Question: Asuuko Petsamossa saamelaisia?

Saamelaiset



Saamelaiset ( tai sápmelaččat, ) ovat Fennoskandian pohjoisosissa elävä suomalais-ugrilainen alkuperäiskansa. Saamelaisten asuttamaa aluetta kutsutaan Saamenmaaksi (). Se koostuu Norjan, Ruotsin ja Suomen pohjoisosista sekä Kuolan niemimaasta.[1][2]
Arviot saamelaisten määrästä vaihtelevat 50000:n ja 100000:n välillä.[3] Arvioiden suuri vaihtelu johtuu saamelaisuuden tunnusmerkkien eroista.[3] Saamelaisuuden määritelmä perustuu tunnusmerkkeihin, kuten esimerkiksi kieleen (puhuu itse tai yksi vanhemmista tai isovanhemmista puhuu saamea), kansalliseen tai kulttuurilliseen samaistumiseen sekä perinteisten saamelaiselinkeinojen harjoittamiseen.[4] Saamelaisten puhumat kielet kuuluvat uralilaisiin kieliin, ja niiden läheisimmät sukukielet ovat yleisimmän käsityksen mukaan itämerensuomalaiset kielet. Suomessa puhutaan kolmea saamen kieltä: pohjois-, inarin ja koltansaamea, jotka ovat kaikki uhanalaisia.[5]
Suomen saamelaisalue kattaa Enontekiön, Inarin ja Utsjoen kunnat sekä Lapin paliskunnan alueen Sodankylän kunnassa.[2] Suomen noin 10 000 saamelaisista noin 3000 puhuu saamelaiskieliä äidinkielenään.[6] Nykyään huomattava osa Suomen saamelaisista asuu saamelaisalueen ulkopuolella, esimerkiksi Helsingissä on suhteellisen suuri ja aktiivinen saamelaisvähemmistö.[7] Saamelaiskäräjien mukaan saamelaisia asuu 230 kunnassa Suomen kaikkiaan 336 kunnasta.[8] Alle 10-vuotiaista saamelaisista 75 % asuu saamelaisalueen ulkopuolella.[9]
Alaryhmät, lukumäärä ja kielet
Oheisessa taulukossa esitetään tietoja saamelaisten alaryhmistä, lukumäärästä ja kielistä amerikkalaisen tutkijan Michael E. Kraussin vuonna 1997 julkaiseman tutkimuksen mukaisesti.[10][11] Numerotiedot ovat ainoastaan arvioita.

Tutkimuksen julkaisemisen jälkeen akkalansaame on jo sammunut, kun sen viimeinen puhuja kuoli vuonna 2003.
Keminsaamelaisten alaryhmä sulautui suomalaisiin jo 1800-luvun alussa ja samalla keminsaamen kieli sammui.
Kiltinänsaamelaisista, turjansaamelaisista ja akkalansaamelaisista käytetään yhteisnimeä Kuolan saamelaiset.
Historia

Vanhemmassa tutkimuksessa saamelaisten on nähty tulleen Siperiasta ja olevan sukua esimerkiksi samojedeille. Tähän kuului myös oletus saamelaisten valtaosin mongolidisesta perimästä. Nykyinen geenitutkimus kuitenkin osoittaa, että saamelaiset eivät ole ainakaan lähisukulaisia samojedeille tai muillekaan itäisille kansoille. Myös sukulaisuus itämerensuomalaisia ja indoeurooppalaisia kieliä puhuviin muihin Euroopan kansoihin on etäinen, mutta kuitenkin läheisempi kuin itäisiin kansoihin.
Saamelaisten geneettinen etäisyys itäisiin kansoihin on ehkä merkki siitä, että saamelaisten esivanhemmat ovat asuneet Euroopassa jo vuosituhannet. Toisaalta suhteellisen suuri etäisyys kaikkiin muihinkin tarkoittaa ehkä, että saamelaiset ovat jo kauan asuneet poikkeuksellisessa eristyksessä.
Aiemman vakiintuneen käsityksen mukaan varhaiskantasuomalaista kielimuotoa olisi puhuttu kivikaudella laajalla alueella Fennoskandiassa. Tämän käsityksen mukaan kivikauden loppuvaiheessa varhaiskantasuomalainen kieli olisi hajonnut kahtia. Hajoamisen jälkeen Suomen rannikkoalueen myöhäiskantasuomen puhujat olisivat edustaneet suomalaisten kielellisiä esivanhempia. Suomen sisämaassa ja laajoilla pohjoisen Fennoskandian alueilla taas olisi syntynyt  kantasaamelainen kieli, josta olisivat kehittyneet  myöhemmin saamelaiskielet. 
Kielentutkija Ante Aikio on kuitenkin vuonna 2007 ja 2012 esittänyt, että kantasaamen kieli kehittyi suppeahkolla alueella Etelä-Suomessa ja levisi pohjoiseen Fennoskandiaan vasta esiroomalaisen rautakauden kuluessa (noin 650–0 eaa.).  [12][13]
Saamelaiset ja lappalaiset

Kantasaamen otaksutaan olleen pääasiassa metsästäjäväestön kieltä. Alkuperäistä metsästyskulttuuria harjoitettiin Sisä-Suomessa ja Keski-Ruotsissa, kun rannikoilla ja etelässä oli jo siirrytty enemmän maanviljelyyn ja karjanhoitoon.[14] Näitä metsästyksellä eläviä ihmisiä kutsuttiin Suomessa lappalaisiksi[2]. Sana ”lappalainen” tuli mahdollisesti syrjää eli syrjäistä tarkoittavasta sanasta lappea (kuten ilmaisussa ”miekan lape” eli ”miekansyrjä”). Tämän väestön kieltä pidetään yleensä saamensukuisena. Historiantutkija Jukka Korpelan mukaan keskiajan kirjallisissa lähteissä ”lappalaiset” oli kuitenkin yleisnimitys erämaaseutujen asukkaille, jotka eivät todellisuudessa olleet kielellisesti, kulttuurisesti tai elinkeinoiltaan yhdenmukaista joukkoa. Lappalainen ei tämän mukaan siis ollut alun perin saamelaisen synonyymi.
Toisaalta on korostettu, että saamea puhuvaa väestöä on paikannimistöstä päätellen asunut miltei koko Suomen alueella, jopa Uudellamaalla. Skandinavian niemimaalla saamelaisväestön asuinalue on ulottunut Keski-Ruotsin Taalainmaalle ja Jämtlandiin asti. (Katso myös: Limes norrlandicus)
Nykysaamelaiset eroavat geneettiseltä perimältään selvästi naapurikansoistaan. Tämän takia monet nykytutkijat olettavat, että suomalaisiin ja skandinaaveihin sulautuneet eteläiset saamelaiset ja lappalaiset eivät olisi samataustaisia kuin nykysaamelaiset. Nykyään sanaa lappalainen merkityksessä saamelainen saatetaan pitää halventavana[14].
Siirtyminen poronhoitoon

Joidenkin saamelaisten taloudellinen asema parani heidän siirryttyään poronhoitoon kesyttämällä tunturipeura poroksi. Poronhoidon alkuajankohdasta on erimielisyyksiä. Poroja oli kesytetty kuljetusavuksi ja maidon- ja nahantuotantoon jo varhain, mutta Suomen saamelaiset elivät pitkälti metsästyksellä ja kalastuksella vielä Ruotsin vallan aikana. Lihantuotantoon keskittyvään suurporonhoitoon siirryttiin vasta 1800-luvulla, ja sen ”kulta-aika” päättyi Ruotsin, Suomen ja Norjan välisten rajasulkujen myötä 1900-luvun alkupuolella.[15]
Nykytutkimuksen mukaan suurporonhoito sai alkunsa Skandinavian saamelaisten keskuudessa 1400–1600-luvuilla. Kuolan niemimaalle vaelsi 1800-luvulla komeja ja nenetsejä, jotka vaikuttivat huomattavasti kolttien ja Kuolan saamelaisten poronhoitoon.[16]
Poronhoito ei ole missään vaiheessa ollut yleissaamelainen elinkeino, ja suurten poronomistajien elot veivät elintilaa peuroilta, joiden pyynnillä esimerkiksi inarinsaamelaiset elättivät itsensä kalastuksen, keräilyn ja kaupan lisäksi, täten huonontaen joidenkin toisten saamelaisten elantoa ja asemaa. Nykyään poronhoitoa harjoittavat Suomessa myös muut kuin saamelaiset. Norjassa ja Ruotsissa poronhoito on lailla säädetty saamelaisten yksinoikeudeksi.[17]
Sulauttamispyrkimykset ja kansallinen herääminen

Suomen valtiollisen itsenäistymisen jälkeen ajatus saamelaisista rodullisesti alempana kansana sai suosiota.[18]
Saamelaisten sulauttamispolitiikka voimistui toisen maailmansodan aikana ja jälkeen. Saamelaisia pidettiin katoavana kansana, jotka saattoivat elää ihmisarvoista elämää ainoastaan luopuessaan vanhoista tavoistaan ja omaksuessaan kehittyneemmän, paikalleen asettuneen elämänmuodon.[14] Kirkko ja valtio pyrkivät Suomessa, Ruotsissa ja Norjassa sulauttamaan saamelaiset osaksi valtaväestöä esimerkiksi kieltämällä saamen kielen puhumisen sisäoppilaitoksissa. Politiikan seurauksena osa saamelaistaustaisista suvuista on kadottanut äidinkielensä. Ruotsi ja Norja ovat pyytäneet saamelaisilta virallisesti anteeksi toimenpiteitään.[19]
Sulauttamispolitiikan aikaan sijoittuu myös saamelaisten kansallinen herääminen.[14] Saamelaisten kansallispäivä on 6. helmikuuta.[20] Sinä päivänä Trondheimissa pidettiin 1917 ensimmäinen yleissaamelainen kokous, josta saamelaisten yhdentymisen katsotaan alkaneen. Saamelaisten 13. konferenssissa Åressa vuonna 1986 otettiin käyttöön Saamen lippu. Lipussa on saamelaisten värit: punainen, vihreä, keltainen ja sininen. Lipun punainen puoliympyrä kuvaa aurinkoa ja sininen kuuta. Lipun hyväksymispäivä, 15. elokuuta, on myös yksi saamelaisten liputuspäivistä, joita on nykyisin yksitoista.[21]
Saamelaiset ja uskonto

Uskonnonharjoitusta oli monentasoista, ja kehittyneimmillään se oli samanistisissa menoissa, joissa yhteisön samaani lankesi loveen asioimaan alisen kanssa, pyytämään apua tai taistelemaan ongelmia aiheuttavien tahojen kanssa. Noitarummun käyttö ei kuulunut yksinomaan samaanille, vaan se oli suhteellisen alkeellinen enteiden katsomisen väline, jota käyttivät ne, joilla ei ollut shamaanin kykyä ja uskallusta laskeutua henkilökohtaisesti alamaailmaan ottamaan asioista selkoa.
Kosmologia
Saamelaisten maailma oli jakautunut kolmeen osaan: aliseen, maanpäälliseen ja maan yläpuoliseen osuuteen, joista ensimmäistä kansoittivat vainajat, seitahenget ja muut ei-jumalalliset uskomusolennot. Maan päällä elivät ihmiset, ja maan yläpuolella puolestaan hallitsivat jumalat, joista leimallisimmin saamelaisia olivat äitijumalatar Mattarakka ja hänen kolme tytärtään, Sarakka, Juksakka ja Uksakka, jotka suojelivat ja ohjasivat erityisesti lasten kehitystä ennen ja jälkeen syntymän.[22] Sarakkalla, Juksakalla ja Uksakalla oli omat paikkansa kodassa, ja heille uhrattua ruokaa saivat syödä vain naiset.
Esikristilliset jumalat
Saamelaisilta tunnetaan näiden naisjumalien lisäksi ukkosenjumala Tiermes sekä paikoin oletettu ylijumala Radien-Adja poikineen, sekä jonkinlainen naispuolinen kevään jumaluus Ruonanieida. Ukkosenjumalaa lukuun ottamatta nämä ”taivaanjumalat” lienevät kristinuskosta omaksuttuja vähän ennen kuin saamelaiset kääntyivät kristinuskoon.
Nyky-Suomen alueen metsästäjä- ja kalastajalappalaisilla tärkein jumala oli Bieggo-almmaj/Bieggolmai, tuulen jumala. Hän hallitsi luonnonvoimia, jotka lappalaisilla säätelivät koko elämää. Tuulen jumalan alapuolella oli muun muassa hedelmällisyyden jumala, joka huolehti sadon riittävyydestä niin marjastuksessa, metsästyksessä kuin kalastuksessakin. Ukkosen jumala oli se, joka muun muassa vihastui, jos ihminen ei kunnioittanut luontoa. Yleensäkin Pohjois- ja Länsi-Lapin jumalat olivat luonnonjumalia, joita käytiin rukoilemassa ja kiittämässä ja joille vietiin uhrilahjoja seidoille.
Seidat
Tärkeimpiä pyhän ilmentymiä ovat seidat[23]. Seidat ovat tavallisimmin erikoisia luonnonmuodostumia, mutta tarvittaessa seita saatettiin rakentaakin[24]. Kiviseidat ovat suuria puuttomalta tundralta hyvin erottuvia ja poikkeuksellisen muotoisia[23]. Puuseitoja on metsäalueilla. Uhreja viedään seidoille sekä siksi, että jumalat olisivat suotuisia, että kiitokseksi vaikkapa hyvästä marjasadosta tai kalansaaliista. Seidat eivät ole jumalten asuinpaikkoja, vaan pyhäkköjä.
Saamelaiset ja kristinusko
Saamelaiset kääntyivät kristinuskoon Euroopan mittakaavassa varsin myöhään, vasta 1600- ja 1700-luvuilla. 1500-luvulla Trifon Petsamolainen ja Teodorit Lappalaisten valistaja olivat vaikuttamassa kolttasaamelaisten kääntymisessä ortodoksisuuteen. 
Lestadiolaisuus
Monien saamelaisten uskonelämään on vaikuttanut lestadiolaisuus, joka syntyi Tornionlaaksossa nimenomaan paikallisen saamelaisvähemmistön vastalauseeksi evankelis-luterilaisen valtakirkon papeille.[25] Lestadiolaisuuden perustaja Lars Levi Laestadius oli itse äitinsä puolelta saamelainen, ja on myös tallentanut saamelaisten uskomuksia ja mytologiaa (Lappalaisten mytologian katkelmia)[26].
Saamelaisen uskonnon merkitys ulkopuolisille
Saamelaisten symboliikka, myytit ja kertomukset voivat toimia välineinä yritettäessä hahmottaa Pohjois-Euroopan kivikauden ja varhaisen metallikauden ihmisten todellisuuskäsitystä. Toisaalta Lapissa käyville matkailijoille on kaupattu sellaista tavaraa ja mielikuvia, jotka eivät ole alkuperäistä saamelaisuutta, ja jotka voivat siksi hämärtää ihmisten käsityksiä saamelaisuudesta. Eräs alkujaan epäaito, kaupallisiin tarkoituksiin keksitty rituaali on lapinmatkaajille suoritettava ”lapinkaste”[27].
Saamelaisten asema Suomessa

Euroopan unionin alueella saamelaiset ovat ainoa alkuperäiskansa.[28] Saamelaisten asema alkuperäiskansana ja kulttuuri-itsehallinto on tunnustettu Suomen perustuslaissa.[29] Perustuslain 17 §:n 3 momentin mukaan saamelaisilla on alkuperäiskansana "oikeus ylläpitää ja kehittää omaa kieltään ja kulttuuriaan". Sen lisäksi perustuslaissa turvataan saamelaisten kotiseutualueella kieltään ja kulttuuriaan koskeva itsehallinto, jota toteuttaa Saamelaiskäräjät. Saamelaisalue kattaa Inarin, Utsjoen ja Enontekiön kunnat sekä Sodankylän Vuotson paliskunnan alueen. Saamen kieli sai virallisen aseman vuonna 1992, kun säädettiin saamelaisten kielilaki. Uusi kielilaki tuli voimaan 2004.[30]
Suomi ei ole ratifioinut Kansainvälisen työjärjestön (ILO) alkuperäis- ja heimokansoja koskevaa yleissopimusta nro. 169, koska kysymys saamelaisten maaoikeuksista Suomessa on edelleen selvittämättä.[31][32] Pohjoismaista Norja ja Tanska ovat ratifioineet sopimuksen.[33] Kaisa Korpijaakko-Labba ei oikeushistoriallisen tutkimuksensa Saamelaisten oikeusasemasta Suomessa (2000)[34] puitteissa löytänyt laillista perustetta valtion väitetylle maanomistusoikeudelle.[35][36][37][38]
Virallisesti Suomessa määritellään saamelaiseksi henkilö, joka itse pitää itseään saamelaisena, edellyttäen että
hän itse tai ainakin yksi hänen vanhemmistaan tai isovanhemmistaan on oppinut saamen kielen ensimmäisenä kielenään; tai
hän on sellaisen henkilön jälkeläinen, joka on merkitty tunturi-, metsä- tai kalastajalappalaiseksi maa-, veronkanto- tai henkikirjassa; taikka
ainakin yksi hänen vanhemmistaan on merkitty tai olisi voitu merkitä äänioikeutetuksi saamelaisvaltuuskunnan tai saamelaiskäräjien vaaleissa.[39][30]
Suomessa kiistoja on aiheuttanut niin sanottu jälkeläisperuste. Ennen verokirjoihin merkittiin niin sanotuilla lappalaiselinkeinoilla eli esimerkiksi metsästyksellä ja kalastuksella itsensä elättävät ihmiset ”lappalaisiksi” näiden kansallisesta taustasta riippumatta. Toisin kuin Norjassa ja Ruotsissa, Suomessa saamelaiseksi lasketaan Saamelaiskäräjälain mukaan myös henkilö, joka on veronkantoluetteloihin merkityn lappalaisen jälkeläinen.[14][30]
Saamen kieltä on opetettu Suomen peruskouluissa 1970-luvulta lähtien. Vuonna 1999 säädetyn perusopetuslain mukaan saamelaisten kotiseutualueella asuvien saamen kieltä osaavien oppilaiden opetus tulee antaa pääosin saamen kielellä. 2000-luvulla saamenkielistä opetusta sai Suomessa noin 490 oppilasta. Saamelaisten kotiseutualueen ulkopuolella opetusta annetaan perusopetusta täydentävänä opetuksena kahden viikkotunnin verran. Tämän kattavan toteutumisen esteenä on kuitenkin rahoituksen puute.[30]
Suomen saamelaiskäräjät

Saamelaiskäräjät on Suomen saamelaisten korkein poliittinen elin. Joka neljäs vuosi järjestettävissä vaaleissa saamelaisten keskuudesta valitaan 21 jäsentä sekä neljä varajäsentä. Käräjien tärkeimmät toimielimet ovat käräjien kokous, hallitus sekä päätoiminen puheenjohtaja. Lisäksi käräjät asettavat seitsemän lautakuntaa valmistelemaan eri asioita: koulutus- ja oppimateriaalilautakunta, elinkeino- ja oikeuslautakunta, kulttuurilautakunta, sosiaali- ja terveyslautakunnan, vaalilautakunnan sekä saamen kielineuvosto ja nuorisoneuvosto.[40]
Kulttuuri


Osana kansallisen heräämisen ansioista kuuluu muun muassa saamenkielten saaminen alkuopetuskieleksi saamelaisalueella. Esimerkiksi Inarin kunnassa alkuopetusta annetaan suomen lisäksi pohjois-, inarin- ja koltansaamen kielillä. Ylioppilaskirjoituksissa voidaan kirjoittaa pohjois- ja inarinsaame paitsi vieraana- myös äidinkielenä[41]. Inarinsaamen ja koltansaamen opetuksessa kangertaa rahoituksen puute[42]
Saamelaisista kansallisista tunnuksista näkyvin on saamenpuku. Se on alkuperältään kansanpuku, jonka käyttö ei ole missään historian vaiheessa katkennut. Nykyisin saamelaispuku on muuttumassa käyttöpuvusta juhlapuvuksi. Suomessa puvusta on käytössä viisi päämallia: Enontekiön, Inarin, Tenon, Vuotson ja kolttien puku[43]. Norjassa ja Ruotsissa saamenpukua käyttävät vain saamelaiset. Suomessa myös muut kuin saamelaiset ovat käyttäneet pukuja tai niiden jäljitelmiä matkailuun liittyvässä liiketoiminnassa, mitä on arvosteltu[44].[45]
Saamelainen keittiö on perustunut ennen kaikkea poronhoitoon ja kalastukseen sekä marjojen keräilyyn.[46]
Saamenkielen sana dáidda vakiintui vasta 1970 luvulla ja se tarkoittaa kuvataiteen, tanssin, kirjallisuuden, teatterin ja musiikinaloja.[47][48] Saamelaisia nykymuusikoita ja yhtyeitä ovat muun muassa Adjágas, Amoc, Niiles-Jouni Aikio, Angelit, Mari Boine, Sofia Jannok, Jiella, Wimme Saari, Tiina Sanila, Somby, Transjoik, Niko Valkeapää, Nils-Aslak Valkeapää, Áilu Valle ja Vilddas. 
Saamelaiskirjailijoita ovat esimerkiksi Suomesta Marjut Aikio, Matti Aikio, Rauna Paadar-Leivo ja Kirsti Paltto.[49] Kirsti Palton Voijaa minun poroni (1987) oli vuonna 1986 ehdokkaana Finlandia-palkinnon saajaksi. Nils-Aslak Valkeapään teos Aurinko, isäni vuodelta 1988 sai Pohjoismaiden kirjallisuuspalkinnon vuonna 1991.[50]
Saamelaisen elokuvan nousu alkoi vuonna 1987, kun norjalainen Nils Gaup ohjasi elokuvan Tiennäyttäjä[45].
Saamelainen kuvataide on jakaantunut tähän mennessä kolmeen taiteilijasukupolveen.[47] Saamelaistaiteen juuret ovat kalliopiirroksissa ja noitarumpujen kuvioinneissa.[48] Kansainvälisyys on ollut keskeinen piirre saamelaistaitelijoiden keskuudessa.[47] Saamelaisia kuvataiteilijoita ovat,muun muassa Marja Helander, Merja Aletta Ranttila, Seija Ranttila, Outi Pieski ja Suohpanterror.[47]
Tunnettuja saamelaisia

Kirjallisuus
Johan Turi (1854–1936), kirjailija
Nils-Aslak Valkeapää (1943–2001), muusikko, runoilija ja taiteilija[51]
Rauna Paadar-Leivo (s. 1942), kirjailija
Kirsti Paltto (s. 1947), kirjailija
Inger-Mari Aikio (s. 1961) kirjailija, ohjaaja
Musiikki
Mari Boine (s. 1956), muusikko
Øystein Aarseth (1968-1993), black metal-muusikko
Niillas Holmberg (s. 1990), muusikko ja näyttelijä
Sofia Jannok (s. 1982), näyttelijä, muusikko ja radiojuontaja
Tuuni Länsman (s. 1975), muusikko
Ursula Länsman (s. 1971), muusikko
Mikkâl Morottaja (s. 1984), rap-muusikko
Wimme Saari (s. 1959), muusikko
Niko Valkeapää (s. 1968), muusikko
Áilu Valle, rap-muusikko
Kuvataide
Merja Aletta Ranttila kuvataiteilija ja graafikko
Outi Pieski kuvataiteilija
Seija Ranttila tekstiilitaiteilija
Marja Helander valokuvaaja
Suohpanterror taiteilijaryhmä
Nils Nilsson Skum piirtäjä
Elokuva ja teatteri
Nils Gaup (s. 1955), ohjaaja
Anni-Kristiina Juuso (s. 1979), näyttelijä
Pauliina Feodoroff (s. 1977), elokuvaohjaaja, teatteriohjaaja ja käsikirjoittaja
Politiikka ja yhteiskunta
Lars Levi Laestadius (1800–1861), uskonnollinen johtaja[52]
Isak Mikal Saba (1875–1925), poliitikko ja kirjailija
Elsa Laula Renberg (1877–1931), poliitikko
Ole Henrik Magga (s. 1947), poliitikko
Janne Seurujärvi (s. 1975), poliitikko, kansanedustaja 2007–2011[53]
Irja Seurujärvi-Kari (s. 1947), yliopistonlehtori
Tiina Sanila-Aikio (s. 1983), rocklaulaja, poliitikko, Saamelaiskäräjien puheenjohtaja
Helvi Poutasuo (1947–2017), kielenkääntäjä ja poliitikko
Urheilu
Morten Gamst Pedersen (s. 1981), jalkapalloilija
Börje Salming (s. 1951), jääkiekkoilija
Anja Pärson (s. 1981), alppihiihtäjä
Jens Byggmark (s. 1985), alppihiihtäjä
Katso myös
Kansainvälinen maailman alkuperäiskansojen päivä
Lähteet

Kirjallisuutta
Kulttuuri
Citation error, replace with{{cite book| author = Laiti, Petteri ym. (toim.)| title = Suomen saamelaispuvut| location = Inari| publisher = Sámi Duodji| year = 2010| id = ISBN 978-952-92-7043-9}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Lehtola, Teuvo| title = Saamelainen perintö| location = Inari| publisher = Kustannus-Puntsi| year = 2001| id = ISBN 952-5343-09-X}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Lehtola, Veli-Pekka| title = Saamelaiset. Historia, yhteiskunta, taide| location = Inari| publisher = Kustannus-Puntsi| year = 1997| id = ISBN 951-97541-2-1}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Lehtola, Veli-Pekka| title = Saamelaiset suomalaiset. Kohtaamisia 1896–1953| location = Helsinki| publisher = Suomalaisen Kirjallisuuden Seura| year = 2012| id = ISBN 978-952-222-331-9}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Lehtola, Veli-Pekka & Piela, Ulla & Snellman, Hanna (toim.)| title = Saamenmaa. Kulttuuritieteellisiä näkökulmia| location = Helsinki| publisher = Suomalaisen Kirjallisuuden Seura| year = 2012| id = ISBN 978-952-222-360-9}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Seurujärvi-Kari, Irja (toim.)| title = Beaivvi mánát. Saamelaisten juuret ja nykyaika| location = Helsinki| publisher = Suomalaisen Kirjallisuuden Seura| year = 2000| id = ISBN 951-746-129-1}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Seurujärvi-Kari, Irja & Halinen, Petri & Pulkkinen, Risto (toim.)| title = Saamentutkimus tänään| location = Helsinki| publisher = Suomalaisen Kirjallisuuden Seura| year = 2011| id = ISBN 978-952-222-220-6}}
Oikeudet ja politiikka
Citation error, replace with{{cite book| author = Kokko, Kai T. (toim.)| title = Kysymyksiä saamelaisten oikeusasemasta| location = Rovaniemi| publisher = Lapin yliopisto| year = 2010| id = ISBN 978-952-484-373-7| format = [ online version] (PDF)}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Lehtola, Veli-Pekka| title = Saamelaiskiista. Sortaako Suomi alkuperäiskansaansa?| location = Helsinki| publisher = Into| year = 2015| id = ISBN 978-952-264-458-9}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Pääkkönen, Erkki| title = Saamelainen etnisyys ja pohjoinen paikallisuus. Saamelaisten etninen mobilisaatio ja paikallisperustainen vastaliike| location = Rovaniemi| publisher = Lapin yliopistokustannus| year = 2008| version = Väitöskirja: Lapin yliopisto| id = ISBN 978-952-484-267-9| format = [ online version] (PDF)}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Scheinin, Martin & Dahlgren, Taina (toim.)| title = Toteutuvatko saamelaisten ihmisoikeudet| location = Helsinki| publisher = Yliopistopaino| year = 2001| id = ISBN 951-570-482-0}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Tuulentie, Seija| title = Meidän vähemmistömme. Valtaväestön retoriikat saamelaisten oikeuksista käydyissä keskusteluissa| location = Helsinki| publisher = Suomalaisen Kirjallisuuden Seura| year = 2001| version = Väitöskirja| id = ISBN 951-746-257-3}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Valkonen, Sanna| title = Poliittinen saamelaisuus| location = Tampere| publisher = Vastapaino| year = 2009| version = Väitöskirja| id = ISBN 978-951-768-254-1}}
Aiheesta muualla

.


.
.
.
.
. Arktinen keskus.




. Suomen sukukansojen ystävät ry 2013. (PDF)
Artikkeleita
. Ylen Elävä arkisto.
. Oulun lyseon lukio.
.
Vilmi, Ulla-Maija: . Vantaan Lauri 7.8.2001.
Sivonen, Janne: . Kumppani 12.9.2002.
. Yle uutiset 15.12.2006.
Lehti, Anu-Elina: . Vihreä lanka 19.12.2008.


Luokka:Lappi
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit