Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 6843, del 20-08-2012 (2012/7786)

Notificació de la sentència dictada en el procediment de divorci contenciós número 89/2011.
-------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   6843

Data del DOGV
:   20-08-2012

Secció del DOGV
:   IV. ADMINISTRACIÓ DE JUSTÍCIA

Número del document
:   2012/7786


Organisme emissor
:   Jutjat de Primera Instància i Instrucció número 1 d'Alcoi

Tipus de document
:   Edicte

Notificació de la sentència dictada en el procediment de divorci contenciós número 89/2011. [2012/7786]  
Divorci contenciós 000089/2011-B  
De: Tania Vilaplana Coefier.  
Procurador: Antonio Penadés Martínez.  
Contra: Julio César Pintos Báez i ministeri fiscal.  
María Nieves Martín Rincón, secretària accidental del Jutjat de Primera Instància i Instrucció número 1 d'Alcoi, faig saber que en el present procediment divorci contenciós 89/2011, seguit a instàncies de Tania Vilaplana Coefier, contra Julio César Pintos Báez, declarat en situació de rebel·lia processal i sent part el ministeri fiscal, s'ha dictat la sentència, que literalment diu el següent:  
«Sentència número 000114/2012  
Alcoi, 17 de juliol de 2012.  
José Ramón De Blas Javaloyas, jutge del Jutjat de Primera Instància número 1 d'Alcoi, he vist estes actuacions de divorci seguides en este Jutjat amb el número 89/2011, a instàncies de Tania Vilaplana Coefier, representat pel procurador Penadés Martínez, i assistit per la lletrada Silvestre Francés, contra Julio César Pintos Báez, en les quals ha sigut part el ministeri fiscal representat per Ángeles Gil Rubio.  
  
  
Antecedents de fet  
Primer. Tania Vilaplana Coefier va formular a través de la seua representació processal demanda de divorci contra Julio César Pintos Báez, en la qual després d'exposar els fets i els fonaments de dret que estimava aplicables, acabava demanant que es dictara sentència per la qual es decretara la dissolució del matrimoni per divorci, amb adopció de les mesures contingudes en la seua demanda, consistents en:  
1. Guarda i custòdia de les menors S. D. i T. G., atribuïda a la mare.  
2. Pàtria potestat compartida entre ambdós progenitors.  
3. Pensió d'aliments: que el pare abone per a cada una de les filles menors la quantitat de 200 euros mensuals, pagadors per anticipat, dins dels cinc primers dies de cada mes, en el compte corrent que designe la meua representada, actualitzant-se anualment, amb efectes de primer de gener de cada any, en proporció a l'Índex de Preus al Consum publicat per l'Institut Nacional d'Estadística o organisme que el substituïsca.  
  
4. Règim de visites: en el cas que el pare tornara i voldria veure les menors, que s'establisca un règim de visites consistent en dissabtes alterns de 10.00 a 12.00 hores, en el PEF d'Alcoi.  
5. Que s'establisca una prohibició d'eixida del territori nacional de les menors sense el consentiment expresse i atorgat per escrit de la mare.  
Segon. Que admesa i tramitada la demanda en legal forma, va ser traslladada a la part demandada i van ser citats perquè respongueren en el termini de 20 dies. Transcorregut el termini la demandada no va contestar la demanda i va ser declarada en rebel·lia per diligència d'ordenació de 7 de juny de 2012.  
Tercer. Convocades les parts a la vista per al dia 9 de juliol de 2012, va comparéixer únicament la part demandant, que va ratificar el seu escrit de demanda, i no va comparèixer la part demandada, tot i haver sigut legalment citada. Després de la pràctica de la prova van quedar les interlocutòries concluses per a dictar sentència.  
Quart. En la tramitació de les actuacions s'han observat les prescripcions legals.  
Fonaments de dret  
Primer. D'acord amb l'article 86 del Codi Civil, en relació a l'article 81 del mateix cos legal, segons la redacció donada per la Llei 15/2005, de 8 de juliol, el matrimoni es dissol a petició d'ambdós cònjuges, o d'un d'ells, amb o sense el consentiment de l'altre, una vegada transcorreguts tres mesos des de la seua celebració.  
En les presents actuacions va quedar provat el transcurs de l'esmentat espai de temps, ja que el matrimoni es va contraure el dia 14 d'agost de 2004 a Asunción (Paraguai), per la qual cosa, d'acord amb els citats articles, és procedent decretar la dissolució del matrimoni, a l'haver transcorregut més de tres mesos des de la seua celebració.  
Segon. En els processos de família, assenyala l'article 751.1 de la Llei d'Enjudiciament Civil, no produirà efecte l'assentiment que recaiga sobre pretensions indisponibles, mentres que en l'apartat 3 del mateix article s'admet la seua validesa si recau sobre pretensions que tinguen com a objecte matèries sobre les quals les parts puguen disposar lliurement. En el cas de la separació i el divorci, l'acció a què es referix és indisponible en la mesura que no es pot transigir sobre l'estat civil de les persones ni sobre qüestions matrimonials (art. 0354 XC), sense que càpia la renúncia de drets, ja que estem davant qüestions d'orde públic i de dret necessari que afecten l'essència del matrimoni, inaccessible a l'autonomia de la voluntat; a més que en la pràctica resulta intranscendent l'assentiment per a l'estimació de l'acció principal de separació o divorci, atés que basta la voluntat d'un dels cònjuges i el transcurs dels terminis legalment previstos per a adoptar-s'hi. D'altra banda, l'assentiment a les pretensions relatives a les mesures definitives suposa l'admissió de la certesa dels fets en que es fonamenta la demanda i la conformitat amb l'efecte jurídic que haja sigut sol·licitat, de manera que, en este tipus de processos, l'eficàcia de l'assentiment depén que es referisca a mesures que siguen de naturalesa disponible per a les parts i no de dret imperatiu o necessari, perquè en este cas seran indisponibles.  
En primer lloc, són mesures indisponibles les relatives a la pàtria potestat, guarda i custòdia, règim de visites, dret d'ús de la vivenda familiar quan hi hagen fills menors o incapacitats, o reclamacions d'aliments per a estos. L'assentiment del demandat a este tipus de mesures no vincula a qui jutja, perquè com assenyala l'article 752.2 Llei Enjudiciament Civil "la conformitat de les parts sobre els fets no vincularà al tribunal ni podrà este decidir la qüestió litigiosa basant-se exclusivament en dita conformitat" i, per tant, no assortix els efectes de l'article 21 de la Llei d'Enjudiciament Civil, perquè no cal decidir amb base en els fets fixats de comú acord per les parts, ni a les pretensions que amb estes coincidisquen. És més, tampoc cal decidir la qüestió litigiosa basant-se exclusivament en el silenci o les respostes evasives sobre els fets al·legats per la part contrària, la qual cosa exclou la possibilitat de prendre en consideració els efectes de l'admissió tàcita dels fets a què es referix l'article 304 de la Llei d'Enjudiciament Civil. En coherència amb açò, el tribunal no sols no està vinculat a la força probatòria l'interrogatori de les parts, i a les normes dels documents públics i dels documents privats reconeguts, sinó que a més es podrà decretar d'ofici aquelles proves que s'estimen pertinents per a la indagació de la veritat material dels fets -amb les quals el jutge té una llibertat absoluta de mitjans probatoris, perquè s'exclou el principi de justícia pregada de l'article 216 de la Llei d'Enjudiciament Civil. No obstant això, este assentiment o conformitat sí que té efectes jurídics, perquè a tenor de l'article 774 de la Llei d'Enjudiciament Civil, en la vista del juí els cònjuges poden sotmetre al tribunal l'acord a què hagueren arribat per a regular les conseqüències de la nul·litat, separació o divorci, i podran sol·licitar la prova que consideren convenient per a justificar la seua procedència, de manera que el tribunal decidirà en la sentència sobre les mesures sol·licitades de comú acord per les parts, tenint en compte com a criteri rector que dits acords no siguen danyosos per als fills o greument perjudicials per a un dels cònjuges (arts. 90 i 9l CC).  
  
En segon lloc, són mesures disponibles per a les parts la pensió compensatòria, la indemnització prevista en l'article 1438, i el dret d'ús de la vivenda familiar quan no hi hagen fills menors o incapacitats. En este cas, com assenyala l'apartat 4 de l'article 752 de la Llei d'Enjudiciament Civil, no s'apliquen les especialitats relatives a les matèries indisponibles, per la qual cosa, com disposa l'article 751.3 de la Llei d'Enjudiciament Civil, cal disposar sobre a l'objecte i l'assentiment del demandat vincula al tribunal en els termes de l'article 21.1 de la Llei d'Enjudiciament Civil.  
En tercer lloc, la rebel·lia de la part demandada, com va declarar la sentència del Tribunal Suprem de 29 de març de 1980, no implica assentiment ni deslliura el demandant de provar els fets constitutius de la seua pretensió (en este sentit, la sentència de l'Audiència Provincial Madrid de 5 de desembre de 2006).  
Tercer. En l'acte del juí no va comparéixer la part demandada Julio César Pintos Báez, per a oposar-se a les pretensions de la part actora, a pesar d'haver sigut citat en legal forma.  
Atés l'objecte del present assumpte, com es desprén dels articles 85, 86, 90, 91, 92 i següents del Codi Civil, donada la incompareixença de la part demandada, es considera acreditat que les filles menors conviuen amb la progenitora, així com que el demandat va abandonar el domicili conjugal en el mes de març de 2010, i donada la incompareixença a la vista del demandat, s'evidencia una desatenció cap a les menors que justifica que s'atribuïsca la guarda i custòdia a la progenitora demandant, així com que el règim de visites siga tal com ha sigut proposat per la part actora, a la vista del risc manifestat que el demandat puga endur-se les menors a un altre país, aspecte també valorat pel Ministeri Fiscal, que proposa l'adopció de la mesura de prohibició d'eixida del territori nacional de les menors excepte autorització judicial; i donada la seua incompareixença i a falta de més dades, tot i que no siga vinculant l'article 304 de la Llei d'Enjudiciament Civil en els procediments de família, d'una valoració conjunta dels fets relatats s'estima procedent el no establiment d'un règim ordinari de visites, principalment per la falta de residència a Espanya del demandat i trobar-se en un altre país, sense saber-se en quin està residix.  
  
Per a la fixació de la pensió alimentària, cal atendre la capacitat econòmica d'ambdós progenitors. Ara bé, davant de la falta de prova al respecte, i per pròpia petició de la part actora, és procedent acudir al mínim vital que assenyala la Audiència Provincial d'Alacant fixat en la quantitat de 180 euros per cada un dels menors. La quantia dinerària fixada serà pagadora per mesos anticipats i dins dels primers cinc dies de cada mes, a partir de la data de la demanda interposada, en el compte que es designe a este efecte. La quantitat s'actualitzarà anualment d'acord a la variació experimentada per l'índex general de preus de consum, establit per l'Institut Nacional d'Estadística o organisme que el substituïsca. Els gastos extraordinaris necessaris seran satisfets per mitat.  
  
Atesa la desaparició fàctica del pare, la seua falta d'atenció als menors i el seu origen estranger a la vista de la nacionalitat que consta en les dades de la Policia Nacional, que es troba en actuacions, a més d'haver manifestat la part demandant que en les telefonades ha fet a les seues filles el demandat ha expressat el seu desig que visquen a Paraguai, els va dir que se les volia endur i també s'ha endut el llibre de família, per això cal adoptar la mesura de prohibició d'eixida del territori nacional dels menors excepte autorització judicial prèvia i la prohibició d'expedició del passaport als menors o de la retirada si ja s'haguera expedit, segons l'article 158 del Codi Civil.  
El ministeri de la llei decreta la dissolució del règim econòmic de la societat de guanys.  
Tercer. Respecte a les costes del present procediment, no és procedent fer expressa imposició, al tractar-se d'un procediment de família.  
  
Vistos els preceptes legals citats i la resta de d'aplicació general  
Dispostiva  
Estime parcialment la demanda interposada per la representació processal de Tania Vilaplana Coefier contra Julio César Pintos Báez, i acorde la dissolució del matrimoni per divorci dels expressats, amb tots els efectes legals i amb les següents mesures definitives:  
  
1. Pàtria potestat serà compartida entre ambdós pares.  
2. Guarda i custòdia de les menors S. D. i T. G. s'atribuïx a la progenitora.  
3. Pensió d'aliments: el pare haurà d'abonar per a cada una de les filles menors la quantitat de 180 euros mensuals. La quantia dinerària fixada serà pagadora per mesos anticipats i dins dels primers 5 dies de cada mes, a partir de la data de la demanda interposada, en el compte que es designe a l'efecte. Esta quantitat s'actualitzarà anualment amb acord a la variació experimentada per l'índex general de preus de consum, establit per l'Institut Nacional d'Estadística o organisme que el substituïsca. Els gastos extraordinaris necessaris seran satisfets per mitat.  
4. Règim de visites: el progenitor no custodi tindrà dret de visita de les seues filles menors els dissabtes alterns de 10.00 a 12.00 hores, en el PEF d'Alcoi.  
5. S'establix la prohibició d'eixida del territori nacional de les menors excepte autorització judicial prèvia i la prohibició d'expedició del passaport a les menors o de la seua retirada si ja s'haguera expedit.  
Comuniqueu esta resolució, una vegada siga ferma del pronunciament de divorci al registre civil on conste inscrit el matrimoni.  
Mode d'impugnació: mitjançant un recurs d'apel·lació davant de l'Audiència Provincial d'Alacant (art. 455 LECn).  
El recurs s'interposarà davant del tribunal que haja dictat la resolució que s'impugne dins del termini de 20 dies comptats des de l'endemà de la seua notificació.  
En la interposició del recurs la part apel·lant haurà d'exposar les al·legacions en què basa la impugnació, a més d'esmentar la resolució contra la qual s'apel·la i les decisions que s'impugnen.  
Informació sobre el depòsit per a recórrer.  
De conformitat amb la disposició addicional 15a de la Llei Orgànica del Poder judicial, perquè siga admesa a tràmit el recurs d'apel·lació contra esta resolució es constituirà un dipòsit de 50 euros, que li serà tornat només en el cas que el recurs siga estimat.  
El depòsit s'ha de constituir ingressant la quantitat esmentada en el banc Banesto, en el compte corresponent a este expedient (JJJJ 2199 JG EEEE AA) i s'indicarà, en el "camp concepte" el codi "02 Civil-Apel·lació" i la data de la resolució recorreguda amb el format DD/MM/AAAA.  
En el cas de realitzar l'ingrés per mitjà de transferència bancària, després d'omplir el codi de compte corrent( CCC, 20dígits ), s'ha d'indicar en el camp """Concepte " el número de compte, el codi i la data en la forma exposada en el paràgraf anterior.  
En cap cas no s'admetrà una consignació per import diferent de l'indicat. En el cas que calga realitzar altres pagaments en el mateix compte, caldrà efectuar un ingrés per cada concepte, fins i tot si pertanyen a altres recursos de la mateixa classe o diferent.  
Estan exempts de l'obligació de constituir el depòsit els qui tinguen reconegut el dret a litigar gratuïtament, el Ministeri Fiscal, l'Estat, les comunitats autònomes, les entitats locals i els organismes autònoms que en depenen dels anteriors.  
Així ho dispose, mane i firme».  
La sentència anterior ha sigut firmada, llegida i publicada pel jutge que la subscriu, mentres celebrava audiència pública el dia de hui. En done fe.  
I atés que el demandat, Julio César Pintos Báez, està en parador ignorat, expedisc este edicte a fi que li valga de notificació de forma deguda.  
  
Alcoi, 17 de juliol de 2012.- La secretària judicial: María Nieves Martín Rincón.