Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 7562, del 02-07-2015 (2015/5912)

RESOLUCIÓ de 12 de maig 2015, de la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport, per la qual s'incoa l'expedient per a complementar la declaració de Bé d'Interés Cultural del Reial Monestir de la Trinitat de la ciutat de València, a fi d'adaptar-la a les determinacions exigides per la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià.
------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   7562

Data del DOGV
:   02-07-2015

Secció del DOGV
:   III. ACTES ADMINISTRATIUS - C) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2015/5912


Data del document
:   12-05-2015

Organisme emissor
:   Conselleria d'Educació, Cultura i Esport

Tipus de document
:   Resolució

Descriptors 

:   * Conselleria d'Educació, Cultura i Esport
    * Conselleria d'Educació, Cultura i Esport

RESOLUCIÓ de 12 de maig 2015, de la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport, per la qual s'incoa l'expedient per a complementar la declaració de Bé d'Interés Cultural del Reial Monestir de la Trinitat de la ciutat de València, a fi d'adaptar-la a les determinacions exigides per la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià. [2015/5912]  
El Reial Monestir de la Trinitat de València va ser declarat Monument Historicoartístic per Reial Decret 4054/1982, 22 de desembre (BOE 04.02.83), i va passar a tindre la consideració i denominació de Bé d'Interés Cultural en virtut del que establix la disposició addicional primera de la Llei 16/1985, de 25 de juny, de Patrimoni Històric Espanyol.  
La disposició addicional primera de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, considera béns d'interés cultural integrants del patrimoni cultural valencià tots els béns existents en el territori de la Comunitat Valenciana que a l'entrada en vigor d'esta llei, hagen sigut declarats com a tals a l'empara de la Llei 16/1985, de 25 de juny, del Patrimoni Històric Espanyol, tant per mitjà d'expedient individualitzat, com en virtut del que establix l'article 40.2 de la mencionada llei.  
  
La disposició transitòria primera de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, faculta la conselleria competent en matèria de cultura per a complementar les declaracions produïdes abans de l'entrada en vigor, a fi d'adaptar-ne el contingut als requisits que s'hi establixen.  
Considerant el que disposen els articles 27 i 28 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, i de conformitat amb la proposta elevada per la Direcció General de Cultura i els seus servicis tècnics, és procedent complementar amb vista a la seua millora tutelar la declaració de Bé d'Interés Cultural del Reial Monestir de la Trinitat de València.  
En conseqüència, esta conselleria, en l'exercici de les competències que li conferix la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, i el Decret 140/2014, de 5 de setembre, del Consell de la Generalitat, pel qual s'aprova el Reglament Orgànic i Funcional de la Conselleria d'Educació, Cultura, i Esport, resol:  
  
Primer  
Incoar l'expedient per a complementar la declaració de Bé d'Interés Cultural del Reial Monestir de la Trinitat de València, adaptant-la a les determinacions exigides per la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, per mitjà de la determinació o definició de les parts integrants que conformen el monument, i la relació o inventari dels béns mobles que té incorporats en l'actualitat com a pertinences i accessoris, amb l'adscripció d'estos últims a la secció de l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià que millor s'acomode a la seua naturalesa i valor cultural específic, i encomanar-ne la tramitació a la Direcció General de Cultura de la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport.  
  
S'assumix i incorpora íntegrament com a entorn de protecció del bé a efectes tutelars, el ja definit en el Pla de Reforma Interior de l'Àrea del Convent de la Trinitat, aprovat definitivament per acord plenari de l'Ajuntament de València de data 31 d'octubre de 1997, així com la normativa de protecció que este conté, sense perjuí que este instrument d'ordenació es troba pendent de convalidació patrimonial als efectes previstos en la disposició transitòria segona, in fine, de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià.  
  
  
Segon  
Notificar la present resolució, en compliment del que establix l'article 27.3 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, als interessats i a l'Ajuntament de València, i fer-los saber que, de conformitat amb el que establix l'article 35, la realització de qualsevol actuació en el monument haurà de ser autoritzada preceptivament per la Direcció General de Cultura de la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport. Les intervencions en l'entorn de protecció s'ajustaran, en el marc del que establix l'esmentat article 35 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, al que disposa el Pla de Reforma Interior de l'Àrea del Convent de la Trinitat, aprovat definitivament per acord plenari de l'Ajuntament de València de data 31 d'octubre de 1997.  
  
  
Tercer  
Que, en compliment del que s'establix en l'article 27 de la llei, es notifique la present resolució al Registre General de Béns d'Interés Cultural, dependent de l'Administració General de l'Estat, per a la seua anotació preventiva i al Registre de la Propietat de València amb el mateix fi.  
  
Quart  
D'acord amb el que preveu l'article 86 de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de Règim Jurídic de les Administracions Públiques i del Procediment Administratiu Comú, i l'article 27.6 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, obrir període d'informació pública, a fi que totes les persones que hi tinguen interés puguen examinar l'expedient durant el termini d'un mes a partir de la publicació de la present resolució en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana. L'expedient estarà a disposició dels interessats en la Direcció General de Cultura, av. de la Constitució, núm. 284, de València.  
  
  
Quint  
Que esta resolució amb els seus annexos es publique en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana i en el Boletín Oficial del Estado.  
  
València, 12 de maig 2015.- La consellera d'Educació, Cultura i Esport: María José Catalá Verdet.  
  
  
ANNEX I  
Descripció del Reial Monestir de la Trinitat i   
dades historicoartístiques  
  
1. Denominació:  
Reial Monestir de la Trinitat  
  
2. Localització:  
a) Comunitat autònoma: Comunitat Valenciana  
b) Província: València  
c) Municipi: València  
  
3. Ressenya històrica i descripció arquitectònica del Monestir de la Santíssima Trinitat.  
El Reial Monestir de Clarisses de la Santíssima Trinitat de València és un edifici de notable importància històrica. Va ser fundat per la reina Maria de Castella, consort d'Alfons V el Magnànim i regent del regne. La reina va fer construir en el claustre la seua sepultura, i hi està enterrada. Durant la segona mitat del segle XV i el començament de la centúria següent el monestir va viure una etapa d'especial esplendor i va ser un autèntic focus cultural i religiós de la ciutat de València. Mostra significativa d'això és que durant esta època fou abadessa del monestir la cèlebre escriptora sor Isabel de Villena i metge de la comunitat el famós poeta Jaume Roig, o que professara i fóra sepultada allí Maria d'Aragó, filla natural del rei Ferran el Catòlic. El viatger i reputat humanista alemany Jeroni Münzer, després de visitar València en 1494, va assenyalar referint-se al monestir que «Nunc vi iglesia tal, según la cantidad de ricos y magníficos retablos y ornamentos con que está decorada. Causa este espectáculo la mayor admiración».  
Però la importància d'este monestir no radica únicament en els seus records històrics, en la secular continuïtat de la fundació o en les valuoses restes d'art moble que, a pesar de les pèrdues, encara custodia. La seua arquitectura té un valor equiparable al que va aconseguir la reconeguda producció literària dels escriptors esmentats que es van relacionar amb este monestir. La construcció de l'edifici va comportar una àmplia sèrie de noves experiències arquitectòniques que el convertixen en una peça clau per a l'adequada comprensió de l'arquitectura valenciana del quatre-cents, de la renovació de les tècniques constructives que es va produir en este període i de l'inici de l'estereotomia moderna. La tímida presència d'esta important arquitectura en la història de l'art valencià es pot explicar, potser, per la rigorosa i exemplar clausura del monestir.  
  
Es tenen notícies documentals de l'existència, en el mateix solar del monestir, d'un convent trinitari establit en 1256 per a l'atenció d'un hospital posat sota l'advocació de sant Guillem. Les empremtes d'esta primera fundació són escasses. Com es pot veure en el plànol de València de Tosca, de 1704, la zona on estava situat el monestir es deia raval de Sant Guillem encara en eixa data.  
  
Maria de Castella, volent fundar un monestir de religioses de Santa Clara, a les quals era molt afecta, en el privilegiat emplaçament del convent trinitari (ja que estava situat al costat dels jardins del palau reial, on ella habitava), va aconseguir la supressió de la comunitat trinitària per butles pontifícies datades en 1443 i 1445. Durant este últim any la reina va portar a València la comunitat del convent de Santa Clara de Gandia, allotjada provisionalment en les antigues dependències del convent mentres es projectava i construïa un nou edifici. Un plànol del segle díhuit que es conserva a l'arxiu del monestir, i que en deu copiar un altre anterior, mostra la disposició de la planta del convent trescentista. Este era prou més menut i tenia una distribució que no es va aprofitar per al que es va construir després. El solar del monestir es va ampliar considerablement amb la compra d'horts veïns. Les obres començaren, amb una solemne cerimònia, el 9 de juliol de 1445. La mateixa reina va posar la primera pedra i hi va deixar davall el seu anell. Va beneir l'obra el bisbe de València, el titular de la qual, ja a Roma, era el cardenal Alfons de Borja, que més tard seria papa amb el nom de Calixt III.  
  
L'obra degué començar amb ímpetu. La reina personalment va ajudar-hi amb generositat i va aconseguir del papa Eugeni IV certes indulgències per als que feren donatius per a l'obra. En l'extensíssim llibre de benefactors del monestir està retratada tota la societat valenciana de mitjan del segle XV, assenyalats per oficis, fent donatius per a la construcció. Les cròniques del monestir fan suposar que degué construir-se primer l'església i el sepulcre de la reina (cosa que, segurament, considerant la permanència del rei a Nàpols, va ser una de les principals motivacions de la fundació).  
Morta la reina en 1458 i enterrada al monestir, el cronista Agustí Sales indica que «va quedar imperfecta la gran obra de la claustra». L'obra degué rebre un nou impuls durant l'abadiat de sor Isabel de Villena (1463-1490) en el qual ?segons el Llibre de títols del monestir- es va pavimentar l'església i es van construir els claustres i els dormitoris, la cuina, la bugaderia i el pòrtic anterior a l'església.  
A principis del segle XVII, Maria de Corella, comtessa de La Puebla, va enriquir el monestir amb valuoses obres d'art, i entre 1695 i 1700 l'església va ser revestida interiorment amb una sumptuosa decoració barroca.  
La guerra del Francés va ser l'inici d'un període de decadència del monestir que arriba fins als nostres dies. La ubicació del conjunt monàstic, extramurs de la ciutat i vora el llit del riu Túria, sens dubte no ha sigut aliena als nombrosos danys que ha patit: des de bombardejos i saquejos en conjuntures bèl·liques fins a riuades ?se'n compten almenys set importants?, i tot això ha afectat greument la seua fàbrica i els béns mobles. En el segle XIX la política desamortitzadora va privar el monestir de les seues rendes. Durant el segle XX es van produir novament grans danys en l'última guerra civil de 1936 i la riuada de 1957. A pesar de les restauracions dutes a terme pel Ministeri d'Obres Públiques fa uns anys, dirigides per l'arquitecte José Luis Lena, són moltes les parts del monestir que exigixen una urgent restauració i posada en valor. Entre les parts perdudes o danyades, cal assenyalar una de les cobertes medievals del dormitori (refeta amb més senzillesa en el segle XIX), molts dels teginats de distintes dependències, i el claustre de l'entrada.  
  
El monestir s'ordena al voltant d'un claustre de planta rectangular i de dos pisos. El claustre baix està compost per una nau de huit arcs ogivals en el costat major i set en el menor. La galeria inferior, construïda amb pedra d'excel·lent talla, està coberta amb voltes de creueria simple amb nervis de pedra que arranquen netament del mur, sense impostes. La plementeria està emblanquinada i deu ser de rajola. La desornamentada expressió d'esta arquitectura i el discret i elegant motluratge assenyalen que la reconeguda harmonia d'este claustre es deu a la seua pulcra factura i a la seua cuidada proporció.  
L'església se situa en paral·lel a la galeria sud. És de nau única, amb cinc trams, capelles disposades entre els contraforts i capçalera huitavada. Està coberta amb voltes de creueria amb plement de pedra tallada. Les claus, les arrancades i els encontres dels nervis mantenen en perfecte estat de conservació la policromia original. La clau de l'absis representa la Trinitat, i a partir de les claus, en els nervis, hi ha pintats dragons amb la boca oberta.  
L'església gòtica queda oculta a l'interior per un revestiment barroc cobert per voltes de mig punt de rajola amb llunetes. Les voltes medievals únicament es poden observar des de l'extradós de les voltes barroques de la nau. Les noves voltes de les capelles laterals es van fer molt més baixes per a permetre la cabuda d'una tribuna a la qual s'accedix des del cor alt. El professor Bérchez considera este revestiment com el darrer estadi del decorativisme barroc de finals del segle XVII, ja que hi ha un ús contingut del fullatge que dóna lloc a silencis del mur, d'estucada superfície blanquinosa. Cal destacar la finestra del cor, amb una gran càrrega ornamental, flanquejada per estilitzats estípits que evoquen els de Francisco Padilla a Sant Doménec. El retaule, neoclàssic, va substituir el perdut durant la guerra d'Independència. En els dos trams dels peus se situen els dos cors, alt i baix. El superior descansa sobre una volta de creueria que recolza en mènsules elegantment motlurades. Com que els cors estan als peus de l'església l'entrada del poble al temple és lateral, per mitjà d'una portada, orientada al sud, de la qual es parlarà després.  
  
Peces d'especial interés constructiu són les dependències utilitzades com a sagristies. La sobresagristia del costat de l'epístola (primitivament, segons la tradició, tribuna de la reina) està coberta amb una volta arestada, que sembla de rajoles, de cinc trams i costats desiguals, agramillades i amb forma de ve, a la manera de la més rigorosa estereotomia en pedra, solució que es repetix en les arestes de la plementeria de la volta de la sagristia del costat de l'evangeli.  
El sepulcre de la reina Maria, davall un arcosoli format per un arc conopial decorat amb fulles de card i flanquejat per pinacles, se situa en la galeria sud del claustre, en la part corresponent al costat de l'evangeli de l'església. La finíssima talla del sepulcre exhibix tres medallons que representen escuts amb les armes reials d'Aragó i Sicília al centre i de Castella als laterals, i dos més menuts als extrems que representen un lliri de tres tiges i una olla fumejant sobre un trespeus, símbols potser de la Santíssima Trinitat.  
  
La sala capitular té un accés des de la galeria est. És un espai únic, de planta quadrada, cobert amb volta de creueria simple, molt rebaixada, tancada amb una clau que porta tallat el rostre de Crist. La plementeria està formada per voltes de rajoles, deixades vistes, de traçat igualment molt rebaixat.  
La galeria oest dóna accés a la bugaderia, al refectori, a la cuina i al corredor pel qual s'accedix als locutoris. Totes estes dependències tenen molt més interés arquitectònic del que es podria suposar pel seu ús o dimensions. L'accés a la bugaderia es produïx per mitjà d'un arc de mig punt, de pedra, disposat en un forçadíssim biaix de prop de seixanta graus. Una de les voltes d'esta dependència és una volta arestada de huit costats que, per estar emblanquinada, se suposa de rajola. El refectori és una esplèndida sala de planta rectangular i cinc crugies coberta amb rebaixades, però convencionals, voltes de creueria simple, amb nervis de pedra que arranquen de mènsules motlurades i plementeria de rajola disposada a plec de llibre. El corredor que comunica amb els locutoris presenta una volta de rajola que al girar en planta provoca un arc de racó de claustre correctament aparellat amb pedra. Un dels locutoris es resol en la sala interior amb una volta per aresta de pedra, de planta rectangular. L'obertura del locutori persistix en la mateixa ostentació de domini del tall de la pedra disposant un arc allindanat en forçat (i segurament innecessari) biaix. En este sentit, l'escala d'accés al claustre alt, en la galeria sud, s'erigix en una peça excepcional i autèntica obra mestra pel que fa a l'art de tallar pedres. Amb volta per aresta aparellada a la moderna ja en el descans inicial, emergix amb un inusitat impuls ascendent el voltam tubular, en realitat una atrevida decenda de cava en la terminologia dels tractadistes de l'estereotomia renaixentista, la qual connecta amb el pis superior ?en bona lògica de picapedreria- a través d'un poderós capalçat. Els dormitoris se situen en les crugies nord i oest, una de les quals conserva la coberta medieval original d'encavallada d'entrecinta. En l'encontre de les dos naus se situa la capella de la Mare de Déu de la Vetla amb volta bufada de rajola.  
  
Les entrades al monestir se situen en el front que dóna al riu, per l'antic claustre. S'accedix des d'este a l'església per una magnífica portada configurada per pinacles atirantats que flanquegen nou arquivoltes recollides per un arc conopial amb fulles de card i magolla en l'àpex, semblant a la de les portades de la Llotja de la ciutat. En el timpà hi ha una reproducció d'un tondo de ceràmica (l'original del qual es conserva). A la dreta del pati se situaven les habitacions de la reina i per l'esquerra s'arriba a un pati amb amplis arcs, a la manera dels característics medievals valencians. En este pati se situa l'entrada al convent (que ha degut ser molt reformada). La porta reglar es degué localitzar inicialment en la planta alta, a què s'accediria a través d'una escala en angle hui transformada en una altra tancada en caixa. La porta de carros es produiria per este pati.  
L'interés arquitectònic del monestir de la Trinitat radica, especialment, en l'avantguardista experimentació tècnica i formal de les seues fàbriques, les quals suposen el pas d'una estereotomia gòtica a una altra plenament renaixentista. Les distintes peces del conjunt monàstic mostren el discórrer, sense greus cesures, d'un gòtic tècnicament clàssic, o d'un tardogòtic representat per arcs en biaix i voltes arestades formades per la intersecció de complexes superfícies de revolució, als arcs de racó de claustre, a les decendes de cava i a les voltes per aresta i esquifades. Estes últimes peces corresponen a l'estereotomia de l'esfera i són plenament renaixentistes. Prova d'això és que només es van divulgar, al mateix temps que els tractats de l'art de tallar pedres, a mitjan segle XVI.  
La primera notícia arreplegada que coneixem sobre un mestre d'obres en el monestir és del ja esmentat llibre de benefactors, que es custodia en el mateix arxiu del monestir, i en què figuren les persones que van contribuir entre 1446 i 1449 per a la fàbrica. Figura en primer lloc la reina, seguida de moltes altres persones conegudes del moment, com mossén Ausiàs March, cavaller, o com el metge de la comunitat Jaume Roig. En esta relació apareixen Antoni Dalmau, pedrapiquer, mestre de l'obra, i Joanet Dalmau, fill del mestre de l'obra.  
  
Antoni Dalmau va ser un prestigiós escultor i mestre d'obres. Va ser mestre d'obres de la Seu i va donar forma, cap a 1442, a l'antiga fatxada-retaule d'alabastre del rerecor de la catedral. Va projectar la difícil i mai realitzada espiga del coronament del Miquelet.  
Pareix que per la seua prompta mort Dalmau únicament va poder realitzar les traces generals del conjunt monàstic i, potser, en cas de confirmar-se el procés d'obres que suggerixen les cròniques, iniciar l'església i el refectori. Estes obres són de pulcra factura i exquisida sensibilitat. No obstant això, com que seguixen les tècniques constructives del gòtic clàssic ?voltes nervades i arrancades de creueries impostades- deuen ser les més antigues del conjunt. Obra de finíssima talla, potser de les mateixes mans de Dalmau, seria la tomba de la reina Maria. El fet de ser de fina pedra arenisca i no d'alabastre pot atribuir-se a la voluntat de la reina que va voler ser enterrada descalça i vestida de basta estamenya, amb l'hàbit de l'orde de sant Francesc.  
La segona notícia sobre un mestre d'obres relacionat amb el monestir la proporciona el Dietari del capellà d'Alfons el Magnànim. Melcior Miralles, a qui se n'ha atribuït l'autoria, titula el capítol LXIII «De la brega de mestre Biulaygua». L'autor narra que este mestre d'obres havia matat un home a València, per la qual cosa va fugir a Castella. A la tornada, la seua dona va criar gratuïtament la filla del mestre racional Guillem Saera. Este fet li va permetre gaudir del favor de la dita autoritat i li va donar ocasió de tornar a treballar en la ciutat.  
Gràcies a la curiosa història de Francesc Martí Biulaygua, Melcior Miralles ens informa dels treballs de Biulaygua en la sala capitular del monestir de la Trinitat i, per tant, en la inseparable obra del claustre. El dietarista dóna una relació de les més importants obres del mestre i el qualifica com a molt sabut e sobtil mestre de vila. Este elogi el repetix únicament, i en menor grau, referint-se al famós mestre Pere Compte. Al relacionar les seues obres i càrrecs indica que fou obrer de la ciutat, de la Seu, de la Trinitat de Santa Clara, de Valldecrist, de Portaceli, de Sant Jeroni, de la Mare de Déu de Murta i quasi de totes les obres de València.  
  
A Francesc Martí, mestre obrer, se li poden atribuir els curiosos voltams formats per voltes arestades de rajola existents en el monestir. Este tipus de voltes, de gran fortuna en l'arquitectura valenciana de començaments del segle XVI, pareixen la traducció a la rajola de les experiències formals dutes a terme en pedra pel mestre piquer Francesc Baldomar des de 1440.  
  
  
ANNEX II  
Determinació de les parts integrants que conformen el monument i relació dels béns mobles que té incorporats amb l'adscripció a la secció de l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià que millor s'acomoda a la seua naturalesa i valor cultural específic  
  
  
Primer. Parts integrants  
Ala sud. Església monacal  
  
Estructura gòtica. Voltes de creueria i arcs gòtics  
Estructura i revestiment decoratiu barroc. Voltes de canó  
  
Planta baixa  
Nau principal, capelles laterals  
Portades exteriors  
Reresagrari  
Portades barroques del presbiteri  
Escales (de caragol, amb cúpula i espitlleres des de la sagristia, longitudinal amb volta de canó amb accés des del claustre)  
Sagristia nova  
Retaule neoclàssic  
Làpides d'enterraments  
Cor baix en clausura amb armaris de relíquies  
Pintures murals i clau del cor baix de clausura  
Cor baix en la nau principal  
Cambres per a confessió i trasters  
Sepulcre de la reina Maria que dóna al claustre  
Portades  
  
Planta primera  
Cor alt  
Escala de quatre trams d'accés a la coberta  
Oratoris tribunes amb accés des del claustre  
Corredors superiors amb voltes per aresta i creueria, orgue  
Cambres amb accés des del claustre  
Portada barroca que dóna al claustre  
Obertures i rosetons  
  
Coberta  
Escala de caragol d'accés al campanar  
Campanar gòtic  
Cambres  
Ala nord i cantó amb l'ala est  
  
Planta baixa  
Sala inferior  
Altar ceràmic que dóna al claustre  
  
Planta primera  
Dormitori de les monges  
Obertures (excepte les de la segona mitat del segle XX). Festejador  
Pati amb edificis auxiliars amb accés des del carrer Alboraia  
Coberta de dos aiguavessos de fusta d'encavallada d'entrecinta s. XV  
  
Ala est  
  
Planta baixa  
Sales planta baixa  
Sala capitular antiga, amb volta i clau amb decoració en relleu de Crist Glorificat  
Sagristia vella. Torns  
Obertures  
  
Planta primera  
Antic noviciat  
Saletes  
Escales d'accés a cambres  
  
Planta cambres  
  
Cambres i escales  
  
Ala oest i cantó amb l'ala nord  
Planta baixa  
  
Refectori (suports petris de les taules, porta, escala i púlpit de lectura, obertures)  
Passatge d'entrada des del rerecor  
Passatge des de cantó oest del claustre amb volta de canó  
  
Cuina amb gran ximenera (hui tapiada)  
Obertures  
  
Planta primera  
Dormitori de les monges  
Oratori i altar de la Mare de Déu de la Vetla i saletes  
Coberta de fusta de dos aiguavessos principis s. XIX  
Obertures (excepte les de la segona mitat del segle XX)  
Saletes  
  
Planta segona  
Porxes (sobre l'oratori de la Mare de Déu de la Vetla i saletes)  
Coberta de fusta inclinada d'un aiguavés  
  
Claustre:  
Planta baixa  
Voltes de creueria gòtiques  
Arcades d'arcs apuntats  
Murets  
Paviment  
Pou, parterres enjardinats  
  
Planta primera  
Pilars octogonals planta superior  
Muret barana  
Coberta de fusta i teula àrab inclinada  
  
Cantó entre l'ala sud i l'ala oest, i ampliació s. XIX.  
  
Planta baixa  
Cuina de servici i rebost, amb volta i clau  
Corredor del torn  
Locutoris, porteria i torn, escala cegada  
Vestíbul d'accés  
Pati, hui cobert, amb escala i pou  
Escala  
Magatzems i carbonera  
  
Planta primera  
  
Sala capitular nova  
Sala arxiu  
Corredors  
Saletes  
Obertures  
  
Ampliació: edifici de quatre plantes que recau a l'hort  
Planta baixa  
Magatzems  
Safareig  
Porxes de l'hort i galliner  
  
Entresòl  
Sales de treball i de costura  
  
Planta primera  
Abadiat  
Oratori de l'Assumpta  
Infermeria  
  
Planta segona  
Dormitori de les monges amb finestra amb banc  
  
Pati posterior  
  
Panteó neogòtic  
Jardí i horta (hui cimentada impròpiament)  
Pati col·legi  
Magatzems voltats vora el panteó  
Refugi antiaeri  
  
Pati d'accés  
Pati  
Porxes  
Vivendes que donen al carrer de la Trinitat  
Escala de quatre trams d'accés a vivendes i apartament del capellà  
  
  
En tot el monument:  
  
Mur tàpia perimetral de protecció del conjunt monacal  
Paviments del segle XV a principis del XX  
Sòcols i ampits de taulellets del segle XV a principis del XX  
Fusteries  
  
  
Segon. Elements integrants de caràcter ornamental  
Els números d'identificació dels elements que s'indiquen corresponen a les fitxes del Servici Valencià d'Inventaris.  
  
Fatxada principal  
Núm. ident. 49.99.275-775-3509.60. Portada gòtica. Portada d'accés principal a l'església des del carrer de la Trinitat. Tallada en pedra i policromada, primera mitat del s. XV. Atribuïda al mestre d'obres Pere Compte. València. Núm. ident. 23.48.737-330-4099.09. Portada i tondo ceràmic. Reproducció del s. XX. 1984. Manises. Núm. ident. 81.13.854-747-5643.17.  
Núm. ident. 92.23.084-822-0992. Porta d'accés principal a l'església. Fusta i ferro forjat. Part dels ferratges originals. Anònim valencià. S. XVI.  
Núm. ident. 42.40.025-636-8298. Portada amb arc en ogiva. Pedra tallada. Picapedreria. Primera mitat del s. XV. Entre portada principal d'accés a l'església i portada d'accés a la tribuna de la reina Maria.  
Núm. ident. 27.95.208-127-3667. Porta d'accés lateral a l'església, de l'anterior arc en ogiva, des de l'exterior costat de l'epístola de l'església. Fusta i ferro forjat. Anònim valencià. S. XIX.  
Núm. ident. 24.10.976-417-1577. Portada d'accés exterior a la tribuna de la reina Maria d'Aragó, amb forma d'arc conopial. Pedra tallada. Picapedreria. Primera mitat del s. XV.  
Núm. ident. 44.73.950-366-7770. Òculs amb traceria gòtica. Arquitectura. Pedra tallada. Algeps cristal·litzat. Mitjan del s. XV. N'hi ha dos, un sobre la porta lateral i un altre entre les dos portades de la fatxada.  
Núm. ident. 29.84.939-853-5733. Finestra amb traceria gòtica. Arquitectura. Escultura. Pedra tallada. Algeps cristal·litzat tallat. Primera mitat del s. XV.  
  
En el campanar, tres campanes: Santa Bàrbara, núm. ident. 81.81.404-270-7526, i Sant Miquel, núm. ident. 42.00.784-332-6863, ambdós foses en 1816, pesen respectivament 96 i 207 kg, com a parts integrants de l'edifici, i una tercera, fosa en 1975, anomenada Amparito, amb cigonyal i corda d'acer.  
  
Església  
Núm. ident. 39.58.998-574-6528.75. Conjunt de sis claus gòtiques. Escultura. Pedra tallada, policromada i daurada. Mitjan del s. XV. El núm. ident. 08.30.464-104-3716.09 representa la Santíssima Trinitat en tron de gràcia. Clau central del presbiteri (alt relleu i més gran). Els núm. d'ident. 00.64.701-013-0375.49 a 72.94.005-285-1269.85 representen el rostre de Crist Glorificat. Situades en cada un dels cinc trams de la volta de la nau gòtica.  
Núm. ident. 75.23.850-604-7901. Pintura mural. Representen serps o dragons amb escates eriçades i boques obertes. Mitjan del s. XV. En totes les creueries de la nau major gòtica.  
Núm. ident. 49.90.372-994-5937. Fragments de decoració gòtica en els arcs. Arquitectura. Escultura en relleu. Pedra tallada. A un costat i a l'altre de l'arc en la part superior. Tribuna de la reina Maria. Segona mitat s. XV. N'hi ha dos.  
Núm. ident. 81.93.115-254-4737. Quatre mènsules gòtiques de les nervadures de la tribuna de la reina Maria d'Aragó, costat de l'epístola de l'església. Arquitectura. Escultura en relleu. Pedra tallada. Segona mitat del s. XV.  
Núm. ident. 80.91.022-454-3415. Fragment de pintura mural en la nervadura de l'arc gòtic esquerre posterior a l'orgue de l'església. En la tribuna del costat de l'epístola. Segona mitat s. XV.  
  
Dos portades barroques en el presbiteri: costat de l'evangeli, núm. ident. 69.19.195-953-8211, portada barroca amb escut coronat i armes de la reina Maria d'Aragó i de Castella, amb columnes salomòniques i sobre estes flamers. I costat de l'epístola, núm. ident. 99.43.499-471-0654, portada barroca coronada per l'Esperit Sant, amb columnes salomòniques i sobre estes flamers. En les dos, pedra de Godella tallada i llavorada en les bases de les columnes. Algeps tallat, incís, daurat i policromat. Autor, Felip Serrano, mestre d'obres valencià. 1695-1700.  
  
Núm. ident. 93.80.385-829-0395. Presbiteri, altar major. Retaule neoclàssic d'obra, tallat, estucat, polit, daurat a l'aigua, platejat i policromat. Segona mitat del s. XIX. Cap a 1862.  
Núm. ident. 65.45.154-716-0466. Presbiteri. Retaule de l'altar major. Tabernacle per a l'exposició eucarística. Fusteria i escultura en relleu. Fusta estucada, policromada, daurada i platejada. Cap a 1862.  
Núm. ident. 50.49.424-660-7370.86. Decoració escultòrica barroca de l'església. Des de les voltes de presbiteri, nau i cors fins al sòcol de pedra de l'església. Arrebossat motlurat, tallat, daurat, platejat i policromat. Entre 1695-1700. Autor, Felip Serrano, mestre d'obres valencià. Núm. ident. 35.92.788-780-9502.36 a 63.54.992-084-2838.28.  
  
Núm. ident. 05.22.255-745-8315. Taulellet paviment amb motius decoratius, vegetals i geomètrics del reresagrari de l'església. Esmalt i pigments sobre argila. Diferents sèries de taulellets combinades: de quart ornat en blau cobalt, taulellet quadrat en blau cobalt amb fons blanc, combinats amb taulellet monocrom en blanc; probablement són els d'origen, i podríem considerar-los propis. València i Onda. S. XIX. Entre 1860-1870. En els laterals del reresagrari, combinació del paviment núm. ident. 68.15.846-559-3070 del corredor entre el cor i la sala capitular, i altres motius geomètrics a la trepa en blau (amb motius hexagonals), uns, i en verd i marró amb fons blanc, uns altres (núm. ident. 36.21.423-960-1144).  
Núm. ident. 55.01.728-877-9429. Sòcol seguit de pedra de Godella en l'església. Pedra tallada i llavorada. Disseny de Felip Serrano, mestre d'obres valencià. S. XVII-XVIII.  
Núm. ident. 89.78.448-212-5417. Làpida sepulcral de Lluïsa Cernesio, comtessa de Sellent als peus de l'altar major de l'església. Marbre negre tallat, polit i cisellat amb inscripció i escut d'armes. Anònim valencià. 1743.  
Núm. ident. 31.02.061-099-9904. Làpida sepulcral del coronel Miguel Ruiz de Sabeli en el sòl de la nau central de l'església. Marbre negre tallat, cisellat, polit amb inscripció i escut d'armes incís entre rocalles i una calavera. Anònim valencià. 1732.  
Núm. ident. 36.07.503-888-3068. Làpida sepulcral d'Alfons Castriota, nét de Jordi Castriota, rei d'Albània, en la capella del Crist, costat evangeli. Marbre negre tallat, cisellat, llaurat i polit. 1503. Amb inscripció.  
Núm. ident. 10.58.691-235-6271. Pintura mural al fresc representant la Glòria Eucarística. Pigments sobre arrebossat. Anònim valencià. S. XVII.  
Núm. ident. 19.98.328-464-2208. Clau barroca, situada en la tribuna del costat de l'epístola, segona estança des de l'orgue. Escultura en relleu. S. XVIII.  
Núm. ident. 18.06.741-637-0175. Caixa d'orgue neoclàssica. Caixa de fusta daurada i policromada. Metall. De la part instrumental conserva només teclat. Anònim valencià. 1827.  
Núm. ident. 96.13.817-986-8977. Taulellet paviment, representant roseta quarterada de pètals nervats. Taulellet quadrat de quart ornat en groc, blau, taronja, morat, verd i manganés. Esta tipologia està ubicada en el sòl de la tribuna de l'epístola en l'estança darrere de l'orgue i també el sòcol davall gelosia tercera capella. Esmalt i pigments sobre argila. València. Cap a 1817.  
Núm. ident. 76.04.018-507-6910. Taulellet paviment. Combinació de taulellet bescuitat quadrat, col·locat a cartabó, amb taulellet a manera de sanefa decorativa: de mitat blanc i verd, flor de la pometa, molinell i altres tipologies florals i geomètriques, disposades a manera de sanefa en el paviment. Taulellet paviment. Fang cuit. Esmalt i pigments sobre argila. Cronologia: s. XVI-XVII, finals s. XVII, segona mitat s. XVIII. Col·locació s. XVIII. En l'església, tribuna de l'evangeli, des de la capçalera de l'església, l'estança contigua a la tribuna de la reina Maria.  
  
Núm. ident. 23.62.013-156-8068. Taulellet paviment representant estrela renaixentista. Taulellets que decoren l'ampit que recau a l'òcul des de la tribuna de l'evangeli. Esmalt i pigments sobre argila. S. XVI-XVII. Col·locació posterior a la cronologia.  
  
Cor baix de clausura  
Núm. ident. 40.51.970-606-8931. Reixa de ferro forjat del cor baix. Anònim valencià. S. XV-XVI i s. XX.  
Núm. ident. 77.88.379-604-7961. Clau representant decoració geomètrica, gallons, escut amb les armes de la comtessa de La Puebla i cresteria. Escultura en relleu i pintura. Fusta tallada, cisellada, calada, daurada i policromada. Situada en la volta central del cor baix de clausura. Primer terç s. XVII.  
Núm. ident. 70.94.340-049-1510. Pintura mural, representant grups d'àngels músics entre núvols sobre celatges de blau ultramar. Pigments sobre arrebossat. Realitzades en els sis trams entre les nervadures de la volta de creueria central del cor baix. Autor Jeroni Jacint Espinosa. Escola valenciana. Cocentaina. Cap a 1619.  
Núm. ident. 64.21.731-258-5748. Arquitectura i pintura mural. Representant nervadures decorades amb fullatges i motius vegetals, i mènsules motlurades de perfil triangular. Pintura al fresc, dauradura i estofat sobre pedra. Autor Jeroni Jacint Espinosa. Escola valenciana. Cocentaina. Cap a 1619. Decoració de totes les nervadures de les tres voltes de creueria.  
Núm. ident. 56.78.664-483-3025. Pintura mural sobre pedra. Representa decoració vegetal i floral. Autor Jeroni Jacint Espinosa. Escola valenciana. Cocentaina. Cap a 1619. Situat en les dos voltes de creueria laterals del cor baix de clausura. La que dóna al claustre està molt deteriorada.  
Núm. ident. 93.06.989-826-9723. Làpida del comte de La Puebla, Alonso Gaspar de Cárdenas, mort amb dotze anys. Pedra tallada, polida i incisa. Amb inscripció. Situada en terra vora la testera del cor baix de clausura. S. XVII. 1603.  
Núm. ident. 68.01.631-804-9115. Llosa de pedra. Probablement és la llosa d'entrada a la cripta. Pedra i ferro. Pedra tallada i polida, i ferro forjat. S. XVII.  
Núm. ident. 05.98.186-096-1676. Làpida recordatòria de les sepultures de les religioses en el cor baix de clausura. Marbre blanc tallat, polit i incís. Inscripció. Primer terç s. XX.  
  
Claustre major  
Núm. ident. 69.69.934-817-7143. Sepulcre de la reina Maria d'Aragó i infanta de Castella. Arquitectura. Escultura en relleu. Pedra arenisca tallada i llavorada. Cap a 1458. Atribuïda al mestre d'obres Antoni Dalmau.  
Núm. ident. 36.64.033-260-3347. Taulellet paviment. Paviment de fang cuit de gran format. Sòl del claustre major inferior.  
Núm. ident. 75.23.695-459-5862. Porta d'accés des del claustre major al corredor del torn. Fusta i ferro forjat. S. XVIII-XIX.  
Núm. ident. 11.67.954-338-6555. Panell ceràmic figuratiu. Representa la Santíssima Trinitat amb la Mare de Déu i sant Francesc. Taulellet quadrat. Esmalt i pigments sobre argila. S. XVIII-XIX. Situat en claustre major.  
Núm. ident. 65.37.938-659-3833. Panell ceràmic que conforma la fornícula del panell amb núm. ident. 52.41.259-366-6293. Representa diferents tipologies de flors i de ramets. Taulellet quadrat de dibuix complet sense enllaços. Esmalt i pigments sobre argila. València. Primera mitat s. XIX.  
Núm. ident. 92.70.878-525-0975. Portadella en biaix d'accés a les cuines. Picapedreria i talla sobre pedra. Segona mitat de s. XV.  
Núm. ident. 91.64.900-451-6155. Paviment d'entrada a les cuines de la portadella en biaix. Taulellet paviment. Dos tipus de taulellet en fang cuit i amb taulellet de flor de la pometa, molinell, etc. Taulellet cuit, esmaltat i policromat. De diferent cronologia (s. XVIII a s. XX) i mida. Composició del paviment s. XX.  
  
Sagristia antiga  
Núm. ident. 08.49.461-474-9126. Clau representant rostre de Crist Glorificat. Escultura en relleu. Pedra tallada. Sense restes visibles de policromia. Segona mitat s. XV. Situada en el centre de la volta de creueria de l'antiga sala capitular del claustre major.  
  
Refectori  
Núm. ident. 63.61.182-136-5606. Cinc claus, en relleu «JHS». Arquitectura i escultura en relleu. Picapedreria i talla sobre pedra. Segona mitat s. XV. Claus dels 5 trams de crugies.  
Núm. ident. 83.98.369-618-5724. Mènsules de les nervadures de les voltes del refectori. Arquitectura i escultura en relleu. Pedra tallada. Segona mitat s. XV. Hi ha huit mènsules completes i quatre, més xicotetes, en els angles.  
Núm. ident. 61.24.025-910-0732. Obertura d'accés a l'escala del púlpit del refectori. Arquitectura. Picapedreria. Segona mitat. s. XV.  
Núm. ident. 71.58.813-364-2952 Fragment de púlpit: base. Arquitectura. Escultura. Picapedreria i talla sobre pedra. Segona mitat s. XV. Base de l'antic púlpit del refectori, l'ampit està reconstruït en intervenció s. XX.  
Núm. ident. 26.57.510-878-0420. Portadella conopial d'accés al locutori de clausura. Arquitectura. Picapedreria i talla. Pedra. Segona mitat s. XV.  
Núm. ident. 04.81.550-797-6834. Paviment de fang cuit del corredor del torn i del locutori de clausura.  
Núm. ident. 56.30.150-237-1774. Reixa del locutori de clausura. Ferro forjat. S. XVI-XVII.  
Núm. ident. 99.16.311-483-3126. Taulellet de quart ornat disposat en sanefa, representant motius decoratius coneguts com a flor de la pometa en la part inferior de la reixa del locutori, costat de clausura. Esmalt i pigments sobre argila. València. S. XVIII.  
Núm. ident. 01.28.037-089-9366. Taulellet quadrat de dibuix complet, disposat en sanefa que representa motius florals i ramets. Esmalt i pigments sobre argila. València. Principis s. XIX. En la part inferior de la reixa del locutori, costat de les visites.  
Núm. ident. 65.08.145-313-4427. Clau que representa anagrama de Maria. Arquitectura i escultura en relleu. Pedra tallada. Centre de les nervadures de la volta de la cuina vora la capçalera del refectori. Segona mitat s. XV.  
Núm. ident. 27.02.274-055-8066. Taulellet sòcol, representant diferents tipologies florals. Taulellet quadrat de dibuix complet. Esmalt i pigments sobre argila. Davall el torn de la sala del torn. València. Principis s. XIX.  
Núm. ident. 34.99.076-520-3389. Sòcol de taulellets, en taulellet quadrat de quart ornat en blau celeste, verd, groc i taronja sobre fons blanc. Esmalt i pigments sobre argila. València. 1800-1820. En la planta baixa, zona de servici, pati exterior a les cuines, en els llavadors. 36 taulellets i 3 mitjos taulellets.  
  
Escala d'ingrés  
Núm. ident. 28.31.016-660-5447. Sòcol de taulellets, en taulellet quadrat de quart ornat en blau, verd oliva, morat, groc i taronja sobre fons blanc. Representant palmetes de cinc braços. Esmalt i pigments sobre argila. València. 1830-1835. Sòcol del pati d'ingrés, i també en la sanefa (núm. ident. 79.67.340-336-2355).  
  
Núm. ident. 84.54.183-854-9426. Taulellet quadrat de sanefa dels sòcols amb núm. d'ident. 64.08.299-100-8820 (de pujada al primer replanell escala d'ingrés) i 99.69.853-118-2894 (paret dreta del pati d'ingrés). Esmalt i pigments sobre argila. Decora els sòcols del pati d'ingrés fins al primer replanell. València. S. XIX. Cap a 1844.  
  
Núm. ident. 32.44.574-498-7897. Sòcol de taulellets, en taulellet quadrat de quart ornat en blau turquesa, perfilat i ombrejat en negre manganés sobre fons blanc. Esmalt i pigments sobre argila. València. 1828. Sòcol de darrere del pou del pati d'ingrés fins a la porta d'accés a magatzems. Este sòcol té sanefa de taulellet quadrat amb el motiu amb núm. ident. 50.61.477-911-8557, en disposició de dos. El trobem en fragments en el sòl del reresagrari, i en una composició de quart d'ornament en el sòl del distribuïdor de pas al menjador de la Vetla.  
  
Núm. ident. 97.31.965-050-7000. Sòcol de taulellets del pou. Representen acants en diagonal i branquetes amb fulles. Taulellet quadrat de quart ornat en morat, blau, verd i perfilat en manganés sobre fons blanc. Esmalt i pigments sobre argila. València. Segon terç s. XIX. Sòcol emmarcat amb taulellet de sanefa quadrada amb margarida inserida en mitja espiral contínua en blau cobalt i fons blau més clar (núm. ident. 04.44.415-822-3009), en la part superior. En la inferior, sòcols taulellet monocrom rectangular en blau (núm. ident. 29.83.312-053-1941). Ambdós realitzats amb la mateixa tècnica, probablement de la mateixa època i procedència.  
Núm. ident. 74.29.583-256-5690. Sòcol de taulellets que representen banda en blau conformant un octògon de costats còncaus. Taulellet quadrat de quart ornat en blau cobalt espés i diluït, verd grisenc, marró ataronjat sobre fons blanc. València. 1835-1845. Cos de sòcol des de l'arrancada de l'escala d'ingrés fins al primer replanell. Utilitzat com a sanefa del sòcol núm. ident. 38.04.379-948-2391, en l'escala d'ingrés, ascens a primer replanell, entre el pati i el pis principal. Element propi.  
  
Núm. ident. 52.12.977-586-3122. Sòcol de taulellets que representen bandes angulars blaves en forma de quadro amb fulles d'olivera en espiga. Taulellet quadrat de quart ornat en blau grisenc i verd oliva. Esmalt i pigments sobre argila. Primer replanell de l'escala d'accés a sales comunes, i paret inferior de l'escala d'ingrés vora el pou. València. S. XIX. 1835-1845. Element propi.  
Núm. ident. 43.20.848-499-6267. Sòcol de taulellets que representen cinta blava nugada en llaç, subjectant branqueta amb fulles d'hedra i margarida morada. Taulellet quadrat de sanefa en blau cobalt, verd, ocre, morat ombrejat en blau i manganés. Sanefa del sòcol amb núm. identificació 51.23.359-684-6079, situat en la paret inferior de l'escala d'ingrés, vora el pou. Esmalt i pigments sobre argila. València. S. XIX. 1830-1840. Element propi.  
Núm. ident. 12.42.036-089-1669. Sòcol i sanefa decorativa de taulellets amb els mateixos motius, representant motius florals en blau amb rams i fulles en verd oliva. Taulellet quadrat amb quatre enllaços laterals que possibilita el seu ús com a ramejat. Pigments i esmalt sobre argila. Escala d'ingrés, des del primer replanell fins al tercer. 1830-1835. Element propi.  
Núm. ident. 52.53.599-281-4757. Taulellet paviment, quadrat, de quart ornat en groc, blau, morat, verd i marró, representant motius geomètrics i florals. Esmalt i pigments sobre argila. València. S. XIX. 1820-1830. El mateix motiu el trobem en: sòl de la capella de Santa Anna, en el sòcol de l'escala d'ingrés des del tercer al quart replanell, entrada cel·les segon pis (sanefa geomètrica amb núm. d'ident. 47.68.465-385-1892), i en el paviment de la sala interior a la sala de cosir en l'ampliació del s. XIX, entre la planta baixa i la planta principal, on el perfilat és blau celeste en compte de marró. Són paviments / elements propis.  
  
Núm. ident. 10.45.394-527-7930. Sanefa decorativa representant motius geomètrics en ocre, ataronjat, blau, traços en manganés. Taulellet quadrat de sanefa. Esmalt i pigments sobre argila. Procedent de València i Onda. Cap a 1860. Sanefa decorativa del sòcol núm. identificació 64.04.914-865-6055 que va del tercer al quart replanell de l'escala d'ingrés. Element propi.  
  
Planta principal  
Núm. ident. 75.89.508-237-5343. Taulellet paviment, representant cintes amples en blau i fils paral·lels pintats en ondes amb fenedures i brots. Taulellet quadrat de quart ornat en blau cobalt espés i diluït sobre fons blanc. Esmalt i pigments sobre argila. València i Onda (Novella i Garcés?). Cap a 1857. Planta principal, paviment del corredor o antecor. Element propi.  
Núm. ident. 41.55.623-821-4529. Paviment de taulellets representant motius geomètrics, taulellet de quart ornat en groc, morat tènue i marró sobre fons blanc. Taulellet a la trepa. València. 1830-1840. Franja del paviment del sòl entre l'arxiu i la sala capitular nova.  
  
Núm. ident. 55.74.549-771-8665. Sòcol de taulellets, representant diferents tipologies de ramells florals. Taulellet quadrat de dibuix complet. Esmalt i pigments sobre argila. València. Finals s. XVIII i primera mitat s. XIX. Paviment del sòl de l'estança enfront de la porta d'entrada des de l'escala d'ingrés a la infermeria. Té sanefa, en ramejat floral, amb núm. d'identificació 26.27.013-957-9648, i taulellet bescuitat en els laterals. Element propi.  
Núm. ident. 61.81.159-806-3291. Paviment en taulellets, representant cinta ondulant amb llaç lateral que abraça un ramell en diagonal amb flors i fulles. Taulellet quadrat de sanefa amb possibilitat d'enllaç. Esmalt i pigments sobre argila. València. Primera mitat s. XIX. Sanefa que emmarca el paviment amb núm. ident. 97.37.856-622-6388. Element propi.  
Núm. ident. 13.83.254-139-6602. Porta de comunicació amb l'apartament del capellà. Fusteria i forja. Fusta i ferro forjat. Bronze daurat. Ferratges originals. Inscripció: «Clausura». Clau en bronze daurat. Anònim valencià. S. XVIII.  
Núm. ident. 50.34.194-153-6554. Els permòdols de l'antiga coberta en el sostre de l'antecor, decorats i la decoració mural en relleu amb gallons. Pintura i escultura en relleu. Algeps motlurat, tallat i policromat. Pigments sobre arrebossat. Permòdols/modillons, s. XV-XVI. Sostre de l'antecor. S. XIX- XX.  
Núm. ident. 64.63.946-334-1207. Porta. Fusteria i forja. Fusta i ferro forjat. Metall daurat. Planta principal, accés al cor des del corredor o antecor. S. XIX-XX.  
Núm. ident. 99.91.714-056-7949. Porta d'accés al balcó de l'arxiu. Fusteria. Fusta i ferro forjat. Vidre. S. XVIII-XIX.  
  
20.76.439-702-1393. Portadella de mig punt amb capitells llavorats en decoració vegetal. Arquitectura. Escultura en relleu. Pedra tallada. S. XV. Portada d'accés de la sala capitular nova a les cel·les, sala oest. Element propi.  
Núm. ident. 74.95.678-917-5845. Porta de la portadella d'accés als dormitoris des de la sala capitular nova. Fusteria. Fusta i ferro forjat. Ferratges originals. S. XIX.  
Núm. ident. 31.62.479-637-4231. Altar d'obra neoclàssic de la Mare de Déu de la Vetla. Algeps motlurat, tallat, daurat i policromat. Primera mitat s. XIX.  
Núm. ident. 67.38.557-421-5906. Teginat/bigam de les cel·les situades vora la sala capitular nova, sala oest. Element arquitectònic, teginat. Fusta de mobila. Anònim. 1819. Element propi.  
Núm. ident. 57.82.515-442-5699. Teginat/bigam, d'encavallada d'entrecinta amb tirants, de les cel·les que donen al carrer Alboraia. Element arquitectònic, teginat. Fusta de pi de Terol. Anònim. S. XV. Element propi.  
Núm. ident. 37.02.933-354-7204.91 a 10.84.518-724-4119.51. Combinació de paviment bescuitat amb 12 models diferents de taulellet quadrat de quart ornat col·locats, de quatre en quatre, en tres fileres paral·leles a manera de mostrari per a decorar un paviment en taulellet de fang cuit. València. S. XVIII. La composició de quatre és rococó, i la resta de combinacions, de la primera mitat s. XIX. Paviment del sòl del distribuïdor de pas al menjador de la Mare de Déu de la Vetla. La col·locació del paviment i la composició és del s. XX, de postguerra.  
  
Tribunes evangeli  
Núm. ident. 99.21.864-636-7549. Paviment claustre major alt. Taulellet paviment de fang cuit. S. XVIII.  
Núm. ident. 62.14.514-745-7922. Portada amb escultura en relleu, representant motius arquitectònics, venera i rocalla. Pigments sobre arrebossat. Portada d'accés a la capella de Santa Anna en el claustre major alt. S. XVII.  
Núm. ident. 88.43.206-032-1708. Porta d'accés a la capella de Santa Anna. Fusteria. Fusta i ferro forjat. Metall daurat. Anònim valencià. S. XIX.  
Núm. ident. 72.93.702-227-5744.54. Volta, entaulament i paraments de la capella de Santa Anna, representant esgrafiats i decoració en escultura en relleu. Claustre major alt, tribuna de l'evangeli, primera capella des del cor. S. XVII. Núm. ident. 62.68.694-371-8651.94 Representant motius vegetals, zoomorfs, fitomòrfics i caps de querubins. Esgrafiat. Pigments sobre estuc. Esgrafiat en gris amb reserva en blanc. En la volta i paraments fins al nivell del sòcol. Núm. ident. 25.19.740-264-7676.60. Floró. Escultura en relleu. Algeps tallat i policromat. En la part central de la volta. Núm. ident. 28.87.118-531-7899.63. Representant modillons, fullatge, emmarcats i gallons. Escultura en relleu d'entaulament i nervis de la volta. Pigments sobre algeps.  
  
Núm. ident. 05.71.225-101-3746. Sanefa decorativa representant motius florals en blau cobalt concentrat i diluït sense perfilar sobre fons blanc. Taulellet quadrat de dibuix complet sense enllaç, en sanefa. Esmalt i pigments sobre argila. En l'altar de la capella de Santa Anna, en la tribuna de l'evangeli, en el claustre alt. València. Mitjan del s. XIX.  
Núm. ident. 49.11.248-659-8830. Taulellet paviment amb decoració vegetal i geomètrica. Taulellet quadrat de quart ornat en groc, blau, verd sobre fons blanc. Esmalt i pigments sobre argila. Paviments de la capella de Sant Vicent Ferrer, segona des del corredor de l'antecor, i de la capella de la Mare de Déu de Lorda, 4a capella. En el claustre major alt, tribunes del costat de l'evangeli. Possiblement de fàbriques de València. Primer terç s. XIX.  
Núm. ident. 68.26.431-374-7465. Escultura en relleu i decoració mural, representant motius geomètrics, vegetals i floró. Pigments sobre arrebossat. Algeps tallat i policromat. Decoració mural dels nervis de la volta i escultura en relleu, floró. Tribunes del costat de l'evangeli, en la capella de la Mare de Déu del Carme, tercera des del cor S. XVII-XVIII. Un floró de característiques semblants sense policromia en la capella del la Mare de Déu de Lorda.  
Núm. ident. 46.91.917-666-6453. Taulellet quadrat de sanefa, representant diferents motius florals. Taulellet de dibuix complet. Esmalt i pigments sobre argila. S. XIX. Davall la reixa de clausura de la capella de la Mare de Déu del Carme, en la tribuna del costat de l'evangeli.  
Núm. ident. 34.61.659-367-1169. Portada. Escultura en relleu, representant motius arquitectònics, gerros i Mare de Déu amb Infant. Pigments sobre algeps. Claustre major alt. Portada d'accés habitacions del carrer Alboraia. S. XVI-XVII.  
Núm. ident. 38.48.544-251-9409. Representant planta enfiladora, corretjola, amb campanetes blaves i rames. Taulellet quadrat de sanefa, de quart ornat i ramejat. Esmalt i pigments sobre argila. Estances i capella que donen al claustre alt. Tipologia que trobem en l'ampit de les dos finestres de les estances que donen al carrer Alboraia, i en la contrapetja dels escalons de la capella de Santa Anna, amb el taulellet rectangular, com ramejat. 1810-1825.  
Núm. ident. 25.02.053-626-6934. Representant flor gòtica, a manera de sanefa. Ceràmica blava de Manises/València. Pigments sobre argila. S. XV-XVI, combinat amb paviment bescuitat (S.XVIII). Estança que dóna al carrer Alboraia. Claustre major alt. Col·locació posterior.  
  
Núm. ident. 08.45.227-933-2048. Portada arquitectònica rematada per cartel·la i llibre. Es troba cegada. Escultura en relleu. Pigments sobre arrebossat. Portada que dóna al carrer Alboraia. Principis s. XVII.   
Núm. ident. 28.15.346-971-8282. Fragments d'esgrafiats amb motius decoratius a manera de motluratge seguit. Emblanquinat. Paret que dóna als dormitoris de l'ala oest, a dreta i esquerra de l'accés, amb intradós cassetonat a estos. S. XVII.  
Núm. ident. 38.06.321-307-4391. Cassetons. Escultura en relleu. Pigments sobre estuc. Emblanquinat. Esgrafiats inserits en els cassetons que decoren l'intradós de l'accés als dormitoris del costat oest.  
Núm. ident. 55.19.010-774-1283. Paviment de les sales comunes de faena, ampliació del s. XIX. Combinació de paviment quadrat de fang amb taulellet quadrat de dibuix complet (flors) amb fons blanc. S. XIX. Entre 1845-50. Este tipus de combinació en el paviment es troba també en el pis superior d'esta ampliació, cel·les.  
  
Núm. ident. 66.90.864-026-2012. Taulellet quadrat de motiu quadrat, resolt a la trepa, en combinació amb paviment de fang de la mateixa grandària. Segona mitat s. XIX. Diferents motius amb enllaços reticulars, vegetals geomètrics en monocromia en blau cobalt sobre fons blanc. En algunes de les cel·les de l'ampliació del s. XX. Encara que els taulellets són originals, es pot considerar com a elements impropis, substituïxen taulellets quadrats de dibuix complet de flors.  
Núm. ident. 05.38.051-776-0899. Porta i clau d'accés a la segona planta de cel·les en la part d'ampliació del s. XIX. Fusta. Ferro.  
  
  
Tercer. Pertinences i accessoris  
3.1) Pertinences i accessoris que s'inscriuen en la secció primera de l'Inventari General de Patrimoni Cultural Valencià.  
  
3.1.a. Béns mobles que s'inscriuen en la secció primera de l'Inventari, vinculats a l'edifici  
  
Escultura  
De núm. ident. 91.51.002-505-9534 a núm. ident. 43.40.928-740-2565.  
Núm. ident. 72.77.562-495-7055.  
Núm. ident. 88.05.786-071-4861.  
Núm. ident. 10.93.355-206-2934.  
Núm. ident. 46.77.479-102-6522 i núm. ident. 22.24.975-254-1306.  
Núm. ident. 74.65.353-085-5855.  
Núm. ident. 32.16.366-977-5591.  
Núm. ident. 32.87.602-003-8913.  
Núm. ident. 79.57.833-616-4723 a núm. ident. 81.04.220-658-8870.  
Núm. ident. 46.24.947-917-5591.  
Núm. ident. 41.10.130-974-8215 i núm. ident. 53.49.390-114-2845.  
Núm. ident. 23.96.398-623-2699.  
Núm. ident. 09.31.217-765-0548.  
  
Pintura  
De núm. ident. 85.62.952-803-843 a núm. ident. 99.64.363-941-964.  
Núm. ident. 03.34.838-931-2881.  
Núm. ident. 46.92.800-139-9105.  
Núm. Ident. 19.97.921-038-1616 i núm. ident. 68.12.014-859-2932.  
Núm. ident. 14.17.535-754-5892 i núm. ident. 91.08.310-224-7985.  
Núm. ident. 41.24.613-897-9821.  
Núm. ident. 38.07.757-056-8904.  
Núm. ident. 21.18.903-741-3083.  
Núm. ident. 27.55.001-095-0470.  
Núm. ident. 55.42.104-662-3536.  
De núm. ident. 98.71.026-230-8512 a 04.24.645-239-0795.  
Núm. ident. 96.39.177-977-0492.  
Núm. ident. 96.73.732-444-9878.  
Núm. ident. 90.70.336-477-6515 i núm. ident. 56.84.282-216-0964.  
Núm. ident. 77.92.700-991-9006.  
Núm. ident. 32.79.391-445-5674.  
Núm. ident. 58.60.820-930-3127.  
Núm. ident. 59.67.619-038-8145.  
Núm. ident. 00.12.476-850-3554.  
Núm. ident. 67.88.836-227-6631.  
Núm. ident. 27.27.657-508-2973.  
  
Orfebreria  
Núm. ident. 46.01.630-907-1072.  
Núm. ident. 64.62.183-391-7770.  
Núm. ident. 79.10.517-998-2713.  
Núm. ident. 21.25.844-707-8980.   
Núm. ident. 42.54.983-253-8164.  
De núm. ident. 27.99.795-407-5457 a núm. ident. 58.48.995-233-9080.   
Núm. ident. 04.29.032-219-2327.  
  
  
3.1.b. Béns mobles que s'inscriuen en la secció primera de l'Inventari, no vinculats a l'edifici  
  
Escultura  
Núm. ident. 19.22.880-969-9627.  
Núm. ident. 53.12.536-338-0924.  
Núm. ident. 26.77.460-419-5042.  
Núm. ident. 50.21.555-970-2228.  
Núm. ident. 24.46.843-197-7215  
Núm. ident. 63.29.770-271-8767.  
Núm. ident. 67.27.035-585-1021.  
Núm. ident. 91.40.885-961-8629.  
Núm. ident. 97.80.998-470-5781.  
  
Gravat  
Núm. ident. 42.83.093-197-4753.  
Núm. ident. 71.46.459-723-6720.  
Núm. ident. 36.33.429-447-7046 a núm. ident. 51.64.018-715-0869.  
Núm. ident. 25.69.774-931-5343.  
  
Llibres  
Núm. ident. 96.72.188-974-8508.  
  
Orfebreria  
Núm. ident. 50.54.617-091-7500.  
Núm. ident. 96.01.826-219-6230.  
Núm. ident. 98.88.557-316-0974.  
Núm. ident. 39.02.458-014-4427 a núm. ident. 13.94.508-604-6982.  
Núm. ident. 26.22.567-478-2374.  
Núm. ident. 74.45.657-027-3153.  
Núm. ident. 08.78.591-489-7281 i núm. ident. 39.38.852-746-3160.  
  
Pintura  
Núm. ident. 90.21.006-378-8898.  
Núm. ident. 32.66.011-907-8404.  
Núm. ident. 12.31.514-858-9075.  
Núm. ident. 91.79.715-398-9959.  
Núm. ident. 61.21.813-143-9390.  
Núm. ident. 68.44.659-060-0554.  
Núm. ident. 53.63.505-978-5639.  
Núm. ident. 39.97.630-325-4227.  
Núm. ident. 40.96.274-861-8410.  
Núm. ident. 73.61.330-867-7452.  
Núm. ident. 08.43.322-421-1160.  
Núm. ident. 05.60.045-524-2142.  
Núm. ident. 50.16.507-078-3270.  
Núm. ident. 13.27.815-082-4574.  
Núm. ident. 36.81.126-640-9354.  
Núm. ident. 46.02.716-787-3124.  
  
Tèxtil-Indumentària  
Núm. ident. 83.35.561-357-8622.  
Núm. ident. 15.09.513-983-5866.  
Núm. ident. 35.86.963-882-9887, núm. ident. 03.07.465-849-0656 i núm. Ident. 69.56.819-843-0047.  
Núm. ident. 25.81.272-613-4031 i núm. ident. 43.05.998-218-9181.  
Núm. ident. 25.75.964-788-7001.  
  
3.2. Pertinences i accessoris que s'inscriuen en la secció tercera de l'Inventari General de Patrimoni Cultural Valencià com a béns mobles de rellevància patrimonial  
  
Escultura  
Núm. ident. 24.40.491-500-2149.  
Núm. ident. 27.77.347-620-1902.  
Núm. ident. 59.47.910-879-4022.  
Núm. ident. 38.33.770-085-4489.  
Núm. ident. 12.68.006-710-8270.  
Núm. ident. 41.37.045-621-6965.  
Núm. ident. 61.04.993-501-9464.  
Núm. ident. 75.18.286-057-2274.  
Núm. ident. 90.51.489-916-4126.  
Núm. ident. 93.15.989-185-4191.  
Núm. ident. 67.20.001-854-9198.  
Núm. ident. 64.86.980-680-4405.  
Núm. ident. 53.19.622-675-2784.  
Núm. ident. 17.02.857-652-9217.  
Núm. ident. 54.68.381-212-1782.  
Núm. ident. 85.29.417-574-3844.  
Núm. ident. 97.49.330-079-1772.  
Núm. ident. 59.59.525-975-9538.  
Núm. ident. 44.45.687-772-9666.  
Núm. ident. 96.55.186-077-7601.  
Núm. ident. 21.03.498-925-4981.  
Núm. ident. 40.27.799-803-9893.  
Núm. ident. 96.60.658-558-4931.  
Núm. ident. 51.65.551-373-7265.  
Núm. ident. 68.49.389-845-8436.  
Núm. ident. 99.48.843-732-9653.  
Núm. ident. 28.55.947-667-1296.  
Núm. ident. 42.48.317-773-5946.  
Núm. ident. 59.21.377-175-0130.  
Núm. ident. 95.45.038-118-5092.  
Núm. ident. 05.99.433-090-1201.  
Núm. ident. 63.45.431-922-3306.  
Núm. ident. 48.63.693-435-9709.  
Núm. ident. 61.47.132-728-9049.   
Núm. ident. 95.24.787-221-6936.  
Núm. ident. 05.19.604-035-8502.  
  
Gravat  
Núm. ident. 87.08.402-214-5955.  
Núm. ident. 05.69.463-260-1771.  
Núm. ident. 36.79.027-085-2710.  
Núm. ident. 57.31.966-249-4366.  
  
Pintura  
Núm. ident. 33.17.770-754-5533.   
Núm. ident. 05.78.498-180-6468.  
Núm. ident. 23.44.952-073-4962.  
Núm. ident. 57.74.718-968-5682.   
Núm. ident. 76.34.399-355-3693.  
Núm. ident. 98.67.686-694-3810.  
Núm. ident. 85.64.304-105-5359.  
Núm. ident. 33.00.276-837-5161.  
Núm. ident. 79.39.746-148-4460.  
Núm. ident. 27.95.315-889-7078.  
Núm. ident. 97.17.656-306-4432.  
Núm. ident. 24.55.033-286-1770.  
Núm. ident. 05.07.934-059-1271.  
Núm. ident. 70.27.829-286-8464.  
Núm. ident. 12.22.818-185-1089.  
Núm. ident. 72.04.670-795-7443.  
Núm. ident. 93.57.446-022-5500.  
Núm. ident. 17.91.546-243-2776.  
Núm. ident. 56.03.463-126-7665.  
Núm. ident. 15.11.585-114-0547.  
Núm. ident. 13.77.414-458-9045.  
Núm. ident. 29.15.035-428-1798.  
Núm. ident. 06.69.006-558-5420.  
Núm. ident. 79.87.983-559-8879.  
Núm. ident. 02.10.130-139-7175.  
Núm. ident. 25.43.601-703-2558.  
Núm. ident. 74.88.230-308-1320.  
Núm. ident. 17.78.885-374-6594.  
Núm. ident. 38.10.810-925-9103.  
Núm. ident. 83.93.085-813-6832.  
Núm. ident. 62.36.749-994-9525.  
Núm. ident. 23.26.060-749-9618.  
  
Instruments musicals  
Núm. ident. 89.50.107-857-5636.  
Núm. ident. 27.01.841-248-3684.  
  
Mobiliari  
Núm. ident. 41.00.557-022-3331.  
Núm. ident. 13.70.970-430-4005.  
Núm. ident. 36.74.841-783-7442.  
Núm. ident. 13.97.212-406-4926.  
De núm. ident. 54.12.127-972-2451.15 a núm. ident. 14.28.603-743-0036.03.  
Núm. ident. 28.60.988-489-5959.  
Núm. ident. 16.27.194-679-5552.   
Núm. ident. 84.35.822-027-7127.  
Núm. ident. 25.00.640-446-4986.   
Núm. ident. 15.07.659-898-7076.  
  
Objectes litúrgics/devocionals  
Núm. ident. 14.51.662-992-7407.  
Núm. ident. 71.64.148-635-5091.  
Núm. ident. 56.80.329-631-1313.  
Núm. ident. 10.46.573-387-8383.  
Núm. ident. 05.70.972-561-7345.  
  
Orfebreria  
Núm. ident. 22.77.085-995-2550.  
Núm. ident. 22.83.834-798-7687.  
Núm. ident. 77.99.405-212-4452.  
Núm. ident. 71.84.337-068-2635.  
Núm. ident. 60.11.025-606-8089.  
Núm. ident. 15.79.050-107-0003.  
Núm. ident. 66.35.518-469-2187.  
  
Tèxtil-Indumentària  
De núm. ident. 21.85.375-474-7687 a núm. ident. 19.99.018-024-8682.  
Núm. ident. 80.39.382-590-2781.  
Núm. ident. 27.84.756-303-6099.  
Núm. ident. 18.80.595-963-4324.  
Núm. ident. 29.26.171-881-8842 a núm. ident. 09.43.266-442-5442.  
Núm. ident. 44.04.795-556-0527.51 a núm. ident. 12.09.574-752-3485.24.  
De núm. ident. 06.23.984-484-3063.74 a núm. ident. 15.91.700-167-1005.44.  
De núm. ident. 60.14.402-032-8609.86 a núm. ident. 46.17.912-114-8945.01.  
Núm. ident. 68.22.266-81-5448.  
  
Rellotgeria  
Núm. ident. 37.79.631-272-4265.  
Núm. ident. 87.17.967-878-1459.  
Núm. ident. 06.27.789-918-2983.  
  
Ceràmica i altres  
  
De núm. ident. 81.27.723-029-2345 a núm. ident. 07.01.695-313-1741.  
Núm. ident. 88.83.739-769-3638.  
Núm. ident. 05.25.063-260-2948 a núm. ident. 46.33.339-612-1323.  
  
Núm. ident. 51.66.274-989-3107.  
Núm. ident. 06.29.255-277-7657.  
  
3.3. Béns de naturalesa documental que s'inscriuen en la secció quarta de l'Inventari General de Patrimoni Cultural Valencià  
Fons documentals dels segles XIV al XX compost de pergamins, llibres i lligalls, segons relació detallada que consta en el Cens d'Arxius de la Comunitat Valenciana.  
Els fons bibliogràfics dels segles XVI al XVIII, segons relació detallada que obra en el Catàleg de la Biblioteca Valenciana.  
  
  
ANNEX III  
Delimitació literal de l'entorn de protecció  
  
Descripció literal de la delimitació  
Origen: Punt intersecció entre la prolongació virtual de la fatxada este de l'illa cadastral núm. 60761 amb l'ampit de l'antic llit del riu Túria.  
  
Sentit: horari  
   
Línia delimitadora: Des de l'origen la línia continua per la fatxada est de l'illa núm. 60066 fins a la seua intersecció amb la fatxada sud-oest de l'illa núm. 61589, continua cap a l'est per esta fatxada fins a continuar per la fatxada sud-oest de la núm. 61335, girant a nord i a sud-est per esta. Creua el carrer Alboraia i seguix a sud per les fatxades de les illes que donen a este carrer. Creua el carrer per la prolongació virtual de la fatxada oest de l'illa núm. 62162 fins a l'ampit del riu. Des d'allí continua per l'ampit del riu fins a l'origen.  
  
  
  
ANNEX IV  
Normativa de protecció del monument i el seu entorn  
  
Article 1. Règim del monument. El Reial Monestir de la Trinitat és un Bé d'Interés Cultural amb la categoria de Monument i es regirà pel que disposa el capítol III del títol II de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià.  
  
Article 2. Usos permesos del monument. Els usos permesos seran el religiós, conventual, museístic i tots aquells que siguen compatibles amb la posada en valor i gaudi patrimonial del bé i contribuïsquen a la consecució dels dits fins. L'autorització particularitzada d'ús es regirà pel que disposa l'article 18 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià.  
  
Article 3. Béns mobles incorporats al monument. Els béns mobles actualment existents en el monestir es regiran pel que disposen el present decret i la Llei 4/1998, d'11 de juny del Patrimoni Cultural Valencià, de conformitat amb la seua naturalesa i valor cultural específic.  
  
  
Article 4. Règim general d'intervencions en l'entorn  
Les intervencions en l'entorn de protecció s'ajustaran, en el marc del que establix l'article 35 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, al que disposa el Pla de Reforma Interior de l'Àrea del Convent de la Trinitat, aprovat definitivament per acord plenari de l'Ajuntament de València en data 31 d'octubre de 1997.  
  
  
Article 5. Patrimoni arqueològic. En qualsevol intervenció que afecte el subsòl de l'immoble o el seu entorn de protecció, resultarà d'aplicació el règim tutelar establit en l'art. 62 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, per a la salvaguarda del patrimoni arqueològic.  
  
Article 6. Actuacions il·legals. La contravenció del que preveu la present normativa determinarà la il·legalitat de l'actuació amb la consegüent restitució dels valors afectats si és el cas i la responsabilitat dels seus causants en els termes establits en l'art. 37 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià.