Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 7655, del 11-11-2015 (2015/9057)

ORDRE 6/2015, de 3 de novembre, de la Conselleria d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural, per la qual es reconeix l'estàndard racial i funcional i es crea el llibre genealògic de la raça gos coniller valencià o xarnego valencià i s'establix una base de dades única per al registre de les races autòctones de la Comunitat Valenciana.
-------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

Estat**VIGENT**

Permalink ELI

**https://dogv.gva.es/va/eli/es-vc/o/2015/11/03/6/dof/vci/html**

### Dades del document

Número de DOGV
:   7655

Data del DOGV
:   11-11-2015

Secció del DOGV
:   I. DISPOSICIONS GENERALS

Número del document
:   2015/9057


Data del document
:   03-11-2015

Organisme emissor
:   Conselleria d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural

Tipus de document
:   Ordre

Anàlisi jurídica

 Descriptors 

:   * Conselleria d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural
    * legislació

ORDRE 6/2015, de 3 de novembre, de la Conselleria d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural, per la qual es reconeix l'estàndard racial i funcional i es crea el llibre genealògic de la raça gos coniller valencià o xarnego valencià i s'establix una base de dades única per al registre de les races autòctones de la Comunitat Valenciana. [2015/9057]  
Les distintes característiques socials, culturals i ambientals en què un poble du a terme les seues activitats determina l'aparició de races d'animals que s'adapten a eixes necessitats i al medi. La raça de gossos denominada podenc valencià, xarnego valencià o també gos coniller valencià és una raça autòctona, que disfruta de gran prestigi, especialment com a gos de caça de gran rusticitat i adaptació en tot l'àmbit de la Comunitat Valenciana.  
S'estima que hi ha al voltant de 54.000 exemplars que tendrien els requisits per a estar catalogats com esta raça. En l'actualitat és un gos ben implantat a totes les províncies de la Comunitat Valenciana molt utilitzat en la caça del conill, a més d'entrar a formar part com a animal domèstic pel seu caràcter dòcil i amable.  
Amb esta normativa es pretén fixar un procés de normalització i d'harmonització d'esta per la qual cosa es fa necessari establir un estàndard tant morfològic com funcional que permeta una homogeneïtat de la raça. Així mateix, és imprescindible per a la promoció de la raça establir per part dels criadors uns plans de selecció i recuperació basats en l'estàndard racial i en la creació del llibre genealògic de la raça.  
  
En este sentit, aprofitant el reconeixement d'esta raça, es pretén crear una base de dades única en l'àmbit de la Comunitat Valenciana que incloga tots els registres de les races canines autòctones, entre les quals hi incloem el gos rater valencià i que el seu estàndard racial va ser reconegut per mitjà de l'Ordre APA/807/2004, de 24 de març, per la qual s'actualitza l'annex del Reial Decret 558/2001, de 25 de maig.  
La raça canina gos coniller valencià es va presentar davant del Comité de Races del Ministeri d'Agricultura, Ramaderia i Pesca el dia 19 de juny de 2013, i va ser aprovada per este Comité com a acta aprovada definitiva el dia 26 de setembre de 2013 per a la inclusió en l'annex de races canines espanyoles del Reial Decret 558/2001, de 25 de maig, pel qual es regula el reconeixement oficial de les organitzacions o associacions de criadors de gossos de raça pura.  
En l'actualitat hi ha dos entitats que sol·liciten la gestió del llibre genealògic, tant per la seua experiència com pel seu coneixement de la raça, per tant aprofitem esta normativa per a concedir-ne la gestió i realitzar el seu reconeixement oficial.  
Tenint en compte el Reial Decret 558/2001, de 25 de maig, es considera procedent la publicació de l'estàndard racial de la raça canina gos coniller valencià i la implantació del seu llibre genealògic.  
En virtut d'això, fent ús de les competències que m'han sigut atribuïdes a proposta de la direcció general competent en matèria de ramaderia,  
  
ORDENE  
  
Article primer  
Es reconeix l'estàndard racial i funcional de la raça canina podenc valencià, xarnego valencià o gos coniller valencià, segons es definix en l'annex I i II.  
  
Article segon  
Es crea el llibre genealògic de la raça canina gos coniller valencià, segons es definix en l'annex III.  
  
Article tercer  
Als efectes d'unificar els llibres genealògics de les races autòctones canines de la Comunitat Valenciana i exercir un control i validació del treball realitzat pels gestors dels llibres genealògics, es crea una base de dades adscrita al servici competent en benestar dels animals de companyia de la direcció general competent en matèria de ramaderia, i l'òrgan responsable i competent és la conselleria competent en estes matèries, que en delega la gestió en organitzacions reconegudes oficialment per l'autoritat competent a estos efectes, segons el Reial Decret 558/2001, de 25 de maig, i la resta de legislació concordant.  
  
  
Article quart  
Esta base de dades serà gestionada a través del Registre Valencià d'Identificació Animal pel Consell Valencià de Col·legis Veterinaris, d'acord amb el conveni marc de col·laboració existent, entre este i la conselleria competent en matèria de ramaderia, a la qual, amb una periodicitat semestral, les entitats o associacions que porten la gestió dels llibres genealògics de les races canines gos coniller valencià i gos rater valencià tindran obligació de subministrar les dades de les inscripcions i valoracions d'animals realitzades.  
  
Article quint  
Este reconeixement podrà ser revocat si, com a conseqüència dels controls que es realitzen per part de l'Administració, es comprovara l'incompliment total o parcial de la reglamentació en què es basa esta ordre.  
  
DISPOSICIÓ FINAL  
  
Única. Entrada en vigor  
Esta ordre entrarà en vigor l'endemà de la publicació en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana.  
  
València, 3 de novembre de 2015  
  
La consellera d'Agricultura, Medi Ambient,   
Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural,  
ELENA CEBRIÁN CALVO  
  
  
ANNEX I  
Estàndard racial de la raça canina gos coniller valencià  
  
A. Introducció  
Este patró racial pretén recollir les característiques per les quals es definisca morfològicament la raça canina gos coniller valencià. Amb este es fixaran i s'estandarditzaran els diferents caràcters, tant pel que fa a la morfologia com al temperament i les aptituds.  
  
B. Origen  
Procedix del tronc comú com la resta de castes de conillers, i està establit en gossos descendents de la Península Ibèrica.  
  
C. Funció zootècnica  
L'aptitud principal és la caça del conill en totes les modalitats, dotat d'una actitud venatòria suprema i perfectament adaptat a la gran varietat d'ecosistemes diferents que es donen en tot l'arc mediterrani del llevant peninsular espanyol. Posseïx una gran oïda i vista, a més d'un portentós i immillorable olfacte, i una resistència llegendària per a suportar la calor extrema. Tot açò ha propiciat que siga el tipus de coniller més apreciat en estes regions, que fins i tot l'utilitzen en la caça major, i també per a les altres peces de la caça menor, i és, per tant, un gos integral de caça.  
  
D. Prototip racial  
Tipus lupoide (cap triangular i orelles dretes), grandària mitjana, harmònic, sòlid i musculat de tipus rectangular.  
Es dóna en tres varietats de pèl: llis, dur i sedós per a una mateixa alçada. Noble, viu, altiu, inquiet, dinàmic i totalment fidel i sempre al costat del seu amo.  
  
E. Proporcions  
Posseïx proporcions harmonioses amb una grandària mitjana, és el més genuí dels representants ja que ha conservat la rusticitat, l'elegància i el tipisme racial.  
F. Temperament i comportament  
Noble, viu, altiu, inquiet, dinàmic i totalment fidel i sempre al costat del seu amo. Totes estes característiques estan englobades en una actitud suprema com a caçador amb una evident utilitat en altres temps i com una activitat lúdica en l'actualitat, i este animal és el suport de moltes modalitats cinegètiques que, al seu torn, genera una significativa activitat econòmica.  
  
G. Característiques regionals  
I. Cap  
De forma cònica, truncada en la base. Línies craneofacials divergents. Sensació total de proporció respecte al cos. De base relativament àmplia i proporcionada amb l'estructura general de l'animal. Substancioses en els mascles, més gràcil en les femelles.  
- Regió cranial  
Crani lleugerament més llarg que ampli, lleument subconvex. Depressió frontal pronunciada. Occipital lleugerament marcat. L'eix craneofacial és en tots els casos divergent. L'amplària del crani és igual a la longitud de la cara.  
- Regió facial  
· Nas. La línia nasal és de forma lleugerament corba, i un poc menor que la longitud del crani, lleument inclinat en l'extrem distal amb una trufa àmplia, oberta i profunda de color totalment harmonitzada amb la capa, mai despigmentada.  
· Morro.  
· Llavis. Fins, ajustats i de color harmonitzat amb la trufa. Mucosa de les genives totalment o parcialment pigmentades.  
· Mandíbules i dents. Ben desenrotllades, fortes, completes amb 42 peces 2 (incisives: 3/3; claus: 1/1; premolars: 4/4; molars: 2/3) = 20/22. I mossegada en tisora en tots els casos.  
· Galtes. Són mitjanament arquejades, musculoses, netes i pegades a l'os.  
· Ulls. Ametlats i xicotets en posició oblics. De color ambre o castany en harmonia amb la capa i la trufa. Parpelles ben definides i pigmentades. L'expressió irradia dinamisme, intel·ligència i vivor. Eix craneofacial divergent cosa que li conferix una expressió un tant «humana» ja que els ulls es posicionen més frontal i li permeten una major capacitat de càlcul per a les distàncies, és, per tant, la precisió major.  
  
· Orelles. D'inserció mitjana, amb base àmplia, perfectament triangulars amb puntes arredonides, sòlides i completament alçades, quan estan en alerta o atenció. De bona grandària (12 cm) més altes que l'amplària del crani i aconseguix, així, una proporció amb el conjunt del cap però sense donar sensació de ser massa grans.  
II. Coll  
Molt lleugerament corbat en la inserció amb el cap, sense papada, i perfectament arredonit, amb pell molt apegada, tens, altiu i elegant. La longitud del coll és la mateixa que la longitud del cúbit (avantbraç) i li conferix una proporció a l'alçada.  
III. Cos  
En els dos sexes la sensació és de ser un gos més llarg que alt, amb característiques més acusades en les femelles, pel fet lògic que s'hi allotja l'aparell reproductor.  
Línia superior  
Creu. D'inserció àmplia en el coll, potent, no molt marcada.  
Esquena. Recta, llarga i musculada.  
Llom. Llarg, molt ampli, molt musculat i un poc escarpat que es nota més en animals prims.  
Gropa. Suaument inclinada, llarga lleugerament arredonida, molt musculada.  
Pit. Profund, llarg, format per costelles llargues i arquejades.  
Abdomen i ventre. Arreplegat, no exageradament en els flancs, redó i amb la pell molt apegada.  
Cua. D'inserció baixa, la seua punta arriba fins la garreta en descans, de mitjana grossària, és un tant més grossa en el seu naixement i s'afina cap a la punta. Adopta forma de falç o sabre, més o menys tancada.  
IV. Extremitats  
Membres anteriors  
Aparença general. Simètriques, proporcionades a la seua aparença mitjana, aplom recte amb bona substància òssia.  
Muscles.  
Braç.  
Colze. Apegat al pit  
Avantbraç.  
Carps. Sòlids, paral·lels al cos  
Metacarps. Escassament oblic.  
Peus davanters. Arredonits amb dits rectes, mitjanament corbats, sòlids, junts, intermedis (ni de gat, ni de llebre). Els palpissos durs però flexibles. La mitjana de la grossària de la canya és de 2,4 cm.  
  
Membres posteriors  
Aparença general. Aplomats perfectament sòlids.  
Cuixa. Amb un desenrotllament muscular molt acusat.  
Genoll.  
Cama.  
Garró.  
Metatars. Llarg, aparença de tendons molt forts i marcats.  
Peus posteriors. Amb la mateixes característiques que els davanters.  
Moviment  
La biodinàmica de les angulacions intermèdies (major de 100º) i la gropa llarga, que li conferix un rang de moviment ampli del fèmur, el dota d'un trot àgil i ràpid en la busca de la peça de caça. La carrera és un galop a tota velocitat, explosiva expressió màxima d'eixos caràcters d'agilitat i rapidesa.  
V. Pell  
Llisa i fina i molt apegada al cos, fina, no té arrugues en cap part, el color també està en harmonia amb el color de la capa.  
VI. Pelatge  
En el gos coniller valencià es donen tres tipus de pèl prou definits per a una sola talla.  
Pèl llis. Aproximadament d'1 cm de longitud en el cos, amb una diferència +/- 0,5 cm en la part baixa del coll i la part posterior de la cuixa. (Flocs) Pèl llis d'aspecte brillant i net, allisat sobre la pell. La cua coberta de pèl de longitud semblant a la de les cuixes, uniforme sense flocs.  
Pèl dur. De més de 2,5 cm que podíem definir-lo com a barbut, amb pèl cerrut en el cos, i amb la cua poblada de pèl igualment, i de no més longitud que la barba. Normalment eixos exemplars tenen un poc més de longitud en els pèls que els cobrixen des de la punta del colze cap avall. (Flocs) Pèl recte o semicircular d'aspecte aspre que s'alça lleugerament sobre la pell. No tenen subpèl.  
Pèl sedós. A partir de 4 cm. Encara que en algunes zones del cos poden ser de menys longitud. Els sedosos no tenen pèls en la cara però si en totes les altres parts del cos, que, a més, és de tacte molt suau. El pèl és fi, flexible, suau i sedós, els més llargs de vegades són ondulats. No tenen subpèl.  
Color. S'admeten tots els colors, negre, canella, canella blanca, xocolate foc, tricolor, xocolate blanc, roig-blanc, blanc, roig, atigrat.  
  
Els clàssics dins de la raça són el roig, el blanc, diversos colors en roig i blanc i roig en negre, amb menys incidència el xocolate. Es donen capes uniformes i pigmentades (més de dos colors) indistintament, encara que les combinacions més freqüents que suporten les capes del gos coniller valencià són roges i blanques, negres i blanques amb tots els matisos. Les particularitats complementàries s'observen en caretes, encorbatats, encollarats, calçats i cuablancs amb una incidència molt alta en tota la gamma de capes. Així mateix, és alta la presentació del jaspiat, pigat o pigard sobre el blanc, cosa que es manifesta més poques vegades en capes tan cridaneres com ara el blau merla o roig Belton (en tota la gamma del roig), així com la capa agutí.  
VII. Grandària i pes  
- Alçada a la creu.  
Mascles màxima 63 cm, mínima 57 cm, mitjana 57,9 cm  
Femelles màxima 61 cm, mínima 54 cm, mitjana 54,8 cm  
- Peso. Mascle de +/- 21 kg, femella de +/- 19 kg  
- Defectes que no exclouen del reconeixement  
Defectes que exclouen del reconeixement. Qualsevol desviació dels criteris abans mencionats es considera defecte, la gravetat d'este depén del grau de desviació de l'estàndard.  
  
Es cataloguen en dos tipus:  
  
  
Defectes lleus Defectes greus (eliminatoris)  
Trufa despigmentada Monorquídia o criptorquídia  
Angulacions excessives o escasses Línies cranials paral·leles o convergents  
Caràcter tímid i covard Prognatisme superior i inferior  
Despigmentació de la membrana nictitant Mossegada que no siga en tisora  
Despigmentació de la trufa Absència de premolars  
 Orelles no totalment dretes  
 Presència d'esperons posteriors  
 Albinisme  
  
  
  
ANNEX II  
Estàndard funcional de la raça canina coniller valencià.   
Estàndard de treball i estil  
  
El xarnego valencià és un gos de rastre i busca, enquadrat en la forma de caça del bot polivalent, de gran afició i intel·ligència. Caçador apassionat, a pèl i ploma (encara que el seu fort siga el pèl). Les seues principals aptituds són les d'un gos de busca i agarrada integral, busca segura, que caça a bona distància de l'escopeta, i a més llarga distància si ho fa en la modalitat de dent, caça en qualsevol tipus de terreny i qualsevol tipus de caça. Bon cobrador, i les seues facultats el convertixen en un gos capaç de trobar la majoria de les peces ferides, en el cas de la caça del conill, repetix l'alçament de la peça fins a portar-lo a la boca o el cau.  
1. Marxa en la caça  
El xarnego valencià és un rastrejador nat, de marxa segura, busca batent el terreny en progressió irregular, seguint el rastre de la peça quasi de forma matemàtica, si el perd torna a començar fins a trobar les emanacions que li són mes recents. El cap i el coll van a una altura baixa, que bascula d'acord amb les necessitats del terreny, alçant per a ventejar o abaixant el morro fins a terra per a rastrejar. El moviment i el caminar del gos dependran del terreny de caça: en terreny obert, sense obstacles, progressa amb més rapidesa, pas més lleuger i puixant, no abandona el trot, que és més llarg. La gambada del gos en moviment és harmònica, amb camallades ràpides i extenses. El port de la cua és alt, segons la seua morfologia la portarà en forma de sabre, corbada o lleugerament enroscada però sempre en posició elevada. La cua del xarnego és la que diu al caçador com de fresc és un rastre o com es troba de prop la peça del gos: quan un rastre és calent, la cua del xarnego s'agita amb avidesa.  
2. Estil de busca  
El xarnego valencià és un gos de rastre i agarrada especialista en terrenys abruptes, valent per a la mala herba, treballador, metòdic, minuciós, actiu i alegre en el caçar.  
El nas del xarnego va prop del sòl per a poder desxifrar els rastres de la peça.  
Aprén fàcilment, i caça a bona distància de l'escopeta, encara que és una raça que sap quan caça a dent i quan ho fa amb armes, en funció de la tècnica usada, el seu àmbit de caça és més ampli si ho fa a dent, o més curt si ho fa amb l'escopeta, en ambdós casos no sol ser un gos que vaja davall el caçador. El xarnego és un tot terreny, trotador vigorós, resistent, capaç de prendre vents en terreny aclarit i escodrinyar en la part difícil de la muntanya mediterrània, s'adapta perfectament a les necessitats del terreny, a la peça de caça, i a la distància del caçador. La seua carrera és rapidíssima, capaç de fer grans bots, encara que quan marxa en carrera darrere de la peça no sol botar per a veure la direcció que ha pres la peça; en estos casos, amorra el nas al sòl i, com si es tractara d'una màquina, descriu tots els moviments que va fent la peça mentres fuig, a la qual arriba a alçar en diverses ocasions (peonar) fins a portar-la a la boca o al cau, caça en silenci i sol, només canta la peça quan la veu. El xarnego és un especialista senyalador, capaç de descobrir on es troba la peça encara que siga entre pedres, marges, i inclús en arbres com ara garroferes o oliveres centenàries, en este cas en concret, el gos després d'assegurar-se que la peça està a poca distància, cridarà l'amo amb colps secs de lladruc per a avisar-lo que allí es troba amagada la peça. Este tipus de gossos són anomenats marcadors o senyaladors.  
  
La intel·ligència del xarnego valencià caçant li fa entendre que no caça sol, sinó amb el caçador. Caçar a tir d'escopeta és producte de la comprensió del fet que es caça en equip i açò ho va assimilant el xarnego a mesura que va tenint experiència en la caça. A causa de la seua naturalesa cooperadora i a una selecció ancestral en eixa direcció el xarnego aprén ràpidament a caçar per a i amb el caçador. Quan la modalitat de caça és a dent el xarnego entén que la forma de caça ha de ser diferent i agafa molt més terreny al caçar, sap que la seua arma ara és repetir la peça fins a arribar a ella després d'alçar-la repetidament del seu jóc, és ara i no abans quan el xarnego li guanya la partida a la seua peça, que acaba en la seua boca, que amb orgull i elegància portara fins a la mà de l'amo.  
El xarnego valencià combina les seues aptituds de vents amb la seua capacitat de rastre, alterna breus rastrejos amb el nas a terra amb la presa d'aires per dalt, quan el vent i el terreny ho aconsellen. La cerca del xarnego ha de ser sempre vigorosa i activa, amb nervi. En la cerca de rastres pot treballar amb independència de la direcció del vent, i alerta el caçador de les pistes de la caça. Com a gos de rastre, el bon xarnego no afluixa la marxa quan sent el rastre calent, i usa la cua com a mitjà de comunicació amb el caçador, la qual avisa en cada moment al caçador la qualitat del rastre: si el moviment de la cua és ràpid l'aparició de la peça es produirà de seguida. Treballa dur en muntanya tancada, trenca el bosc baix, espartars i matollars, inclús entra en albarzers quan la necessitat del rastre ho requerix. Evidencia una tranquil·la combinació de cerca amb decisió de la caça, cobdícia sobre el terreny, i atenció a l'escopeta quan es caça amb arma, i absoluta llibertat quan caça a dent.  
  
És un gos treballador, laboriós i aficionat, ha de ser estricte i incansable, alegre en el rastre, fiable, sense falses mostres, controlable en els aguaits. Sap guardar la distància de caça i, quan és amb arma, caça pendent del caçador. I si caça a dent, sabedor de les seues possibilitats, abasta més terreny, això sí, sense deixar de perdre de vista el seu amo, per al qual treballa. Capaç de treballar en solitari, o en companyia d'altres gossos, quan ho fa en companyia forma un equip perfecte perquè al donar la veu els xarnegos es convertixen en un de sol, amb l'únic propòsit de portar la peça a l'escopeta o a la boca d'un altre dels seus companys de caça.  
3. La mostra  
La mostra del xarnego és innata i es produïx com un reflex a l'acostament a la peça seguint els seus efluvis olfactius. La parada és molt curta, i els ulls del gos estan pendents de la peça. El cap es troba en posició baixa, la cua enlairada i en moviment agitat. No tots els xarnegos fan mostra, ni de la mateixa manera, i sol ser generalment curta, depenent del tipus de terreny, la peça aguantarà més o menys, però sempre observarem que el xarnego, per les necessitats del cas, trenca la mostra en l'afany d'atrapar la peça, sabent que és un moment molt important per a quedar-se amb la peça en la boca; de fet, multitud de casos de mostra acaben amb la peça en la boca del gos.  
  
El gos que percep la proximitat de la peça pot arribar a fer la mostra a una distància llarga encara que la norma comuna no és eixa, un bon xarnego basa tota la seua força de caça en el seu olfacte, capaç de quedar-se de mostra sense veure la peça ja que la densitat vegetal fa moltes vegades impossible la visió de la peça per part del gos. També s'empra com a gos punter en la caça major, i es comporta com el millor gos de dula, encara que en estos casos sol encreuar-se amb altres races.  
  
4. Portar i cobrar  
Portar objectes és innat ja en els cadells de xarnego valencià; és com un costum natural que ja practica des dels primers mesos de vida. És característica en la raça la capacitat de rastreig, indispensable per al cobrament d'animals de pèl ferits. Porta bé, directament i amb boca forta però sense mastegar la peça. En les proves de treball no ha de destrossar la peça ni intentar llevar-li-la a un altre gos, l'entrega de la peça serà en mà, incloses totes les peces tant de pèl com de ploma, encara que el xarnego siga bàsicament un gos de pèl.  
5. Ensinistrament i caràcter per a caçar  
El xarnego valencià és un gos dòcil, encara que un poc independent, dominable i fàcil d'entrenar. És gos d'un sol amo, mans, tranquil, d'esperit noble, rústic i abnegat. Generalment les femelles són invariablement precoces; alguns mascles també s'inicien molt prompte en la caça. Tolera perfectament la caça amb altres gossos; encara més, aconseguix un grau de compenetració importantíssim amb els seus companys de caça, que fa que a l'hora de caçar a dent siga la clau del seu èxit, no és buscabregues, encara que defén el que és seu i baralla si fa falta pel menjar o per les peces de caça.  
Demostra la seua capacitat de col·laboració amb la resta de gossos, igualment ha de mantindre les seues característiques de portador de caça, així com de guardar les mateixes distàncies al caçador que, quan caça sol, no ha d'alterar gens la seua forma de caçar, ja ho faça sol o en grup.  
6. Proves de caça  
L'entitat gestora del llibre definirà un reglament de proves monogràfiques de caça per a gossos de raça xarnego valencià. Este reglament regularà com a mínim:  
- La finalitat.  
- L'organització, convocatòria i admissió.  
- El comité organitzador.  
- Els jutges.  
- Els participants i els seus requisits.  
- Els tipus de prova a realitzar.  
- El desenrotllament de les proves i la valoració dels animals.  
Qualificació en les proves de caça  
Només hi haurà un tipus prova i obligarà els animals a ser majors d'un any, es realitzaran proves de preselecció i se sotmetran a proves de treball. En estes proves es valoraran les actituds, aptituds a accions dels animals, i es valorarà cada aspecte amb una puntuació.  
Segons la puntuació obtinguda, els animals podran classificar-se com a excel·lents, molt bons, bons o no aptes.  
   
Taula de puntuació en proves de caça  
  
Prova de treball Actituds Aptituds  
A partir de l'any d'edat Rastre \_\_  
 Estil \_\_ Afició \_\_  
 Vents \_\_  
 Peó \_\_  
 Distància \_\_ Duresa \_\_  
 Cobrament \_\_  
 Boca \_\_ Agarrar a dent \_\_  
 Mostra \_\_  
 Senyalar \_\_  
  
  
  
7. Defectes en l'estàndard de treball  
Priven de la qualificació d'excel·lent en les proves racials de caça:  
  
- Abandó freqüent del ritme de caça (parar a observar la resta de gossos).  
- Falta d'iniciativa en la busca.  
- Clapir sense veure la peça.  
- Escassa o deficient atenció al caçador-conductor.  
- Boca dura en excés.  
- Caçar fora de la mà del caçador.  
- Llevar la caça a un altre gos.  
Es consideren no aptes:  
- Galop continuat en la marxa.  
- Falta d'atenció al conductor.  
- Falta d'obediència.  
- No clapir al pèl en carrera.  
- Boca dura en excés.  
- Llevar la caça a un altre gos.  
- Distància desproporcionada al caçador.  
Este estàndard funcional de la raça xarnego valencià està consensuat i revisat per una gran quantitat de caçadors de xarnego, que s'han posat d'acord en esta redacció, al veure reflectit en este estàndard totes i cada una de les formes i maneres en què caça el xarnego amb els caçadors des de sempre. Al cap i a la fi estem parlant, consensuant i ratificant que el xarnego és un gos integral de caça.  
  
  
  
ANNEX III  
Llibre genealògic de la raça canina gos coniller valencià  
  
1. Identificació dels animals inscrits en el llibre genealògic  
Els animals s'identificaran de forma individualitzada i per a tota la vida amb un microxip que tinga un codi numèric. El control, l'emissió, l'assignació i la reserva dels codis numèrics individuals del microxip i les característiques i la forma d'implantació es realitzarà d'acord amb el que establix l'Ordre de 25 de setembre de 1996. Com a identificació complementària, es podrà utilitzar el tatuatge.  
Al seu torn, estos codis estaran registrats en una base de dades, de la qual es podrà obtindre tota la informació corresponent a la genealogia, el propietari, les produccions, els índexs morfològics, etc., de cada un dels exemplars.  
Les entitats autoritzades per a la gestió del llibre genealògic del gos coniller valencià tindran l'obligació de subministrar una base de dades dels animals inscrits en la base de dades adscrita al Servici de Ramaderia, Sanitat i Benestar Animal de la direcció general competent en matèria de ramaderia, sanitat i benestar animal, i l'òrgan responsable i competent és la Conselleria d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural.  
  
2. Titularitat i gestió del llibre genealògic  
a) S'entén per llibre genealògic de la raça gos coniller valencià el registre, el fitxer o el sistema informatitzat on s'inscriuen gossos de raça pura gos coniller valencià, i es fa menció dels ascendents, descendents i els mèrits rebuts en les qualificacions morfològiques (fenotip), com a reproductor i de treball (si és procedent), i l'òrgan responsable i competent és la Conselleria d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural, que en delega la gestió en organitzacions reconegudes oficialment per l'autoritat competent a estos efectes segons el Reial Decret 558/2001, de 25 de maig, el Reial Decret 1557/2005, de 23 de desembre, i la resta de legislació concordant.  
  
b) A estos efectes les entitats o les associacions que vulguen gestionar el llibre genealògic del gos coniller valencià se sotmeten a reconeixement oficial per part del Departament d'Agricultura, Ramaderia i Alimentació, segons el Reial Decret 558/2001, de 25 de maig, el Reial Decret 1557/2005, de 23 de desembre, i la resta de legislació concordant, i si té les condicions de mitjans i infraestructura per a la correcta gestió del llibre genealògic, el Departament d'Agricultura, Ramaderia i Alimentació podrà encomanar a l'entitat o associació mencionades l'administració d'este.  
c) Als efectes d'unificar el llibre genealògic de la raça i exercir un control i validació del treball realitzat pels gestors dels llibres genealògics, es crea una base de dades adscrita al Servici de Ramaderia, Sanitat i Benestar Animal de la direcció general de competent en matèria de ramaderia, sanitat i benestar animal, i l'òrgan responsable i competent és la Conselleria d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural a què amb una periodicitat semestral les entitats o associacions que porten la gestió del llibre genealògic de la raça canina gos coniller valencià tindran obligació de subministrar les dades de les inscripcions i valoracions d'animals, realitzades.  
  
  
3. El llibre genealògic del gos coniller valencià constarà dels registres següents  
1. Secció annexa  
1.1. Registre de Naixements  
1.1.1. Registre Auxiliar de Naixements (RAN)  
1.2. Registre d'Adults  
1.2.1. Registre Fundacional (RF)  
1.2.2. Registre Auxiliar d'Adults (RA)  
2. Secció principal  
2.1. Registre de Naixements  
2.1.1. Registre Principal de Naixements (RN)  
2.2. Registre d'Adults  
2.2.1. Registre Definitiu (RD)  
3. Secció de mèrits  
3.1. Registre de Naixements  
3.1.1. Registre de Test d'Aptituds Naturals (TAN)  
3.2. Registre d'Adults  
3.2.1. Registre de Proves de Selecció  
3.2.2. Registre de Proves de Treball  
Per a la inscripció d'un animal en qualsevol dels registres genealògics que li corresponga, el titular o el seu representant legal haurà de sol·licitar-ho de forma expressa en imprés normalitzat i acreditar els criteris d'inscripció especificats en esta ordre foral.  
El passe d'animals d'un registre a un altre es produïx automàticament segons el que establix la present reglamentació.  
Com a ratificació als registres d'este llibre genealògic i per a major garantia d'inscripció i identificació dels exemplars en estos, les entitats gestores del llibre podran realitzar les diligències i investigacions que estimen pertinents per a aclarir tots els aspectes que considere necessaris, i, així mateix, es podrà recórrer a la verificació del parentiu per mitjà de les corresponents proves de paternitat.  
El llibre genealògic d'esta raça tindrà tres seccions: secció annexa, secció principal i secció de mèrits, en cada una de les quals hi haurà diversos registres.  
a) Secció annexa  
Podran ser inscrits els gossos que manquen totalment o parcialment de la documentació genealògica que n'acredite l'ascendència, però que per les característiques ètniques puguen contribuir a la millora de la raça.  
Registre Auxiliar de Naixements (RAN): s'hi inscriuran tots aquells animals els progenitors dels quals estiguen els dos en el Registre Fundacional o un d'estos en el Registre Fundacional i l'altre en el Registre Definitiu.  
Registre Fundacional (RF): es registraran aquells animals, majors de 18 mesos, amb pares desconeguts o no registrats i que prèviament hagen passat la confirmació de raça.  
Este registre té una vigència limitada, que estarà determinada per l'autoritat competent.  
Registre Auxiliar d'Adults (RA): inclourà aquells animals inscrits en el Registre Auxiliar de Naixements que a partir dels 12 mesos, obligatòriament hauran de passar la confirmació de raça.  
b) Secció principal  
Es podran inscriure els gossos de raça pura.  
Registre Principal de Naixements (RN): s'hi inscriuran tots aquells animals que provinguen de pares, avis i besavis que estiguen inscrits en el llibre genealògic de la raça.  
Registre Definitiu (RD): els animals procedents del Registre Principal de Naixements, per a poder inscriure'ls en este Registre Definitiu hauran de passar la confirmació de raça a partir de los 12 mesos.  
c) Secció de mèrits  
En esta secció s'inscriuran tots aquells animals sotmesos a les proves de caça, amb indicació de la puntuació obtinguda i la data en què es van realitzar les proves. Segons l'edat de l'animal, s'inclourà en un d'estos tres registres:  
Registre de Test d'Aptituds Naturals: s'hi inscriuran tots els cadells que se sotmeten a este.  
Registre de Proves de Selecció: els animals adults de fins a quatre anys que hagen sigut sotmesos a proves de caça s'inclouran en este registre.  
Registre de Proves de Treball: s'hi inscriuran els animals adults de més de quatre anys que hagen realitzat les proves de caça.  
  
4. Criteris d'inscripció  
El criador haurà d'inscriure la ventrada nascuda en el termini de sis mesos.  
1. Perquè els gossos de raça pura puguen ser inscrits en el Registre Principal de Naixements hauran de:  
a) Provindre de pares, avis i besavis que estiguen inscrits en el llibre genealògic de la raça reconegut oficialment per l'autoritat competent.  
  
b) Haver sigut declarada el cobriment i la notificació del naixement de la ventrada, en un termini de 30 dies a partir de la data de naixement, en impresos firmats pels propietaris dels progenitors, i detallar el nombre total de cadells nascuts.  
c) Haver sigut identificats després del naixement, amb la verificació prèvia del compliment dels requisits continguts en esta ordre foral.  
  
d) Complir l'estàndard racial i els requisits mínims de la raça d'acord amb el que preveu esta ordre foral.  
2. Perquè els gossos de raça pura puguen ser inscrits en el Registre Annex de Naixements hauran de:  
a) Ajustar-se a l'estàndard de la raça.  
b) Haver sigut declarada el cobriment i la notificació del naixement de la ventrada, en un termini de 30 dies a partir de la data de naixement, en impresos firmats pels propietaris dels progenitors, i detallar el nombre total de cadells nascuts.  
c) Ser identificats després del naixement, d'acord amb els requisits previstos en esta ordre.  
d) Tindre les característiques mínimes de conformitat amb els requisits previstos en la present ordre foral.  
3. Perquè els animals adults puguen ser inscrits en el Registre Definitiu o en el Registre Auxiliar d'Adults, hauran de ser sotmesos al procés de confirmació de raça requerit, realitzat per personal expert, nomenat a este efecte per entitats gestores del llibre genealògic, amb l'objecte de comprovar-ne l'aptitud per a la cria i l'absència de defectes zootècnics i psíquics de caràcter transmissible.  
Serà preceptiu un resultat positiu en la confirmació de raça, per a capacitar als exemplars amb fins reproductius i inclusió de la futura descendència en el llibre genealògic de la raça.  
Les inscripcions en el llibre genealògic poden fer-se a títol d'ascendència o a títol inicial, este últim correspon als exemplars que es poden inscriure en el Registre.


Còpia Permalink ELI