Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 8281, del 25-04-2018 (2018/3431)

Notificació de la sentència dictada en el rotlle d'apel·lació número 772/2017.
------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   8281

Data del DOGV
:   25-04-2018

Secció del DOGV
:   IV. ADMINISTRACIÓ DE JUSTÍCIA

Número del document
:   2018/3431


Organisme emissor
:   Audiència Provincial de València

Tipus de document
:   Edicte

Notificació de la sentència dictada en el rotlle d'apel·lació número 772/2017. [2018/3431]  
Cèdula de notificació  
La Secció Sexta de l'Audiència Provincial de València ha dictat, en el rotlle d'apel·lació número 772/2017, la resolució el encapçalament i part dispositiva de la qual són com segueix:  
  
«Audiència Provincial de València  
Secció Sexta  
Rotlle número 772/2017  
Interlocutòria número 18  
President: Vicente Ortega Llorca.  
Magistrada: María Eugenia Ferragut Pérez.  
Magistrat: José Francisco Lara Romero.  
València, 26 de gener de 2018  
La Secció Sexta de la Audiència Provincial de València, integrada pels senyors i la senyora del marge, ha vist aquest recurs d'apel·lació, interposat contra la interlocutòria de data 23 de febrer de 2017, recaiguda en l'incident d'execució de títol judicial número 45/10, del Jutjat de Primera Instància número 25 de València.  
Ha sigut part apel·lant Axactor Portfolio Holding AB, SARL, representada per la procuradora María Jesús Marco Conca i defesa per l'advocat Damián Suárez Rodríguez.  
És ponent José Francisco Lara Romero, el qual expressa el parer del tribunal.  
Antecedents de fet  
Primer. La part dispositiva de la interlocutòria apel·lada diu:  
«Acord: arxivar aquestes actuacions i alçar, si és el cas, els embargaments practicats quan aquesta resolució siga ferma.»  
Segon. Al·legacions de la part recurrent.  
La defensa de la part apel·lant va interposar un recurs en el qual al·legava:  
- Primera. Amb data 28 de desembre de 2016, va tindre entrada en el Registre dels jutjats de València un escrit pel qual Axactor Portfolio Holding AB, SARL, demanava la subrogació activa respecte del procediment de referència, en substitució de la mercantil Alkali Luxembourg, SARL. La dita operació tenia el seu fonament en el corresponent document privat de cessió de crèdits, elevat a públic per mitjà d'una escriptura atorgada davant del notari de Madrid Francisco Mirás Ortiz en data 29 de juliol de 2016. A efectes acreditatius respecte de la dita cessió, es va aportar, juntament amb l'escrit presentat amb data 28 de desembre de 2016, el testimoni corresponent al crèdit objecte d'aquesta execució.  
Mitjançant una diligència de 23 de gener de 2017, es va requerir al meu mandant en virtut de l'article 231 Llei d'enjudiciament civil perquè esmenara els punts següents:  
1. Falta d'acreditació del preu exacte pagat pel cessionari al cedent en la cessió.  
2. No acompanyar document original autèntic de la cessió del crèdit cedit.  
Davant de la dita petició, es va aportar el document requerit, i respecte del «preu exacte pagat pel cessionari al cedent en la cessió», i es van fer constar les al·legacions següents:  
Primera. Que la jurisdicció civil es regeix pel «principi de justícia pregada», per la qual cosa entenem que el requeriment indicat no pot procedir d'ofici del jutjat, i han de ser els subjectes passius de la relació jurídica material que ha sigut objecte de cessió els que, si és el cas, manifesten el seu interés per fer ús de la facultat a què es fa referència en l'article 1.535 del Codi Civil.  
Segona. Amb més motiu, els que pretengueren fer un ús del retracte previst en l'article 1.535 del Codi Civil haurien de fer-ho a través d'un procediment declaratiu i mai seria possible en un tràmit d'execució.  
  
Tercera. Aquesta part nega així mateix que l'objecte d'aquest procediment tinga la consideració d'objecte litigiós atés que no hi concorren els requisits que legalment s'estableixen en l'article 1535 del Codi Civil, i que han sigut desenrotllats i determinats per la jurisprudència.  
  
Quart. Que el crèdit objecte d'aquesta execució no va ser adquirit singularment i individualment, sinó que va ser adquirit dins d'un conjunt de crèdits objecte del contracte de cessió de cartera de crèdits els altres dades del qual obren en actuacions. D'ací la impossibilitat de determinar les parts que de la quantitat abonada al cedent per l'adquisició del total dels crèdits que componen la cartera cedida, puga entendre's com a preu per l'adquisició del crèdit objecte d'aquest procediment. Respecte d'això, cal afegir que el preu pagat per la meua representada, per a l'adquisició de la cartera de crèdits, pertany a la confidencialitat de les relacions contractuals entre la meua representada i l'entitat cedent, pactada expressament entre les parts en el contracte produït.  
  
Quint. Com a corol·lari de l'anterior, cal inferir que, atés que no ha sigut declarat per resolució judicial ferma en el procediment declaratiu corresponent (que hauria d'haver sigut incoat si és el cas pels ací executats) que el crèdit objecte del present és litigiós, la meua representada no té obligació legal de manifestar quin ha sigut l'import pagat per a l'adquisició de l'objecte d'aquest, dit siga açò en estrictes termes de defensa».  
Sense més tràmits, amb data 23 de febrer de 2017, es va dictar una interlocutòria amb la qual es decretava l'arxiu d'aquestes actuacions atés que el jutge o la jutgessa considera que no s'hauria esmenat conforme a l'article 231 Llei d'enjudiciament civil perquè no s'ha determinat el preu pagat pel títol executiu, inclús reconeixent-se la presentació d'al·legacions per aquesta part.  
- Segon. Contra la interlocutòria de 23 de febrer de 2017 indicada i, en particular, contra el pronunciament pel qual s'acorda l'arxiu del procediment és contra el que aquesta part interposa un recurs d'apel·lació d'acord amb el que estableixen els articles 455 i següents de la Llei d??enjudiciament civil, atés que considera que, amb la decisió adoptada en la referida interlocutòria, s'han infringit els articles 17, 231 i 540 i els seus concordants de la LEC.  
Entén aquesta part que el Jutjat de Primera Instància 25 de València ha dut a terme una patent extralimitació en les seues funcions i una interpretació errònia d'allò que s'ha disposat respecte de la successió (art. 540 i següents). A aquest efecte, recordem que en l'article esmentat s'arreplega textualment, únicament i exclusivament el següent:  
«Per a acreditar la successió, als efectes de l'apartat anterior, hauran de presentar-se al tribunal els documents fefaents en què aquella conste. Si el tribunal els considera suficients a tals efectes per concórrer els requisits exigits per a la seua validesa, procedirà, sense més tràmits, a despatxar l'execució a favor de o contra qui resulte ser successor quant als documents presentats.  
En el cas que s'haguera despatxat ja l'execució, es notificarà la successió a l'executat o executant, segons siga procedent, i es continuarà l'execució a favor de o contra qui resulte ser successor.  
3. Si la successió no constara en documents fefaents o el tribunal no els considerara suficients, manarà que el secretari judicial trasllade de la petició que deduïsca l'executant o executat la successió del qual s'haja produït, a qui conste com executat o l'executant en el títol i a qui es pretenga que és el seu successor, i els donarà audiència pel termini de quinze dies. Presentades les al·legacions o transcorregut el termini sense que les hagen efectuat, el tribunal decidirà el que procedisca sobre la successió només als efectes del despatx o de la prossecució de l'execució».  
Açò és, l'única cosa que es requereix és el document en què la successió conste acreditada, sense que en cap moment s'exigisca la determinació del preu exacte ni cap altre requisit addicional. Com és sabut (i a aquest efecte donem per reproduït allò que s'ha transcrit en el motiu tercer d'aquest), el dret concedit en l'article 1535 del Codi Civil es preveu únicament i exclusivament per als crèdits litigiosos, i és clar i evident que tal caràcter no pot proclamar-se en seu d'execució, màximament quan pels executats no s'ha instat el declaratiu corresponent en el cas que eixe fora el seu interés.  
Amb més motiu, no seria possible per als meus mandants aportar el preu concret relatiu al crèdit objecte d'aquest, ja que atés que es tracta d'una operació global i de gran volum, comprensiva de multitud de crèdits, no s'ha pactat un preu individual per a cada un d'ells, sinó un preu també global o a un tant alçat per una cartera comprensiva d'una pluralitat de crèdits.  
- Tercer. Ha de cridar-se l'atenció igualment sobre una circumstància extremadament clara: el jutjador d'instància s'extralimita greument a l'acordar l'arxiu de l'execució, ja que únicament pot resoldre sobre la procedència d'accedir o no a la successió processal en la part executen: tertium non datur. A aquest efecte, donem per reproduïda la pertinent ressenya jurisprudencial que protegeix la nostra posició i que es troba en el fonament de dret quart.  
Als anteriors fets s'apliquen els següents  
Fonaments de dret  
Primer. La resolució que s'impugna és susceptible de ser recorreguda en apel·lació, d'acord amb el que disposa l'article 455.1 LEC, ja que es tracta d'una interlocutòria definitiva.  
Segon. El recurs s'interposa dins del termini de vint dies des de l'endemà de la notificació de la resolució indicada, d'acord amb el que disposa l'article 458 LEC.  
Tercer. Concorren, en aquesta part, els pressupostos relatius a la legitimació, donada la seua condició de part, i al gravamen, ja que, amb la decisió adoptada, es priva a aquesta part de veure realitzat el seu legítim dret de cobrament.  
Quart. Aquest recurs es fonamenta en la infracció del que disposen els articles 17, 231 i 540 i els seus concordants de la Llei d'Enjudiciament Civil, així com la jurisprudència establida per les distintes audiències provincials i, en particular, per la seua aplicabilitat a aquest recurs el que s'ha dit per la Secció Novena d'aquesta Audiència en el rotlle 1072/2014, resolt per la Interlocutòria 280/2015, de 28 d'abril, de 2015, en recurs interposat per Alkali Luxembourg SARL:  
«El jutjat va acordar tindre per acabat el procediment d'execució respecte de l'executant inicial, i no la successió processal postulada, per incompliment dels pressupostos processals, i en aquest sentit hem de puntualitzar, també amb caràcter previ que la inicial executant, que ha cedit el seu crèdit, no ha recorregut l'arxiu que li afecta, per la qual cosa no és procedent que la cessionària efectue al·legacions que no competixen al seu dret. Tinga's en compte que l'article 17 de la Llei d'Enjudiciament Civil preveu, quan no s'accedisca a la pretensió de l'adquirent, que el transmetent continue en el judici, i queden fora de perill les relacions jurídiques privades que existisquen entre ambdós, i això necessàriament, perquè així es desprén de l'expressió utilitzada («continuarà») tenint en compte, a més, el precepte igualment imperatiu de l'article 570 de la LEC l'execució forçosa només acabarà amb la completa satisfacció del creditor executant) Per. tant, i com a primera conclusió, el que ací es pot analitzar és exclusivament si és procedent o no la successió pretesa , el precepte aplicable amb aquest fi i els pressupostos legalment exigibles que han de ser acreditats per la part que la pretenga. Si l'entitat inicialment executant s'aquieta a l'arxiu, i excepte circumstàncies especials que ací no s'aprecien, només cabrà valorar si s'accedeix o no a la successió processal en la part executant, la qual cosa a continuació abordarem amb caràcter general».  
Tercer. Aquesta sala ha acceptat, en general, la possibilitat de la successió processal, com també pareix referendar el Tribunal Suprem i així, entre altres resolucions, l'ATS de 25 de febrer de 2014 (ROJ: MZF 0421/2014- ECLI:ES:TS:2014:1282A) Recurs 711/2012, i ponent: Antonio Salas Carceller, exposa que: «Contra els articles 1535 i 1536 del Codi Civil, els quals es refereixen a la cessió de crèdits litigiosos, el vigent article 17 de la Llei 1/2000, d'enjudiciament civil, es refereix de manera més àmplia al «objecte litigiós», entenent per tal, «el que siga objecte» del judici. Així, l'article 17 estableix: «Quan s'haja transmés, pendent un judici, allò que siga objecte d'aquest, l'adquirent podrà sol·licitar, acreditant la transmissió, que se li tinga com a part en la posició que ocupava el transmetent. El secretari judicial dictarà una diligència d'ordenació per la qual disposarà la suspensió de les actuacions i atorgarà un termini de deu dies a l'altra part perquè al·legue el que al seu dret convinga. Si aquesta no s'oposara dins del dit termini, el secretari judicial, mitjançant un decret, alçarà la suspensió i disposarà que l'adquirent ocupe en el judici la posició que el transmetent tinguera en ell. 2. Si, dins del termini concedit en l'apartat anterior, l'altra part manifestara la seua oposició a l'entrada en el judici de l'adquirent, el tribunal resoldrà per mitjà d'una interlocutòria el que estime procedent. No s'accedirà a la pretensió quan la dita part acredite que li competeixen drets o defenses que, en relació amb el que siga objecte del judici, només pot fer valdre contra la part transmetent un dret a reconvindre o que està per resoldre una reconvenció o si el canvi de part poguera dificultar notòriament la seua defensa. Quan no s'accedisca a la pretensió de l'adquirent, el transmetent continuarà en el judici, exceptuant les relacions jurídiques privades que existisquen entre ambdós. 3. La successió processal derivada de l'alienació de béns i drets litigiosos en procediments de concurs es regirà pel que estableix la Llei concursal.  
  
En aquests casos, l'altra part podrà oposar eficaçment l'adquirent quants drets i excepcions li correspongueren en contra del concursat».  
La raó de la denegació, en el supòsit examinat en tal resolució, no derivava de cap consideració teòrica relativa a la seua inviabilitat, sinó de la valoració de les circumstàncies concretament concurrents, perquè des del punt de vista temporal es van produir les cessions abans de la demanda (i no pendent el procés), atés que era una transmissió parcial i no total (que quedava al marge de les previsions de l'article 17 LEC) i perquè existien contradiccions entre les dates de transmissió, a més d'eventuals problemes de cobrament pel concurs d'una de les successores sol·licitants.  
Igualment s'ha admés la possibilitat de successió processal en resolucions de distintes audiències provincials i s'ha argumentat que existeix entre el moment en què es dicta una resolució (o en general s'origina el títol executiu) i l'inici del procés per mitjà de la formulació de demanda executiva amb fonament en sentència del Tribunal Superior d'11 febrer 2003 (ROJ: STS 861/2003 € ECLI:ES:TS:2003:861) Sentència 125/2003 I Recurs 673/1997 en la qual, referint-se a l'execució d'un títol judicial que havia esdevingut ferm en sentència, es planteja la successió en l'execució, assenyalant que «La tesi, en canvi que aquesta sala propugna i acull, en consonància amb allò que s'ha resolt per la interlocutòria recorregut, es basa en la legitimitat de la successió processal, perquè tot i l'execució de la sentència, s'aconseguisca el reconeixement de la realitat jurídica per mitjà de l'oportú ajust subjectiu», se cita a aquest efecte tant l'article 9,4 Llei d'Enjudiciament Civil de 1881, com els articles 17 i 540 LEC 1/2000. La concepció sobre el que es considera objecte litigiós és més àmplia des de la perspectiva processal quan es tracta d'aplicar la figura de la successió processal de manera que, encara que l'objecte del litigi haja sigut ja resolt de manera ferma, no obstant això, mentre continue el procés fins a l'execució d'allò que s'ha resolt, procedeix la successió processal. Així ho han resolt altres audiències provincials, com la de Granada, interlocutòria de 17 juny 2003, si bé limita l'aplicació de l'article 540 LEC al moment inicial de l'execució, abans de despatxar-la. Després del moment indicat, estima aplicables els articles 16 i 17 LEC. I en el mateix sentit la Interlocutòria AP Màlaga de 24 abril 2003 o de Barcelona de 18 juny 2004.  
  
[...]  
No obstant això, en el supòsit ací analitzat, la veritat és que s'ha acreditat la cessió mateixa (document notarial parcial), la correlació entre el número del crèdit objecte d'execució i el tramés al cessionari per part del cedent ?que identifica els números de compte corresponent- i la quantitat per la qual ha de prosseguir l'execució, que, clarament, ja estava determinada i la precisa el cessionari al recórrer en revisió, sense cap dubte, perquè resulta d'una mera sostracció; no es comparteix en absolut ?després de l'anàlisi de la situació ací concretament concurrent- que no siga suficient, com diu el jutjat, tal operació simple atés que es tracta d'una quantitat plenament determinada i d'execució parcial d'aquesta, sense que existisca discrepància en el resultat obtingut.  
  
[...]  
El Jutjat va sol·licitar a més que el cessionari acreditara el preu de la venda, la qual cosa va combatre així mateix el recurrent al plantejar el recurs de revisió; en quant allò que s'ha pretés per la seua banda, era exclusivament la successió entre parts, i tal pressupost no resultava d'aplicació. A diferència d'altres supòsits resolts prèviament per aquesta sala, en que tal resolució es va consentir i concretada la quantitat per la qual se sol·licita continue l'execució, amb aportació dels documents necessaris en què es recolzen tals afirmacions. Qualsevol fórmula genèrica de sol·licitud o que ignore les concretes circumstàncies concurrents (sumes ja pagades, conceptes ja liquidats o altres d'anàlogues) hauria de comportar la repulsa d'allò que s'ha pretés, si no són plenament aclarides les discrepàncies i concretats tals extrems per qui pretén la successió.  
Quart. Per això procedeix, amb estimació del recurs, revocar la resolució recorreguda, i es considera que, en aquest concret supòsit, s'han acreditat els pressupostos per a la successió processal pretesa, aplicant-se l'article 17 LEC, per la qual cosa haurà de continuar el curs de l'execució amb el cessionari, i s'ha de comunicar la resolució indicada al deutor, amb la finalitat pertinent (i, si és el cas, als efectes de l'article 3683 IV, si així ho entenguera pertinent). Sense expressa imposició de costes i amb reintegrament, al recurrent, del depòsit constituït per a recórrer».  
Acabava sol·licitant que s'estimara el recurs d'apel·lació, i declarava nul l'arxiu acordat per la Interlocutòria de 23 de febrer de 2017, i manava seguir el procediment pels tràmits que en dret procediren.  
Tercer. Rebudes les interlocutòries per aquest tribunal, es va assenyalar, per a la deliberació i votació, el dia 11 de gener de 2018, en el qual va tindre lloc.  
Fonaments de dret  
S'accepten els de la resolució impugnada, només en quant no s'oposen als d'aquesta.  
Primer. Motivació de la resolució recorreguda.  
La resolució recorreguda va arxivar el procediment partint dels fets següents:  
«Únic. En aquest procediment es va sol·licitar per Axactor Portfolio Holding AB, SARL, que li la tinguera per subrogada en la posició d'executant, i es va requerir a la cessionària per a esmena, en concret perquè acreditara el preu exacte pagat pel cessionari al cedent en la cessió i per a acompanyar un document original autèntic de la cessió del crèdit cedit, amb l'advertència d'arxiu.  
I atés que:  
Únic. Assenyalar que ni la cedent ni la cessionària han recorregut la diligència d'ordenació de data 23 de gener de 2017, per la qual s'acordava requerir en els termes i efectes indicats en l'antecedent de fet d'aquesta resolució. En el termini concedit s'ha presentat un escrit, fent les al·legacions que va estimar oportunes, sense determinar el preu pagat pel títol executiu, i no atés que no s'ha esmenat (art. 231 de la LEC), ni recorregut, procedix l'arxiu advertit de les actuacions, per falta d'esmena d'extrems que es consideren rellevants per a poder tindre per operada la successió de conformitat amb l'article 207.4 de la Llei d'enjudiciament civil.»  
Segon. Entén la part apel·lant que no s'hauria acreditat que el crèdit fora litigiós, la qual cosa correspondria a la part contra la qual es va dirigir l'execució del títol no judicial, i se sosté que el crèdit que es pretenia realitzar no havia sigut adquirit individualment o singularment, sinó dins d'un conjunt de crèdits objecte del contracte de cessió de cartera de crèdits, les dades del qual haurien sigut aportades a actuacions, i que per això no existia una individualització del preu pagat pels elements que componen la cartera que es transmet en bloc. Per això no es tractaria d'un contracte especial, sinó que la doctrina ho consideraria com un acte o negoci abstracte dirigit a la transmissió del crèdit, que exerceix una funció semblant a la tradició amb vista als drets reals, i que és diferent del negoci que constitueix la causa i el fi econòmic de la transmissió.  
  
Citava distintes resolucions que, segons el seu criteri, avalaven la seua posició, amb vista a que el crèdit no seria litigiós, i acabava sol·licitant que, previs els tràmits legals, es revocara la resolució recorreguda i s'acordara l'admissió del procediment monitori.  
Tercer. En reiterades ocasions hem indicat que, tant la falta de compliment del requeriment efectuat, a què es van realitzar al·legacions, però sense recórrer la decisió del jutjat en què sol·licitava determinats documents i informacions, i la insuficiència dels documents aportats per a entendre omplit tal requeriment, efectuat per diligència de data 30 de març de 2017 (foli 188), en què se sol·licita l'acreditació del preu exacte pagat per la cessionari al cedent en la cessió, document original autèntic de la cessió del crèdit cedit, per la qual cosa no pot entendre's amb això complit el requeriment efectuat pel jutjat tal com aquest va apreciar, per la qual cosa el recurs es desestima, perquè no s'ha extralimitat el jutjat en les facultats que la llei li imposa amb vista al control de legalitat en protecció dels consumidors, tal com regulen tant la regulació de la Unió Europea, amb les exigències de la jurisprudència que dimana del Tribunal de Justícia de la Unió Europea, en consonància amb les normes de dret intern.  
  
Quart. Tal com disposen els articles 394 i 398 de la Llei d'enjudiciament civil, les costes d'aquest recurs, si n'hi haguera, han de ser imposades a la recurrent.  
Cinqué. Tal com estableix la disposició addicional quinzena de la Llei orgànica del poder judicial, confirmada la resolució recorreguda, el recurrent perd el depòsit constituït per a recórrer, a què es donarà la destinació prevista en la disposició indicada.  
Part dispositiva  
1. Desestimem el recurs interposat per Axactor Portfolio Holding AB, SARL.  
2. Confirmem la interlocutòria apel·lada.  
3. Imposem, a la recurrent, les costes d'aquesta alçada.  
Doneu, al dipòsit constituït per a recórrer, el destí previst en la disposició addicional 15a de la Llei orgànica del poder judicial.  
Aquesta interlocutòria és ferma.  
Quan corresponga, torneu al jutjat de procedència les actuacions originals, amb una certificació d'aquesta resolució perquè s'execute i es complisca.  
Així ho pronunciem, manem i firmem.»  
  
I per a la corresponent publicació en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, a fi de notificar-la a la part incompareguda demandada apel·lada, Ramón Quiles Fernández.  
  
València, 5 d'abril de 2018.- La lletrada de l'Administració de justícia: Inmaculada Ripollés Martínez.