Question: Milloin HMS Eskimo poistui palveluksesta?

HMS Ark Royal (91)


HMS Ark Royal (viirinumero 91) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston lentotukialus toisen maailmansodan aikana. Alus upposi 14. marraskuuta 1941 saksalaisen sukellusveneen torpedoitua sen edellisenä päivänä.
Aluksen suunnittelu aloitettiin vuonna 1934 ja sen tuli täyttää Washingtonin laivastosopimuksen rajoitukset. Se rakennettiin Cammell Laird and Company Limitedin telakalla Birkenheadissä. Palvelukseen oton 16. marraskuuta 1938 jälkeen Ark Royal oli mukana sodan alun merkittävimmissä tapahtumissa merellä. Sen lentokoneet osallistuivat sodan ensimmäiseen sukellusveneen upottamiseen, ja yksi niistä ampui ensimmäisenä brittiläisenä lentokoneena saksalaisen lentokoneen alas toisessa maailmansodassa. 
Alus osallistui palvelusuransa aikana taisteluun Norjasta, saksalaisen taistelulaiva Bismarckin metsästykseen Atlantilta sekä saattueiden suojaamiseen Välimerellä. Näiden taisteluiden aikana se selviytyi lukuisia kertoja saksalaisten suorittamista hyökkäyksistä saaden maineen onnekkaana aluksena.
Suunnitelmat
Ark Royal oli ensimmäinen Kuninkaallisen laivaston tukialus, joka oli jo alun perin suunniteltu tukialukseksi. Sitä ennen laivastolla oli ollut muista aluksista muunnettuja tukialuksia, joista saatua tietoa hyödynnettiin suunnittelussa. Siinä otettiin huomioon Washingtonin laivastosopimuksen rajoitukset, joiden mukaan Britannian tukialusten kokonaistonnimäärä ei saanut ylittää 135000 tonnia, yksikään alus ei saanut olla suurempi kuin 32000 tonnia ja vain kaksi alusta saisi ylittää 27000 tonnia. Sopimusta täydentävän, vuonna 1933 solmitun Lontoon laivastosopimuksen mukaan uusien tukialusten rakentaminen ja vanhojen alusten muuttaminen tukialuksiksi oli kielletty ennen vuotta 1937. Laivaston suunnittelutoimiston päällikkö () Arthur Johns vahvisti marraskuussa 1934 aluksen piirustukset ja aluksen runko sekä koneet tilattiin huhtikuussa 1935 Cammell Lairdin telakalta.[1][2]
Rakenne
Ark Royal oli Kuninkaallisen laivaston ensimmäinen tukialus, jonka hangaari ja lentokansi olivat osa runkorakenteita. Aluksen suuri, yhtenäinen lentokansi oli 219,91 metriä pitkä ja 28,88 metriä leveä. Se oli 17 metrin korkeudella meren pinnasta aluksen ollessa täysin kuormattu. Lentokansi jatkui myöhemmistä tukialuksista poiketen epätavallisen pitkälle perän yli. Se oli osa runkoa jäykistävää rakennetta ja siihen oli asennettu kaksi katapulttia, joilla kyettiin lähettämään ilmaan 66 solmun nopeudella lähes 5,5 tonnin painoisen lentokoneen. Kannen oikeassa reunassa oli komentosilta ja korkea savupiippu.[3]
Aluksen suuren lentokonekapasiteetin vuoksi siihen rakennettiin kaksikerroksinen lentokonehangaari. Ylempi hangaari oli pituudeltaan 173,13 metriä ja alempi 137,77 metriä. Kummankin hangaarin korkeus oli 4,88 metriä ja leveys 18,29 metriä. Hangaareista kannelle siirtoa varten alukselle oli asennettu kolme nelikulmaista hissiä. Kaksi hisseistä olivat kooltaan 13,72 × 6,71 metriä ja kolmas 13,72 × 7,62 metriä. Kussakin hississä oli kaksi tasoa, joista ylempi siirsi koneita ylemmästä hangaarista kannelle ja alempi hangaarien välillä. Siksi matka alahangaarista kannelle edellytti koneen siirtoa kolme kertaa.[3] Aluksella oli 100000gallonaa (455000litraa) lentobensiiniä.[3]
Aluksen aseistus oli suunniteltu ilmapuolustukseen, ja vihollisen aluksien torjunnasta vastasivat saattajat ja tukialuksen lentokoneet. Alukselle asennettiin kuusitoista 4,5 tuuman L/45 QF Mk I -ilmatorjuntatykkiä kahdeksaan kaksoistorniin. Tornit asennettiin lentokannen molemmin puolin niitä varten rakennetuille ulokkeille juuri lentokannen tason alapuolelle. Lisäksi asennettiin neljä kahdeksanputkista kaksipaunaista (1,5") ilmatorjuntatykkiä lentokannelle komentosillan etu- ja takapuolelle. Lentokannen kumpaankin päähän asennettiin neljä nelipiippuista .50 tuuman (12,7 mm) ilmatorjuntakonekivääriä.[3]
Aluksella palveli yhteensä 16 Laivaston ilmavoimien laivuetta, keskimäärin viisi laivuetta kerrallaan.

Palvelus

HMS Ark Royal siirtyi palvelukseenoton jälkeen 16. tammikuuta varustettavaksi ja koeajoja varten Portsmouthiin, jonne se saapui kaksi päivää myöhemmin. Alus siirtyi 10. tammikuuta Portsmouthista Spitheadiin. HMS Ark Royalin laivueiksi Amiraliteetti määräsi vuoden 1938 lokakuussa 800. ja 810. laivueet, joiden koneet olivat tyyppiä Blackburn B-24 Skua Mk II, sekä 820. ja 821. laivueet Fairey Swordfish Mk I -koneineen. Pääosa laivueista siirtyi alukselle 11. tammikuuta 1939. Spitheadistä alus aloitti seuraavana päivänä purjehduksen Gibraltarille saapuen perille 16. tammikuuta. Alus viipyi Gibraltarilla ainoastaan seuraavaan päivään, minkä jälkeen se jatkoi matkaansa Maltalle. Maltalla alus suoritti täydennyksiä ja jatkoi 23. tammikuuta matkaansa Aleksandriaan. Paluumatkan Aleksandriasta alus aloitti 16. helmikuuta matkaten Maltan ja Gibraltarin kautta Portsmouthiin, jonne se saapui 24. maaliskuuta. Alukselle lisättiin vielä huhtikuussa Portsmouthissa 803. laivueen Blackburn Skua ja Blackburn Roc -koneet.[4]
HMS Ark Royal aloitti 2. toukokuuta seuraavan purjehduksensa, jonka aikana koulutettiin aluksen lentohenkilöstöä tehtäviinsä sekä opeteltiin aluksen yhteistoimintaa muiden alusten kanssa. Alus kulki reittiä Portsmouth-Weymouth-Portland-Weymouth-Portland-Portsmouth-Spithead-Portsmouth-Weymouth-Torbay-Spithead-Portsmouth, jonne se saapui 30. kesäkuuta. Alus viipyi Portsmouthissa heinäkuun loppuun, jona aikana sille suoritettiin huoltotoimenpiteitä.[4]
Alus aloitti 29. heinäkuuta seuraavan purjehduksensa, jonka tarkoituksena oli aluksen siirto Scapa Flow'hun. Alus pääsi päämääräänsä 25. elokuuta[4]. Elokuussa 818. laivueen Fairey Swordfish -koneet siirtyivät alukselle, mutta laivue siirtyi kuitenkin jo lokakuussa HMS Furiousille.
Sukellusvenejahti

HMS Ark Royal liitettiin 3. syyskuuta 1939 Kotilaivastoon, jossa alus palveli edelleen toisen maailmansodan alkaessa. Se määrättiin luoteisrannikolle 9. syyskuuta muodostettaessa tukialusten ympärille perustettuja sukellusveneentorjuntaryhmiä. Näitä tukialuksia olivat HMS Courageous, HMS Hermes ja HMS Ark Royal. Tukialuslentokoneet lisäsivät sukellusveneiden havainnointisädettä, mutta samalla tukialukset joutuivat sukellusveneiden maaleiksi.[5]
HMS Ark Royal lähti 10. syyskuuta sukellusveneidentorjuntapurjehdukselle suojanaan hävittäjät HMS Eskimo, HMS Faulknor, HMS Firedrake ja HMS Foxhound. Alus otti 14. syyskuuta vastaan S/S Fanad Headilta hätäkutsun, jossa alus ilmoitti joutuneensa sukellusveneen ahdistelemaksi noin 200 merimailin päässä rannikosta. Tukialus kääntyi ja kiihdytti vauhtiaan lähettääkseen 3 Blackburn Skua -lentokonetta hätään joutuneen aluksen avuksi, mutta joutui samalla itse sukellusvene U-39:n maaliksi. Sukellusvene laukaisi kaksi torpedoa, jotka menivät väistöliikkeen vuoksi ohi. Tukialuksen saattajina toimineet kolme F-luokan hävittäjää hyökkäsivät sukellusveneen kimppuun ja pakottivat sen pintaan. U-39 oli ensimmäinen toisessa maailmansodassa upotettu saksalainen sukellusvene.[6]
Samanaikaisesti tukialukselta lähteneet Blackburn Skuat löysivät S/S Fanad Headin, jolla oli saksalainen valtausmiehistö. Skuat syöksypommittivat U-30:ä, mutta kaksi koneista syöksyi oman pomminsa nostattamiin sirpaleisiin ja vesipatsaaseen ja putosi mereen. U-30 pakeni valtausmiehistön palattua alukseen ja vangittua koneiden lentäjät, joista tuli toisen maailmansodan ensimmäiset Kuninkaallisen laivaston sotavangiksi jääneet. Niiden tähystäjät hukkuivat. Paetessaan U-30 torpedoi S/S Fanad Headin ().[7][8]
HMS Ark Royal palasi Loch Eween, jossa Winston Churchill suoritti aluksen ja sen miehistön katselmoinnin. Sukellusvene U-39:n upottaminen oli taistelutahdolle tärkeää. Epäonnistunut U-39:n hyökkäys HMS Ark Royalia vastaan ja toinen onnistunut hyökkäys 17. syyskuuta HMS Courageousia vastaan osoittivat kuitenkin, kuinka haavoittuvia tukialukset olivat sukellusveneitä vastaan, joten tukialukset poistettiin sukellusveneiden torjuntayksiköistä.[9]
Norjanmeri
HMS Ark Royalin seuraava tehtävä oli lähteä yhdessä taistelulaivojen HMS Nelsonin ja HMS Rodneyn sekä hävittäjäsuojauksen kanssa Norjanmerelle suojaamaan sukelluskyvyttömäksi vaurioituneen brittiläisen sukellusveneen HMS Spearfishin kotiinpaluuta. Tukialukselta lähtenyt Fairey Swordfish -partio havaitsi aamulla 26. syyskuuta kolme saksalaista Rannikkolentorykmentin 2. lentueen Dornier Do 18 -lentovenettä varjostamassa osastoa.[10][11]
HMS Ark Royalilta nousi yhdeksän 803. laivueen Blackburn Skua -hävittäjää poistamaan varjostajat osaston hänniltä. Brittiosastolla ei ollut tutkaa, joten hävittäjillä meni jonkin aikaa varjostajien löytämiseen. Kun Skua-osasto sai saksalaiset näkyviinsä, lentoveneet kääntyivät pois ja avasivat tulen. Luutnantti B. S. McEwan ja pursimies B. M. Seymour pakottivat yhden lentoveneistä laskeutumaan veteen, jolloin sen miehistö antautui. Suojaosastoon kuulunut hävittäjä HMS Somali nouti vangit ja upotti lentoveneen. Siten Blackburn Skua oli ensimmäinen brittiläinen lentokone, joka ampui alas viholliskoneen toisessa maailmansodassa.[10][11][12]
Saksalaisilla oli nyt tiedossa laivasto-osaston sijainti, ja he lähettivät Westerland/Syltin lentotukikohdasta (nykyinen Syltin lentokenttä) yhdeksän Heinkel He 111- ja neljä Junkers Ju 88 -pommittajaa tuhoamaan osastoa. Tehtävä oli samalla Ju 88:n ensimmäinen taistelutehtävä. Saksalaisten lähestyessä aluksia ne aloittivat ilmatorjuntatulen. Yksi Ju 88 -pommikoneista rynnäköi kuitenkin ilmatorjunnasta huolimatta HMS Ark Royalia kohti. Kone pudotti pomminsa 1200 jaardista (1100m) ja se osui mereen 30 jaardia (27,5m) aluksesta aiheuttamatta vaurioita. Lentokone kuitenkin palasi tulittaen tukialusta konekiväärein.[13][14]
Etelä-Atlantti

Lokakuussa HMS Ark Royal otti kaksi Blackburn Skua -laivuetta kannelleen[12] ja purjehti 4. lokakuuta Loch Ewestä yhdessä taisteluristeilijä HMS Renownin ja H-luokan hävittäjien HMS Hardy, HMS Hasty, HMS Hereward ja HMS Hostile kanssa Etelä-Atlantille Freetowniin Sierra Leoneen, jonne osasto (Force K) saapui 12. lokakuuta, suojaamaan saattueita Atlantin ylityksissä ja auttamaan saksalaisen taskutaistelulaiva Admiral Graf Speen etsinnässä. HMS Ark Royalilta lähtenyt tiedustelukone havaitsi saksalaisen tankkerin Altmarkin 19. lokakuuta. Alusta kuitenkin luultiin amerikkalaiseksi tankkeriksi US Delmariksi, ja se päästettiin menemään. HMS Ark Royal valtasi 5. marraskuuta saksalaisen kauppalaiva SS Uhenfelsin, joka oli matkalla Saksaan. Tukialuksen koneet havaitsivat alueella muitakin aluksia, ja kahdesti miehistöt hylkäsivät aluksensa luullen joutuvansa hyökkäyksen kohteeksi. Norjalaisen aluksen miehistö palasi alukseensa saatuaan viestin koneelta, mutta belgialaisen aluksen miehistö ei, koska viesti putosi aluksen savupiippuun.[15]
Saman aikaisesti Admiral Graf Spee oli Montevideossa korjaamassa La Plata -joen suulla tapahtuneessa taistelussa tulleita vaurioita. HMS Ark Royal ja HMS Renown saivat määräyksen purjehtia tukemaan piirittävää osastoa. Alusten ollessa vielä 36 tunnin matkan päässä brittien lähettiläs sai idean saksalaisten hämäämiseksi ja vuosi lehdistöön tiedon HMS Ark Royalin tankkaamisesta Buenos Airesissa 140 kilometriä Montevideosta länteen. Tämän tiedon toimitti Saksan suurlähettiläs Admiral Graf Speen päällikölle Hans Langsdorffille, joka päätti upottaa laivansa, ettei se joutuisi brittien käsiin.[15]
HMS Ark Royal viipyi edelleen Atlantilla kotisatamanaan Freetown, kunnes se saattoi vaurioituneen Port Stanleystä 21. tammikuuta 1940 lähteneen risteilijä HMS Exeterin Devonportin telakalle, jonne alukset saapuivat helmikuussa. Tukialus matkasi Portsmouthiin 15. helmikuuta täydentämään varastojaan ja saamaan miehistötäydennystä, minkä jälkeen alus siirtyi Scapa Flow'hun. Alus oli huollettavana viitisen viikkoa, jona aikana miehistö sai lomaa vuorolistojen mukaan. HMS Ark Royalin Blackburn Skua -laivueet siirrettiin lähellä Kirkwallia sijainneelle Hatstonin Laivastonlentoasemalle Orkneysaarten satamapaikkojen ilmasuojan vahvistamiseksi.[12]
HMS Ark Royal liitettiin Välimeren laivaston harjoituksiin, ja se lähti Scapa Flow'sta Välimeren laivastoon Aleksandriaan 31. maaliskuuta yhdessä HMS Gloriousin kanssa. Syynä Välimerelle lähtöön oli rauhallisemman ympäristön etsiminen harjoituksille. Alukset saapuivat Aleksandriaan 8. huhtikuuta, mutta harjoitukset peruttiin seuraavana päivänä. Alukset palasivat Gibraltarille odottamaan jatko-ohjeita.[16]
Taistelu Norjasta

Huhtikuu 1940
Saksalaiset aloittivat 7. huhtikuuta operaatio Weserübungin. Hyökkäävät joukot suojasivat rannikkoalueita ja vaikeuttivat siten tehokkaasti Englannin laivaston maajoukkojen tukemista Norjan rannikolla.[17]
Norjan rannikolla olevien aluksien ilmasuojan parantamiseksi Amiraliteetti määräsi 16. huhtikuuta HMS Ark Royalin ja HMS Gloriousin siirtymään Gibraltarilta Norjan rannikolle. Alukset saapuivat Scapa Flow'hun 23. huhtikuuta, ja ne purjehtivat vielä samana päivänä vara-amiraali Lionel Wellsin johdolla Norjan rannikolle yhdessä risteilijöiden HMS Curlew ja HMS Berwick sekä hävittäjien HMS Hyperion, HMS Hereward, HMS Hasty, HMS Fearless, HMS Fury ja HMS Juno suojaamina tehtävinään Keski-Norjan maihinnousun tukeminen, Trondheimin ympäristön kohteiden tuhoaminen sekä Gloster Gladiator koneiden siirtäminen Norjaan (operaatio DX). Operaatio oli samalla Kuninkaallisen laivaston ensimmäinen, jossa tukialusten ensisijaisena tehtävänä oli muiden alusten suojaaminen.[18]
HMS Ark Royal saapui muun osaston mukana Norjan rannikolle 24. huhtikuuta. HMS Ark Royalilla oli kannellaan 800. ja 803. laivueiden Skuat, Swordfishit sekä viisi Roc-hävittäjää.[18]
HMS Ark Royalilta nousi 220 kilometriä Norjan rannikosta kuusi Skuaa tukemaan liittoutuneiden tukikohtaa, joka oli joutunut saksalaisten lentokoneiden rynnäköinnin kohteeksi. Skuat olivat kuitenkin liian hitaita tuhotakseen saksalaiskoneet, mutta ne kykenivät estämään koneiden rynnäköinnin alueella. Kuuden Skuan lopulta lähtiessä paluumatkalle koneiden polttoaine oli lähes lopussa, jolloin kolme koneista joutui polttoaineen loputtua laskeutumaan veteen.[18]
HMS Ark Royalilta nousi vielä samana päivänä 10 Skuaa ja 26 Swordfishiä hyökätäkseen Trondheimin saksalaiskohteita vastaan. Koneet vaurioittivat kahta tankkialusta ja yhtä kuljetusalusta, tuhosivat kolme lentokonetta sekä vaurioittivat lentokenttää. Neljä tukialukselta lähteneistä koneista ammuttiin alas, ja seitsemän konetta joutui laskeutumaan veteen polttoaineen loputtua.[18]
Seuraavana päivänä kaikki jäljellä olevat Skuat hyökkäsivät sisämaan kohteisiin. Koneet tuhosivat kaksi saksalaista lentokonetta, ja yksi oma menetettiin. Kaksi koneista joutui tekemään pakkolaskun polttoaineen loputtua. Skuat torjuivat 26. huhtikuuta laivasto-osastoa vastaan hyökänneet saksalaiset pommikoneet ja ampuivat alas kaksi hyökkääjistä ja menettäen itse yhden.[18]
HMS Ark Royal lähti paluumatkalle 27. huhtikuuta Scapa Flow'hun hakemaan lisää koneita, koska se oli menettänyt lähes kaikki Skuansa. Alus lähti Scapa Flow'sta paluumatkalle Norjan rannikolle vielä samana päivänä. Aluksen suojana oli taistelulaiva HMS Valiant. Matkan aikana alukset joutuivat Saksan ilmavoimien Norjasta operoivien Junkers Ju 88- ja Heinkel He 111 -koneiden hyökkäyksen kohteeksi. Ne saapuivat rannikolle 29. huhtikuuta.[18]
Toukokuu 1940
Brittien sodanjohto päätti, ettei Keski-Norjaa kyetä puolustamaan. Joukkojen evakuointi aloitettiin 30. huhtikuuta Moldesta ja Åndalsnesista HMS Ark Royalin koneiden suojatessa evakuointia. Saksan ilmavoimien lentokoneet hyökkäsivät tukialusta vastaan 1. toukokuuta useaan otteeseen. Tukialuksen lentokoneet ja ilmatorjunta kykenivät estämään yritykset, eikä tukialus saanut osumaa. Evakuointi saatiin päätökseen 3. toukokuuta, jolloin HMS Ark Royal sai käskyn palata Scapa Flow'hun tankattavaksi ja täydennettäväksi. Scapa Flow'ssa aluksen päällikkö kapteeni Arthur Power luovutti tehtävät kapteeni Cedric Hollandille. Tämän johdolla alus lähti seuraavana päivänä Narvikin edustalle, jossa se aloitti toiminnan 6. toukokuuta.
HMS Ark Royal kävi Scapa Flow'ssa täydentämässä varastoja 25.–30. toukokuuta. Täydennyksen jälkeen alus palasi Narvikin edustalle 2. kesäkuuta. Narvikin taistelun päätyttyä HMS Ark Royal ja HMS Glorious suojauksineen lähtivät 8. kesäkuuta kohti etelää. Pian lähdön jälkeen HMS Glorious saattajinaan hävittäjät HMS Acasta ja HMS Ardent ottivat suoremman kurssin kotisatamaan heikon polttoainetilanteensa vuoksi. HMS Ark Royal saattajinaan hävittäjät HMS Diana, HMS Acheron ja HMS Highlander purjehti joukkojenkuljetussaattueen mukana pidempää reittiä.[19]
HMS Ark Royalin lentokoneet hyökkäsivät Saksan laivaston taisteluristeilijä Scharnhorstia vastaan 13. kesäkuuta. Hyökkäyksessä ei saatu Scharnhorstiin yhtään osumaa, mutta kahdeksan Skuaa ammuttiin alas. Koneiden palattua tukialukselle HMS Ark Royal jatkoi matkaansa kohden Scapa Flow'ta, jonne se saapui 14. kesäkuuta.
Välimeri
Kesäkuu–heinäkuu 1940

HMS Ark Royal lähti kesäkuun lopussa takaisin Välimerelle. 801 laivue oli ollut tilapäisesti sijoitettuna maakentälle Detlingiin Kentiin Dunkerquen evakuoinnin aikana kesäkuussa 1940. HMS Ark Royalin laivueiden henkeä nostivat uudet Skuat ja täydennykset sekä lähtö Välimerelle. HMS Ark Royal saapui yhdessä taisteluristeilijä HMS Hoodin kanssa Gibraltarille 23. kesäkuuta, kannellaan 30 Fairey Swordfishiä ja 24 hävittäjää. Alukset liitettiin muodostettavaan Force H:hon, jonka kokoaminen vara-amiraali James Somervillen alaisuuteen aloitettiin samana päivänä.[20]
Heinäkuussa 1940 HMS Ark Royal osallistui Operaatio Catapultiin, jonka tavoitteena oli tuhota Vichyn Ranskan laivasto. Hyökkäyksessä Algeriaan Oranin satamaan HMS Ark Royalin 810. ja 820. (Fairey Swordfish -) laivueet, jotka lensivät kolmessa neljän koneen ryhmässä, torpedoivat ja vaurioittivat pahoin taisteluristeilijä Dunkerqueta.[21]
Force H lähti merelle 8. heinäkuuta kello 7.00 operaatio MA5:n tueksi hyökkäämällä Cagliarin lentotukikohtaa vastaan. Osastoon kuuluivat taisteluristeilijä HMS Hood (Somervillen lippulaiva), taistelulaivat HMS Valiant ja HMS Resolution, kevyet risteilijät HMS Arethusa, HMS Enterprise ja HMS Delhi, HMS Ark Royal sekä 10 hävittäjää. Akselivaltojen lentokoneet hyökkäsivät 9. heinäkuuta kello 15.45 noin 50 mailia (80km) Menorcalta etelään. Koneet hyökkäsivät kolmessa aallossa: ensimmäinen aalto parvittain kolme konetta kerrallaan, toinen kello 17.50 alkanut hyökkäys suurena lauttana ja kolmas kello 18.36 alkanut hyökkäys auringosta. Kaiken kaikkiaan hyökkäykseen osallistui noin 40 lentokonetta, joista neljä ammuttiin alas. Akselivaltojen koneet pudottivat hyökkäyksessä noin sata pommia 10000–13000 jalasta. Pommituksen tuloksena oli 12 lähelle osunutta pommia, joiden sirpaleet aiheuttivat aluksille pinnallisia vaurioita. Pommituksissa ei kärsitty henkilötappioita.[22]
Heti ilmahyökkäyksen päätyttyä saatiin tiedustelukoneelta tieto pinnalla olevasta sukellusveneestä. Sukellusvene sukelsi, ennen kuin hyökkäys sitä vastaan saatiin järjestetyksi. Vara-amiraali Somerville päätti peruuttaa suunnitellun operaation, koska uhka HMS Ark Royalin vaurioitumisesta oli kasvanut liian suureksi saavutettavaan hyötyyn nähden. Osasto palasi 11. heinäkuuta Gibraltarille[23]
Elokuu 1940
Kun lentokoneita toimitettiin Maltalle (operaatio Hurry), tarkoitus oli hyökätä samanaikaisesti Cagliarin lentotukikohtaan (operaatio Crush). Lentokoneita Maltalle toimittavasta saattueesta erosivat 1. elokuuta kello 20.45 HMS Hood, HMS Ark Royal, HMS Enterprise ja neljä hävittäjää purjehtiakseen 100 mailia Sardiniasta etelään olevaan hyökkäyspisteeseen. HMS Enterprise erkani kello 21.30 muusta joukosta suorittamaan erillistä operaatio Sparkia.[24]
HMS Ark Royalilta lähti 2. elokuuta kello 2.30 yhdeksän pommein ja kolme miinoin kuormattua Fairey Swordfishia. Sää oli huono, ja yksi osaston koneista putosi kohtalokkaasti nousussa. Hyökkäysosaston iskua viivytettiin päivän valkenemiseen. Hyökkäyksessä koneet saivat osumia neljään hangaariin Elmasin lentokentällä, useita rakennuksia ja kaksi hangaaria syttyi tuleen. Kolme miinaa saatiin asetetuksi sataman suulle.[24]
Hyökkäyksessä yksi lentokoneista sai ilmatorjuntatulessa osuman ja joutui tekemään pakkolaskun. Miehistö joutui sotavangeiksi. Loput koneet palasivat kello 7.20 lentotukialukselle. Koneiden palattua osasto aloitti purjehduksen kaakkoon liittyäkseen Force H:n pääosiin. Osastojen kohdattua kello 8.15 otettiin suunnaksi länsi. Force H palasi Gibraltarille 4. elokuuta päivän sarastaessa.[25]
Force H lähti Gibraltarilta operaatio Hatsiin 30. elokuuta. Laivasto-osasto oli jaettu kahteen osaan: Force B:hen, jossa olivat HMS Renown, HMS Ark Royal, HMS Sheffield ja 12 hävittäjää sekä Force F:ään, joka koostui Välimeren laivastolle siirrettävistä HMS Valiantista, HMS Illustriousista, HMS Coventrystä, HMS Calcutasta ja neljästä Välimeren laivaston hävittäjästä, jotka olivat saapuneet edellisenä päivänä.[26]
Syksy 1940
Operaatio Hatsiin liittyen yhdeksän HMS Ark Royalilta noussutta Fairey Swordfish konetta hyökkäsi 1. syyskuuta Elmasin lentotukikohtaan Sardiniassa (operaatio Smash). Koneet pommittivat lentokonesuojia ja varastoja ilman omia tappioita. Koneiden palattua osasto jatkoi matkaansa Maltalle, josta Force B lähti paluumatkalle.[26]
Paluumatkan aikana suoritettiin 2. syyskuuta toinen hyökkäys Elmasin lentotukikohtaan (operaatio Grab). Hyökkäys kuitenkin epäonnistui tiheän sumun ja tuulen nostattaman pölyn vuoksi. Osasto saapui Gibraltarille 3. syyskuuta.[26]
HMS Ark Royal lähti Gibraltarilta lokakuun alussa huoltoon Liverpooliin, jonne se saapui 8. lokakuuta. Matkalla aluksen suojana olivat hävittäjät HMS Fortune, HMS Forester ja HMS Greyhound. Alus lähti paluumatkalle Scapa Flow'sta saattajinaan taistelulaiva HMS Barham ja risteilijät HMS Berwick ja HMS Glasgow. Osasto saapui Gibraltarille 6. marraskuuta.
Force H, josta mukana olivat HMS Ark Royal, HMS Sheffield ja viisi hävittäjää, lähti 7. marraskuuta Gibraltarilta osana operaatiota MB8 suojaamaan Välimeren laivastolle siirrettäviä aluksia (operaatio Coat). HMS Ark Royalin lentokoneet iskivät 9. marraskuuta operaation osana Elmasin lentokentälle (operaatio Crack). Osasto palasi, kun se oli saattanut Välimeren laivaston vahvistukset 165 mailin päähän Sisiliasta Galite-saarten kohdalle. Force H saapui varhain 11. marraskuuta takaisin Gibraltarille.[27]
HMS Ark Royal oli 15.–18. marraskuuta suojaamassa lentokoneiden toimittamista Maltalle (operaatio White). Operaatio epäonnistui epäsuotuisan tuulen ja suunnistuksen ongelmien vuoksi. Kahdestatoista Hawker Hurricanesta ja kahdesta suunnistuksesta vastanneesta Blackburn Skuasta ainoastaan neljä Hurricanea ja Skua laskeutui Maltalle – muut katosivat merelle.[28]
HMS Ark Royal otti osaa vielä ennen Force H:n Atlantille siirtoa Collariin, Maltan saattueen suojaamisoperaatio MC2:een liittyvään Operaatio Hideen joulun alla sekä Operaatio Excessiin vuoden vaihteessa. Helmikuussa HMS Ark Royal osallistui ilmahyökkäykseen Tirson padolle (operaatio Picket) ja Genovan sataman pommitukseen (operaatio Grog).
Force H:n mukana Atlantilla
Tammikuun lopulla 1941 saksalaiset taisteluristeilijät Scharnhorst ja Gneisenau lähtivät Saksan laivaston komentajan amiraali Erich Raederin käskystä purjehdukselle Atlantille (operaatio Berlin). Alusten tehtävänä oli häiritä liittoutuneiden meriliikennettä ja vetää peräänsä brittien taisteluyksiköitä, jotta kaappareiden toimintamahdollisuudet muilla alueilla paranisivat.
Force H purjehti Gibraltarilta 12. helmikuuta 1941 iltapäivällä. Osastoon kuuluivat HMS Ark Royal, HMS Renown, HMS Sheffield sekä viisi hävittäjää ja sen tehtävänä oli suojata saattuetta HG53, joka oli 9. helmikuuta joutunut saksalaisen U-37 -sukellusveneen maaliksi. Sukellusvene oli myös ilmoittanut saattueesta saksalaiselle risteilijälle Admiral Hipperille, joka yllätti 12. helmikuuta saattueen SLS64 upottaen seitsemän alusta. Amiraliteetilla ei kuitenkaan ollut tiedossaan, että saattueen tuhoamisen jälkeen Admiral Hipper oli purjehtinut Brestiin täydennystä varten.[29][30]
Force H sai 13. helmikuuta uudet ohjeet, joiden mukaan HMS Sheffield liittyi saattueeseen SLS64 ja loppuosasto, HMS Ark Royal suojanaan HMS Renown, siirtyi 16. helmikuuta vapauttamaan HMS Rodneyn suojaamasta saattuetta WS6 pisteessä 1300 mailia Gibraltarilta luoteeseen. HMS Malaya vapautti osaston suojaustehtävästä. Osaston palattua 25. helmikuuta Gibraltarille sen tehtäväksi määrättiin Atlantin saattueiden suojaaminen alueellaan.[29][31]
HMS Ark Royal, HMS Renown, HMS Arethusa ja kaksi hävittäjää käskettiin 8. maaliskuuta Kanariansaarten vesille etsimään HMS Malayan havaitsemia saksalaisia taisteluristeilijöitä ja suojaamaan Yhdysvalloista tulevia saattueita.[32]
Amiraliteetti määräsi Force H:n etsimään taisteluristeilijöitä Brestiin johtavilta reiteiltä. HMS Ark Royalin lentokoneet havaitsivat 19. maaliskuuta kolme Saksaan matkalla olevaa kaapattua alusta. Valtausmiehistö upotti niistä kaksi, tankkeri San Casimiron ja norjalaisen tankkerin Biancan, ja kolmas SS Polykarp vallattiin takaisin.[32][33]

Ark Royalilta lähtenyt Fairey Fulmar havaitsi illalla 21. maaliskuuta saksalaiset, mutta rikkoutunut radio esti ilmoittamisen tukialukselle. Lentäjät raportoivat havainnoistaan palattuaan, mutta saksalaiset olivat tällä välin paenneet sumuun. Seuraavana päivänä HMS Ark Royal jatkoi etsintää löytääkseen pakenijat. Päivän aikana kuitenkin katapultti rikkoi lähdössä olleen Fairey Swordfishin, jonka runko lensi laivan eteen. Tukialus ajoi lentokoneen päälle, jolloin koneessa olleet syvyyspommit räjähtivät. HMS Ark Royal joutui 24. maaliskuuta korjattavaksi Gibraltarille, ja samalla Force H:n tehtävä Atlantilla päättyi Scharnhorstin ja Gneisenaun palattua Brestiin 22. maaliskuuta.[34][35]
Maltan lentokonetäydennykset huhtikuussa 1941

Maltan puolustus tukeutui täysin meritse toimitettuun huoltoon ja siten Force H:n tärkein tehtävä oli saattueiden kulun suojaaminen. Tarviketäydennyksiä kuljettava saattue operaatio Tiikeri sekä lisäksi lentokonetäydennysten toimittaminen Maltalle 3. huhtikuuta Operaatio Winchissä, 27. huhtikuuta Operaatio Dunlopissa  sekä 21. toukokuuta Operaatio Splicessä muodostivat pääosan HMS Ark Royalin tehtävistä huhti-toukokuussa.
Bismarckin metsästys

Kuninkaallisten ilmavoimien lentovene PBY Catalina havaitsi aamulla 28. toukokuuta 1941 taistelulaiva Bismarckin ja jäi varjostamaan sitä. Myöhemmin Catalinan seuraan liittyi HMS Ark Royalin Fairey Swordfish -kone, joka oli ollut tiedustelulennolla. HMS Ark Royal, jonka kannella olivat 810. ja 818. laivueiden Swordfish-koneet, oli iskuetäisyydellä. Aluksen ollessa noin 40 mailin (65km) päässä Bismarckista viisitoista 818. laivueen konetta lähetettiin hyökkäykseen lentokommodori T. P. Cooden johdolla. Suunnistuksessa käytettiin apuna varjostamassa ollutta risteilijä HMS Sheffieldiä. Hyökkäyksessä Bismarckin peräsimeen osui torpedo, minkä seurauksena alus alkoi kiertää kehää.[36]
Maltan puolustuksen ylläpito


Taistelulaiva Bismarckin uppoamisen jälkeen HMS Ark Royal yhdessä Force H:n kanssa palasi Maltan puolustusta ylläpitävien saattueiden suojaamiseen. Huoltosaattueita olivat 21. heinäkuuta Substance ja 29. heinäkuuta sitä täydentävä Style sekä 24. elokuuta Halberd. Näiden lisäksi HMS Ark Royal osallistui loppuvuonna 1941 moniin Maltan lentokonetäydennyksiin:
Operaatio Rocket 6.6.41
Operaatio Tracer 14.6.41
Operaatio Railway I 27.6.41
Operaatio Railway II 30.6.41
Operaatio Status I 9.9.41
Operaatio Status II 13.9.41
Operaatio Callboy 16.10.41
Täydennysten tapahtumat eivät poikenneet toisistaan merkittävästi. Tukialus osasto purjehti sopivalle etäisyydelle Maltasta, minkä jälkeen koneet lensivät lentueittain loppumatkan sovittujen oppaiden johdolla perille. Oppaat tulivat joko Maltalta tai Gibraltarilta tai sitten tukialuskone toimi oppaana. Koneiden lähdettyä laivasto-osasto palasi Gibraltarille.
Uppoaminen
Force H nosti ankkurit 10. marraskuuta 1941 Gibraltarilla toimittaakseen lisää lentokoneita Maltalle (operaatio Perpetual). HMS Ark Royaliin ja HMS Argukseen oli kuormattu 37 Hawker Hurricanea. Seuraavana aamuna sää oli otollinen koneiden lähettämiseksi, mutta Royal Air Forcen lupaamat opaskoneet eivät päässeet tulemaan Gibraltarin huonon lentosään vuoksi.[37]
Läntisen Välimeren sää parani 12. marraskuuta, ja Hawker Hurricanet nousivat ilmaan, kun opaskoneet saapuivat. Kolme matkaan lähtenyttä konetta romuttui matkalla. Koneiden lähdettyä tukialukset saattajineen kääntyivät paluumatkalle. Varhain seuraavana aamuna saattava hävittäjä ilmoitti vedenalaisesta räjähdyksestä, jonka oletettiin olevan matkansa päähän ehtineen torpedon tuhoutuminen.[37]
Ennen aamun valkenemista HMS Ark Royalilta nousi kuusi ASV-tutkalla () varustettua Fairey Swordfishiä etsimään mahdollisia sukellusveneitä. Etsinnässä ei sukellusveneitä havaittu. Hävittäjä ilmoitti kello 9.55 kaikuluotaimen havainnosta, jolloin koko osasto muutti kurssia ja hävittäjät aloittivat syvyyspommien laukaisut. Päivän aikana HMS Ark Royalin koneet suorittivat koulutuslentoja, kun ilmoitettiin uudesta sukellusvenehavainnosta. Tällä kertaa havainto osoittautui valasparveksi.[37]
HMS Ark Royal oli kello 15.41 vastaanottamassa palaavia koneitaan, kun sitä vavisutti voimakas räjähdys. Saksalainen yliluutnantti Friedrich Guggenbergerin komentama sukellusvene U-81 oli läpäissyt hävittäjäsuojauksen ja laukaissut neljä torpedoa, joista yksi osui alukseen. Guggenberger uskoi maalinaan olleen kaksi tukialusta ja taistelulaivan. Saksalaiset eivät jääneet katsomaan torpedoidensa osumista, vaan pakenivat hävittäjien hyökkäystä syvyyksiin.[37]

Torpedo osui HMS Ark Royalin kulkusuunnassa oikeaan kylkeen. Alus kallistui voimakkaasti melkein heti, mutta kykeni jatkamaan matkaansa 22 solmun nopeudella. Alus menetti sähköt, jolloin aluksen sisäinen viestiliikenne lakkasi toimimasta. Kaatumisvaaran vuoksi aluksen päällikkö antoi evakuointimääräyksen. Hävittäjä HMS Legion ajoi noin kello 16.00 aluksen viereen ja otti vastaan 1560 miehistönjäsentä ennen kuin poistui kello 16.48. Torpedo-osuma oli surmannut ainoastaan yhden miehistönjäsenen. Alukseen jäivät sen päällikkö sekä runsaat sata miestä, jotka yrittivät pelastaa aluksen.[38]

Pelastusmiehistö sai pumpattua oikeanpuoleisista tankeista öljyä vasemmanpuoleisiin kallistuman pienentämiseksi. Kallistuma saatiin pienennetyksi 22 asteesta noin 17 asteeseen. Hävittäjä HMS Laforey ajoi tämän jälkeen vaurioituneen tukialuksen kylkeen ja antoi virtaa, jotta alus saatiin tuottamaan itse virtaa. Vielä illan kuluessa saapui Gibraltarilta hinaaja Thames avustamaan matkaa kohti kotisatamaa saattueen vartioimana.[38]
Myöhemmin saapui toinen hinaaja, ja aluksen pelastuminen alkoi näyttää mahdolliselta. Vuoto kuitenkin paheni vedenpitävien seinien pettäessä, ja lopulta alus menetti uudelleen kaiken tehonsa. Sähkövoiman häviäminen oli aluksen lopun alku, koska pumput lakkasivat toimimasta. Sluuppi HMS Pentstemon pyydettiin aluksen vierelle antamaan virtaa. Tähän meni kuitenkin aikaa, ja tukialus vajosi erittäin syvälle ja kallistui uudelleen voimakkaasti.[38]
HMS Ark Royalilla annettiin 14. marraskuuta kello 4.00 käsky jättää laiva. Hinausköydet katkaistiin, ja hinaajat St. Day ja Thames ottivat vastaan alukselta poistuvat miehet. Aluksen kansi oli meren pinnan tasalla kello 6.00, ja kolmetoista minuuttia myöhemmin alus oli uponnut.[38]
Hylky
Yhdysvaltalainen yritys C & C Technologies Inc paikansi 23. joulukuuta 2002 HMS Ark Royalin hylyn, joka makasi noin 1100 metrin syvyydessä. Etsintä liittyi BBC:n tuottaman dokumenttiohjelmasarjan Kuninkaallisen laivaston taisteluista tekemiseen.[39]
Lähteet
Citation error, replace with{{cite book| author = Chesneau, Roger| title = Aircraft Carriers of the World, 1914 to the Present – an illustrated encyclopedia| location = Bristol| publisher = Brockhampton Press| year = 1998| id = ISBN 1-86019-87-5-9| language = Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Gardiner, Robert (toim.)| title = Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946| location = Lontoo, Englanti| publisher = Conway Maritime Press| year = 1987| id = ISBN 0-85177-146-7| language = Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Jackson, A J| title = Blackburn Aircraft since 1909| location = England| publisher = Funk & Wagnalls| year = 1968| language = Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Jameson, William| title = Ark Royal – The Life of an Aircraft Carrier at War 1939-41| location = Penzance, Cornwall| publisher = Periscope Publishing Ltd| year = 2004| id = ISBN 1-904381-27-8| language = Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Kay, Anthony L & Smith J R| title = German Aircraft of the Second World War| location = Lontoo| publisher = Putnam| year = 2002| id = ISBN 0-85177-920-4| language = Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.}}
Citation error, replace with{{cite book| author = McCart, Neil| title = Three Ark Royals 1938-1999| location = Cheltenham, UK| publisher = Fan Publications| year = 1999| id = ISBN 1-901225-02-X| language = Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Page, Christopher (toim.)| title = The Royal Navy and the Mediterranean Volume I: September 1939 – October 1940| location = Lontoo| publisher = Whitehall History Publishing| year = 2002| id = ISBN 0-7146-5179-6| language = Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Page, Christopher (toim.)| title = The Royal Navy and the Mediterranean Volume II: November 1940 – December 1941| location = Lontoo| publisher = Whitehall History Publishing| year = 2002| id = ISBN 0-7146-5205-9| language = Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Polmar, Norman| title = Aircraft Carriers – A History of Carrier Aviation and its Influence on World Events Vol. 1, 1909–1945| location = Dulles, Virginia| publisher = Potomac Bools Inc| year = 2006| id = ISBN 1-57488-663-0| language = Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Rossiter, Mike| title = Ark Royal – The Life, Death and Rediscovery of the Legendary Second World War Aircraft Carrier| location = Lontoo| publisher = Corgi Books| year = 2007| id = ISBN 978-0-552-15369-0| language = Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Slader, John| title = The Red Duster at War – A History of the Merchant Navy during the Second World War| location = Lontoo| publisher = William Kimber| year = 1988| id = ISBN 0-7183-0679-1| language = Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Sturtivant, Ray & Cronin, Dick| title = Fleet Air Arm Aircraft, Units and Ships 1920 to 1939| location = UK| publisher = An Air-Britain Publication| year = 1998| id = ISBN 0-85130-271-8| language = Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Taylor, H A| title = Fairey Aircraft since 1915| location = England| publisher = Naval Institute Press| year = 1988| id = ISBN 0-87021-208-7| language = Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Wragg, David| title = Fleet Air Arm Handbook 1939–1945| location = Gloucestershire| publisher = Sutton Publishing| year = 2003| id = ISBN 0-7509-3430-1| language = Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.}}
Viitteet

Aiheesta muualla



Coordinates: 

Luokka:Kuninkaallisen laivaston lentotukialukset
Luokka:Cammell Lairdin valmistamat alukset
Luokka:Yhdistyneen kuningaskunnan toisen maailmansodan lentotukialukset
Luokka:39.5 Merivoimat, merisodankäynti