Question: Kuinka korkeaksi mänty voi kasvaa?

Mänty



Mänty eli metsämänty (Pinus sylvestris) on mäntyjen (Pinus) sukuun kuuluva havupuu, joka kasvaa luonnonvaraisena Euraasiassa.
Männystä käytettyjä nimityksiä suomen kielessä ovat myös länsimurteissa käytetty honka ja itämurteissa käytetty petäjä. Honka tarkoitti vanhan kansan kielessä tarkemmin vanhaa pystyyn kuivunutta mäntyä ja petäjä suureksi kasvanutta mäntyä.[1]
Ulkonäkö ja koko
Mänty on ikivihreä puu, jonka neulaset pysyvät puussa yleensä 3–5 vuotta. Vanhin neulasvuosikerta varisee pois puusta syksyllä. Neulaset ovat pareittain kääpiöversoissa. Mänty kasvaa 15-30 metriä korkeaksi,[2] harvoin 40-metriseksi. Karuilla seuduilla se jää usein huomattavasti matalammaksi. Mänty elää tavallisesti 200–300-vuotiaaksi, mutta yli 600-vuotiaita yksilöitä tunnetaan.[2] Suomen tiettävästi vanhin mänty on iältään noin 780 vuotta.[3]
Mänty on tuulipölytteinen ja paljassiemeninen. Männyn kukinta-aika sijoittuu kesäkuun alkupuolelle ja sen siitepöly on keltaista ja värjää paikoin vesiä. Männyn kävyt ovat kartiomaisia, lyhyitä ja melko pieniä. Kävyn ja siemenen kehitys kestää kaksi kesää.
Männyllä on voimakkaat juuret, jotka pureutuvat syvälle maahan. Isolla männyllä on paksu, suoraan alaspäin työntyvä pääjuuri. Arvellaan, että mikäli pääjuuri vahingoittuu esimerkiksi istutuksen yhteydessä, mänty jää kitukasvuiseksi. Sienistä muun muassa voitatti elää symbioosissa männyn kanssa. 
Vanhoissa, vähintään 150 vuoden ikäisissä männyissä on kilpikonnankuvioinen paksu kaarna eli niin sanottu kilpikaarna, joka suojaa puuta metsäpaloilta. Kaarnassa voi näkyä metsäpalojen aiheuttamia haavautumia eli palokoroja.
Levinneisyys ja kasvupaikat
Männyn levinneisyysalue ulottuu Espanjasta Keski-Euroopan kautta Pohjoismaihin ja itäiseen Siperiaan. Se on ollut aiemmin tavallinen myös Britteinsaarilla, mutta liikahakkuiden takia jäljellä on enää hajanaisia alkuperäisesiintymiä Skotlannissa. Mänty on karujen olosuhteiden puu, joka kestää kylmää, kuivuutta ja ravinteiden niukkuutta, mutta valokasvina edellyttää paljon valoa. Levinneisyysalueen pohjoisosissa mänty kasvaa merenpinnan tasolta 1000 metrin korkeudelle, mutta eteläosissa se on korkeiden vuoristoalueiden puu, kasvaen 1200–2500 metrin korkeudella.
Metsämännystä on olemassa kolme virallisesti hyväksyttyä muunnosta: var. mongolica Mongoliassa sekä läheisillä Etelä-Siperian ja Kiinan alueilla, var. hamata Balkanilla, Pohjois-Turkissa ja Kaukasuksella sekä tavallisin muunnos var. sylvestris muualla männyn levinneisyysalueella. Suomessa mänty muodostaa lähes puolet maan puustosta, ja se kasvaa kaikkialla maassa korkeimpia tuntureita ja uloimpia saaristoluotoja lukuun ottamatta.



Käyttö
Mänty on tärkeä puulaji metsätaloudessa ja metsäteollisuudessa. Metsänviljelyssä kiertoaika on 50–120 vuotta, pisin esiintymisalueen koillisosissa, missä kasvu on hitainta. Mäntymetsiä voidaan uudistaa kylvämällä tai istuttamalla tai luontaisesti uudistamalla. Suomessa mänty oli tärkeä raaka-aine tervanpoltossa ennen teollistumisen aikaa. Nälkävuosina männyn jälsi- ja nilakerroksesta tehtiin pettujauhoja.
Männyn puuaines on pehmeähköä. Sydänpuu on lahonkestävää ja selvästi pintapuuta tummempaa.[4] Puuaines on väriltään vaaleanruskeasta punaruskeaan. Mäntyä käytetään rakennuspuuna ja se sopii hyvin ulkorakenteisiin. Sitä käytetään myös paperipuuna ja huonekalujen valmistukseen.[4]

Metsämännyn muotoja ja lajikkeita
Pinus sylvestris f. aurea – kultamänty [5]
Pinus sylvestris f. condensata – luutamänty [5]
Pinus sylvestris ’Globosa’ – pallomänty [6]
Pinus sylvestris ’Watereri’ – kääpiömänty [6]
Pinus sylvestris f. virgata – käärmemänty [5]
Selkärankaisia männyn tuholaisia
Nisäkkäät
Hirvi (Alces alces) syö varsinkin kevättalvisin nuoria taimia.
Lapinmyyrä (Microtus oeconomus) vioittaa mäntyjä talvisin lumen alla.
Metsämyyrä (Clethrionomys glareolus) syö toisinaan männyn silmuja.
Peltomyyrä (Microtus agrestis) on taimikoissa suuri tuhontekijä etenkin runsaana esiintyessään noin nelivuotiskausittain.
Vesimyyrä (Arvicola terrestris) tuhoaa taimikoiden juuristoja tappaen taimia.[7]
Linnut
Metso (Tetrao urogallus) voi vioittaa pieniä silmuja, mutta on harvinaistunut.
Teeri (Tetrao tetrix) syö neulasia ja silmuja.[7]
Männyn tuhohyönteisiä
Aitomonikirjaaja (Polygraphus poligraphus)
Havukantojäärä (Rhagium inquisitor)
Havununna (Lymantria monacha)
Havutikaskuoriainen (Trypodendron lineatum)
Jättipuupistiäinen (Urocerus gigas)
Kiiltokirjanpainaja (Ips amitinus)
Kirjanpainaja (Ips typographus)
Kirjokudospistiäinen (Acantholyda hieroglyphica)
Kirvat (Aphididae)
Kuusentähtkirjaaja (Pityogenes chalcographus)
Käpypikikärsäkäs (Pissodes validirostis)
Laakakolva (Pytho depressus)
Latvapikikärsäkäs (Pissodes piniphilus)
Männynniluri (Hylastes brunneus)
Männynversokääriäinen (Rhyacionia buoliana)
Mäntyankeroinen (Bursaphelenchus xylophilus)
Mäntykirva (Pineus pini)
Mäntymittari (Bupalus piniarius)
Mäntypistiäiset (Diprionidae)
Mänty-yökkönen (Panolis flammea)
Nelihammaskirjaaja (Pityogenes quadridens)
Neulassarviainen (Calomicrus pinicola)
Okakaarnakuoriainen (Ips acuminatus)
Papintappaja (Callidium violaceum)
Parihammaskirjaaja (Pityogenes bidentatus)
Peltolude (Lygus rugulipennis)
Pihkakääriäinen (Retinia resinella)
Pikakirjoittaja (Ips sexdentatus)
Pikkukirjanpainaja (Ips duplicatus)
Pilkkumäntypistiäinen (Diprion pini)
Punalatikka (Aradus cinnamomeus)
Pystynävertäjä (Tomicus piniperda)
Ranskanräätäli (Monochamus galloprovincialis)
Ruskomäntypistiäinen (Neodiprion sertifer)
Sarvijaakko (Acanthocinus aedilis)
Sinipuupistiäinen (Sirex juvencus)
Suutari (Monochamus sutor)
Taimipikikärsäkäs (Pissodes castaneus)
Tukkimiehentäi (Hylobius abietis)
Tyvipikikärsäkäs (Pissodes pini)
Täplätoukkakäpymittari (Eupithecia abietaria)
Töpöneulassääski (Thecodiplosis brachyntera)
Ukkoniluri (Dendroctonus micans)
Vaakanävertäjä (Tomicus minor)
Vaippaniluri (Hylurgops palliatus)
Ytimennävertäjät (Tomicus spp.)
Männyn tuhosieniä
Kuplamörsky (Rhizina undulata)
Mesisienet (Armillaria spp.)
Mäntykoro eli männynsyöpä (Lachnellula pini)
Männynharmaakariste (Lophodermella sulcigena)
Männynjuurikääpä (Heterobasidion annosum)
Männynlumihome (Phacidium infestans)
Männynneulaskariste (Lophodermium seditiosum)
Männynneulasruoste (Coleosporium tussilaginis)
Männynversosyöpä (Ascocalyx abietina)
Lähteet
Citation error, replace with{{cite book| author = Väre, Henry & Kiuru, Heikki| title = Suomen puut ja pensaat| publisher = Metsäkustannus Oy| year = 2006| id = ISBN 978-952-5118-89-6| accessdate = 11.11.2011}}
Viitteet

Aiheesta muualla




 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.

Luokka:Männyt
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit