Question: Onko šiialaisuus islamin toiseksi suurin suuntaus?

Šiialaisuus







Part of a series onIslam
Beliefs
Oneness of God
Prophets
Revealed books
Angels
Predestination
Day of Resurrection
Practices
Profession of faith
Prayer
Fasting
Alms-giving
Pilgrimage
Texts and sciences
Quran
Tafsir
Sunnah (Hadith, Sirah)
Qisas Al-Anbiya
Sharia (law)
Fiqh (jurisprudence)
Theology
History
Timeline
Muhammad
Ahl al-Bayt
Sahabah
Rashidun
Imamate
Caliphate
Spread of Islam
Succession to Muhammad
Culture and society
Academics
Animals
Art
Calendar
Children
Demographics
Denominations
Economics
Education
Exorcism
Feminism
Festivals
Finance
LGBT
Madrasa
Moral teachings
Mosque
Mysticism
Philosophy
Poetry
Politics
Proselytizing
Science
Slavery
Social welfare
Women
Related topics
Abrogation in Islam
Criticism of Islam
Muhammad
Quran
Islam and other religions
Islamism
Islam and violence
Islamophobia
Glossary
 Islamportalvt
Šiialaisuus (, ) on islamin toiseksi suurin suuntaus sunnalaisuuden jälkeen. 
Šiialaiset eli ši’iitit jakaantuvat kahteen pääryhmään: kaksitoista- ja seitsemänšiialaisiin eli ismaililaisiin.
Šiialaisia on nykyään kaikista maailman muslimeista alle 13 prosenttia. Valtaosa šiioista asuu Azerbaidžanissa, Irakissa, Iranissa, Bahrainissa, Libanonissa, Pakistanissa, Saudi-Arabiassa, Qatarissa ja Libyassa.
Šiiausko

”Šiia”-termi on adjektiivi, jota käytetään muslimeista, jotka seuraavat Muhammadin perheen imaameja. Šiia-sana tarkoittaa ”seuraajaa” tai ”puolueen jäsentä”. 
Šiiamuslimi lausuu uskontunnustuksessaan ”Todistan, ettei ole muuta jumalaa kuin Jumala, ja todistan että Muhammad on hänen sanansaattajansa, ja todistan että Ali on hänen seuraajansa”.
Oppi
Uskon juuret (Usūl ad-Dīn)
Tawhid, Jumalan ykseys
Ylösnousemus: Tuomionpäivänä kaikki herätetään kuolleista tuomittavaksi oikeudenmukaisesti; helvettiin tai paratiisiin.
Profetointi: Jumala on lähettänyt profeettoja ihmiskunnalle. Ensimmäinen profeetta oli Aadam, viimeinen Muhammad.
Šiiojen lisäksi myös sunnat hyväksyvät kolme ensimmäistä
Jumalan oikeudenmukaisuus (al-adl)
Ihmiskunnan johtajuus: Jumala on asettanut ihmiskunnalle valitsemansa, tehtävään sopivat johtajat.
Uskon peruspilarit (Furū al-Dīn)
Salat, rukous: viisi rukoiluhetkeä päivittäin.
Sawm, paasto: ramadanin aikana tulee paastota auringon noususta auringon laskuun.
Hajj, pyhiinvaellus: muslimin tulee ainakin kerran elämässään matkustaa pyhiinvaellukselle Mekkaan, jos hän vain kykenee siihen.
Zakat, almut: yleensä 2,5 % omaisuudesta vuosittain, jaetaan köyhille.
Khums, tulovero, viidenneksen vero taistelu tarkoituksena päästä lähemmäs Jumalaa. Jihad Al-akbar on suuri, läpi koko elämän jatkuva taistelu itseä vastaan.
Profeetta Muhammadin Ahlulbaytin eli talonväen seuraaminen.
Amr-Bil-Ma'rūf kehottaa hyvään.
Nahi-Anil-Munkar kieltää pahasta.
Tawalla, talonväen (Ahl-ul-bayt) rakastaminen.
Tabarra, olla olematta tekemisissä talonväen (Ahl-ul-bayt) vihollisten kanssa.
Šiiamuslimit uskovat siihen, mitä Koraanissa lukee sekä siihen, mitä profeetta on sanonut, eli sunnaan. Šiiamuslimit uskovat, että Koraania ei ole koskaan muutettu eikä sitä voida muokata. Šiialaiset uskovat, että profeetta on määrännyt muslimit seuraamaan hänen kuolemansa jälkeen Jumalan valitsemaa johtajaa, imaamia. 
Profeetta, julista sitä sanomaa, jonka olet Herraltasi saanut. Jos et näin tee, et ole vienyt Hänen viestiään. Jumala suojelee sinua ihmisiltä eikä Hän johdata uskottomia. (Koraani 5:67)
Šiialaiset uskovat, että Profeetta täytti Koraanin jakeessa mainitun julistamisen, kun hän nimitti Imaami Ali bin Abi Talibin seuraajakseen Ghadir Khummin päivänä.
Ghadir Khumm on paikka lähellä Mekkaa. Kun profeetta oli kulkemassa tämän paikan ohi 18. päivänä Dhu'l Hijja -kuukautta (10. maaliskuuta 632) paluumatkallaan jäähyväispyhiinvaellukseltaan, jae "Profeetta, julista sitä sanomaa, jonka olet Herraltasi saanut..." ilmestyi. Täten hän pysähtyi julistamaan ilmoituksen pyhiinvaeltajille, jotka olivat tulleet hänen seurakseen Mekasta ja joiden oli määrä jatkaa siitä risteyspaikasta kunkin omaan suuntaansa. Profeetan määräyksistä erityisen puun oksista tehty saarnatuoli rakennettiin hänelle. Keskipäivän rukouksen jälkeen profeetta istui saarnatuoliin ja piti viimeisimmän julkisen puheensa suurimmalle väkijoukolle ennen kuolemaansa kolme kuukautta myöhemmin.
Hänen saarnansa kohokohta oli kun ottaessaan Imaami Alin käden Profeetta kysyi seuraajiltaan, oliko hän ylivoimainen määräysvallassa (awla) itse uskoville. Joukko huusi yhteen ääneen: "Niin se on, oi Jumalan Lähettiläs".
Sitten hän julisti: "Hänelle, jolle minä olen valtias (mawla), myös Ali on hänen valtiaansa (mawla). Oi Jumala, ole ystävä hänelle, joka on hänen ystävänsä, ja ole vihollinen hänelle, joka on hänen vihollisensa."
Välittömästi sen jälkeen kun Profeetta oli lopettanut puheensa, seuraava Koraanin jae ilmoitettiin:
Tänään olen tehnyt teidän uskontonne täydelliseksi, saattanut armoni täydelliseksi ja valinnut islamin teidän uskonnoksenne. (Koraani 5:3)
Šiialaiset uskovat, että Jumala ei hylkää koskaan uskovaisiaan, ja että pelkästään tästä syystä on perusteetonta sanoa, ettei Jumala olisi itse valinnut profeetta Muhammedin jälkeistä seuraajaa. He uskovat, että Aabraham oli oman aikansa imaami, Jeesus oman aikansa imaami, Muhammed oman aikansa imaami, ja että Muhammedin kuoleman jälkeen tulee ihmiskunnan tuhoutumiseen asti olemaan aina yksi Jumalan valitseman imaami. Šiialaiset uskovat, että nykyhetken Jumalan valittu imaami on Al-Mehdi, Aikojen Imaami joka on näkymättömissä siihen asti, kunnes aika on sopiva ja kirjoitukset ovat täytyneet.
Šiialaiset uskovat, että Jumala on oikeudenmukainen (al-adl) kaikessa suhteessa. Šiialainen filosofia perustelee tällä sen, että Jumala ei koskaan heitä hyvän tekijöitä helvettiin. Šiialaiset uskovat, että Jumala tietää hyvän ja pahan, ja että hän on opettanut myös ihmisen tuntemaan ne. Šiialaiset uskovat, että kun Jumala ilmoittaa jonkun olevan hyvä tai paha, hän ilmoittaa sen siksi, että tietää sen olevan hyvä tai paha; itse ilmoitus ei tee asiasta hyvää tai pahaa.
Laki
Šiiamuslimien näkökulmasta islamin laki jakautuu viiteen osaan jotka ovat kielletty (haram), sallittu (halal), vältettävä (makrooh), suositeltava (mustahab) ja neutraali (mubah). Šiianäkökulman mukaan kaikki asiat voidaan luokitella johonkin näistä viidestä. Tätä viiden lain joukkoa kutsutaan islamilaisessa terminologiassa nimellä ahkam khamsa.
12 imaamia
Ali ibn Abu Talib (600–661), myös nimellä Ali Amir al Mo'mineen
Hasan ibn Ali (625–669), myös nimellä Hasan al Mujtaba
Husayn ibn Ali (626–680), myös nimellä Husayn al Shaheed
Ali ibn Husayn (658–713), myös nimellä Ali Zainul Abideen
Muhammad ibn Ali (676–743), myös nimellä Muhammad al Baqir
Jafar ibn Muhammad (703–765), myös nimellä Jafar as Sadiq
Musa ibn Jafar (745–799), myös nimellä Musa al Kazim
Ali ibn Musa (765–818), myös nimellä Ali ar Ridha
Muhammad ibn Ali (810–835), myös nimellä Muhammad al Jawad (Muhammad at Taqi)
Ali ibn Muhamad (827–868), myös nimellä Ali al-Hadi
Hasan ibn Ali (846–874), myös nimellä Hasan al Askari
Muhammad ibn Hasan (868–), myös nimellä Muhammad al Mahdi
Historiallinen tausta
Šiialaisuudessa Ali ja tämän suku ovat Jumalan itsensä asettamia seuraajia profeetta Muhammadin jälkeen. 
12-šiialaisuus ja politiikka
Imaamin kätkeytyminen vapautti 12-šiialaisuuden hankalasta vaatimuksesta nousta kapinaan imaamivallan puolesta. Šiialaisten oli vain taqiyaa hyväksikäyttäen sopeuduttava ympäröivään hallintoon, joka imaamin puuttuessa oli väistämättä epäoikeudenmukainen, ja odotettava imaamin paluuta. Tilanne muuttui oleellisesti vasta 1500-luvulla kun safavidit perustivat ensimmäisen 12-šiialaisen valtion Persiaan. Tällöin 12-šiialaisuus kehittyi nykymuotoonsa oppineiston järjestäydyttyä hierarkkiseksi järjestelmäksi, jonka huipulla on yksi tai useampi marza'-i taqlid ("jäljittelyn kohde") ja ylempien oppineiden titteli ajatollah ("Jumalan tunnusmerkki"). 
Perinteinen šiialainen valtioteoria oli sovitettavissa Persian šaahin maalliseen hallintoon: mikä tahansa hallinto, myös uskonoppineiden hallinto, oli imaamin eli johtajan puuttuessa epäoikeudenmukainen. Oppineiston tehtävänä oli pyrkiä ohjaamaan hallintoa islamilaiseen suuntaan, mutta ei ottaa valtaa itselleen. Šaahin ja uskonoppineiden tasapaino toimi jotenkuten vuoteen 1978. Länsimaalaiset vaikutteet kuitenkin alkoivat rikkoa tasapainoa 1800-luvulla, mikä näkyi esoteerisinä liikkeinä (katso Bab) ja 1900-luvulla šaahi Reza Pahlavin ja hänen seuraajansa Muhammad Reza Pahlavin pyrkimyksenä työntää uskonoppineet kokonaan pois politiikasta. Ajatollah Khomeini kehitti uuden šiialaisen valtioteorian, jonka mukaan uskonoppineisto, erityisesti yksi uskonoppinut, voisi hallita valtiota suoraan siihen saakka kunnes imaami palaisi ja ottaisi vallan haltuunsa. Iran muuttui Khomeinin hallitsemaksi islamilaiseksi valtioksi 1979. Jotkut näkivät Khomeinissa kätkeytyneen imaamin itsensä, mitä käsitystä hän ei ruokkinut mutta ei myöskään kiistänyt.[1]
Katso myös
Suomen shiiamuslimit
Lähteet

Aiheesta muualla
 - suomalaisten šiiamuslimien kokoama sivusto, jolla tietoa uskonnosta.
. Ulkopolitiikka 4/2013.

Luokka:Šiialaisuus
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit