Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 6971, del 22-02-2013 (2013/1260)

Notificació de la sentència dictada en el juí verbal número 52/2011.
--------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   6971

Data del DOGV
:   22-02-2013

Secció del DOGV
:   IV. ADMINISTRACIÓ DE JUSTÍCIA

Número del document
:   2013/1260


Organisme emissor
:   Jutjat de Primera Instància Número 3 de Sant Vicent del Raspeig

Tipus de document
:   Edicte

Notificació de la sentència dictada en el juí verbal número 52/2011. [2013/1260]  
Juí verbal 000052/2011   
Demandant: Francisco José Torregrosa Aracil.   
Procurador: Juan Navarrete Ruiz.  
Demandat: Aligesx Grupo Empresarial, SL.   
Procurador/a: -  
Diligència d'ordenació  
Secretari judicial que ho dicta: Arturo Hernández Beltrán.   
Lloc: Sant Vicent del Raspeig.   
Data: 11 de desembre de 2012.  
Uniu l'escrit presentat amb data 19 d'octubre de 2012 pel procurador Juan Navarrete Ruiz, en nom i representació de Francisco José Torregrosa Aracil, a les actuacions corresponents.   
En vista del contingut de l'escrit i de l'estat d'estes actuacions, i atés que consta que el demandat, declarat en situació processal de rebel·lia segons consta en l'acta de juí, no ha pogut ser notificat personalment de la sentència en la forma que establix l'article 161 de la Llei d'Enjudiciament Civil, una vegada efectuats prèviament els esbrinaments pertinents del seu domicili o localització durant la tramitació d'estes actuacions, i amb la finalitat de notificar la sentència dictada en data 21 de febrer de 2012, per imperatiu del que exposa l'article 497.2 de la Llei d'Enjudiciament Civil, notifiqueu-la al demandat Aligesx Grupo Empresarial, SL, amb DNI número [?], a través de la publicació dels edictes corresponents en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana o Boletín Oficial del Estado, sense perjuí que s'inserisca al tauler d'anuncis d'este Jutjat.   
  
Arturo Hernández Beltrán, secretari del Jutjat de Primera Instància número 3 de Sant Vicent del Raspeig, faig saber:  
Que en el juí d'assumpte civil seguit en este Jutjat amb el número 000052/2011 s'ha dictat la sentència que té l'encapçalament i dispositiva, que, literalment, són com seguix:   
«Sentència número 28/2012   
Jutgessa que la dicta: Marta Rodríguez Andreu.   
Lloc: Sant Vicent del Raspeig.   
Data: 21 de febrer de 2012.  
Demandant: Francisco José Torregrosa Aracil.   
Advocat/ada: -  
Procurador: Juan Navarrete Ruiz.   
Demandat: Aligesx Grupo Empresarial, SL.   
Procediment: juí verbal 000052/2011.  
Antecedents de fet  
Primer. Va tindre entrada al Jutjat de Sant Vicent del Raspeig una demanda de juí verbal sobre la reclamació d'una quantitat, promoguda a instàncies de Francisco José Torregrosa Aracil, basant-se en els fets i fonaments de dret que hi va estimar aplicables, on sol·licita que es dicte un sentència per la qual es condemne el demandat a pagar la quantitat de 648,23 euros, més els interessos legals, i se'l condemne de manera expressa a costes.   
Segon. Per un decret s'admet a tràmit la demanda i se citen les parts a l'acte del juí, amb les advertències i advertiments legals que disposen els articles 441 i següents de la Llei d'Enjudiciament Civil.   
  
Una vegada obert l'acte del juí el dia de la data, la part demandada citada degudament a l'acte del juí no compareix de forma deguda i és declarada en situació de rebel·lia processal, la part actora s'afirma i es ratifica en la demanda i sol·licita la recepció del plet a prova. Es proposen com a mitjans de prova aquells que es consideren oportuns i s'admeten aquells pertinents i útils, es practica la prova declarada pertinent i les actuacions queden vistes per a dictar sentència.   
Tercer. En la tramitació d'este juí s'han observat les prescripcions i termes legals.   
Fonaments de dret   
Primer. L'actor en este litigi exercix una acció de reclamació d'una quantitat derivada dels danys produïts en data de 17 de març de 2010 als baixos del vehicle propietat del demandant en passar per damunt d'una placa metàl·lica disposada per la demandada al mig de la via i limítrofa amb les obres d'un edifici de nova construcció portat a terme per la demandada i sol·licita que es condemne el demandat a pagar la quantitat de 648,23 euros. Basa la seua pretensió en els articles 1902 i següents del Codi Civil.   
Constituïxen fets controvertits l'existència dels requisits necessaris perquè prospere l'acció exercida i si correspon el rescabalament corresponent a tots els conceptes.   
Segon. A estos efectes, cal assenyalar que els requisits per a la viabilitat de l'acció de responsabilitat civil per culpa extracontractual, que reconeix l'article 1902 del Codi Civil, estan constituïts, tal com establix la sentència del Tribunal Suprem de data 16 de desembre de 1999, per: a) una acció o omissió negligent (que és qüestió de fet); b) la realitat d'uns danys i/o perjuís ocasionats (que també és quaestio facti); i c) el nexe causal entre l'acció i els danys i perjuís ocasionats (que és una qüestió de dret). En relació amb este últim requisit, l'alt tribunal, en la sentència de data 31 de juliol de 1999, ha declarat que la qüestió sobre l'existència o no del nexe causal esmentat és un requisit essencial perquè puga tindre efectes l'anomenada responsabilitat extracontractual, o més aïna l'obligació nascuda de l'acte il·lícit de reparar el dany causat que proclama l'article 1902 del Codi Civil amb caràcter de principi, i que ha sigut suficientment desplegat per la doctrina i jurisprudència d'eixa Sala, i s'ha de basar en l'acció i el resultat danyós, qüestions essencialment de fet (per totes, la sentència de data 31 de gener de 1992); a més -continua dient la resolució esmentada-, cal tindre en compte el que diu la sentència d'eixa mateixa Sala de data 1 d'abril de 1997, quan afirma que per a la determinació de l'existència de la relació o enllaç necessari i directe entre l'acció o omissió -causa- i el dany o perjuí resultant -efecte-, la doctrina jurisprudencial aplica el principi de casualitat, que exigix, per a apreciar la culpa de l'agent, que el resultat siga una conseqüència natural, adequada i suficient de la determinació de la voluntat; cal entendre, per consegüent, natural aquella que propicia, entre l'acte inicial i el resultat danyós, una relació de necessitat, d'acord amb els coneixements normalment acceptats; i s'ha de valorar en cada cas concret si l'acte antecedent que es presenta com a causa té virtualitat suficient perquè se'n derive, com a conseqüència necessària, l'efecte lesiu produït; no són suficient les simples conjectures, o l'existència de dades fàctiques, que, per una mera coincidència, induïsquen a pensar en una possible interrelació d'eixos esdeveniments, sinó que és necessària l'existència d'una prova terminant relativa al nexe entre la conducta de l'agent i la producció del dany, de manera que faça patent la culpabilitat que obliga a reparar-lo. I esta necessitat d'una complida justificació no pot quedar desvirtuada per una possible aplicació de la teoria del risc o la inversió de la càrrega de la prova, aplicables en la interpretació dels articles 1902 i 1903 del Codi Civil, perquè "el com i el perquè es va produir l'accident" constituïxen elements indispensables en l'examen de la causa eficient de l'esdeveniment danyós (en sentit anàleg, la sentència del Tribunal Suprem de data 29 de maig de 1999). Reiterant este criteri, el Tribunal Suprem, en la sentència de data 18 de juliol de 2006, ha indicat que la sentència de 25 de setembre de 2003 recull la doctrina jurisprudencial sobre la necessitat d'un nexe causal entre l'acció o omissió imputada a l'agent i el dany produït; així diu la sentència de 30 d'abril de 1998, citada en la de 2 de març de 2001, que "com ha declarat eixa Sala (sentència de 2 de febrer de 1946 i altres posteriors) en el nexe causal entre la conducta de l'agent i la producció del dany s'ha de fer patent la imputabilitat d'aquell i la seua obligació de reparar-lo; queda així expressat que la causalitat [...] és més aïna un problema d'imputació; açò és, els danys i perjuís que es deriven o siguen ocasionats per un acte imputable als qui s'exigix una indemnització per culpa o negligència i que estos danys resulten una conseqüència necessària de l'acte o omissió dels quals es fa dimanar".   
  
D'altra banda, la sentència de 10 d'octubre de 2002 diu que l'article 1902 del Codi Civil ha patit una evolució jurisprudencial d'acord amb la realitat social sempre canviant (art. 301 del Codi Civil), que, mantenint un fons de retret culpabilístic, desplaça cada vegada més la prova de la culpa a la prova del nexe causal, ja que subsumix en la causa del dany l'existència de culpa "així mateix; té declarat eixa Sala que "correspon la càrrega de la prova de la base fàctica (del nexe causal), i per tant de les conseqüències desfavorables de la seua falta, al demandant" i en tot cas és necessari que es prove l'existència de nexe causal, corresponent la prova al perjudicat que exercix l'acció (sentència de 6 de novembre de 2001, esmentada en la de 23 de desembre de 2002 ) sempre; serà un requisit ineludible l'exigència d'una relació de casualitat entre la conducta activa o passiva del demandat i el resultat danyós produït, de tal manera que la responsabilitat s'esvaïx si el nexe causal esmentat no ha pogut concretar-se (sentència de 3 de maig de 1995 esmentada en la 3 d'octubre de 2002)".  
  
No hi ha cap dubte que la qüestió litigiosa a què es limiten estes actuacions es concreta pràcticament -amb exclusivitat- en la valoració de la prova i en l'aplicació de les normes sobre la càrrega de la prova.   
  
Tercer. Una vegada projectada la doctrina anterior sobre el cas de les actuacions, i tenint en compte que la base de la prova es configura com a l'activitat processal per la qual es tendix a aconseguir el convenciment psicològic del jutjador sobre l'existència o inexistència de les dades que han sigut aportades al procés per la part, i que es pot parlar, per tant, i pròpiament, de prova als efectes que ens interessen amb relació a aquella que es produïx en el procés, ha quedat acreditat per la prova practicada en l'acte del juí, concretament en la documental, que efectivament hi ha uns menyscabaments en els elements propietat del demandant tal com s'inferix de la documental i que l'origen d'estos deriva de l'absència de les mesures necessàries per part de l'empresa que estava duent a terme les obres tal com s'inferix del mateix atestat policial, com en este cas seria la col·locació adequada de les planxes metàl·liques a l'efecte que no es produïra cap menyscabament als usuaris de la via en xafar-les. Atés que els documents presentats per la demandant quant a l'existència dels danys i valoració d'estos no han sigut qüestionats, d'acord amb el que establix l'article 217 de la Llei d'Enjudiciament Civil, cal donar ple valor probatori i estimar de manera íntegra la demanda.   
  
Quart. De conformitat amb l'article 394 de la Llei d'Enjudiciament Civil, la part demandada ha de pagar les costes causades.   
Vistos els preceptes legals esmentats i tots els altres que hi són aplicables de manera general i pertinent, en virtut de l'autoritat que em conferix la Constitució espanyola,   
Dispose   
Estime íntegrament la demanda formulada pel procurador dels tribunals senyor Navarrete Ruiz, en nom i representació de Francisco José Torregrosa Aracil, contra Aligesx Grupo Empresarial, SL, i condemne la part demandada a pagar la quantitat de 648,23 euros i les costes d'este juí.  
Contra esta sentència no es pot interposar cap recurs d'acord amb el que establix l'article 455 de la Llei d'Enjudiciament Civil.  
Porteu l'original al llibre se sentències.  
Esta és la meua sentència, que dispose, mane i firme.»  
Es fa saber al jutge esta diligència.   
Mode d'impugnació: per mitjà d'un recurs de reposició davant del secretari que la dicta; no obstant això, es portarà a efecte el que s'ha disposat. L'escrit s'ha de presentar-se dins del termini de cinc dies hàbils comptador des de l'endemà de la notificació, on cal indicar la infracció comesa a parer de l'impugnant, i sense estos requisits no s'admetrà la impugnació (art. 451 i 452 de la LECn).  
I perquè valga de notificació de sentència al demandat Aligesx Grupo Empresarial, SL, el domicili conegut del qual era el carrer de Xarxes, número 25, d'Alacant, expedisc este edicte.  
  
Sant Vicent del Raspeig, 11 de desembre de 2012.- El secretari judicial: Arturo Hernández Beltrán.