Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 7465, del 13-02-2015 (2015/1145)

RESOLUCIÓ de 28 de gener de 2015, de la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport, per la qual s'incoa expedient de declaració de Bé d'Interés Cultural, amb categoria d'espai etnològic, a favor de la Colònia de Santa Eulàlia, situada en els termes municipals de Sax i Villena i s'obri període d'informació pública.
-------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   7465

Data del DOGV
:   13-02-2015

Secció del DOGV
:   III. ACTES ADMINISTRATIUS - C) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2015/1145


Data del document
:   28-01-2015

Organisme emissor
:   Conselleria d'Educació, Cultura i Esport

Tipus de document
:   Resolució

Anàlisi jurídica

 Descriptors 

:   * Conselleria d'Educació, Cultura i Esport
    * Conselleria d'Educació, Cultura i Esport

RESOLUCIÓ de 28 de gener de 2015, de la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport, per la qual s'incoa expedient de declaració de Bé d'Interés Cultural, amb categoria d'espai etnològic, a favor de la Colònia de Santa Eulàlia, situada en els termes municipals de Sax i Villena i s'obri període d'informació pública. [2015/1145]  
Vist l'informe emés pels servicis tècnics de la Direcció General de Cultura d'esta conselleria i la resta d'antecedents que figuren en l'expedient, favorables a la declaració com a Bé d'Interés Cultural, amb la categoria d'espai etnològic, a favor de la Colònia de Santa Eulàlia, situada en els termes municipals de Sax i Villena (Alacant).  
Considerant el que disposa l'article 27 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, esta conselleria, en allò que és matèria de la seua competència, ha resolt:  
  
Primer  
Incoar expedient per a la declaració de Bé d'Interés Cultural, amb la categoria d'espai etnològic, a favor de la Colònia de Santa Eulàlia, situada en els termes municipals de Sax i Villena (Alacant), i encomanar-ne la tramitació a la Direcció General de Cultura d'esta conselleria.  
  
  
Segon  
De conformitat amb el que disposa l'article 28 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, determinar els valors de l'espai etnològic que en justifiquen la declaració com a Bé d'Interés Cultural, fer-ne una llista i descriure els immobles patrimonials que en constituïxen referents indiscutibles i fixar les normes de protecció de l'espai etnològic i el seu entorn en els annexos adjunts a esta resolució.  
  
  
Tercer  
En compliment del que establix l'article 27.3 de la Llei 4/1988, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, notificar esta resolució als ajuntaments de Sax i Villena i als interessats i fer-los saber que, de conformitat amb el que establixen els articles 35 i 36, en relació amb el 27.4 de la llei, la realització de qualsevol intervenció de transcendència patrimonial en l'espai etnològic o en el seu entorn haurà de ser autoritzada preceptivament per la Direcció General de Cultura amb caràcter previ a la realització i a l'atorgament de llicència municipal, si és el cas, quan esta siga preceptiva.  
  
Quart  
La present incoació, d'acord amb el que establix l'article 33 de la Llei 4/1988, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, determina la suspensió de l'atorgament de llicències municipals de parcel·lació, urbanització, construcció, demolició, activitat i qualsevol acte d'edificació i ús del sòl que afecten el lloc històric delimitat, així com de les esmentades actuacions quan siguen dutes a terme directament per les entitats locals. Queden igualment suspesos els efectes de les ja atorgades, suspensió els efectes de la qual, de conformitat amb la limitació temporal continguda en l'incís segon de l'article 33 de la Llei 4/1988, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, es resoldran després de la declaració.  
No obstant això, la Direcció General de Cultura podrà autoritzar les actuacions mencionades quan considere que, en aplicació de les normes de protecció determinades per la present resolució, no perjudiquen manifestament els valors del bé que motiven la incoació, així com les obres que per causa major o interés general hagen de realitzar-se inajornablement.  
  
Quint  
D'acord amb el que preveuen l'article 86 de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de Règim Jurídic de les Administracions Públiques i del Procediment Administratiu Comú, i l'article 27 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, obrir període d'informació pública a fi que totes les persones que hi tinguen interés puguen examinar l'expedient durant el termini d'un mes a partir de la publicació de la present resolució en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana. L'expedient estarà a disposició dels interessats en la Direcció General de Cultura, avinguda de la Constitució, número 284, de València.  
  
  
Sext  
Que en compliment del que disposa l'article 27.3 de la llei es notifique la present resolució al Registre General de Béns d'Interés Cultural dependent de l'Administració General de l'Estat per a la seua anotació preventiva i al Registre de la Propietat amb el mateix fi.  
  
Sèptim  
Que la present resolució amb els seus annexos es publique en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana i en el Boletín Oficial del Estado.  
  
València, 28 de gener de 2015.- La consellera d'Educació, Cultura i Esport: María José Catalá Verdet.  
  
  
ANNEX I  
Descripció del bé objecte de la declaració, dels immobles patrimonials que el formen i determinació dels seus valors  
  
1. Denominació:  
a) Principal  
Colònia de Santa Eulàlia  
  
2. Localització:  
a) Comunitat autònoma. Comunitat Valenciana  
b) Província. Alacant  
c) Municipi. Sax i Villena  
  
3. Delimitació de l'espai etnològic i del seu entorn de protecció:  
  
Justificació de la delimitació de l'espai etnològic: s'inclouen dins de l'espai etnològic les parcel·les cadastrals on s'ubiquen els edificis i espais públics que van formar la colònia, entre els quals s'inclou el parc de Gilabert amb el llac i l'avinguda Margot fins al riu Vinalopó, i incorpora la caseta de la Cadena, que servia de control d'accés al lloc. També s'hi incorporen els vials que l'envolten.  
  
  
Definició literal de la delimitació:  
Origen: intersecció entre la fatxada sud de la caseta de la Cadena amb una línia virtual situada a 5 m de l'avinguda Margot, punt A.  
Sentit: horari.  
Línia delimitadora: des del punt d'origen, la línia envolta la caseta, travessa l'avinguda Margot i continua cap al sud per una línia virtual situada a 5 m de l'avinguda. Seguix cap al sud i envolta l'antic parc Gilabert. Continua cap al sud-est per les fatxades posteriors de les cases existents, creua el camí de Santa Eulàlia i gira pel camí posterior de les vivendes de l'illa cadastral número 74357, que incorpora. Torna a girar cap al nord-oest pel camí posterior a l'illa número 73149. Recorre este camí, que incorpora, fins a la intersercció amb el camí de Santa Eulàlia. El travessa i seguix cap al sud-est fins a una línia virtual a 5 m de l'avinguda Margot, seguix per esta línia fins al punt d'origen.  
Justificació de la delimitació de l'entorn de protecció de l'espai etnològic:es considera necessària la delimitació de l'entorn de protecció del bé a fi de preservar l'entorn històric, dedicat a la producció agrícola, raó de l'existència d'esta colònia de Santa Eulàlia. En este paratge agrícola es van ubicar la Casa de la Azuda, des d'on es desviava l'aigua per al reg, l'aqüeducte, i la bassa. També s'hi incorpora el tossal situat a l'oest d'esta, que va ser emprat per a esplai dels seus habitants i on va haver-hi una glorieta des d'on es divisava el paisatge circumdant i els camins que l'envolten.  
  
Definició literal de la delimitació:  
Origen: vèrtex sud de la parcel·la número 14 del polígon cadastral núm. junt al camí de Santa Eulàlia, punt B.  
Sentit: horari.  
Línia delimitadora: des del punt d'origen, la línia recorre el límit entre la parcel·la 14 i 15, gira a sud-est incorporant la parcel·la 15, seguix per la vora del riu Vinalopó fins a la intersecció amb una línia visual situada a 300 m de l'alineació posterior de l'illa cadastral número 74503. Seguix per esta línia virtual fins a la intersecció amb el canal d'aigües de Novelda, que incorpora. Gira a nord-oest per la carretera que fita amb la parcel·la número 17, que incorpora, travessa la carretera fins al límit sud de la parcel·la 18 i des d'ací es dirigix al punt d'origen B.  
  
4. Descripció i dades historicoartístiques:  
La Colònia de Santa Eulàlia posseïx un extraordinari interés tant etnològic i històric com arquitectònic i tipològic, com a mostra excel·lent d'un tipus d'assentaments inspirats en les idees il·lustrades i progressistes dels segles XVIII i XIX, que la fa mereixedora de la seua declaració com a Bé d'Interés Cultural amb categoria d'espai etnològic.  
  
La implantació d'esta colònia remet a les experiències dutes a terme pels utòpics del segle XIX com New Lanark (Owen), Icària (Cabet) o els falanasteris de Fourier, entre d'altres. A Espanya diverses experiències semblants van ser les de la Colònia Güell o Ametlla de Merola, Nuevo Baztán, la Colònia Campano de Cadis o Bustiello a Astúries.  
La colònia agrícola de Santa Eulàlia, bastida en els anomenats prats de Santa Eulàlia i declarada com a tal «de primera classe» l'1 de juliol de 1887, estava dedicada al cultiu de la vinya, els cereals, incloent-hi l'arròs, i d'oliveres, així com de la posterior transformació industrial per a la seua comercialització. Va ser projectada de manera que constituïra una unitat productiva autosuficient, a més que satisfera les necessitats d'habitació, oci, assistència religiosa i educacional dels seus treballadors i empleats sense oblidar ni escatimar en el seu ornament públic i privat, per a la qual cosa es va recórrer a escultors, pintors i ebenistes de qualitat, a la manera que promulgaven les teories utòpiques més avançades.  
Va ser promoguda en les seues pròpies terres per Antonio de Padua Saavedra y Rodríguez de la Guerra, comte de l'Alcúdia i de Gestalgar, per raó de les expectatives econòmiques de la zona afavorides per l'arribada del ferrocarril des de Madrid en 1858 i l'increment de la comercialització dels productes vitícoles per efecte de la crisi del sector provocada per la fil·loxera a França. Este va constituir en 1900, la societat Saavedra y Bertodano, en què en figurava com a gerent, amb el seu parent l'enginyer Mariano de Bertodano y Roncali, vescomte d'Alzira, que era casat amb María Avial Peña, filla d'un ric indià, que comptava amb l'extraordinari dot de díhuit milions de pessetes, que es creu que va invertir en este projecte.  
Segons Belando Carbonell, en 1888 les terres estaven distribuïdes de la manera següent: 123 ha de secà, 5 ha de regadiu i 10 ha de terres incultes, amb una renda de 5.291 pessetes.  
El context històric propici s'inicia, després de diverses desamortitzacions de menor importància, l'any 1855, durant el segon govern d'Espartero. El ministre d'Hisenda, Pascual Madoz, emprén una nova desamortització, que va ser executada amb major control que la de Mendizábal. L'1 de maig de 1855 es publicava en La Gaceta de Madrid, i el 31, la instrucció per a dur-la a terme.  
Es declaraven en venda, amb excepcions, totes les propietats i censos de l'Estat, del clero, dels ordes militars, confraries, obres piadoses, santuaris, de l'exinfant Carles, dels propis i dels comunals dels pobles, de la beneficència i de la instrucció pública. No van cessar les vendes fins a la fi del segle, i van continuar a pesar dels diferents canvis de govern. En 1867 s'havien venut en total 198.523 finques rústiques i 27.442 d'urbanes.  
Paral·lelament a les successives desamortitzacions, els governs d'Espanya emprenen una política de foment de la repoblació i de cultiu de terrenys erms que posaren en producció la ingent quantitat de nous terrenys així obtinguts. A este efecte, el Ministeri de Foment decreta tres lleis respecte d'això: la Llei de 21 de novembre de 1855, en què disposa tot el que convé sobre l'establiment de colònies agrícoles o noves poblacions per a reduir a cultiu terrenys erms i reialencs de l'Estat i els particulars o per a introduir millors sistemes en els ja establits (Gaceta de Madrid núm. 1053, de 22.11.1855), la Llei d'11 de juny de 1866, sobre el foment de la població rural (Gaceta de Madrid núm. 195, de 14.06.1866) i la Llei de 5 de juny de 1868, relativa al foment de la repoblació rural (Gaceta de Madrid núm. 161, de 9.06.1868).  
En estes lleis s'establien les condicions per als promotors de les anomenades colònies agrícoles, així com les exempcions fiscals a què tenen dret i altres exempcions a més del procediment d'obtenció dels beneficis dispensats.  
La prescripció dels privilegis de la Llei de 1868, la falta d'una adequada gestió i la decadència de l'agricultura entorn a una societat cada vegada més industrialitzada, van provocar la decadència de la colònia a penes uns quaranta anys després de la fundació.  
La colònia s'articula sobre l'eix central del carrer Salinas de nord-est a sud-oest, que és també límit entre els termes de Sax i Villena. A cada costat d'este carrer i tangencialment a este s'obrin dos places. La plaça de Santa Eulàlia va ser la primera construïda, al voltant de l'antiga ermita reedificada, a la qual cauen també la casa palau, el parador, la fàbrica d'alcohols i el celler, a més de les primeres cases de treballadors i capatassos. Completen la plaça a l'altre costat del carrer Salinas la botiga i el casinet. L'altra plaça, anomenada de Sant Antoni, es configura amb la fàbrica de farines, dos magatzems i noves vivendes obreres. Es va completar el conjunt amb noves edificacions, com el teatre i l'anomenat barri nou de la Concepció, un carrer situat a l'altre costat de la casa palau amb vivendes a un costat i a l'altre. El conjunt també comptava amb barberia, forn de pa i taller de reparacions, una escola (fora de la colònia) a més del parc de recreació amb una àmplia arbreda i llac amb illa.  
  
5. Relació d'immobles històrics que conformen l'espai etnològic i determinació dels seus valors  
  
5.a) Instal·lacions fabrils  
Fàbrica de farines del Carmen. Plaça de Sant Antoni, número 2. Referència cadastral 0013001YH87505 (Villena).  
Situada a la plaça de Sant Antoni, és un gran edifici de llenguatge racionalista amb les obertures ordenades horitzontalment i verticalment entre els aparells de rajola dels pilars i fronts de forjats. Se'n desconeix la data de la construcció, però un document de 1907 ja en constata l'existència com «una portentosa fàbrica de farines».  
La fàbrica respon a un dels models habituals de l'època, que eren dels sistemes Bühler (austrohongarés) i Daverio (suís). En la planta de cernuts de la fàbrica s'han trobat alguns tamisos de fusta i una balança de foneria amb la inscripció «Bühler».  
Segons la investigació de Jaén, Lillo i Sánchez els plànols trobats sobre una fàbrica de farines a Igualada (Barcelona) mostren la seua semblança constructiva amb la de Santa Eulàlia. La resta de la maquinària que hi havia a la nau ha desaparegut.  
L'edifici principal és de planta rectangular de tres pisos. La coberta és inclinada a dos aiguavessos amb teules planes. En este edifici es duia a terme el procés d'elaboració del producte mentres que els dos edificis laterals d'una planta menys estan destinats a magatzems, a la planta baixa, i vivenda del moliner, a la planta superior.  
L'edifici està tancat, fet que impedix reconéixer l'estat de l'estructura interior. S'hi aprecien trams derruïts de la coberta. A la fatxada de la plaça s'observen algunes fissures verticals. El canaló de zinc per a la recollida de les aigües de la coberta ha desaparegut en diversos metres.  
  
  
Magatzem plaça de Sant Antoni, número 1 i la carretera de Salinas. Sense referència cadastral. (Sax).  
L'edifici va ser alçat en prolongació de la farinera. La planta és rectangular d'un pis només. Amb algunes obertures de pas a la fatxada que dóna a la plaça. El frontispici que cau a la carretera està rematat per un frontó triangular en el qual hi ha un òcul circular i una finestra situada en una altura intermèdia.  
  
Magatzem (antiga almàssera). Plaça de Sant Antoni, número 19 i carretera de Salinas. Sense referència cadastral. (Sax).  
La planta és rectangular acabada en coberta a dos aiguavessos i teules planes. Les obertures de pas són verticals com les finestres del magatzem. Les finestres són rectangulars amb la part superior acabades en arc rebaixat, en aquella part que correspon a l'almàssera. Les obertures estan revestides per mitjà de rajola.  
Fàbrica d'alcohols La Unión, plaça de Santa Eulàlia, número 13; Celler i Cup, carrer Salinas, 5, referència cadastral 7411408XH8771S (Sax).  
El conjunt de la fàbrica d'alcohols, el celler i el cup s'ubica entre la plaça de Santa Eulàlia, el carrer Salinas i el parador annex a la casa palau. Destaca en volum la fàbrica d'alcohols, de planta quadrada i gran alçària, junt amb el parador. L'obertura d'entrada és de grans dimensions, amb porta de fusta de dos fulles xapada de zinc, que dóna a la plaça de Santa Eulàlia i orientada al sud-est. A la planta baixa s'aprecien, en esta fatxada, dos finestres acabades en arc, i en una planta superior es repetixen aparellades de dos en dos. Hi ha una altra obertura circular en el frontó d'acabament de l'edifici. El perímetre de totes les obertures és d'aparell de rajola ceràmica massissa. Fusteries de fusta tancaven les finestres i s'hi troba la marca dels rètols que diuen «Fábrica de Alcoholes La Unión» i la marca d'un escut que va poder ser de la Sociedad Saavedra-Bertodano. Es conserva en un cantó un curiós rellotge de sol.  
  
L'alçat orientat cap a la plaça en direcció nord presenta el mateix tipus de finestres aparellades, a la mateixa altura i en el mateix nombre de dos.  
La fatxada sud-oest dóna al pati interior format també per la casa palau, el parador, i dos magatzems. Presenta, al seu torn, dos parelles d'obertures superiors a la mateixa altura. La fatxada que dóna al carrer Salinas, a la qual hi ha adossat el celler, apareix totalment cega.  
  
Interiorment la fàbrica és una construcció diàfana coberta a dos aiguavessos amb el mateix tipus de cintra que es troba en el teatre, l'almàssera o el magatzem de blat de la fàbrica de farines. Segons els veïns, hi ha depòsits subterranis vinculats al procés de producció.  
  
Annex a la fàbrica hi ha el celler, de menor alçària però d'un gran desenrotllament longitudinal al llarg del carrer Salinas, a partir de la plaça de Santa Eulàlia, on es troba l'alçat posterior. L'alçat principal està orientat cap al teatre. Junt amb este hi apareix adossada una altra edificació, de menors dimensions, dedicada a xafar el raïm. Este espai és de planta quadrada, cobert a tres aiguavessos, amb l'ajuda d'un suport central de rajola acabat en mènsules de suport. Disposa de dos portes laterals elevades que facilitaven la descàrrega dels carros sobre el forjat interior.  
Al costat de les portes de descàrrega hi ha dos cups o recipients on es xafava el raïm de grans dimensions i planta rectangular. Dos més de menors dimensions se situen al fons prop dels accessos al celler. La comunicació del xafador amb el celler s'establia a través de dos entrades en arc.  
El celler es dividix en dos sales, la primera destinada a fermentació del most i la contínua, separada amb un mur amb porta d'accés centrada, a la destil·leria. La ximenera de rajola ha desaparegut.  
  
Situada en la nau del celler i adossada a la fàbrica es troba la torre de rajola que travessa la coberta d'aquella, de volum troncopiramidal sobre una base vertical, i supera la fàbrica d'alcohols en alçària. Interiorment disposa d'una escaleta de pujada encastada a la paret i una altra d'accés a un espai subterrani des del qual s'accedix a dos túnels, l'un en direcció al subsòl de la fàbrica i l'altre en direcció a la sala dels depòsits del celler, on hi havia un motor que subministrava energia elèctrica per a tot el complex de la colònia i suposadament vinculat al molí de vent que antigament es trobava en la part alta de la torre. En el seu desenrotllament vertical disposa de troneres amb arredoniment superior i xicotetes finestres amb arc de mig punt, i es remata amb una balustrada sobre un matacà sobre mènsules de rajola que la voreja.  
  
  
5.b) Edificis de servicis  
Parador i despatx plaça Santa Eulàlia, número 12. Referència cadastral 7411412XH8771S (Sax).  
Es tracta d'un edifici que dóna a la plaça de Santa Eulàlia, de dos plantes i planta rectangular, del qual actualment només es conserven les fatxades. Adossat a la casa palau i la fàbrica d'alcohols des del qual s'accedia al pati interior format per estos. Disposa de tres grans finestrals a la planta baixa d'arcs rebaixats i quatre finestres de proporció vertical en la planta superior. Una barana curvilínia amb cinc pilarets remata la fatxada.  
Ermita de Santa Eulàlia. Sense referència cadastral. (Sax)  
La primitiva ermita de Santa Eulàlia es va construir com a conseqüència d'una batalla que va tindre lloc en estos paratges en 1240 i els fets miraculosos amb la intervenció de Santa Eulàlia que hi van tindre lloc.  
L'ermita va ser reconstruïda amb motiu de la fundació de la colònia segons figura en una inscripció en la mateixa ermita: «Esta capilla la fundó d. Antonio de Padua Saavedra y Rodríguez de Guerra, Conde de La Alcudia y de Gestalgar, el 24 de febrero de 1891 y la construyó el maestro de obras de Villena Francisco Gran».  
Es tracta d'un edifici exempt, fet de maçoneria en murs i contraforts i coberta a dos aiguavessos de teula plana. Sobre la porta amb arc d'aparell de rajola hi ha un ràfol de zinc sostingut per corbes de ferro, sobre esta un òcul i més amunt hi ha un rellotge circular amb numeració romana sobre el qual es llig «Sax». Corona la fatxada una espadanya de dos pisos; en la del pis inferior està la campana.  
La planta és d'una sola nau d'11,30 m per 5 m. Tres parells de pilastres estriades amb capitells modernistes i arcs faixons sostenen la volta de canó. Als peus, el primer tram està cobert pel cor, al qual s'accedix per una escala de fusta. El presbiteri se separa per mitjà d'una balustrada de ferro, i darrere de l'altar, un retaule de columnes amb capitell corinti sobre les quals recolza un arquitrau, fris, cornisa, i un frontó triangular emmarca una fornícula en la qual s'allotja la Mare de Déu Dolorosa, i a un costat i a l'altre del retaule s'obrin xicotetes fornícules laterals amb les imatges de Santa Eulàlia i Sant Blai. Hi destaquen les pintures murals firmades per Puchades, que també va decorar el teatre. El paviment forma un escaquer de taulell hidràulic. Els escalons són de taulells de marbre. Com a elements singulars hi destaquen el púlpit metàl·lic cilíndric.  
El 10 de febrer, festivitat de Santa Eulàlia, se celebra una romeria amb actes de culte, fira i esplai al voltant de l'ermita.  
  
Caseta del pont de la Cadena, avinguda Margot. Referència cadastral 66950S229226504762VV. Polígon 43, p. 16. (Villena).  
Es tracta d'una xicoteta edificació d'una planta situada en l'avinguda Margot, junt al riu Vinalopó. Es cobrix amb teulada a dos aiguavessos de teula plana, permetia controlar l'accés a la colònia per mitjà d'una cadena ancorada en dos basaments de pedra.  
  
5.c) Immobles d'oci  
Teatre Cervantes, carrer Salinas, número 4. Referència cadastral 7311501XH8771S.  
El teatre Cervantes va ser concorregut per les més importants companyies de sarsueles de l'època i les seues llotges van ser lloc de reunió de la burgesia de la contornada. Va ser alçat després de 1907, data de l'inventari d'edificacions de Sax. A causa de l'afonament del magatzem annex s'ha perdut la part corresponent a l'escenari. Exteriorment, les seues fatxades es troben emblanquinades amb escassa ornamentació i amb un reduït nombre d'obertures. Sobre l'alçat principal hi ha el primer dels accessos, que està centrat. Sobre la porta s'obri una finestra de dos fulles que comunica interiorment amb la llotja presidencial adornada per motlures de fulles i tiges. Entre ambdós obertures queden restes del rètol de ceràmica vidriada de color roig en què es pot llegir «Teatro».  
Un altre dels accessos al teatre es troba en l'alçat lateral dret, protegit per una xicoteta marquesina d'estructura de fusta coberta de teula. Més amunt es troba el rètol «Teatro Cervantes», fet amb pintura negra.  
  
La planta rectangular de l'edifici es dividix en dos parts ben diferenciades: la destinada als espectadors i la de l'escenari el sòl de la qual se situa en una cota superior del nivell del terreny. La zona destinada al públic es compon del pati de butaques pròpiament dita i de les llotges que, disposades en dos altures rodegen l'espai central. La llotja presidencial es cobrix amb un pòrtic de pilars de fusta i presenta major ornamentació que la resta. Les seues motlures són idèntiques a les que apareixen al palau sobre les finestres de fatxada i a l'interior, que emmarquen les portes de pas del gran vestíbul central de planta baixa.  
Hi destaquen els frescos de la parets del teatre: el retrat de Miguel de Cervantes, emmarcat en un medalló que porta el seu nom. A un costat i a l'altre es troben paisatges de la colònia i altres retrats com el de Ruperto Chapí, Emilio Serrano, Jacinto Benavente i Manuel Linares Rivas.  
5.d) Edificis residencials  
Casa palau, plaça de Santa Eulàlia, números 10-11. Referència cadastral 7411408XH87715 (Sax).  
Es tracta d'un edifici de planta rectangular de 425 m² amb dos altures que va començar a construir-se en 1898. Està situat a la plaça de Santa Eulàlia junt amb el celler o fàbrica d'alcohols. En el centre de la fatxada principal, que dóna al jardí privat, es troba la porta d'entrada, amb una marquesina coberta de fusta i vidres amb dos finestres a cada costat i cinc balcons en la planta superior. En les fatxades laterals s'obrin quatre finestres en planta baixa i els balcons corresponents en la superior. Totes les obertures de les tres fatxades exteriors del palau s'adornen amb revestiments amb motlures i formes vegetals decoratives. La fusteria està composta per diverses fulles de fusta, una mallorquina i a més una contrafinestra en els balcons de la planta superior. Les reixes que protegixen les finestres també tenen elements decoratius vegetals excepte les que donen a la plaça de Santa Eulàlia, que es componen de barres formant rombes. La barana dels balcons és la mateixa en totes les fatxades llevat del balcó principal a causa de la seua major amplitud.  
En la fatxada principal es troben a l'altura del balcó principal dos escuts nobiliaris dels Saavedra. Remata la fatxada una cornisa perimetral que recolza en mènsules i sobre la qual continua la barana de coronació de línies ondulades de l'edifici. En el centre de cada escut remata l'edifici un frontó de coronació, el de la fatxada principal posseïx un baix relleu que mostra una escena al·legòrica a l'agricultura i a la indústria, composta per figures humanes nues separades per un àngel amb les ales esteses. Entre les pilastres que reforcen la barana es decora amb una motlura formada per tres barres horitzontals acabades en punta de llança que travessen un anell. Els frontons de les altres dos fatxades posseïxen altres relleus de menors dimensions que representen una espècie de cap de dragó. La fatxada interior no té ornamentació.  
  
En la planta baixa disposa de dotze habitacions al voltant del vestíbul principal, centrat i il·luminat per una claraboia. Des d'este espai s'accedix a l'escala d'accés a la planta superior de dos trams i revestida de marbre. En un dels cantons es troba un escut nobiliari pintat amb el lema dels dos tipus predominant els de taulells hidràulics de 20 cm x 20 cm. També se'n troben de marbre en l'espai central davall de les dos lluernes.  
La planta superior repetix la mateixa distribució d'estances al voltant d'una galeria o corredor central, es dividix en dos parts diferenciades pels seus acabats, i que estarien destinades als propietaris i al servici, respectivament. Els paviments estan formats per peces xicotetes que dibuixen mosaics.  
També destaquen en l'edifici els sòcols de taulellets i les fusteries de gran qualitat, dissenyades amb motius decoratius del modernisme.  
  
  
Vivendes per a treballadors. Illes cadastrals 74571, 73754, 75928 de Sax i 00248 de Villena.  
Les primeres vivendes construïdes van ser les que donen a la plaça de Santa Eulàlia, posteriorment se'n van construir successivament les del barri Nou de la Concepció i les de la plaça de Sant Antoni. En la fatxada est de la primera plaça s'agrupen en filera, de planta baixa alternades amb altres de dos altures situades en els extrems i en el centre de la plaça. La casa més pròxima al palau era la de l'administrador, com testimonia una placa de la fatxada. Totes les vivendes disposen de les mateixes obertures en fatxada. La porta d'accés se situa en el centre, flanquejada per dos finestres disposades simètricament a un costat i a l'altre. Les fatxades de les vivendes de dos plantes repetixen la disposició de tres finestres en la part superior. Les obertures estan revestides de motlures i disposen d'un sòcol de maçoneria. Les cobertes són a dos vessants amb faldons paral·lels a fatxada llevat de les vivendes de dos plantes, que es disposen de forma perpendicular i presenten ràfols més accentuats.  
La segona alineació de vivendes se situa darrere de l'ermita, separades de la plaça pel carrer de Santa Rita. Són de dos plantes. En la primera casa junt al parc Gilabert es trobava la carnisseria. Repetixen la disposició d'obertures del front est de la plaça. Les cobertes són totes a dos aiguavessos, tret d- una, que presenta una disposició a quatre aiguavessos.  
El tercer conjunt de vivendes de la plaça de Santa Eulàlia es troba en l'avinguda Margot i acaba al començament del carrer Salinas, tocant el celler. Esta format per dos vivendes, el casinet i la botiga, la barberia i per un forn de pa i un taller de reparacions, actualment desapareguts. Hi destaca la fatxada de la botiga de la colònia de dos plantes. A la planta superior s'accedix per una escala exterior d'una sola pota. Les obertures presenten arcs rebaixats i motlures de major relleu i disposa d'un pòrtic de pilars amb mènsules que sustenten el replanell de l'escala sobre la porta d'entrada. Els ràfols mostren la volada de les seues corretges que es rematen amb xapes decoratives de fusta, que en molt pocs casos han sobreviscut al pas del temps. Els altres edificis no varien respecte a la resta de cases.  
  
Al carrer o barri Nou de la Concepció es troben enfrontades dos fileres de cases d'una sola planta. L'aparença externa és igual a les de la plaça de Santa Eulàlia. El ràfol d'estes està format per tres filades de rajola sobre les quals recolza la teula. Al final d'una de les alineacions hi ha dos edificacions que no corresponen a la vivenda tipus: es tracta de la casa dels pastors i una xicoteta nau destinada a guardar el bestiar.  
  
Les vivendes de la plaça de Sant Antoni es disposen en dos alineacions perpendiculars entre si, constituïdes únicament per planta baixa. Al cantó que les unix hi ha una vivenda aixamfranada. Es troben adossades a l'almàssera i a la fàbrica de farines en cada un dels extrems.  
  
En conjunt les vivendes presenten unes condicions d'higiene i ventilació molt bones per a l'època, aspecte que reflectix la preocupació social i sanitària del moment. La distribució interior es compon d'un saló menjador i cuina, on hi havia la ximenera. El corredor centrat dóna accés als dormitoris situats a un costat i a l'altre i al pati posterior, on hi havia dos dependències annexes (la majoria desaparegudes) en què guardaven animals i hi havia un pou cec.  
  
  
5.e) Espais públics representatius  
Avinguda Margot  
És l'entrada a la colònia des de la carretera i l'estació de ferrocarril. Una vegada travessat el riu Vinalopó, la caseta del pont de la Cadena hi controlava l'accés per mitjà d'una cadena ancorada en dos basaments que encara es conserven. Segons Santiago Varela, una columna suportava l'escultura de l'Àngel de la Caritat, hui es troba en parador desconegut.  
En l'actualitat s'ha alçat un tancament de bloc de formigó que altera l'harmonia estètica a penes inalterada de l'espai etnològic.  
  
Plaça de Santa Eulàlia  
Sorgix entorn de l'ermita preexistent tangent al carrer Salinas. Servix d'escenari dels edificis més representatius com la casa palau, l'alcoholera i celler i a l'altre costat del carrer Salinas, les botigues etc.  
  
Comptava amb parterres plantats d'arbres frondosos i nombroses escultures de morter de ciment amb barnilles metàl·liques, segons fabricació usual, hui desaparegudes.  
  
Plaça de Sant Antoni  
Va sorgir ja entrat el segle XX i ocupa un lloc secundari en representativitat dins de l'espai etnològic, està formada per la fàbrica de farines, l'almàssera, el magatzem i noves vivendes de treballadors.  
  
  
Parc de Gilabert  
Es trobava a l'inici de la colònia tocant l'avinguda Margot. Servia d'esplai i comptava amb arbres grans, un llac artificial amb una illa, una glorieta i una cabanya de construcció rústica. També s'adornava amb escultures.  
Es troba en mal estat però es conserven els murs del llac i l'illa.  
  
  
6. Béns de rellevància local:  
Els immobles que s'assenyalen a continuació, tindran la consideració de béns de rellevància local i amb esta expressa tipificació protectora s'hauran d'incloure en el catàleg urbanístic municipal:  
Monuments d'interés local  
- Ermita de Santa Eulàlia (disposició addicional quinta de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià).  
- Casa palau i jardí  
- Teatre Cervantes  
  
Espais etnològics d'interés local:  
- Fàbrica de farines El Carmen  
- Fàbrica d'alcohols La Unión, celler i cup.  
  
7. Béns d'interés cultural  
Escuts heràldics dels Saavedra.  
Dos escuts en forma de francés modern amb les armes dels Saavedra: sobre camp de plata tres faixes escacades d'or i gules en quatre ordes, carregada cada una d'una altra faixa d'or, bordura de gules amb huit aspes d'or.  
Es troba timbrada per una corona comtal i acoblada una àguila coronada mirant a sinistra. No se'n conserva policromia.  
Els dos escuts són iguals, un dels quals presenta una minva en la corona i pic.  
  
  
ANNEX II  
Normativa de protecció de l'espai etnològic i el seu entorn  
  
Article 1  
De conformitat amb el que disposa l'article 35 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de Patrimoni Cultural Valencià, qualsevol intervenció de transcendència patrimonial que pretenga realitzar-se en l'espai etnològic i el seu entorn de protecció, requerirà l'autorització prèvia de la conselleria competent en matèria de cultura. Esta autorització s'emetrà d'acord amb els criteris establits en la present normativa, i en tot allò que no hi estiga previst, per mitjà de l'aplicació directa dels criteris previstos en l'article 39 de la llei esmentada.  
Totes les intervencions requeriran, per a la seua autorització, la definició precisa del seu abast, amb la documentació tècnica que per la seua especificitat els corresponga, i amb la ubicació parcel·lària i el suport fotogràfic que permeta constatar la situació de partida i la seua transcendència patrimonial.  
  
Article 2  
Sense perjuí del que disposa l'article anterior, per mitjà d'un informe tècnic municipal motivat, es podrà derivar la no-necessitat d'autorització prèvia en les actuacions que se situen fora del present marc normatiu per la seua falta de transcendència patrimonial, com seria el cas de les obres i instal·lacions dirigides a la mera conservació, reparació i decoració interior dels edificis situats en l'entorn de protecció i de les vivendes per a treballadors de l'espai etnològic.  
  
En estos casos, l'ajuntament comunicarà a esta administració en el termini de 10 dies la concessió de llicència municipal, i adjuntarà com a mínim l'informe tècnic que es menciona en el paràgraf anterior, un plànol d'ubicació i el suport fotogràfic que permeta constatar la situació de partida i la falta de transcendència patrimonial del que pretén.  
  
  
Article 3  
Totes les intervencions sobre els immobles històrics de l'espai etnològic i el seu entorn han de tindre en compte les cauteles arqueològiques previstes en l'article 62 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià. En qualsevol cas, les actuacions arqueològiques hauran de ser autoritzades per la conselleria competent en matèria de cultura, d'acord amb l'article 60 de mateixa llei.  
  
Article 4  
Queda proscrita la introducció d'anuncis o publicitat exterior (excepte cartells informatius dels noms i activitats dels edificis) que en qualsevol de les seues accepcions irrompa en la dita escena urbana o no urbana de l'àmbit protegit, excepte les relacionades amb activitats culturals o esdeveniments festius que, de manera ocasional, reversible i per temps limitat, sol·liciten i obtinguen autorització expressa de la conselleria competent en matèria de cultura.  
Article 5  
Esta normativa es considera suficient a l'efecte de la conservació, restauració i posada en valor de l'espai etnològic i el seu entorn de protecció i, per tant, s'eximix els ajuntaments de Sax i de Villena de la redacció del pla especial requerit per l'article 39.3 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià.  
  
  
  
Espai etnològic  
  
Article 6  
Els usos permesos seran tots els històricament associats al lloc, entre els quals s'inclou el residencial en els edificis existents, i els que siguen compatibles amb la posada en valor i gaudi patrimonial de l'espai etnològic i contribuïsquen a la consecució d'estos fins.  
  
Article 7. Béns d'interés cultural  
Caldrà ajustar-se al que disposa el capítol III del títol II de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, per als dos escuts nobiliaris dels Saavedra ubicats a la casa palau, l'entorn de protecció dels quals serà la seua fatxada.  
  
Article 8. Béns de rellevància local  
El règim d'intervencions en els béns de rellevància local així assenyalats com a tals en la present resolució incoadora, serà, fins que no s'incloguen en el catàleg de béns i espais protegits amb esta expressa tipificació protectora, l'establit amb caràcter transitori en l'article 10 del Decret 62/2011, del Consell, pel qual es regula el procediment de declaració i el règim de protecció dels béns de rellevància local, i les mesures protectores d'este decret.  
  
  
Article 9  
Els immobles constitutius de l'espai etnològic no podran ser demolits, ni transformats ni podran augmentar el seu volum edificat, i es restaurarà el seu caràcter originari. Per a això es preservaran i restauraran les fusteries, els paviments, els sòcols, les pintures murals tant exteriors com interiors, les decoracions, els reixats, els rètols de carrers i els elements de l'antic enllumenat públic. Es recuperaran les peces i maquinàries dels immobles industrials que es conserven.  
Les fatxades de les vivendes de l'àmbit hauran d'eliminar els elements impropis com ara aplacats ceràmics o petris, revestiments de materials no originals etc. Les fatxades posteriors d'estes hauran de ser tractades amb els mateixos criteris que les principals, evitant nous volums i materials impropis. Els tancaments posteriors de les parcel·les destinades a vivendes dels operaris mantindran el seu muret original, i podran emprar un tancament vegetal per a la resta.  
  
Els espais públics eliminaran també els materials no originals com ara peces ceràmiques o marmòries, entre d'altres.  
  
  
Entorn de protecció  
  
Article 10  
A fi de preservar el paisatge històric de l'àmbit no s'autoritzarà cap edificació per a qualsevol ús (exceptuant-ne les permeses per l'article 12), i queden prohibits, com a regla general, els moviments de terres excavacions -d'incidència paisatgística-, tala d'arbres, emmagatzematge a l'aire lliure de materials i abocament de residus, sense autorització expressa del departament competent en matèria de medi ambient i de la conselleria competent en matèria de cultura. Els edificis existents no podran augmentar el seu volum edificat.  
  
Article 11  
Els usos permesos seran tots els històricament associats al lloc, entre els quals s'inclou l'agrícola i forestal, i els que siguen compatibles amb la posada en valor i gaudi patrimonial de l'espai etnològic i la preservació dels seus valors paisatgístics i contribuïsquen a la consecució d'estos fins. S'autoritza l'ús residencial en els edificis existents.  
  
Article 12  
Les restes de la Casa de l'Azuda, aqüeducte i bassa de reg, així com els de la glorieta existent en el tossal seran mantinguts a fi de ser recuperats per al seu possible ús.  
  
Article 13  
Les edificacions autoritzables en l'entorn de protecció són:  
- Xicotetes edificacions auxiliars de les labors agrícoles o d'usos compatibles sempre que no superen els paràmetres següents:  
- El màxim d'edificabilitat permés serà de 20 m² construïts per edificació, amb una parcel·la mínima d'1 hectàrea.  
- El nombre de plantes màxim serà d'una (la planta baixa) i la seua altura de cornisa màxima 3,50 m.  
  
Article 14  
L'arquitectura de les edificacions de nova planta o de remodelació d'aquelles no tradicionals adequarà el seu caràcter estètic a la tipologia i als acabats de la zona, tenint en compte les disposicions següents:  
  
Fatxades:  
- Les obertures seran de proporció vertical, disposició i dimensions característiques de la zona.  
- Els acabats es faran amb materials tradicionals i es descarten els que suposen la imitació.  
- Les fusteries seran de fusta.  
- Es prohibixen les persianes, excepte les persianetes exteriors enrotllables tradicionals.  
  
Cobertes:  
Les cobertes seran inclinades, de pendent màxim del 35 per cent, de teula.  
  
Article 15  
La contravenció del que preveuen els articles anteriors determinarà la responsabilitat de l'ajuntament i/o dels promotors en els termes establits en l'article 37 de la Llei 4/1998, de 11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià.