Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 4837, del 08-09-2004 (2004/9058)

DECRET 159/2004, de 3 de setembre, del Consell de la Generalitat, pel qual es declara bé d'interés cultural, amb la categoria de monument, l'aqüeducte de Peña Cortada de Tuéjar, Chelva, Calles i Domeño.
----------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   4837

Data del DOGV
:   08-09-2004

Secció del DOGV
:   III. CONVENIS I ACTES - G) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2004/9058


Data del document
:   03-09-2004

Organisme emissor
:   Conselleria de Cultura, Educació i Esport

Tipus de document
:   Decret

Descriptors 

:   * Tuéjar
    * Domeño
    * Chelva
    * Calles
    * ben cultural
    * protecció del patrimoni
    * legislació
    * monument

DECRET 159/2004, de 3 de setembre, del Consell de la Generalitat, pel qual es declara bé d'interés cultural, amb la categoria de monument, l'aqüeducte de Peña Cortada de Tuéjar, Chelva, Calles i Domeño. [2004/A9058]
  
L'article 31.5 de l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana, aprovat per la Llei Orgànica 5/1982, d'1 de juliol, establix la competència exclusiva de la comunitat autònoma en matèria de patrimoni històric, artístic, monumental, arqueològic i científic. Per la seua banda, l'article 26.2 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià, disposa que la declaració d'un bé d'interés cultural es farà per mitjà de decret del Consell de la Generalitat, a proposta de la Conselleria de Cultura, Educació i Esport. Tot això, sense perjuí de les competències que l'article 6 de la Llei 16/1985, de 25 de juny, del Patrimoni Històric Espanyol, reserva a l'administració general de l'Estat.
  
Mitjançant la Resolució de 14 de maig de 1998, de la Direcció General de Patrimoni Artístic, de la llavors denominada Conselleria de Cultura, Educació i Ciència, es va acordar tindre per incoat l'expedient per a la declaració de bé d'interés cultural, amb categoria de monument, a favor de l'aqüeducte de Peña Cortada.
  
Posteriorment, i mitjançant la Resolució de 4 de març de 2004, de la Direcció General de Política Lingüística i Patrimoni Cultural Valencià, es va acordar la continuació dels tràmits per a la seua declaració i l'adaptació de l'expedient als requisits exigits per la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià.
  
En la tramitació de l'expedient, i de conformitat amb el que establix l'apartat quint de l'article 27 de l'esmentada norma, s'han demanat els informes favorables del Consell Valencià de Cultura i de la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Carles. Així mateix, consta en l'expedient un informe favorable de la Reial Acadèmia de San Fernando.
  
De conformitat amb el que disposa la legislació vigent, s'han omplit els tràmits establits en l'article 27 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià, amb la qual cosa s'ha concedit tràmit d'audiència als ajuntaments de Tuéjar, Chelva, Calles i Domeño, així com s'ha obert, mitjançant la Resolució de 4 de març de 2004, de la Direcció General de Política Lingüística i Patrimoni Cultural Valencià, tràmit d'informació pública.
  
En virtut del que exposa i d'acord amb el que establix la normativa a què es fa referència, a proposta del conseller de Cultura, Educació i Esport, i amb la deliberació prèvia del Consell de la Generalitat, en la reunió del dia 3 de setembre de 2004,
  
DECRETE
  
Article 1
  
Es declara bé d'interés cultural, amb categoria de monument, l'aqüeducte de Peña Cortada de Tuéjar, Chelva, Calles i Domeño.
  
Article 2
  
L'entorn de protecció afectat per la declaració de bé d'interés cultural, així com el règim de protecció d'este, queda definit en els annexos adjunts que formen part del present decret. La documentació complementària consta en l'expedient de la seua raó.
  
Disposició addicional
  
La present declaració s'inscriurà en la secció primera de l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià.
  
Disposició final
  
El present decret es publicarà en el Boletín Oficial del Estado i entrarà en vigor l'endemà de la publicació en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana.
  
València, 3 de setembre de 2004
  
El president de la Generalitat,
  
FRANCISCO CAMPS ORTIZ
  
El conseller de Cultura, Educació i Esport,
  
ALEJANDRO FONT DE MORA TURÓN
  
ANNEX I
  
Dades sobre el bé objecte de la declaració
  
1. Denominació
  
Principal:
  
- Aqüeducte de Peña Cortada.
  
Secundàries:
  
- Aqüeducte de La Serrada.
  
- Aqüeducte de La Serranía.
  
2. Descripció
  
Basada principalment en l'informe del doctor José Luis Jiménez Salvador, arqueòleg.
  
a) Immoble objecte de la declaració
  
Sobre els termes de Tuéjar, Chelva, Calles i Domeño es troben les restes d'una colossal obra romana, l'aqüeducte romà de Peña Cortada. Este va ser traçat amb distints sistemes de conducció d'aigües que, des del seu origen al riu Tuéjar, salven grans esculls topogràfics. La longitud de les restes trobades és de 28,6 quilòmetres, i la seua entitat és comparable amb els aqüeductes romans més rellevants d'Espanya: Segòvia, les Ferreres de Tarragona i Los Milagros de Mèrida.
  
Les seues espectaculars restes han sigut objecte de menció per part d'erudits, viatgers i historiadors, que han formulat diverses hipòtesis sobre la ignorada destinació final de les seues aigües. Des de Pedro Antonio Beuter en la seua Crónica general de España y especialmente de Valencia (1546-1550), on al·ludix a unes grosses canelles de Chelva; Gaspar Escolano, en Década de la Historia de Valencia (1611), amplia la informació de Beuter, considerant que la seua destinació final seria Llíria, encara que altres la situaven a Sagunt; Vicente Marés, en La Fénix Troyana (1681), parla dels «arcs de Chelva» que porten l'aigua a Sagunt, passant per Villar de Benaduf i els plans de Llíria, raó per la qual alguns pensaven que la seua destinació final era l'antiga Edeta; José Antonio Cavanilles, en Observaciones del Reino de Valencia (1795), assenyala que l'aqüeducte acabava abans d'arribar al Villar de Benaduf; Alexandre Laborde, en Voyage historique et pittoresque de l'Espagne (1806-1826), no compartix l'opinió que la seua destinació fóra Sagunt o Llíria, perquè cada una d'estes ciutats tenia el seu aqüeducte i les seues preses d'aigua molt més a prop. Juan Agustín Ceán Bermúdez, en Sumario de las antigüedades romanas que hay en España (1832), no dubta a afirmar que es tracta d'un aqüeducte alçat pels romans per a conduir l'aigua a Llíria. Antonio Chabret, en la seua obra Sagunto. Su historia y sus monumentos (1888), descarta que haja servit per a l'abastiment de la ciutat romana de Saguntum.
  
En l'aqüeducte de Peña Cortada coexistixen dos tipus, el d'aqüeducte pont i el d'aqüeducte viaducte. En el primer s'unixen les tècniques ja resoltes del pont i de l'arc honorífic o triomfal, que ací s'empren sobretot per a salvar la rambla d'Alcotas i el barranc de la Cueva del Gato amb la monumentalitat requerida pels seus autors per a magnificar el poder del seu imperi. En el segon tipus d'aqüeducte de circulació lliure per canal, canalis structilis, que Vitrubi aconsella cobrir per a conservar millor les seues propietats (que es cobrisquen amb volta perquè el sol no arribe a l'aigua), es desplega ací, en el seu tram excavat en roca, el domini tècnic romà quant a sistemes de conducció d'aigües, suficientment demostrat en aqüeductes d'esta importància com Aqua Marcia, Aqua Appia i Aqua Iulia entre molts altres.
  
Descripció de les restes localitzades des del seu origen al terme municipal de Tuéjar
  
1. La captació d'aigua (situat al terme municipal de Tuéjar)
  
Procedix d'un curs fluvial, el riu Toixa, afluent del Túria per la seua vora esquerra i a una cota de 561,74 metres sobre el nivell del mar. Un simple dic, saeptum, perpendicular al corrent, permet desviar directament cap al canal, specus, on el seu tram inicial està tallat en roca. Fins a arribar al poble de Chelva el recorregut coincidix amb l'actual séquia major, encara que amb una fisonomia diferent de l'original a causa de les successives reparacions que a través del temps ha requerit el seu ús habitual.
  
2. El pont del barranc de El Convento (situat al terme municipal de Chelva)
  
El tram inicial d'este aqüeducte discorre vorejant el tossal sobre el qual es dreça el poble de Tuéjar, per a dirigir-se a continuació en direcció nord cap al coll d'Espes. El barranc de El Convento és salvat per mitjà d'un pont aqüeducte d'un sol arc, a cota 527,34 metres, a la vora mateix de la carretera C-234, exactament en el quilòmetre 70, hm 8. Este pont presenta signes evidents de diverses reparacions, la qual cosa no impedix apreciar com la seua tècnica constructiva és semblant a la d'altres ponts localitzats més avant, com la rambla d'Alcotas o el que salva el barranc de la Cueva del Gato.
  
A l'altre costat de la carretera seguix el specus en direcció a la zona nord de Chelva, i ací es conserva algun altre punt en què s'observa com s'ha tallat la roca viva per a utilitzar-la com a conducte d'aigua. Les seues restes continuen per la denominada font de La Gitana. Seguint en direcció al coll de Viñaro, el seu traçat arriba a coincidir amb el de la denominada senda de Mas de Solaz o Bumbel, i les seues restes són visibles en un dels marges de la senda.
  
3. La pedrera
  
Al terme municipal de Chelva s'han localitzat vestigis d'una pedrera que va haver d'aprofitar-se per a la construcció del pont d'Alcotas. S'accedix a esta per la senda de Mas de Solaz o Bumbel, que arriba a travessar-la.
  
Si es jutja per les restes visibles es tracta d'una pedrera a cel obert que ha sigut explotada en superfície. Les empremtes que evidencien l'extracció de roca s'estenen en una superfície de 150 metres de longitud per 50 metres d'amplària, és a dir, 7.500 metres quadrats.
  
S'aprecia la intenció per part dels pedrapiquers d'obtindre peces paral·lelepipèdiques, la destinació més versemblant de les quals seria la d'una construcció fabricada amb carreu, opus quadratum. Este detall és el que permet apuntar una més que probable relació entre esta pedrera i una de les fàbriques de l'aqüeducte, en particular a causa de la seua proximitat, el pont aqüeducte de sis arcs que travessava la rambla d'Alcotas i les restes visibles del qual en l'actualitat corresponen a una construcció executada en opus quadratum.
  
La roca explotada també coincidix amb la utilitzada en este pont; en ambdós és calcària liàsica. Es troben, doncs, tres indicis contundents que parlen a favor d'una relació entre la pedrera i el pont de la rambla d'Alcotas: el mateix tipus de roca, idèntica tècnica constructiva i relativa proximitat entre la font d'aprovisionament de material i el lloc de construcció.
  
4. Sector comprés entre la pedrera i la rambla d'Alcotas (situat al terme municipal de Chelva)
  
Seguint el recorregut de la senda de Mas de Solaz s'arriba al coll de la Salera, en els marges del qual es localitzen noves restes de conducció a cel obert.
  
Tram 1: és el més pròxim a la pedrera, situat aproximadament a uns 700 metres d'esta i a una cota de 489,49 metres. Es tracta d'un tram de canalització a cel obert, com tots els descoberts en este sector. S'observa una preparació de la roca prèviament aplanada, sobre la qual es disposa una capa de pedres de grandària mitjana i xicoteta sense argamassa. Sobre estes, una capa d'opus caementicium de 21/24 cm. de grossària, on s'han utilitzat cantells de riu com a caementa i que constituïx la base del specus. Es conserva el mur d'una sola cara corresponent al costat intern del canal amb una amplària de 45/47 centímetres i a una alçària màxima de 70 centímetres. Va ser executat, com en altres trams, a partir de carreuons de forma més o menys paral·lelepipèdica amb unes dimensions entorn de 39 centímetres de longitud per 29 centímetres d'alçària i amb restes d'argamassa en el seu nucli intern.
  
Tram 2: situat en la cota 488,98 oferix un millor grau de conservació. L'extrem inferior del costat intern del specus està parcialment tallat en roca amb una alçària de 32 centímetres. I sobre este es disposa una filada de carreuó d'uns 20 centímetres d'alçària. En canvi, el costat extern està fet de fàbrica. Com succeïx en altres casos, només presenta una cara treballada, la que dóna al specus, mentres que l'altra és un conglomerat de pedres i argamassa. L'amplària compresa entre les dos parets del specus és d'1,15 metres, i en la seua base s'aprecien les restes d'un revestiment hidràulic de baixa qualitat. Seguint en direcció al pont de la rambla d'Alcotas hi ha un altre tram molt destruït, del qual només es conserva la capa de pedres corresponent al rudus sobre la qual aniria el specus.
  
5. El pont de la rambla d'Alcotas (situat al terme municipal de Calles)
  
En arribar a la rambla d'Alcotas es divisen els vestigis del pont aqüeducte que la salvava, situat a la cota 487,11 metres. Escolano en 1611 i Marés en 1681 van poder comprovar que este pont tenia sis arcs. No obstant això, Cavanilles un segle més tard, en 1795, ja constata l'existència de l'únic arc recolzat sobre dos piles que hui en dia roman en peu, així com una tercera pila amb l'arrancada d'un segon arc. La fàbrica d'este pont està realitzada en opus quadratum, per al qual s'han emprat blocs paral·lelepipèdics de calcària liàsica disposats en filades amb una clara alternança de sogues i astes. Entre les diferents filades es va disposar una lleugera capa d'argamassa. Fa la impressió que les piles no posseïxen un nucli intern d'opus caementicium, encara que eixe detall és difícil d'assegurar. En nombroses sogues s'aprecia la presència d'un orifici amb dimensions regulars de 8 centímetres per 3,5 centímetres per 5 centímetres de profunditat i que servia per a l'elevació dels blocs per mitjà de tenalles. Les filades oferixen una alçària que oscil·la entre 50 i 52 centímetres, que només es veuen alterades per una filada de 56 i una altra de 46 centímetres. Que curiosament es troben una sobre una altra, per la qual cosa sumades prèviament i dividides entre dos, resulten dos filades de 51 centímetres, que s'ajusten perfectament al valor de l'alçària mitjana de les filades restants.
  
Les dimensions de les piles són de 4,64 x 4,04 metres, 4,61 x 4,05 metres i 4,60 x 3,88 metres. Quant a l'altura màxima conservada, incloent-hi els timpans és de 12,04 metres per a la primera pila, 9,97 metres per a la segona, i 7,67 metres per a la tercera; mentres que l'alçària màxima de l'arc conservat presa des de la clau és de 9,57 metres. La distància entre piles és de 6,22 metres entre la primera i la segona, i 6,23 metres entre la segona i tercera. A mesura que les piles van guanyant alçària per mitjà de diversos talussos apreciables tan sols en els costats curts d'estes.
  
La llum de l'arc conservat és de 7 metres. Consta d'una única rosca on parelles de dovelles formen un ample total de 2,60 metres. Les dovelles de l'intradós oferixen un joc d'unions que garantixen el seu millor engrapament. L'arc descansa uns centímetres més enllà de l'empeçolat de les piles, amb la qual cosa es produïx una reculada o escalonet molt apte per a adaptar la fusta horitzontal de la cintra. Esta modalitat constructiva ja està present en l'Aqua Claudia de Roma.
  
Este pont permetia el pas de l'aigua des de la dreta al marge esquerre de la rambla d'Alcotas. A continuació, prosseguia per esta vora vorejant el vessant que ha patit importants afonaments sepultant l'estructura del specus, si bé torna a recuperar-se una vegada que la senda de Bumbel travessa el barranc d'Alcotas, coincidint esta amb el specus, que ací posseïx una amplària mitjana d'1,25 metres.
  
6. El pont del barranc de la Cueva del Gato (situat en el terme municipal de Calles)
  
Seguint el recorregut de la conducció tallada en la roca s'arriba sense interrupció i després de descriure un replec a la confluència de la rambla d'Alcotas amb el barranc de la Cueva del Gato, que és salvat per mitjà d'un nou pont aqüeducte de tres arcs que constituïx la fàbrica més espectacular i millor conservada de tot l'aqüeducte. La seua longitud total és de 36 metres, mentres que la seua alçària màxima rasant supera els 18 metres. La seua tècnica constructiva és semblant a la del pont d'Alcotas, és a dir, opus quadratum. Així mateix, les piles es disposen formant quatre talussos. La distància entre la segona i tercera pila és de 6,27 metres, pràcticament semblant a la constatada en el pont de la rambla d'Alcotas (6,22 i 6,23 m, respectivament). El specus situat a la cota 486,90 metres posseïx la mateixa amplària que el pont d'Alcotas, és a dir, 2,60 metres. Al seu costat s'observen les empremtes d'un intent previ que degué resultar fallit, i es distingix l'arrancada del specus tallat en roca.
  
Una vegada sobrepassat este pont, el specus gira bruscament en direcció est per a seguir a través d'un impressionant tallat denominat Peña Cortada o La Serrada. El terme no pot ser més apropiat, ja que la muntanya va patir un tall quasi en vertical d'uns 25 metres d'alçària i en una longitud d'uns 50 metres. La roca extreta va haver d'aprofitar-se en la construcció d'este pont aqüeducte. No es tracta d'un cas excepcional, ja que se'n coneixen altres exemples semblants. Així, a l'aqüeducte de Frejus hi ha un tram conegut amb el nom de La Rochetaillé. Un altre exemple és l'aqüeducte de Side a l'actual Turquia, on el tall en la roca arriba als 18 metres.
  
Una vegada sobrepassada La Peña Cortada, la conducció d'aigua seguix un tram a l'aire lliure d'uns 100 metres de longitud, excavat en la roca i reforçat en el seu marge extern amb un mur la tècnica del qual s'aproxima més a l'opus vittatum que a l'opus quadratum, ja que el mòdul dels blocs és inferior al dels ponts d'Alcotas i Cova del Gat: 27-29 centímetres d'alçària per una longitud que oscil·la entre 35 i 40 centímetres per 40 centímetres d'amplària.
  
A continuació, el specus adopta la forma de galeria tallada en la roca amb coberta de volta, encara que a vegades la secció dibuixa un arc lleugerament apuntat amb una amplària en la part inferior d'1,25 metres per 1,85 metres d'alçària. Tres respiradors es disposen a distàncies irregulars, molt alterats pels qui van utilitzar esta galeria com a lloc de refugi.
  
7. Pont de la Torre de Castro (situat al terme municipal de Calles)
  
A partir d'este punt, la conducció alterna 5 trams a l'aire lliure amb altres 4 en galeria, tant uns com altres en roca tallada, vorejant els costats oriental i septentrional de la Torre de Castro, mentres que en l'occidental es localitzen les restes d'un pont aqüeducte, en la cota de 480,26 metres, construït per a salvar el barranc de Mas de Solaz. Este pont d'un sol arc, destruït, conserva els dos pilars en opus vittatum, de característiques semblants al descrit en el tram de La Peña Cortada.
  
8. Pont del barranc de La Cabra (situat al terme municipal de Calles)
  
A continuació, i abans d'arribar al corral de la Francisqueta, es localitza un pont d'un sol arc construït per a salvar el barranc de La Cabra en la cota 477,92 metres. L'arc està parcialment destruït, si bé conserva dos pilars recolzats sobre la roca. Es troba construït en opus vittatum; les seues dimensions són 2,88 metres d'alçària màxima per 2,22 metres d'amplària, mentres que la distància entre pilars és d'1,62 metres. El specus es conserva en part amb una amplària interior d'1,30 metres, mentres que l'exterior coincidix amb el pont.
  
9. Pont del barranc de El Zurdo (situat al terme municipal de Calles)
  
Arribant al barranc de El Zurdo i en la zona situada davall del corral de La Francisqueta, en la cota 476,56 metres, es localitzen els vestigis d'un nou pont del qual a penes es distingix un dels pilars, ja que s'aprecia com esta zona ha patit un considerable rebliment fruit d'importants arrossegaments de terres que oculten per complet l'estructura d'este pont al qual li falta un arc. A pesar d'estes carències, s'aprecia una construcció que tècnicament seguix les pautes del pont anterior, opus vittatum en l'exterior, encara que en este cas pareix distingir-se un nucli interior d'opus caementicium. El pilar conservat posseïx una longitud de 4,52 metres, una alçària màxima de 2,43 metres i una amplària de 2,21 metres, semblant a la del pont anterior.
  
10. Pont del barranc de El Tío Roque (situat al terme municipal de Calles)
  
La conducció prosseguix fins a arribar al barranc de El Tío Roque que és salvat per un nou pont d'un sol arc en la cota 473,63 metres i construït en opus vittatum; tampoc no conserva l'arc i a penes es distingix l'arrancada dels pilars. Per davant del mateix barranc es conserva un nou tram de l'aqüeducte sota la forma de canal descobert, tallat en la roca i en la cota dels 473.50 metres.
  
11. Ponts dels barrancs de El Arenal i de La Olivera del Arquillo (situats al terme municipal de Calles)
  
En arribar al barranc de El Arenal i en la cota dels 472,93 metres es localitzen les restes d'un altre pont d'un sol arc, també molt destruït. Esta mateixa solució es troba en el barranc conegut com de La Olivera del Arquillo, en al·lusió al pont d'un sol arc que l'esquiva en la cota 471,93 metres. En este cas sí que conserva l'arc amb una llum d'1,42 metres. i els seus dos pilars estan fabricats en opus vittatum. No és possible comprovar la presència del specus, pel fet que sobre este pont s'assenta un bancal modern.
  
12. Canalitzacions al terme municipal de Domeño
  
En este terme s'ha constatat l'existència de noves restes de canalització que pareixen correspondre al mateix aqüeducte.
  
Estos vestigis es troben en la cota 466 metres entre els contraforts de El Altarejo o Los Cercados o Cerrados. El millor punt de referència és una obertura en la roca, a manera de gran finestra, d'1,25 per 1,80 metres i que es troba connectada amb dos boques de galeria coberta i excavada en la roca, situades en ambdós extrems. La galeria nord presenta una secció en forma de volta apuntada i la seua alçària és inferior a la dels trams coberts localitzats a continuació del barranc de la Cueva del Gato, ja que només és possible caminar-hi aponat. Esta menor alçària està motivada en part per l'existència d'un nivell de rebliment, encara que una vegada que es recupere el nivell del ferm original, continuarà sent inferior a la dels trams esmentats. En canvi, la seua amplària, que oscil·la entre 1,10 i 1,15 metres, oferix valors semblants als trams anteriors. Este tram cobert supera els 37 metres de longitud i es troba interromput per un afonament.
  
Seguint en direcció nord, la conducció discorre a cel obert, i es troba totalment reblida per afonaments fins a perdre's per complet. A continuació, ve un altre tram en galeria coberta que no pot recórrer-se en la seua totalitat per l'existència d'afonaments a l'interior. No obstant això, les seues característiques són semblants a les de la primera galeria descrita.
  
Un nou tram ha sigut localitzat a uns 500 metres al SE de l'anterior i en la cota 465,39 metres. En este cas la conducció discorre a cel obert.
  
b) Parts integrants
  
1. Dic de captació de l'aigua en el riu de Toixa.
  
2. Pont del barranc de El Convento.
  
3. La pedrera.
  
4. Pont de la rambla d'Alcotas.
  
5. Pont del barranc de la Cueva del Gato.
  
6. Pont de la Torre de Castro.
  
7. Pont del barranc de La Cabra.
  
8. Pont del barranc de El Zurdo.
  
9. Pont del barranc de El Tío Roque.
  
10. Pont del barranc de El Arenal.
  
11. Pont del barranc de La Olivera del Arquillo.
  
12. El canal o specus, tant cobert com descobert.
  
c) Delimitació de l'entorn afectat
  
La delimitació s'establix d'acord amb els criteris següents:
  
- Topogràfics i paisatgístics, establint una franja de protecció que garantisca la conservació del seu entorn i de les seues magnífiques vistes lligades a pintorescos accidents geogràfics que van condicionar el seu traçat.
  
- Arqueològics, sobre la base de la previsible aparició de restes lligades al monument.
  
Línia delimitadora: discorre paral·lelament a un costat i a l'altre de l'aqüeducte a una distància de 100 metres a cada costat des del seu eix.
  
En el pont de la rambla d'Alcotas s'establix un cercle de protecció de 200 metres de radi, el centre de la qual està en la intersecció de l'eix de la rambla amb el pont.
  
En la pedrera el cercle de protecció serà de 200 metres de radi, el centre del qual coincidix amb el punt central d'esta.
  
d) Béns mobles que comprén i que constituïsquen una part essencial de la seua història
  
No es coneixen béns mobles relatius al monument.
  
e) Normativa de protecció de l'aqüeducte i el seu entorn
  
Monument
  
Article 1
  
Caldrà atindre's al que disposa la secció segona, Règim del Béns Immobles d'Interés Cultural, capítol III, del títol II de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià, aplicable a la categoria de Monument.
  
Article 2
  
Els usos permesos seran tots aquells que siguen compatibles amb la posada en valor i gaudi patrimonial del bé i que contribuïsquen a la consecució d'estos fins. L'autorització particularitzada d'ús es regirà segons el que disposa l'article 35 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià.
  
Entorn de protecció
  
Article 3
  
1. A fi de preservar el paisatge històric de l'aqüeducte, no s'autoritzarà cap edificació per a cap ús, i quedaran expressament prohibits els moviments de terres, senyalitzacions de tipus publicitari, tala d'arbres i abocament de residus sense l'expressa autorització de les conselleries competents en matèria de cultura i medi ambient.
  
2. S'haurà de fomentar la repoblació forestal amb varietats autòctones.
  
Article 4
  
Les actuacions arqueològiques, d'acord amb l'article 60 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià, hauran de ser autoritzades per la conselleria competent en matèria de cultura.
  
Article 5
  
Els canvis en l'ús agrícola actual de les parcel·les seran objecte de l'autorització a què es referix l'article següent. En les zones de cultiu no es permetran les plantacions d'arbres de gran port a menys de 50 metres que impedisquen la contemplació paisatgística o perjudiquen el monument.
  
Article 6
  
Per al que no es regula en la present normativa caldrà l'autorització de la conselleria competent en matèria de cultura, preceptiva, segons el que disposa l'article 35 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià, per a qualsevol intervenció en l'entorn del monument, incloent-hi les regulades pels articles anteriors. La dita autorització s'emetrà seguint els criteris establits en l'article 39 de l'esmentada norma.
  
ANNEX II
  
Documentació gràfica