Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 7997, del 10-03-2017 (2017/2019)

DECRET 30/2017, de 3 de març, del Consell, pel qual es declara bé d'interés cultural immaterial la Romeria de les Canyes de Castelló.
-------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

Estat**VIGENT**

Permalink ELI

**https://dogv.gva.es/va/eli/es-vc/d/2017/03/03/30/dof/vci/html**

### Dades del document

Número de DOGV
:   7997

Data del DOGV
:   10-03-2017

Secció del DOGV
:   I. DISPOSICIONS GENERALS

Número del document
:   2017/2019


Data del document
:   03-03-2017

Organisme emissor
:   Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport

Tipus de document
:   Decret

Descriptors 

:   * Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport
    * Castelló de la Plana
    * legislació

DECRET 30/2017, de 3 de març, del Consell, pel qual es declara bé d'interés cultural immaterial la Romeria de les Canyes de Castelló. [2017/2019]  
L'article 49.1.5 de l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana estableix la competència exclusiva de la Generalitat en matèria de patrimoni històric, artístic, monumental, arquitectònic, arqueològic i científic. Així mateix, l'article 26.2 de Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del patrimoni cultural valencià, disposa que la declaració d'un bé d'interés cultural s'ha de fer per decret del Consell, a proposta de la conselleria competent en matèria de cultura. Tot això sense perjuí de les competències que l'article 6 de la Llei 16/1985, de 25 de juny, del patrimoni històric espanyol, reserva a l'Administració general de l'Estat.  
Així mateix, la Llei 4/1998, en l'article 45, disposa que seran declarats béns d'interés cultural les activitats, coneixements, usos i tècniques que constituïsquen les manifestacions més representatives i valuoses de la cultura i les formes de vida tradicionals dels valencians. Igualment, podran ser declarats béns d'interés cultural els béns immaterials que siguen expressions de les tradicions del poble valencià en les seues manifestacions musicals, artístiques, gastronòmiques o d'oci, i en especial aquelles que han sigut objecte de transmissió oral, i les que mantenen i potencien l'ús del valencià.  
El calendari festiu valencià presenta nombroses rogatives i pelegrinatges, resta d'antigues celebracions penitencials, en què els nostres avantpassats demanaven a la divinitat i als seus intermediaris, la Mare de Déu i els sants, la protecció sobrenatural per a aconseguir salut, pau i pluja del cel suficient perquè les collites arribaren a bon terme. N'hi ha d'originades en la baixa edat mitjana, els seus rituals així pareixen testimoniar-ho i es fonamenten en la indigència humana davant de les catàstrofes col·lectives. Són expressió de la religiositat del nostre poble i constitueixen un ric apartat del nostre patrimoni espiritual.  
Són mostres de costums seculars conservades gràcies al fervor popular. Tradicions molt arrelades que tenen establides de manera seqüencial, precisa i ordenada cada una de les seues celebracions, descansos, menjars i actes. En virtut dels valors acreditats es pot afirmar que la Romeria de les Canyes constitueix hui en dia un dels més preats senyals d'identitat de la ciutat de Castelló.  
Mitjançant resolucions de 28 de juliol i de 18 de novembre de 2016, de la Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport, es va acordar a instància de les Corts incoar l'expedient per a la declaració com a bé d'interés cultural immaterial de la Romeria de les Canyes de Castelló.  
En la tramitació de l'expedient s'ha concedit tràmit d'audiència a l'Ajuntament de Castelló de la Plana i al Bisbat de Segorbe-Castelló.  
  
En compliment del que disposa l'article 27 de la Llei 4/1998, en l'expedient consten els informes favorables del Consell Valencià de Cultura, de la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Carles, de la Universitat Catòlica de València i de la Universitat Jaume I.  
Per tot això, a proposta del conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport, i amb la deliberació prèvia del Consell, en la reunió de 3 de març de 2017,  
  
DECRETE  
  
Article 1. Objecte  
Es declara bé d'interés cultural immaterial la Romeria de les Canyes de Castelló.  
  
Article 2. Descripció del bé i valors  
La descripció del bé i els seus valors es fan constar en l'annex d'aquest decret.  
  
Article 3. Mesures de protecció i salvaguarda  
La protecció de la Romeria de les Canyes de Castelló com a patrimoni cultural immaterial es concretarà en les mesures següents:  
a) Realitzar labors d'identificació, descripció, investigació, estudi i documentació amb criteris científics.  
b) Incorporar testimonis disponibles a suports materials que garantisquen la seua protecció i preservació.  
c) Vetlar pel normal desenvolupament i la pervivència d'aquesta manifestació cultural, així com tutelar la conservació dels seus valors tradicionals i la seua transmissió a les generacions futures.  
S'hauran de potenciar les condicions perquè la festa es mantinga viva, d'acord amb el que establisca la col·lectivitat que la protagonitza i li dóna sentit. La tasca de protecció i de salvaguarda es dirigirà fonamentalment cap a la divulgació i revalorització de tots els elements, les funcions i els significants que en formen part, i dels seus valors patrimonials, perquè la comunitat s'identifique amb la festa i els seus valors, i per tant es garantisca la seua continuïtat.  
Qualsevol canvi que excedisca el normal desenvolupament dels elements que formen aquesta manifestació cultural haurà de comunicar-se a la direcció general competent en matèria de patrimoni cultural perquè, si és el cas, emeta l'autorització administrativa i propose la consegüent modificació d'aquesta declaració.  
Les accions de salvaguarda que es projecten hauran de tindre en compte, de manera molt especial, els riscos de desvirtuació que podrien derivar-se del turisme massiu, així com la necessitat de valorar i protegir adequadament els oficis tradicionals associats a aquesta manifestació.  
  
La gestió de la Romeria de les Canyes serà exercida per l'Ajuntament de Castelló de la Plana, el qual decidirà sobre aspectes materials i immaterials, així com el desenvolupament dels actes de la festivitat anual.  
  
DISPOSICIONS ADICIONALS  
  
Primera. Publicació i inscripció  
Aquest decret es publicarà en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana i en el Boletín Oficial del Estado, i la declaració s'inscriurà en la Secció Primera de l'Inventari General del patrimoni cultural valencià, i es comunicarà, així mateix, al Registre General de Béns d'Interés Cultural del Ministeri d'Educació, Cultura i Esport.  
  
Segona. Incidència pressupostaria  
La aplicació i desplegament d'aquest decret no podrà tindre cap incidència en la dotació dels capítols de despesa assignada a la conselleria competent en matèria de cultura i, en tot cas s'haurà d'atendre amb els mitjans personals i materials d'aquesta.  
  
DISPOSICIÓ FINAL  
  
Única. Entrada en vigor  
Aquest decret entrarà en vigor l'endemà de la publicació en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana.  
  
València, 3 de març de 2017  
  
El president de la Generalitat,  
XIMO PUIG I FERRER  
  
El conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport  
VICENT MARZÀ IBÁÑEZ  
  
  
ANNEX  
  
1. Exposició de motius  
La Romeria de les Canyes té tres significats:  
a) Commemoració històrica, anant en romeria fins al lloc on estava ubicada la població de Castelló abans del seu trasllat al pla en 1252.  
  
b) Ritu d'afirmació col·lectiva de la pròpia identitat. La comunitat és la que li confereix el significat: símbol de germanor, d'identitat i orgull de pertinença a la ciutat de Castelló, orgull de genealogia.  
  
c) Romeria penitencial i d'acció de gràcies.  
  
2. Dades sobre el bé objecte de la declaració  
2.1. Denominació: la Romeria de les Canyes  
2.2. Localitat: Castelló de la Plana  
2.3. Data de realització: tercer diumenge de Quaresma amb una periodicitat anual (encara que inicialment es realitzava el tercer dissabte de Quaresma).  
2.4. Protagonistes: el poble, l'Ajuntament i el clero, a més de la representació oficial formada per les reines, les madrines i les comissions de gaiates. La romeria està oberta a tot el món.  
2.5. Antecedents històrics  
La Romeria de les Canyes té en els seus inicis una vinculació religiosa important, associada al trasllat de la població de Castelló de la Plana des de la muntanya al pla, el tercer dissabte (i posteriorment diumenge) de Quaresma des de 1375. La romeria es caracteritza pel desplaçament a un lloc sagrat, de manera individual o col·lectiva, amb l'esperança d'aconseguir un bé. Adquireix una dimensió ritual, ja que té caràcter anual i sobretot implica identitat i pertinença a un lloc determinat, de manera que entre les persones que van a la romeria hi ha un sentiment de germanor i lligam identitari, representant un símbol immaterial, que es crea en aquests contextos de sociabilitat.  
  
En 1375 es té documentada una processó: «... fon proposat en consell per lo dit síndich que com ell agués de volentat dels jurats donat I kafiç de forment a la karitat de la professó del Castell Vell...», es tractaria d'una típica processó penitencial pròpia de la religiositat medieval i directament vinculada a les pestes que sovint assotaven aquestes terres. Diferents historiadors vinculen la romeria actual amb les que van començar a realitzar-se durant el segle XVI, però sense relacionar-la amb el trasllat del castell al pla. Aquestes romeries eren penitencials i durant èpoques de carestia, malalties o sequera es realitzaven a ermites o altres llocs considerats de culte al voltant de la ciutat.  
En 1503 el Consell decideix set processons per la sequera, una de les quals està dirigida a l'ermitori de Santa Maria Magdalena. Es conserven els albarans de les despeses de les processons realitzades a l'esmentada ermita en 1572, ja que es comença a crear el costum d'acudir-hi a causa de la sequera que assotava la zona. Serà per tant al voltant de 1562 i 1570 quan es produeix l'anomenat vot entre el clero i les autoritats, amb l'objectiu de fer una romeria anual a l'ermitori de la Magdalena.  
  
En aquests documents s'observa una certa instauració d'una romeria penitencial per a invocar ajuda tant material com espiritual a l'ermita de Santa Maria Magdalena en el Castell Vell, el tercer dissabte de Quaresma: «... e així mateix fonch proposat per dit jurat que el tercer dissabte de Quaresma acostuma la universitat fer cascun any a la hermita de Santa Magdalena una professó de pregàries de aygua...».  
Al llarg de tot el segle XVII es continua fent la processó, i serà a mitjan d'aquest segle quan es beneirà l'ermita de Sant Roc de Canet. Durant el segle XVIII es consolida la romeria com una celebració popular, que recullen Diago en 1613 o Llorenç de Clavell en 1730. En aquests documents apareixen temes importants com la reconstrucció de l'ermitori fins a adquirir la forma actual o la primera vegada que sorgeixen les gaiates. Es descriu la romeria, amb la participació del clero, autoritats, gremis i la missa amb almoina als pobres. També resulta curiós que descriga el ritual de la tornada en la basílica del Lledó, l'arribada a la ciutat i la processó nocturna on penitents, dones i xiquetes van «... llevando muchas luzes en gayatas de caña».  
La romeria s'ha realitzat de manera continuada, encara que amb certes interrupcions degudes a manca de diners, problemes amb l'església, afonaments o guerres. De 1745 a 1749 no hi hagué romeries a l'ermita de la Magdalena, ja que l'ermitori estava en ruïnes i no hi havia diners per a les celebracions. En 1750 es recupera, però el seu sentit no és el mateix. Ara es realitza la romeria «con el motivo de ser de grazias y en memoria de la translación del pueblo del Heremitorio de la santa al presente sitio...».  
La romeria adopta un sentit cívic i commemoratiu secular, i es converteix en una de les tradicions de la ciutat. Per a la seua recuperació ja no s'addueixen pestes, sequeres ni qualsevol altra contingència religiosa com havia estat majoritàriament fins aquell moment.  
A partir d'ara la festa se celebrarà com a acció de gràcies en commemoració del trasllat de l'antiga ciutat des de la muntanya al pla, i perdrà en part el seu antic caràcter penitencial «en atención a que no se pierda dicha memoria y con ello se origine la ruina de su hermitorio».  
Malgrat que al primer terç del segle XIX es troben referències municipals considerant la romeria com a «procesión de rogativa a santa Maria Magdalena» i que l'autoritat municipal té present el sentit d'obligació cívica de la romeria, queda manifesta l'absència dels edils castellonencs en aquesta celebració, i durant molts anys tan sols el clero parroquial i un sector del poble van mantenir el compromís de retorn al lloc dels avantpassats. No serà fins a l'any 1831 quan l'Ajuntament acorda «que para mas autenticar la función de la mañana, recordando la traslación de la población des de la hermita de la Magdalena, vaya todo el Ayuntamiento a dicha hermita».  
  
Des de Tortosa en 1774 s'ordena que la tornada es realitze abans de fer-se fosc, però la Confraria de la Sang s'hi oposa perquè les gaiates no lluiran de la mateixa manera. Hi hagué diferents prohibicions durant diversos anys, fins que en 1793 la romeria canvia de dia i es farà el diumenge en lloc del dissabte, a més la tornada es realitza cap a les quatre de la vesprada. Aquestes reformes han perdurat fins a hui, però en lloc de fer la tornada tan prompte es va anar canviant cap a la nit, perquè les gaiates pogueren lluir la seua esplendor.  
En 1852 se celebra el VI centenari de la ciutat de Castelló, de manera que s'introdueix per primera vegada la canya verda, i també quatre persones vestides amb indumentària tradicional a manera d'heralds amb maces, a més d'una modificació en l'itinerari de la processó fins a l'eixida de la ciutat.  
Al llarg del segle XX la romeria es consolida com a manifestació de la identitat de tot un poble.  
Aprovada la Constitució de la Segona República l'Ajuntament acorda el 1932 celebrar la romeria amb caràcter laic, la qual se celebra sense convidar el clero, i es repeteix a l'any següent però traslladada al dilluns, i amb un pas més en el laïcisme el 1934 l'ermitori roman tancat el dia de la festa. Després de la interrupció per la Guerra Civil, l'any 1939 es restableix la romeria religiosa i comença a cristal·litzar l'afany per convertir la Magdalena en una festa grossa «para devolver a la fiesta su brillantez de otros tiempos».  
Serà a partir de 1952, amb l'aniversari fundacional de la ciutat, quan es comence a realitzar una verdadera romeria multitudinària, a més d'instaurar per als romers la cinta verda. Posteriorment i arran d'una estranya interpretació del Concili Vaticà II, el clero deixa de participar en la romeria, a excepció d'un capellà que porta la relíquia i encapçala la romeria. Deixen de participar-hi els ordes monàstics, els xiquets del Col·legi de Sant Vicent Ferrer i de l'antiga Beneficència, i amb aquestes absències es comencen a perdre els càntics i alguns rituals. En 1982 es crea la Colla de Cantors, amb el restabliment de certs rituals.  
  
En 1989 es restaura la tradició de la famosa tornada a peu passant per la basílica del Lledó.  
Les indumentàries es renoven, l'Ajuntament comença a reaparéixer en la tornada, a la qual se sumen diverses colles de les festes.  
La Consueta o ritual de la romeria, publicada per primera vegada en 1991, contempla el protocol de la Romeria de les Canyes, amb tots els elements (religiosos, civils, gastronòmics, cants, recorregut, vestimenta, etc.), entre els quals destaquen el volteig de campanes, la despertada, la missa de romers o missa de canyes, i la romeria pròpiament dita, amb el recorregut fins a l'ermita de la Magdalena i la tornada dels romers a la cocatedral de Santa Maria.  
La representació municipal i civil a la romeria ha variat segons el moment de la història o la tendència política present a l'Ajuntament, de manera que per molts anys a l'inici del segle XX la comitiva era oberta pel cronista de la ciutat, el secretari de l'Ajuntament, els regidors ordenats segons el nombre de vots obtinguts en la seua elecció, o si de cas de menor a major edat, seguits del síndic, els tinents d'alcalde, els governadors civils i militars i l'alcalde.  
  
Hui, aquest protocol de la postguerra ha quedat sensiblement alterat en entrar al consistori els distints grups polítics i comptar amb la presència habitual de destacades personalitats del món polític autonòmic o fins i tot, en algunes ocasions, estatals.  
Cal deixar constància que, des del 1962, també s'incorpora de forma habitual, a la presidència de la romeria, el bisbe de la diòcesi, si és convidat per la corporació municipal.  
2.6. Descripció del bé  
Romeria penitencial iniciada en 1375 i que amb el temps ha adquirit un caràcter multitudinari, en la qual el poble i les autoritats s'uneixen per a commemorar el trasllat del Castell Vell al pla. En aquesta romeria es produeix una identificació del poble amb els seus orígens.  
La romeria és un viatge iniciàtic que es realitza al solar de l'origen, rememorant, a més dels referents divins necessaris perquè les coses ens vagen bé, el record de la fundació. Malgrat ser un camí senzill i d'escassa dificultat, és un camí d'anada i tornada, amb tota una sèrie de rituals a complir.  
Per aquestes raons té tanta importància per a la població de Castelló de la Plana i es converteix en un signe de pairalisme, d'autenticitat del referent més antic i autèntic que és la Magdalena, ja que l'esperit dels nostres avantpassats va amb nosaltres de romeria i aquest pensament és el que ens esperona a fer-la cada any.  
  
  
3. Definició de l'àmbit espacial i temporal  
3.1. Àmbit espacial:  
Itinerari d'anada: plaça Major, plaça de l'Herba, carrer Colom, carrer Major, plaça de Maria Agustina (el Toll), avinguda dels Caputxins, camí dels Molins, camí de la Travessa (Sangarró d'en Riera), el Caminàs, l'ermita de Sant Roc de Canet, carretera nacional N-340, carretera del Desert de les Palmes.  
Itinerari de tornada: camí de l'Algepsar, camí que voreja l'autopista AP-7, camí de Boira, el Caminàs fins a la basílica del Lledó, camí del Lledó (fins als bous), camí de la Plana, camí de Sant Roc, Forn del pla, carrer de Sant Fèlix, plaça Clavé, carrer d'Enmig, Porta del Sol, carrer Gasset, plaça de la Pau, carrer Major, carrer Arxipreste Balaguer, plaça Major.  
3.2. Àmbit temporal: tercer diumenge de Quaresma amb una periodicitat anual


Còpia Permalink ELI