Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 6168, del 18-12-2009 (2009/13012)

Notificació de la sentència dictada en el judici ordinari núm. 000127/2006 R.
-----------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   6168

Data del DOGV
:   18-12-2009

Secció del DOGV
:   IV. ADMINISTRACIÓ DE JUSTÍCIA

Número del document
:   2009/13096


Data del document
:   05-11-2009

Organisme emissor
:   Jutjat de Primera Instància Número 3 d'Alcoi

Tipus de document
:   Edicte

Notificació de la sentència dictada en el judici ordinari núm. 000127/2006 R. [2009/13640]  
Assumpte civil 000127/2006 R   
Óscar Daniel Ludeña Benítez, secretari judicial del Jutjat de Primera Instància número 3 d'Alcoi, mitjançant aquest edicte, faig saber:   
Que en aquest Jutjat se segueix el procediment seguit a instàncies de Tomás Montava Canet i Manuela Marchal Vico, contra Raquel Sanchis Alcaina, en què s'ha dictat la següent resolució, que literalment és com segueix:   
«Jutjat de Primera Instància número 3 d'Alcoi.   
Judici ordinari número 127/2006 R.   
Demandants: Tomás Montava Canet i Manuela Marchal Vico, representats pel procurador dels tribunals José Blasco Pla i assistit per la lletrada Carmen Pérez Tomás.   
Demandada: Raquel Sanchis Alcaina, representada pel procurador dels tribunals Antonio Penadés Martínez i assistit per la lletrada Amparo Pérez Margarit.   
Sentència   
Alcoi, 19 de juliol de 2007   
María Teresa Quilis Soler, jutgessa del Jutjat de Primera Instància número 3 d'Alcoi i partit, he vist aquestes actuacions de judici ordinari número 127/2006 R, promogudes per Tomás Montava Canet i Manuela Marchal Vico, representats pel procurador dels tribunals José Blasco Pla i assistit per la lletrada Carmen Pérez Tomás, contra la demandada Raquel Sanchis Alcaina, representada pel procurador dels tribunals Antonio Penadés Martínez i assistit per la lletrada Amparo Pérez Margarit.   
Antecedents de fet   
Primer. La representació processal de l'actora va presentar en data de 15 de març de 2006 contra la part demandada una demanda, en la qual al·legava els fets següents que es resumeixen:   
1. Que els demandants són propietaris, amb caràcter de bé de la societat de guanys, de la finca sítia a Cocentaina, al paratge conegut com al Frangí; la qual està inscrita al Registre de la Propietat de Cocentaina, en el tom 1100, llibre 251, foli 187, finca número 6406, inscripció 8a. Aquesta finca confronta per la banda est, amb la finca de la demandada, Raquel Sanchis Alcaina, la qual, en aqueix lloc, per a poder procedir al tancament de la seua propietat va construir un mur de bloc d'entre 2,90 metres i 3,50 metres d'alçada, i 48,30 metres de llarg.   
2. L'esmentat tancament no compleix ni les característiques ni les dimensions que estableix el Pla General d'Ordenació Urbana de Cocentaina, segons el que recull en el capítol III, article 7.15. 3. Pel mateix lloc per on discorre el mur descrit adés, però dins de la finca dels demandants, apareixen conduccions d'aigua i de llum, que donen servei a la propietat de la demandada. Les conduccions esmentades estan instal·lades sense cap tipus de permís per part dels demandants, les quals, simplement, s'han deixat caure sobre el terreny d'ells. Tot això també està recollit en l'informe tècnic a què es fa referència en el fet anterior. En el mateix informe es recull i s'observa que també hi ha un arbre a la propietat de la demandada de l'espècie morera de paper, que envaeix la finca dels demandants, perjudicant el cultiu d'oliverar que s'hi troba.  
4. Darrere del tancament descrit en el fet segon, la demandada a la seua finca té una tanca metàl·lica i una bardissa de xiprer, la qual està plantada al límit de les dues parcel·les, sense que s'hi realitze cap poda o manteniment; per això envaeix novament el terreny dels demandants, afectant-ne els cultius. 5. Totes aquestes circumstàncies s'han intentat aclarir de forma amistosa sense que haja sigut possible, i la part demandant s'ha vist obligada a interposar aquesta demanda on, després d'al·legar els fets i fonaments de dret aplicables al cas, acaba demanant al Jutjat que es dicte una sentència que incloga els pronunciaments següents: Que es declare la inexistència de servitud de les conduccions d'aigua i llum que recull l'informe tècnic aportat per l'actora; com a conseqüència d'això, que es condemne la demandada a retirar les conduccions esmentades; Que es declare que el tancament realitzat per la demandada no compleix ni les característiques ni les dimensions del Pla General d'Ordenació Urbana de Cocentaina i que, com a conseqüència, es condemne la demandada a derrocar aquest tancament, en tot el que excedisca d'1,50 metres d'altura; que es condemne la demandada a tallar les branques de l'arbre que es recullen en l'informe tècnic aportat per l'actora i que envaeixen la parcel·la dels demandants; que es condemne la demandada a podar la bardissa de xiprer que es recull en l'informe tècnic perquè no envaïsca la propietat dels demandants; i finalment, que es condemne la demandada a pagar les costes causades en aquest litigi.   
Segon. Una vega la demandada va ser citada a termini, va contestar a la demanda i s'hi va sotmetre de forma parcial.   
L'audiència prèvia es va celebrar el dia 15 de març de 2007, amb el resultat que consta en l'acta. i una vegada proposada la prova es va assenyalar el dia i hora per a la celebració del judici, que va tindre lloc el dia 14 de juny de 2007 a la sala de vistes d'aquest Jutjat, amb la suspensió del termini per a dictar una sentència fins a l'acompliment de la diligència final consistent en l'expedició d'oficis, i una vegada rebuts i units en data 13 de juliol de 2007, es va alçar la suspensió ordenada i van quedar les actuacions vistes per a sentència.   
Tercer. En aquest procediment s'han observat les prescripcions legals.   
Fonaments de dret   
Primer. La part actora ha exercit una acció de negació de servitud de  
conduccions d'aigua i llum, així com obligacions de fer per a la demandada consistents en la retirada de conduccions, tallament de branques d'arbres i derrocament del tancament consistent en un mur que afronta amb la propietat de la demandada, per no ajustar-se al que estipula el Pla General d'Ordenació urbana. Exerceix les accions esmentades a l'empara del que preceptuen els articles 348 i 592 del Codi Civil i el 7.15 del Pla General d'Ordenació Urbana.   
La demandada s'aplana a la demanda quant a l'acció de negació de servitud, a retirar les conduccions esmentades en la demanda (apartat 1 i 2 de la pètita), a podar els arbres i a tallar la bardissa, qüestions que ja no mereixen cap pronunciament, i s'oposa de forma íntegra a les manifestacions de l'actora respecte del fet que el mur construït per la part demandada incomplisca les característiques i dimensions que estableix el Pla General d'Ordenació Urbana de l'Ajuntament de Cocentaina.   
Segon. Una vegada fixat, doncs, el fet controvertit, pertoca dilucidar si el mur en qüestió incompleix el que estableix el Pla General d'Ordenació Urbana. Per a això caldrà ajustar-se a la prova practicada, segons el que estableix l'article 217 de la Llei d'Enjudiciament Civil, que preceptua:   
1. Si, en el moment de dictar una sentència o resolució semblant, el tribunal considera dubtosos uns fets rellevants per a la decisió, desestimarà les pretensions de l'actor o del reconvinient, o les del demandat o amonestat, segons corresponga a uns o altres la càrrega de provar els fets que romanguen incerts i fonamenten les pretensions.   
2. Correspon a l'actor i al demandat reconvinient la càrrega de provar la certesa dels fets de què ordinàriament es desprenga, segons les normes jurídiques que hi són aplicables, l'efecte jurídic corresponent a les pretensions de la demanda i de la reconvenció.   
3. Incumbeix al demandat i a l'actor amonestat la càrrega de provar els fets que, d'acord amb les normes que hi siguen aplicables, impedisquen, extingisquen o enerven l'eficàcia jurídica dels fets a què es refereix l'apartat anterior.   
Continuant amb el que antecedeix caldrà ajustar-se a la prova practicada per las parts, i hi ha una àmplia prova documental aportada per la demandada en la contestació que fa a la demanda, como ho és part de l'expedient administratiu que es va seguir a l'Ajuntament de Cocentaina per a l'autorització de la construcció del mur en qüestió. Així hi ha, entre altres documents, un que inclou una provisió de data 8 de juny de 2004 del regidor d'Urbanisme, on s'estableix com han de tancar-se les parcel·les, i que diu literalment:   
«Segons el que disposa l'article 7.15 del Pla General d'Ordenació Urbana de Cocentaina, les parcel·les hauran de tancar-se amb una tanca de material resistent, incombustible, d'1,50 metres d'altura com a màxim [...]. No obstant això, queda patent l'absència d'una regulació per part del Pla General d'Ordenació Urbana de la rasant a partir de la qual cal mesurar l'altura màxima de tanca permesa per aquell, -1,50 metres d'altura-, en els supòsits de parcel·les limítrofes que es troben físicament a distints nivells.   
Vist l'informe tècnic que s'ha emés respecte d'això, i davant de la necessitat d'adoptar un criteri interpretatiu per a aquests casos, es considera com a més adequat que la referència esmentada es prenga a partir de la quota de la parcel·la que siga més alta entre les dues, intentant en tot cas complir criteris tals com el d'homogeneïtat entre parcel·les, preservació de la intimitat i seguretat entre propietats pertanyents a distints titulars.   
Que per tot el que s'ha exposat, i en relació amb la llicència atorgada a Ernesto Benavent Denia per a la tanca de 40 metres, realitzada amb un mur de bloc d'un metre d'altura en data 20 de juny de 2001, es considera que de cap manera s'incompleix el que disposa el Pla General d'Ordenació Urbana, en tant que no se supera el límit màxim d'altura de tanca, d'1,5 metres des de la cota més alta entre les dues parcel·les limítrofes tenint en compte l'existència d'un lleuger talús».  
Aquest fet és corroborat pel pèrit aportat per la part demandada en l'acte de judici Francisco Figuerola Aparisi, enginyer agrònom, i on de forma concloent diu que «és evident que el tancament realitzat pel sol·licitant (demandada) no incompleix el que disposa el Pla General d'Ordenació Urbana de Cocentaina, i que així ho ratifiquen els tècnics d'aquest Ajuntament». En contraposició amb aquesta pericial està l'elaborada pel pèrit de la part actora Juan Acosta Matarredona, enginyer tècnic, que a les preguntes de la lletrada de la part demandada contesta que no va amidar la quota del mur des de la quota més alta de la parcel·la més elevada, i que tampoc coneixia la provisió dictada pel regidor d'Urbanisme adés esmentada, que interpreta l'article 7.15 del Pla General d'Ordenació Urbana.   
Finalment, cal afegir que de tot aquest expedient administratiu van prendre coneixement tant la part demandada com la demandant, com es dedueix de la documental aportada a les actuacions (pels justificants de recepció remesos a la seua lletrada), i per les pròpies manifestacions del demandant en l'acte del judici, que encara que no ho va voler reconéixer expressament, es va deduir de les seues pròpies manifestacions. I per tant, com que n'havia pres coneixement, podia haver interposat un recurs contra la resolució administrativa en la via contenciosa administrativa, tal com ho regula el mateix article 24 de la Llei Orgànica del Poder Judicial, que preceptua: «En l'ordre contenciós administratiu serà competent, en tot cas, la jurisdicció espanyola quan la pretensió que es deduïsca es referisca a disposicions de caràcter general o actes de les administracions públiques espanyoles [...].»   
Article 1 de la Llei 29/1998, de 13 de juliol, de la Jurisdicció Contenciosa Administrativa.   
«1. Els jutjats i tribunals de l'ordre contenciós administratiu coneixeran de les pretensions que es deduïsquen en relació amb l'actuació de les administracions públiques subjecta al dret administratiu, amb les disposicions generals de rang inferior a la llei i amb els decrets legislatius quan excedisquen dels límits de la delegació.   
2. S'entendrà a aquests efectes per administracions públiques: [...] [...]   
c) Les entitats que integren l'administració local [...]   
3. Coneixeran també de les pretensions que es deduïsquen en relació amb:   
Article 2 del mateix cos legal.   
«L'orde jurisdiccional contenciós administratiu coneixerà de les qüestions que se susciten en relació amb: [...]  
c) Els actes i disposicions de les corporacions de dret públic, adoptats en l'exercici de funcions públiques.  
d) Els actes administratius de control o fiscalització dictats per l'administració concedent, respecte dels dictats pels concessionaris dels serveis públics que impliquen l'exercici de potestats administratives conferides a aquests, així com els actes dels mateixos concessionaris quan puguen ser objecte directament davant d'aquest orde jurisdiccional de conformitat amb la legislació sectorial corresponent.   
e) La responsabilitat patrimonial de les administracions públiques, siga quina siga la naturalesa de l'activitat o el tipus de relació de què derive; aquelles no podran ser demandades per aquest motiu davant dels ordres jurisdiccionals civil o social.   
f) Les matèries restants que li atribuïsca expressament una llei».   
Article 25 del mateix cos legal.  
«1. El recurs contenciós administratiu és admissible en relació amb les disposicions de caràcter general i amb els actes expressos i presumptes de l'administració pública que posen fi a la via administrativa, ja siguen definitius o de tràmit, si aquests últims decideixen directament o indirectament el fons de l'assumpte, determinen la impossibilitat de continuar el procediment, produeixen indefensió o perjudici irreparable a drets o interessos legítims».   
Finalment, s'uneixen els oficis que faltaven de l'Ajuntament i que es van efectuar com a diligència final, i s'arriba a la conclusió que la demandada va tindre concedida la llicència de l'Ajuntament per al tancament de la propietat, i que aquest ho va realitzar d'acord amb el que disposa el Pla General d'Ordenació Urbana. En conseqüència, i examinada i valorada tota la prova, aquesta demanda ha de ser estimada parcialment quant als fets en què s'ha aplanat la part demandada, i desestimada quant a la resta.   
Tercer. L'article 394 de la Llei d'Enjudiciament Civil, preceptua:  
«1. En els processos declaratius, les costes de la primera instància s'imposaran a la part que haja vist rebutjades totes les seues pretensions, llevat que el tribunal aprecie, i així ho raone, que el cas presentava seriosos dubtes de fet o de dret.   
Per a apreciar, a l'efecte de condemna en costes, que el cas era jurídicament dubtós, es tindrà en compte la jurisprudència dictada en casos semblants.   
2. Si és parcial l'estimació o desestimació de les pretensions, cada part haurà de pagar les costes causades a instàncies seues i les comunes a mitges, llevat que hi haja mèrits per a imposar-les a una d'aquestes per haver litigat amb temeritat».   
L'article 395 del mateix cos legal preceptua la condemna en costes en cas d'aplanament «1. Si el demandat s'aplana a la demanda abans de contestar-la, no pertocarà la imposició de costes llevat que el tribunal, raonant-ho degudament, aprecie mala fe en el demandat.  
S'entendrà que, en tot cas, hi ha mala fe, si abans d'haver-se presentat la demanda, s'haguera formulat al demandat un requeriment fefaent i justificat de pagament, o si s'haguera adreçat contra aquest una demanda de conciliació.   
2. Si l'aplanament es produeix després de la contestació a la demanda, s'aplicarà l'apartat 1 de l'article anterior».   
Una vegada examinats els articles anteriors i atés que s'ha estimat la demanda parcialment quant a les peticions en què es va aplanar la demanda, no pertoca imposar les costes a cap de les parts. Quant a la pretensió que ha sigut desestimada, les costes han de ser imposades a la part actora.   
Vistos els articles esmentats i tots altres que hi són aplicables de manera general i pertinent al cas que ens ocupa,   
Dispositiva   
Estime de forma parcial la demanda interposada pel procurador dels tribunals José Blasco Pla, en nom i representació de Tomás Montava Canet i Raquel Sanchis Alcaina, contra Raquel Sanchis Alcaina, i declare:   
1. La inexistència de servitud de les conduccions d'aigua i llum que recull l'informe tècnic aportat per l'actora; com a conseqüència del que s'ha dit adés, condemne la demandada a retirar les conduccions esmentades.   
2. Condemne la demandada a tallar les branques de l'arbre que recull l'informe tècnic aportat per l'actora i que envaeixen la parcel·la dels demandants, i condemne la demandada a podar la bardissa de xiprer que recull l'informe tècnic perquè no envaïsca la propietat dels demandants. No s'imposen les costes a cap de les parts respecte d'aquestes peticions atés que la demandada s'hi ha aplanat.   
Respecte de la resta de punts sol·licitats per l'actora, quant al fet que es declare que el tancament realitzat per la demandada no compleix les característiques ni les dimensions del Pla General d'Ordenació Urbana de Cocentaina, han de ser desestimats, i s'imposen les costes a la part actora.   
Notifiqueu aquesta resolució a les parts personades, amb l'advertiment que no és ferma i pot ser objecte de recurs d'apel·lació.   
Aquesta és la meua sentència, de què cal expedir una testimoniança suficient perquè s'unisca a les actuacions que l'han motivada, que pronuncie, mane i firme.  
Publicació. Aquesta sentència ha sigut, donada, llegida i publicada el dia de hui per la jutgessa que la subscriu, mentre celebrava audiència pública. En done fe».   
Atés que es desconeix el domicili o la residència actuals de la part demandada, el jutge, de conformitat amb el que disposen els articles 156.4 i 164 de la Llei 1/2000, d'Enjudiciament Civil, ha ordenat la publicació d'aquest edicte per a portar a efecte la diligència de notificació de sentència.   
Alcoi, 5 de novembre de 2009.- El secretari judicial: Óscar Daniel Ludeña Benítez.