de posterior, transversal als anteriors. Es tracta d'una planta complexa on podem distingir, al costat de l'esquema tripartit, amb un cos central molt valorat, el quart cos, independent i autònom respecte de l'estructura anterior; un espai on s'ubiquen les estances principals i des del qual s'obrin les finestres més significatives.
  
Este últim cos no manté una partició rígida: els barandats subdividixen un espai que sembla haver sigut únic, a la manera de les grans sales com ara les de la pròxima Alqueria del Pi. Sales que amb el temps poden haver-se compartimentat per a adequar les a les maneres barroques pròpies de l'ambient que denoten els mobles i acabats, que, fins fa poc, subsistien a la planta noble del pis superior.
  
A la casa s'accedix a través d'un pati de forma quadrangular, on es disposen, a la dreta, els corrals i, davant de la porta d'accés des del camí, les cavalleries. Estos cossos, imprescindibles funcionalment encara que no presenten massa interés en sí mateixos, definixen este pati on té lloc part de la vida domestica dels masovers de les alqueries. La cisterna, el banc, la vorera, l'emparrat, etc., ens acosten a elements que habitualment rodejaven esta manera de viure tan pròpia del camp valencià.
  
La nau central, perpendicular a la façana d'accés a la casa, domina per les seues proporcions tot l'espai de l'alqueria. Alberga un espai escènic, partit per un arc carpanell que arranca d'una imposta motlurada que marca la coronació dels murs apilastrats. Al vestíbul, compartit en dos àmbits de proporcions semblants, se situa l'escala al fons , que es desenrotlla en dos trams. El traçat de l'escala, que té els escalons i la barana de pedra treballada, s'ha modificat a la part superior.
  
Es tracta, per tant, d'una casa compacta, que soluciona dins d'ella mateixa totes les articulacions i relacions entre els distints espais. Habitacions i dependències com ara les habitacions, la cuina, l'accés a les cambres, etc., tenen l'accés des del gran espai central. La porta principal es troba decantada respecte a l'eix central.
  
La façana d'accés a la casa posseïx una lectura domèstica i íntima, proporcionada pel pati a través del qual s'hi accedix.
  
La façana del camí de Burjassot, corresponent al quart cos transversal, és la que presenta una major carrega de representació pública i un major tractament dels buits. Dos finestres treballades, amb mainell, se situen a la planta alta; mentre que, a la baixa, buits de pedra ben treballada es protegixen amb reixes forjades d'angulars zoomòrfics, elements gòtics en un auster mur que traslluix, a més, una funció autoprotectora.
  
El quart cos manté la coberta independent de la resta: es cobrix a dos aigües i la volada és distinta. Així, a la façana que dóna al camí Vell de Burjassot hi ha una senzilla volada de dos rosques de rajola, i als laterals vam trobar un tauler de fusta sobre uns cabirons poc treballats. Comparant l'interés de certs elements de l'arquitectura amb les solucions de la coberta i de les volades, podem pensar que potser no estiguem enfront de la solució original i que es tracte de variacions i reformes puntuals de l'edifici, que el desmereixen y li donen una lectura errònia.
  
Les fàbriques són mixtes, i en la seua major part es construïxen amb mur a la romana, amb làmines exteriors d'atovons i ànima d'argila. També trobem tapial en alguns murs. Els angles i els muntants dels buits són de carreus. Una capa de morter de calç emblanquina la façana.
  
La construcció núm. 2
  
Es troba situada al camí Vell de Burjassot i és fronterer, per l'esquerra, amb el camí de l'Alqueria. No s'adscriu a cap tipologia coneguda que singularitze el seu interés.
  
Ocupa un cos de construcció d'una crugia amb murs portants paral·lels a la façana del camí de l'Alqueria, on s'obrien, a la planta baixa, una sèrie d'arcs gòtics apuntats construïts en carreus que, probablement, tenen l'origen en l'existència d'una llotja oberta al camí.
  
Este espai de la planta baixa, posteriorment tancat, se subdividí en una sèrie d'estances. L'entrada, l'estança principal, alberga l'escala i s'unix amb el cos posterior, construït per a corrals i magatzems.
  
A la planta baixa, destinada a habitatge, es troben els espais representatius de la vida domèstica. Mentre que la planta alta alberga habitacions i espais d'emmagatzematge de productes agraris. L'edifici va tindre una ampliació en data no determinada: van adossar, a la dreta de la porta d'accés, un cos, que, a la planta baixa, s'usa com a estable i, a la planta alta, com a dormitori. Les diferències de fabriques i acabats assenyalen esta ampliació.
  
D'altra banda, la casa manté una data de construcció pròxima a la de l'edifici principal: les solucions constructives i els acabats són semblants. La volada té una solució pareguda: es pot dir que en esta casa és més pronunciada que la de la façana lateral de l'edifici principal, que està construïda amb les bigues de coberta volades sobre el mur de la façana i unides en el seu extrem per un llistó que servix de suport a les rajoles massisses que conformen el pla de suport de la teulada.
  
A la façana actual de la casa, l'element més important és la porta d'accés, dovellada i de grans proporcions. Les finestres no mantenen una clara intenció compositiva en el pla, ni se signifiquen especialment en si mateixes.
  
La construcció núm. 3
  
Se situa al camí Vell de Burjassot, a l'est de l'anterior, i compartixen el mur mitger.
  
De nou estem davant d'una tipologia diferent que contribuix a singularitzar l'excepcionalitat d'esta alqueria. Es tracta d'un edifici del s. XVIII de dos plantes, que es diferencia de les anteriors perquè incorpora la tradicional organització en planta baixa característica de l'arquitectura popular postacadèmica, a la qual se superposa una voluminosa andana que encara conserva el sistema d'assecat de llavors.
  
La composició a la façana és molt sòbria. El seu centre esta remarcat per la porta principal, originàriament solucionada amb un arc de mig punt i flanquejada per les obertures laterals de les finestres, obertures que no tenen una correspondència exacta a la planta superior. En esta planta tenim dos línies superposades de finestres de diferents dimensions, i les superiors són les menors.
  
La proporció entre obertures i mur fa que este últim en siga l'element de més importància. La volada d'obra acaba a la manera setcentista. La coberta a dos aigües, abocada a la façana, l'emmarca amb una línia horitzontal, i queda com a testera la façana lateral.
  
La construcció núm. 4
  
Esta situada al nord de les dos anteriors i compartix amb elles les parets mitgeres. Posseïx façana al camí de l'Alqueria, encara que el seu accés es realitza a través d'un pati obert orientat a nord i separat del camí per un dels cossos que la constituixen. Els aspectes exteriors: la porta d'accés en carreus amb arc de mig punt, la volada i la manyeria denoten contemporaneïtat respecte a les descrites en primer i segon lloc. Les fabriques, de tapial, que daten del segle XIV, són la construcció més antiga del conjunt.
  
Els seus volums rotunds i l'escassa presència de finestres fan pensar en la seua dedicació fabril o protoindustrial. Podria tractar-se d'una construcció vinculada a la séquia.
  
L'hort jardí i la séquia de Tormos
  
Confrontant amb la casa principal ens trobem amb l'hort tancat, separat de l'exterior per un mur de maçoneria. Respon a la tradició mil·lenària de l'Hoffus conclusus, el fi del qual era tant de resguardar lo com de disposar d'un lloc íntim d'esplai.
  
Les aigües que alimenten les séquies de l'alqueria, entre les quals es troben la séquia de Ferrando i el braç de les Barraques, procedixen de la séquia mare de Tormos, que pertany a la xarxa de regatge de l'horta valenciana anterior a la reconquesta. Té el seu assut al terme de Paterna, aigües avall de la presa de Quarticle Recorre prop de deu quilòmetres en una direcció paral·lela a la Reial Séquia de Montcada, per a morir a la séquia de Rascanya. És part inseparable de la forma de vida i producció rural de les alqueries i els molins ja que servix per a regar-ne les hortes, raó de la seua existència. En este cas servirà per a reg i, possiblement, com a força motriu si la investigació històrica o arqueològica confirma existència d'una dedicació fabril de la construcció núm. 4.
  
b) Parts integrants:
  
La casa principal o construcció núm. 1.
  
La construcció núm. 2.
  
La construcció núm. 3.
  
La construcció núm. 4.
  
L'hort jardí.
  
Les séquies: els trams inclosos a l'entorn de protecció.
  
El camí de l'Alqueria del Moro i el camí Vell de Burjassot: els trams inclosos a l'entorn de protecció.
  
c) Delimitació de l'entorn afectat (Llei 4/98, article 28):
  
Justificació de la delimitació proposta:
  
El criteri general seguit per a la delimitació de l'entorn de protecció consistix a incloure dins de l'àrea els elements urbans següents:
  
- Parcel·les que limiten directament amb la que ocupa el BIC, de manera que qualsevol intervenció que s'hi realitze puga afectar-lo tant visualment com físicament.
  
- Parcel·les recaients al mateix espai públic que el BIC i que constituïxen el seu entorn visual i ambiental immediat, i on qualsevol intervenció que es realitze puga suposar una alteració de les condicions de percepció del BIC o del caràcter de l'espai urbà.
  
- Espais públics en contacte directe amb el BIC i les parcel·les enumerades anteriorment i que constituïxen part del seu ambient urbà o rural immediat.
  
- Edificacions o qualsevol element del paisatge urbà que, encara que no tinga una situació d'immediatesa amb el BIC, afecten de forma fonamental la seua percepció.
  
L'àrea d'influència del conjunt s'ha vist afectada a finals d'este segle per l'expansió urbana perifèrica de València que s'ha realitzat sense respecte cap esta preeminència històrica. L'entorn de protecció definit tracta de preservar, en la mesura del que ja és possible, el paisatge tradicional associat a una alqueria.
  
Se sostrau de l'entorn el veí parc de Benicalap, al sud, per considerar que el seu ús actual és inamovible i la seua inclusió implicarà una carrega de gestió difícilment abordable.
  
Origen: cantó nord est de la tanca del parc de Benicalap que recau al camí Vell de Burjassot, punt A.
  
Sentit: Horari.
  
Línia delimitadora: des del punt d'origen, la línia es dirigix cap al nord fins a la intersecció de la vora est del camí del Molí de la Sal amb el límit entre els termes de València i Burjassot. Recorre el límit entre termes, cap al nord, fins a la séquia situada a nord de la parcel·la núm. 36 del polígon cadastral núm. 12 de rústica. Gira a est per la vora nord de la séquia fins a la vora est de la séquia situada al sud d'aquella. Prosseguix cap al sud per la vora fins a trobar el límit nord oest del carrer del Parot pel qual continua. Seguix per l'alineació sud del carrer del Parot fins a la seua intersecció amb l'eix del carrer d'Amadeo Desfilis, punt des del qual gira a sud. Seguix per l'eix del carrer Amadeo Desfilis fins a la tapia del parc de Benicalap, gira a oest. i recorre la tapia del parc fins a arribar al punt d'origen.
  
S'adjunta el pla de la delimitació.
  
d) Normativa de protecció del Bé d'Interés Cultural i el seu entorn (Llei 4/98, articles 28 i 34)
  
Monument:
  
Article 1. S'atendrà al que disposa la Secció Segona, Règim dels béns immobles d'interés cultural, del capítol III, títol II de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat Valenciana, del Patrimoni Cultural Valencià (DOGV de 18.6.1998), aplicable a la categoria de Monument.
  
Article 2. Els usos permesos seran tots aquells que siguen compatibles amb la posada en valor i gaudi patrimonial del Bé i que contribuïsquen a la consecució dels dits fins. L'autorització particularitzada d'ús es regirà segons el que disposa l'article 35 de la Llei del Patrimoni Cultural Valencià.
  
Entorn de protecció:
  
Article 3. La Masia de la Torre gaudix del règim de protecció nivell núm. 2 sense expressió subsidiària, establit l'article 3.66 de les Normes Urbanístiques del Pla General d'Ordenació Urbana de València.
  
Article 4. Els edificis compresos entre el camí de l'Alqueria del Moro i el carrer d'Amadeu Desfilis es regiran pel Règim Transitori "Fora d'ordenació diferit", regulat en la Disposició Transitòria Novena de les Normes Urbanístiques del Pla General. En els supòsits inclosos en aquell, que es concloga la seua vida útil, es produïsca una substitució voluntària o s'hi operen obres de reforma de transcendència equiparable a la reedificació (reestructuració total) s'adscriurà a l'Espai Lliure de Sistema General GEL 2 (Ampliació del Parc Urbà de Benicalap), amb l'ús agrícola definit en l'article següent.
  
Article 5. S'establixen els graus de protecció arbòria i de jardins de l'article 3.82 de les Normes Urbanístiques del Pla General. A l'efecte, les parcel·les destinades a horta conservaran el seu ús agrícola, històric i propi, que s'ha preservat fins hui, encara que integrat en un parc urbà a fi de mantindre el seu valor didàctic i testimonial d'un recurs amenaçat d'extinció. No es permetrà materialitzar cap aprofitament ni activitat constructiva en l'entorn del monument, excepte els inclosos en els articles 3 i 4 d'esta normativa.
  
Article 6. S'eximix l'Ajuntament de l'obligatorietat de redactar un Pla Especial de Protecció, establit en l'article 34.2 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat Valenciana del Patrimoni Cultural València (DOGV de 18.6.1998), per considerar se adequada la regulació urbanística vigent complementada per les normes de protecció de l'entorn contingudes en esta declaració, segons el que establix el mateix article en el punt 4.
  
e) Béns mobles que comprén i constituisquen part essencial de la seua història (Llei 4/98 article 28).