Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 8338, del 13-07-2018 (2018/6510)

Notificació de la sentència dictada en el procediment ordinari número 1310/2016.
--------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   8338

Data del DOGV
:   13-07-2018

Secció del DOGV
:   IV. ADMINISTRACIÓ DE JUSTÍCIA

Número del document
:   2018/6510


Organisme emissor
:   Jutjat de Primera Instància Número 2 de Torrent

Tipus de document
:   Edicte

Notificació de la sentència dictada en el procediment ordinari número 1310/2016. [2018/6510]  
De: Bankia, SA.  
Procuradora: María Gisbert Rueda.  
Contra: Aziz Atif Mennana.  
En aquest procediment ordinari, seguit a instàncies de Bankia, SA, contra Aziz Atif Mennana s'ha dictat la sentència, que literalment diu el següent:  
  
«Sentència número 27/2018  
 Torrent, 5 de febrer de 2018  
M.ª José Férez Martí, magistrada jutgessa del Jutjat de Primera Instància número 2 dels d'aquesta ciutat i el seu partit, he vist les actuacions de judici ordinari seguides en aquest jutjat i registrades sota el número 1310/2016 a instàncies de Bankia, SA, representada per la procuradora senyora Gisbert i defesa per la lletrada senyora Casanova contra Aziz Atif, declarat en rebel·lia, d'acord amb els següents  
Antecedents de fet  
Primer. Per la procuradora senyora Gisbert, que obra en la indicada representació, es va formular demanda de judici ordinari, en la qual, després d'exposar els fets i fonaments de dret que va tindre per convenient, va acabar suplicant que es dictara sentència que estima la demanda, per la qual:  
a) Declare perdut el benefici del termini dels demandats en l'amortització del préstec hipotecari i la seua obligació del pagament del total capital pendent d'amortització des del mateix moment de la declaració de perduda.  
b) Condemne el demandat a pagar a l'actora la quantitat de 97.491,16 ?, import del saldo deutor del préstec en data 15 de desembre de 2015 de tancament del compte, més els interessos meritats des de la dita data i que es continuen meritant fins al complet pagament del deute liquidats al tipus pactat en l'escriptura de préstec, més les despeses i les costes del procediment.  
Segon. Admesa la demanda a tràmit, es va disposar l'emplaçament de la part demandada perquè, en el terme legal, en contestara, la qual no va comparéixer, sent declarat en rebel·lia. Convocades les parts a l'audiència prèvia, aquesta es va celebrar el dia assenyalat, amb l'assistència de la part actora. L'actora es va ratificar en l'escrit de demanda, i obert el període de prova, es va proposar la documental, i, de conformitat amb allò que disposa l'article 429.8 de Llei d'enjudiciament civil, sent l'única prova proposada i admesa la documental, constant la prova documental en actuacions sense haver sigut impugnada, van quedar les actuacions concluses per a sentència.  
Fonaments de dret  
Primer. Pel lletrat de la part actora, s'al·lega en síntesi, en la demanda, els fets següents:  
Amb data 30 de març de 2006, per mitjà d'escriptura autoritzada pel notari de València Alfonso Mulet Signes l'entitat Caja Madrid va subscriure amb Aziz Atif un contracte de préstec garantit amb hipoteca per import de 94.000 euros. Per mitjà d'escriptura autoritzada pel mateix notari de València, el dia 30 de març de 2009, Caja Madrid, va ampliar el préstec concedit al hui demandat fins a un principal de 95.000 euros. Per mitjà d'escriptura autoritzada pel notari de València Vicente Tomás Bernat el dia 29 d'abril de 2013, l'entitat Bankia, SA, va modificar el préstec hipotecari pactant una ampliació seua, fins a un import de 95.501,90 ?, responent amb la hipoteca establida sobre la finca registral número 16231 del Registre de la Propietat de València número 17. En les escriptures referenciades es va pactar el benefici a favor del prestatari del fraccionament i ajornament de l'obligació d'amortització del préstec concedit, de tal forma que la part prestatària va quedar obligada a tornar el capital prestat per mitjà del pagament de 480 quotes mensuals, comprensives de capital i interessos des de la firma de l'última escriptura de 29 d'abril de 2013. També es va pactar que l'import de les quotes es revisaria en funció de les successives revisions del tipus d'interés, en ser aquest variable d'acord amb el que pacta. Que en aquest cas, el prestatari va deixar d'atendre el pagament de les quotes mensuals meritades des del mes de març de 2014 d'ara en avant, resultant un saldo deutor a data 18 de desembre de 2015 de 97.491,16 ?, i s'haurà de tenir en compte que, el termini concedit al prestatari per a l'amortització era de 40 anys (per mitjà de 480 quotes mensuals) i no obstant això tan sols va atendre les meritades fins a març de 2014 deixant de pagar totes les restants, esperant Bankia, dos anys més, després del primer impagament per a procedir al tancament del compte que s'efectua al desembre de 2015, quan el primer impagament es va produir al març de 2014, considerant per això que, a la vista del greu incompliment del contracte i de la falta de voluntat o de possibilitat del demandat de tornar el préstec concedit, perquè fa mes de dos anys i set mesos que no entrega cap quantitat, pertoca la pèrdua del dret al benefici de termini, i l'exigència tant del capital pendent d'amortització com dels seus interessos ordinaris i dels moratoris, i s'ha requerit de pagament al prestatari de la quantitat deguda per mitjà del corresponent burofax sense que el demandat haja abonat cap quantitat des de llavors. Per això, a l'empara del que disposa l'article 1129.1 del CC en relació amb l'article 1127 i art 1124 del CC, exercita aquesta acció per a la qual es pretén exigir el compliment pel prestatari de l'obligació que li incumbeix d'amortització del préstec sense que l'entitat prestadora haja d'esperar-se a l'expiració del termini pactat.   
  
A més a més, el demandat va constituir hipoteca voluntària sobre un immoble, concretament la finca registral número 16109 del Registre de la Propietat de València número 17. La dita garantia ha perdut el seu valor inicial, i a més, la finca hipotecada ha sigut embargada per la Tresoreria General de la Seguretat Social, i es pot predicar a priori que el demandat és insolvent als efectes del CC i que procediria la pèrdua del benefici del termini.  
La part demandada no va comparéixer, sent declarat en rebel·lia, la qual cosa no implica aplanament, ni admissió dels fets.  
Segon. La part actora acciona amb fonament en l'article 6744 WW, que preveu expressament la possibilitat que el creditor puga reclamar la totalitat d'allò que s'ha degut, abans del venciment del termini pactat, quan el deutor «perd» el dret a utilitzar el termini.  
Quant a la pèrdua del dret del termini del deutor, l'article 6147 II referit establix que: «Perdrà el deutor tot dret a utilitzar el termini: 1r Quan, després de contreta l'obligació, resulte insolvent, llevat que garantisca el deute. (...) 3r Quan per actes propis haguera disminuït aquelles garanties després d'establides, i quan per cas fortuït desaparegueren, a menys que siguen immediatament substituïdes per unes altres noves i igualment segures».  
Atés el tenor literal de l'article 1129.1 del CC, la pèrdua del benefici o venciment anticipat del deute, es connecta a una sobrevinguda mutació de les condicions patrimonials dels deutors susceptibles de posar en evident perill la consecució per part del creditor de la prestació deguda.  
  
De conformitat amb allò que disposa l'article 217 Llei d'enjudiciament civil, i segons resulta de la prova documental aportada, la qual desplega tota la seua eficàcia, que no ha sigut impugnada d'advers, i, en especial, de les distintes escriptures de préstec hipotecari acompanyades, resulta que l'entitat financera va concedir al demandat un préstec per import de 95.501,90 euros a tornar en 480 quotes mensuals, pactant-se en l'última escriptura de novació, un interés nominal inicial fix del 2,20 per cent durant els 24 primers mesos, i després un variable, amb un interés moratori per referència a l'ordinari incrementat en sis punts percentuals al tipus vigent en el moment del pagament, constituint-se hipoteca sobre la finca registral número 16869 del Registre de la Propietat de València número 17, finca hipotecada que ha sigut embargada per la Tresoreria General de la Seguretat Social.  
  
No ha resultat controvertit l'impagament del deutor, i el prestatari ha deixat d'atendre el pagament de les quotes mensuals meritades des del mes de març de 2014, tal com resulta de l'acta notarial de fixació de saldo de data 18 de desembre de 2015 del notari de Madrid Carlos María García Ortiz, i resulta un saldo deutor de 97.491,16 ?.  
  
No és viable que un prestador no puga reclamar per cap via legal l'impagament del prestatari, encara que tinguen la condició de consumidor, a pesar d'haver complit íntegrament la seua obligació d'entrega del capital. En aquest cas, conforme a l'article 3949 AS, «pel contracte de préstec, una de les parts entrega a l'altra, o alguna cosa no fungible perquè l'use durant cert temps i li la torne, i en aquest cas s'anomena comodat, o diners o una altra cosa fungible, amb condició de tornar un altre tant de la mateixa espècie i qualitat, i en aquest cas conserva simplement el nom de préstec», i l'article 2849 WL afig «el que rep en préstec diners o una altra cosa fungible, adquireix la seua propietat, i està obligat a tornar als creditors un altre tant de la mateixa espècie i qualitat».   
Resulta que la part prestadora compleix amb l'entrega dels diners o cosa fungible, que constitueix l'essència del contracte - per la qual cosa existeix discussió doctrinal sobre la naturalesa real o consensual del préstec- i l'obligació principal del prestatari consisteix en la devolució de l'import de diners prestat (amb interessos o sense, art.1740.3 CC) o la cosa fungible de la mateixa espècie i qualitat prestada.  
Doncs bé, en aquest cas, en la mateixa escriptura de préstec hipotecari consta que la part demandada va rebre el capital prestat. D'altra banda, el demandat no ha comparegut ni denunciat incompliment de qualsevol tipus de la part actora, i, en l'altre extrem, sent l'obligació principal del demandat la devolució del capital prestat, a través del pagament de les quotes mensuals estipulades, aquesta resulta incomplida des del mes de març de 2014, i no s'han efectuat pagaments des de la dita data, sense que conste que a data actual, haja abonat cap quota o efectuats pagaments a compte, per la qual cosa el préstec es troba impagat des de març de 2014, és a dir, durant més de tres anys en l'actualitat. El demandat tampoc no ha comparegut ni per tant formulat al·legacions ni presentat prova que desvirtue tals fets.  
  
L'article 1.129 CC, es refereix als supòsits en què el creditor pot anticipar el venciment del deute, relatiu a situacions en què el deutor hi ha esdevingut insolvent o ha incomplit la prestació de les garanties del deute pactades, la qual cosa s'assembla a una situació d'incompliment total. D'acord amb allò que s'ha exposat, ha d'estimar-se la pèrdua de termini per insolvència del deutor, ja que després de contreta l'obligació, el prestador resulta insolvent, vist el nombre de quotes impagades. Així, de la prova practicada, consistent en documental, i en especial de la consulta patrimonial del demandat efectuada a través del PNJ, queda acreditat que el demandat ha sobresegut els seus pagaments, i que aquest no té béns o ingressos per a fer front al deute.  
Tercer. De conformitat amb allò que disposa l'article 1129 del CC, la pèrdua del benefici de termini, comporta que el creditor puga reclamar la totalitat del que deu. Per tal concepte, reclama l'entitat bancària la quantitat de 97,491,16 ?, dels quals, 94.191,68 - corresponen al capital; 3275,53 - a interessos ordinaris i 23,95 - a interessos de demora.  
  
Aquesta última partida es reclama a l'empara del que disposa l'estipulació sisena de l'escriptura de préstec hipotecari, la nul·litat del qual va ser plantejada d'ofici per la jutjadora a l'inici de l'acte de la vista i que fixava interessos de demora respecte de les quantitats impagades al tipus resultant d'incrementar en sis punts percentuals el tipus d'interés nominal anual ordinari vigent en cada moment.  
Com assenyalava la SAP de Burgos de 31 de gener de 2003, després de la Llei 7/1998, de 13 abril, sobre condicions generals de la contractació i modificació parcial de la Llei 26/1984 general de defensa dels consumidors i usuaris, la possibilitat d'analitzar el caràcter abusiu de clàusules com la d'actuacions, apareix sense cap problema, atés el nou article 10 bis.1, que estableix que «es consideraran clàusules abusives totes aquelles estipulacions no negociades individualment que en contra de les exigències de la bona fe causen, en perjudici del consumidor, un desequilibri important dels drets i obligacions de les parts que es deriven del contracte», afegint que «En tot cas es consideraran clàusules abusives els supòsits d'estipulacions que es relacionen en la disposició addicional d'aquesta llei», i en aquest sentit, l'apartat 1.3r de la referida disposició addicional primera.   
Clàusules abusives: considera abusives les clàusules que impliquen «la imposició d'una indemnització desproporcionadament alta al consumidor que no complisca les seues obligacions». Actualment l'article 82 RD Legislatiu 1/2007. Òbviament, les clàusules que estableixen interessos de demora superiors al legal dels diners no són abusives «per se», perquè són expressió de la llibertat contractual, i tenen la seua empara en l'article 1.108 del Codi Civil. De la mateixa manera, el simple fet de trobar-nos davant d'un contracte d'adhesió no determina sense més que les seues clàusules siguen abusives, ja que per a resultar mereixedores del caràcter s'exigeix a més que tals clàusules generen en detriment del consumidor un desequilibri important entre els drets i obligacions de les parts que es deriven del contracte. No obstant això, si mereixen tal qualificació, totes aquelles estipulacions no negociades individualment i totes aquelles pràctiques no consentides expressament que, en contra de les exigències de la bona fe causen, en perjudici del consumidor i usuari, un desequilibri important dels drets i obligacions de les parts que es deriven del contracte, i en concret les clàusules que suposen la imposició d'una indemnització desproporcionadament alta al consumidor i usuari que no complisca les seues obligacions. Els interessos de mora no poden configurar-se com el preu de la prestació, sinó que es tracta d'una indemnització, una clàusula penal que compel·leix a complir l'obligació. Així, l'anàlisi no és un altre que si tal indemnització és o no desproporcionada a la llum de la norma protectora dels interessos dels consumidors. A aquest efecte ha de tindre's en compte que ens trobem davant d'un préstec hipotecari on el banc té a favor seu una garantia real per a la satisfacció del seu crèdit.  
I respecte d'això ha d'estar-se a la doctrina jurisprudencial fixada en la Sentència del Tribunal Suprem de data 23 de desembre de 2015 quan estableix que «en els préstecs hipotecaris ha de mantindre's el mateix criteri establit en la mencionada sentència 265/2015 de 22 d'abril per als préstecs personals, de manera que la nul·litat afectara l'excés respecte de l'interés remuneratori pactat». Indica la referida Sentència de data 22 d'abril de 2015, a la qual es remet la STS de 23 de desembre de 2015 «Que en els contractes de préstec sense garantia real concertats amb consumidors, és abusiva la clàusula no negociada que fixa un interés de demora que supose un increment de mes de dos punts percentuals respecte de l'interés remuneratori pactat.», Afegeix que, «per consegüent, en el suposat objecte del recurs, la conseqüència de l'apreciació de l'abús de l'interés de demora no ha de ser, com pretén el recurrent, la moderació del dit interés fins a un percentatge que es considere acceptable (que seria el que s'ha anomenat «reducció conservadora de la validesa»), però tampoc el cessament en el meritació de qualsevol interés, ni l'aplicació de la norma de Dret supletori que preveu el meritació de l'interés legal. És, simplement, la supressió de l'increment del tipus d'interés que suposa l'interés de demora pactat, i la continuació del meritació de l'interés remuneratori fins que es produïsca el reintegrament de la suma prestada».  
En conseqüència, la clàusula d'interés de demora establida en l'escriptura de préstec hipotecari objecte de litigi, és clarament abusiva perquè suposa un increment de mes de dos punts respecte de l'interés remuneratori pactat. Per tot això, ha de considerar-se abusiu l'interés de mora pactat i la declaració de nul·litat de la clàusula abusiva que fixa els interessos moratoris, comporta la seua no aplicació, resultant per això improcedent la quantitat reclamada per tal concepte (23,95 ?) i la conseqüència de tal apreciació és la supressió de l'increment del tipus d'interés que suposa l'interés de demora pactat, i la continuació de la meritació de l'interés remuneratori fins que es produïsca el reintegrament de la suma prestada.  
Quart. De conformitat amb l'article 394 Llei d'enjudiciament civil, tractant-se d'una estimació substancial de la demanda, en tant es declara la pèrdua del benefici del termini i l'obligació de pagament de la quantitat principal, les costes s'imposen a la part demandada.  
Vistos els preceptes legals citats i els altres de general i pertinent aplicació,  
Dispositiva  
Que estime substancialment la demanda interposada per Bankia, SA, representada per la procuradora senyora Gisbert contra Aziz Atif, declarat en rebel·lia, i:  
Declare perdut el benefici del termini del demandat en l'amortització del préstec hipotecari i la seua obligació del pagament del total capital pendent d'amortització; condemne el demandat a pagar a l'actora la quantitat de 97.467,21 ?, més els interessos moratoris meritats fins al seu complet pagament, d'acord amb el que estableix el fonament jurídic tercer d'aquesta resolució.  
Tot això, amb la condemna expressa a costes a la part demandada.  
Mode d'impugnació: mitjançant un recurs d??apel·lació davant de l'Audiència Provincial de València (art. 455 LECn). El recurs s'interposarà per mitjà d'escrit presentat en aquest jutjat en el termini de 20 dies i s'exposaran les al·legacions en què base la impugnació, a més d'esmentar la resolució contra la qual s'apel·la i les decisions que s'impugnen (art. 458.2 LEC), de conformitat disposició addicional 15.ª Llei orgànica poder judicial, quan s'interpose el recurs s'haurà d'acreditar la constitució d'un dipòsit de 50 euros per mitjà del seu ingrés en el compte de dipòsits i consignacions d'aquest jutjat.  
Així, aquesta és la meua sentència, que pronuncie, mane i firme.»  
  
Atés que el demandat, Aziz Atif Mennana, es troba en parador ignorat , expedisc aquest edicte a fi que li valga de notificació de forma deguda.  
  
Torrent, 27 de juny de 2018.- El lletrat de l'Administració de justícia: José David Sevilla García.