Diari Oficial de la Generalitat Valenciana


Sumari del DOGV 5454, del 20-02-2007 (2007/2209)

DECRET 20/2007, de 16 de febrer, del Consell, pel qual es declara Bé d'Interés Cultural, amb la categoria de monument, el Reial Santuari de la Mare de Déu de la Font de la Salut, a Traiguera.
-----------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

Estat**VIGENT**

Permalink ELI

**https://dogv.gva.es/va/eli/es-vc/d/2007/02/16/20/dof/vci/html**

### Dades del document

Número de DOGV
:   5454

Data del DOGV
:   20-02-2007

Secció del DOGV
:   I. DISPOSICIONS GENERALS

Número del document
:   2007/2209


Data del document
:   16-02-2007

Organisme emissor
:   Conselleria de Cultura, Educació i Esport

Tipus de document
:   Decret

Descriptors 

:   * Traiguera
    * legislació
    * ben cultural
    * protecció del patrimoni
    * monument

L'article 49.1.5 de l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana establix la competència exclusiva de la Generalitat en matèria de patrimoni històric, artístic, monumental, arqueològic i científic. Així mateix, l'article 26.2 de Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià, disposa que la declaració d'un Bé d'Interés Cultural es farà per decret del Consell, a proposta de la Conselleria competent en matèria de cultura, tot això sense perjuí de les competències que l'article 6 de la Llei 16/1985, de 25 de juny, del Patrimoni Històric Espanyol, reserva a l'administració General de l'Estat.
Per Resolució de 18 de juny de 1979, la Direcció General de Patrimoni Artístic, Arxius i Museus del Ministeri de Cultura va acordar incoar l'expedient de declaració de Monument Històric i Artístic a favor del Reial Santuari de la Mare de Déu de la Salut, a Traiguera.
L'expedient en qüestió va ser remés a la Generalitat, per a la tramitació segons disposa el Reial Decret 3066/1983, de 13 d'octubre, sobre traspàs de funcions i servicis de l'Estat a la Generalitat en matèria de cultura, i en concret, a la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència, d'acord amb el Decret 171/1983, de 29 de desembre, del president de la Generalitat.
Per Resolució de 28 de febrer de 2006, la Direcció General de Patrimoni Cultural Valencià de la Conselleria de Cultura, Educació i Esport, va acordar continuar l'expedient incoat d'acord amb les disposicions vigents i obrir un període d'informació pública. La resolució, amb els annexos, va ser comunicada als interessats en l'expedient, als quals se'ls va concedir tràmit d'audiència, sense que s'aportaren al·legacions a l'expedient.
En compliment del que disposa l'article 27 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià, i a la vista dels informes sol·licitats, la proposta de declaració compta amb el criteri favorable de la Universitat Jaume I de Castelló i de la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Carles.
Així mateix, s'han demanat els informes exigits per l'article 49 bis de la Llei 5/1983, de 30 de desembre, de Govern Valencià.
En virtut d'això i d'acord amb la normativa mencionada, a proposta del conseller de Cultura, Educació i Esport, i amb la deliberació prèvia del Consell, en la reunió del dia 16 de febrer de 2007,
DECRETE
Article 1
Es declara Bé d'Interés Cultural, amb la categoria de Monument, el Reial Santuari de la Mare de Déu de la Font de la Salut, a Traiguera, de la província de Castelló.
Article 2
L'entorn de protecció afectat per la declaració de Bé d'Interés Cultural, així com el règim de protecció d'este, quedan definits en els annexos adjunts que formen part del present decret. La documentació complementària consta en l'expedient corresponent.
DISPOSICIÓ ADDICIONAL ÚNICA
La present declaració s'inscriurà en la secció primera de l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià.
DISPOSICIÓ FINAL ÚNICA
El present decret es publicarà en el Boletín Oficial del Estado i entrarà en vigor l'endemà de la seua publicació en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana.
Valencia, 16 de febrer de 2007
El president de la Generalitat,
FRANCISCO CAMPS ORTIZ
El conseller de Cultura, Educació i Esport,
ALEJANDRO FONT DE MORA TURÓN
ANNEX I
Dades sobre el bé objecte de la declaració
1. Denominació
a). Principal
Reial Santuari de la Mare de Déu de la Font de la Salut.
b). Secundària
Ermita de la Mare de Déu de la Font de la Salut.
2. Descripció
a) Immoble objecte de la declaració
El Reial Santuari de la Mare de Déu de la Salut, un dels més destacats de la província de Castelló, té l'origen en el segle XIV. És l'únic del seu entorn que va gaudir de salvaguarda reial, la qual fou concedida per Carles V l'any 1542, renovada posteriorment per Felip II i confirmada per butla papal en 1555. Obté molts altres privilegis, favors i donacions, sobretot en el segle XVI, període de la seua màxima esplendor. Així mateix va ser visitat tant per milers de pelegrins com per il·lustres personalitats eclesiàstiques i civils, reis, prínceps, cardenals i bisbes, com l'infant Alfons d'Aragó, Felip II, Joan d'Àustria, Felip III, Margarida d'Àustria, l'arxiduc Albert, Felip IV amb els infants. I, entre els eclesiàstics, Jofré i Roderic de Borja, els cardenals Acquaviva, Salviati i Alexandrino, este últim com a legat pontifici, o sant Francesc de Borja.
Es compon d'un conjunt d'edificacions, de grandiosa arquitectura d'origen gòtic amb afegits i transformacions renaixentistes i barroques, a les quals s'accedix per l'antic camí anomenat de l'Ermita, jalonat fins a 1936 per set peirons d'altíssim interés escultòric, hui parcialment destruïts. Pel camí, que comença a les proximitats de la població de Traiguera, s'accedix a una plaça que precedix el santuari, al fons de la qual es troben l'església, que ocupa el lloc central, precedida pel pòrtic renaixentista; i a l'esquerra, el palau dels Ducs de Segorbe i la casa dels Capellans, i a la dreta l'hostatgeria, de grandíssim interés arquitectònic, la font del Miracle i les cuines.
Resum històric
El santuari es troba en una fondalada de la denominada serra d'en Menor, a dos quilòmetres de Traiguera, població molt important del Maestrat situada al costat del camí reial, pas obligat en moltes ocasions i esdeveniments de personatges il·lustres. La vila mateixa havia jugat un destacat paper en l'edat mitjana, i dos vegades hi van celebrar Corts els estats de l'antiga Corona d'Aragó.
L'origen de la devoció i el culte es fa a partir de 1384, vinculat a la troballa d'una xicoteta imatge mariana pels germans pastors Anastasi i Jaume Sorlí. Aigua de la font amb propietats curatives i llum es vinculen a la troballa, així com nombrosos prodigis arran d'esta, entre els quals es compta, segons la tradició, haver recuperat la parla Anastasi. L'objecte del culte es tractava d'una talla de fusta de 0,47 cm d'alçària, gòtica, buidada en el revers i amb suports per a ser portada a mà o penjada del coll. Representava la Mare de Déu dempeus, portant el xiquet sobre el braç esquerre. Mare i fill mostraven a la mà una poma. Actualment n'hi ha una còpia, ja que l'original va desaparéixer durant la guerra civil de 1936.
La primera ermita, molt senzilla, va ser construïda al costat de la font de la troballa i va desaparéixer, quedant inclosa en els baixos de l'actual hostatgeria. Hi queda el pou amb el brocal de pedra i una capelleta gòtica al fons.
El conjunt d'edificacions que hui existixen correspon bàsicament al segle XVI, amb transformacions del temple gòtic dels segles XVII i XVIII. Este va ser construït en 1439 i es corresponia parcialment amb la nau del temple actual. Era d'una sola nau, amb capelles laterals i voltes de creueria.
L'auge del santuari es va produir en el segle XVI. En 1523 va visitar el santuari el duc de Segorbe, que va planejar construir-se allí un palau que, finalment, va quedar inacabat. A partir de 1531 i a causa de la gran afluència de visitants, s'hi va construir, igual que en altres santuaris, l'hostatgeria, costejada per Gaspar Jofré de Borja, bisbe de Segorbe. Llavors, la fama del santuari era tal que en 1542 el rei Carles I concedix salvaguarda reial a l'ermitori. A partir d'este moment les visites de la família reial i el tracte de favor van augmentar. En 1566 el papa Pius V va instituir la capellania del santuari, amb sis clergues i un prior que residien habitualment en l'ermita, fet que va motivar la construcció de la coneguda casa dels Capellans en 1570. El prestigi i la importància era tal que es demanaven almoines, no sols en el bisbat de Tortosa, sinó també en els arquebisbats de València i Saragossa. El segle va acabar amb la construcció del pòrtic davant de l'església en 1588 i amb la construcció dels set peirons al·lusius als Set Dolors de la Mare de Déu, sis descoberts i l'últim cobert, que assenyalaven el camí entre la població i el santuari. El major exponent de la fama adquirida pel santuari va ser el llibre publicat en 1597 per Jaume Prades, Historia de la adoración y uso de las santas imágenes y de la Imagen de la fuente de la Salud.
Descripció arquitectònica
L'accés al santuari es realitza a través d'una fondalada o barranc, pavimentat però per on circula aigua. La fatxada principal del conjunt es troba enfront de la caiguda d'aigües. L'església se situa al centre del conjunt i a l'esquerra del llit que el travessa. A la dreta es troba el pou de la font del Miracle i la cuina medieval. Sobre estos, al voltant d'un pati i en dos altures hi ha l'hostatgeria. A l'esquerra de l'església es disposen l'antiga casa dels Capellans i les restes d'un antic i inacabat palau. Tota l'ala de l'esquerra de l'església ha sigut adequada ara com a restaurant i museu.
Precedint l'entrada de l'església se situa el pòrtic. El formen tres crugies de planta quadrada cobertes amb voltes de creueria. La central està formada per tercelets. En cada una de les claus secundàries es veu una xifra. Entre totes formen l'any de la construcció: 1588. El porxe s'obri davant amb tres arcs, dels quals el central és el més gran, que es disposa a manera d'arc triomfal amb els escuts del santuari i de la població, i rematat amb la salvaguarda reial de Carles V.
A l'església s'ingressa per una portada flanquejada per dos columnes aplatades d'orde corinti, datada en 1716. L'església està formada per una nau de tres crugies, creuer, capella major, cambril, sagristies i un cor alt als peus. Es cobrix amb voltes de canó amb llunetes en la nau, cúpula sobre petxines al creuer, voltes de canó i cúpules a la capella major i cambril. Els murs són de maçoneria i els sostres de volta, tapiats.
La nau i el creuer tenen unes pilastres amb capitells d'orde corinti recolzats en rocalles. Les pilastres de la nau flanquegen capelles en fornícula on se situaven retaules hui perduts. Sobre els capitells, en el fris i de manera semblant al que trobem en el creuer, hi ha pintats parelles de querubins. Sobre l'última capella del costat de l'epístola es troba la reixa des de la qual els sacerdots allotjats en l'hostatgeria podien seguir els ritus. Tant la nau com el creuer han sigut objecte de diferents revestiments decoratius, les pintures que es conserven en les voltes i la cúpula del creuer daten del segle XIX. Les successives restauracions han tret a la llum també la pintura que decorava el sòcol del creuer a manera de revestiment ceràmic i les pintures situades en la part baixa dels braços del creuer a manera de teles.
Una reixa separa el creuer de la capella major. La reixa -dividida en dos altures i tres trams- s'alça fins a l'altura de la imposta dels arcs. Esta és l'àrea reservada des de la qual es pot accedir a la sagristia i al cambril, i on es desplega un ampli programa iconogràfic al·lusiu a la troballa de la imatge, els miracles de la Mare de Déu i la seua protecció sobre la vila de Traiguera. Travessant la reixa s'accedix a la sagristia i des d'esta, per una escala, es puja al cambril que albergava la imatge. Este és un recinte cupulat, amb delicada decoració de rocalles -molt diferent de la de la resta del temple-, amb il·luminació pròpia.
La capella de la Mare de Déu, al costat del pou o font del Miracle, es cobrix amb volta de creueria i s'adorna amb pintures al tremp d'àngels músics. La veïna cuina medieval està formada per un gran tir cònic disposat sobre petxines i arcs. A este espai requeia el desaparegut forn i s'ampliava per mitjà d'una sala de dos crugies, cobertes amb voltes de creueria, de les quals una ha sigut renovada amb un sostre de fusta.
L'hostatgeria és un conjunt d'alcoves destinades a acollir els pelegrins al santuari. El primer pis va ser construït en el segle XVI, ocupant la part superior de la sala de la cuina, i el segon pis va ser afegit en el segle XVII (1619). L'hostatgeria està construïda amb murs de maçoneria amb finestres rectangulars d'obra de pedra picada amb motluratge de tradició gòtica. La fusteria i les ferramentes -d'excel·lent ofici- mostren una variada mostra de dissenys de tractats renaixentistes. Entre les sales ha de destacar-se la dita del Bisbe. En esta, la sostrada descansa sobre mènsules esculpides amb caps humans d'un bisbe, un cardenal, un capità i un turc, que la tradició vincula amb les reunions prèvies a la batalla de Lepant.
L'ala esquerra del santuari està notablement més transformada des d'antic. En els nivells inferiors se situen naus d'arcs de diafragma i, en la superior, una sèrie de sales molt renovades. El museu guarda el lapidari i algunes fusteries d'especial interés.
La plaça, amb el paviment renovat, igual que les hostatgeries, el museu, la cuina i l'entorn va ser restaurat per l'Escola Taller de Traiguera, dirigida per l'arquitecte Miguel García Lisón.
Les set creus o peirons, que puntuaven el camí des de Traiguera fins al santuari i que foren destruïdes en 1936, eren peces d'altíssim interés escultòric i paisatgístic. Ja Viciana, en 1563, i Enric Cock, en 1585, havien descrit el camí des del poble al santuari amb les set creus, que devien ensenyar als devots el camí "para que no yerren del". Viciana el descriu com un camí ample i bell "con empedraduras para que se conserve". Assenyala també les set creus de pedra "muy pulidas y bien acabadas" i "en cada una de ellas un retrato de los siete gozos de Nuestra Señora, en los quales los devotos peregrinos han de contemplar". En 1598 l'escultor Vázquez encara va fer l'última creu que presidia l'accés al santuari. La gran creu coberta amb baldaquí sostingut per robustes columnes dòriques és l'última de les set que a manera de peirons jalonaven el trajecte des de Traiguera. De les set restants es conserven alguns elements, grades, bases i algun fust. El motiu escultòric de la creu coberta -Mare de Déu per un costat i incompleta Trinitat "tron de gràcia" per l'altre, com a relleu que destaca de la creu pròpiament dita- està sostingut sobre una columna jònica amb estries. En el seu temps, tot això formava un notabilíssim conjunt, únic en el seu gènere.
b) Parts integrants
- L'església amb el porxe d'entrada, el campanar de paret, el cambril, la capella Major, la sagristia i campana.
- Pou del Miracle.
- Capella de la Mare de Déu.
- Cuina medieval.
- Hostatgeria.
- Casa dels Capellans.
- Restes del palau.
- Pati.
- Plaça.
- Construccions auxiliars a la plaça.
- Peces arquitectòniques del conjunt d'immobles trobades en les intervencions que s'hi han realitzat i custodiades en la sagristia de l'església i en el soterrani de la casa dels Capellans.
c) Delimitació de l'entorn afectat
1. Justificació de la delimitació: el criteri general seguit per a la delimitació de l'entorn de protecció consistix a incloure dins de la seua àrea els següents elements urbans:
- Inclusió en l'entorn de la unitat paisatgística conformada pel monument i el medi físic que el rodeja.
- Delimitació pels camins més pròxims des d'on és possible la contemplació del bé.
2. Línia delimitadora:
Origen: Punt A, intersecció del límit sud de la parcel·la cadastral núm. 33 del polígon núm. 11.
Sentit: Horari.
Línia delimitadora: Des de l'origen, la línia discorre pel límit entre els termes de Sant Jordi i Traiguera fins a girar pel límit est de la parcel·la número 37 en direcció sud. Creua el camí de Culla i gira a nord-oest vorejant el camí i a una distància de 5 m d'este fins al punt de coordenades X, I 271599, 4487203, des d'este es dirigix a l'oest fins a un punt situat en l'eix del camí existent i al sud i a deu metres de l'encreuament amb el camí de la Mare de Déu. Prosseguix fins al punt situat en la prolongació de la mitgera entre les parcel·les cadastrals 83 i 51 en l'extrem sud d'este camí. Voreja el camí de la Mare de Déu cap al sud tot incloent-lo. Creua el camí de la Mare de Déu i travessa les parcel·les 85, 86 i la 87. Des del vèrtex oest de la parcel·la 87 es dirigix al vèrtex sud de la parcel·la núm. 38. Puja en direcció nord pel límit oest de la parcel·la núm. 38. Gira a oest i voreja el camí existent tot incloent-lo. Arriba al camí antic de la Mare de Déu i l'envolta des d'una distància de 5 metres a cada costat, fins a la seua confluència amb la carretera N-232. Incorpora les parcel·les 28, 30, 34, 35 i 36 fins al punt d'origen.
3. Normativa de protecció del monument i el seu entorn
Monument
Article 1
S'atindrà al que disposa la secció segona, relatiu al Règim dels béns immobles d'interés cultural, del capítol III, títol II, de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià, aplicable a la categoria de monument.
Article 2
Els usos permesos seran tots aquells que siguen compatibles amb la posada en valor i gaudi patrimonial del bé i contribuïsquen a la consecució dels dits fins. L'autorització particularitzada d'ús es regirà segons el que disposa l'article 18 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià.
Entorn de protecció:
Article 3
De conformitat amb el que disposa l'article 35 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià, qualsevol intervenció que pretenga abordar-se en l'entorn de protecció del monument, requerirà l'autorització prèvia de la conselleria competent en matèria de cultura. Esta autorització s'emetrà conforme als criteris establits en la present normativa, i en el que no s'hi preveu, per mitjà de l'aplicació directa dels criteris previstos en l'article 38 de l'esmentada llei. La present normativa regirà amb caràcter provisional fins que es redacte el Pla Especial de Protecció del Monument i el seu entorn i este abast validació patrimonial.
Totes les intervencions requeriran, per al seu tràmit d'autorització, la definició precisa del seu abast, amb la documentació tècnica que per la seua especificitat els corresponga, i amb la ubicació parcel·lària i el suport fotogràfic que permeta constatar la situació de partida i la seua transcendència patrimonial.
Article 4
A fi de preservar el paisatge històric del monument, no s'hi autoritzarà cap edificació per a qualsevol ús, i quedaran expressament prohibits els abocaments de residus i els moviments de terres, excepte els requerits per a estudiar-lo i conservar-lo.
Article 5
Els edificis existents no podran augmentar-ne el volum edificat, i s'hi admetran els usos que siguen compatibles amb els valors protegits. Tot això sense perjuí de l'aplicació de l'article 21 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià, a estos immobles.
Article 6
Els usos permesos seran els agrícoles i forestals existents en l'actualitat.
Article 7
En qualsevol intervenció que afecte el subsòl de l'immoble o l'entorn de protecció, serà aplicable el règim tutelar establit en l'article 62 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià, per a la salvaguarda del patrimoni arqueològic.


Còpia Permalink ELI