Question: Onko Guatemala Meksikon rajanaapuri?

Guatemala



Guatemalan tasavalta eli Guatemala on noin 16,2 miljoonan asukkaan maa Väli-Amerikassa. Se on asukasluvultaan Keski-Amerikan suurin valtio. Sen rajanaapureita ovat Meksiko, Belize, Honduras ja El Salvador. Guatemalan nimi tarkoittaa ”puiden maata”. Noin puolet Guatemalan maa-alasta onkin edelleen metsien peitossa.[1]
Guatemalan 16,2 miljoonasta asukkaasta 60 prosenttia puhuu espanjaa, 40 prosenttia erilaisia intiaanikieliä. Aluetta hallinneiden mayojen perinne näkyy edelleen maan kulttuurissa. Mayojen valtakautta seurasi espanjalaisten siirtomaavalta. Guatemala itsenäistyi Espanjasta 1821, mutta kuului Keski-Amerikan liittotasavaltaan seuraavan lähes 20 vuoden ajan. Kylmän sodan aikana se ajautui sisällissotaan, joka kesti yli 40 vuotta (1954–1996) ja jossa sai surmansa 200000 siviiliä.
Maantiede
Korkokuva ja vesistöt

Guatemala on yksi Keski-Amerikan suurimmista maista. Sen pinta-ala on 108889 neliökilometriä.[2] Sillä on lyhyt pätkä Karibianmeren rannikkoa ja pitempi Tyynenmeren rannikko.[3]
Guatemalan eteläosa kuuluu 40–50 kilometriä leveään Tyynenmeren rannikkotasankoon. Sen pohjoispuolella on Meksikon rajalta El Salvadorin rajalle ulottuva tulivuoriketju, johon kuuluu kymmeniä tulivuoria. Korkein niistä on Tajumulco (4220m). Aktiivisia tulivuoria ovat muun muassa Santa María, Fuego ja Pacaya.[4]
Tulivuoriketjun erottaa maan keskiosassa olevasta vuoristoista itään virtaavan Motagua- ja länteen virtaavan Cuilcojoen laaksot. Vuoristot erottavat etelän tulivuorialueet pohjoisen harvaan asutusta Peténistä. Läntinen vuorijono Sierra de los Cuchumatanes kohoaa yli 3000 metriin. Idempänä olevat vuoristot ovat selvästi matalampia. Petén on puolestaan matalaa, suurimmaksi osaksi alle 300 metrissä olevaa kalkkikivitasankoa, jonka pohjoisosa kuuluu Jukatanin niemimaahan. Peténin alueella on paljon järviä, joista suurin on Petén Itzá -järvi.[4]
Kulttuurimaantiede
Guatemalan asutus on keskittynyt Tyynenmeren rannikkotasangolle ja sitä pohjoisessa reunustavalle tulivuoriketjun etelärinteille. Sillä alueella elää noin kolme viidesosaa maan asukkaista.[4]
Pääkaupunki Guatemala on moderni miljoonakaupunki.[5] Vuonna 2016 kaupungin asukasluvuksi arvioitiin 994000. Seuraavaksi suurimmat kaupungit ovat Villa Nueva, Mixco, Petapa, Quetzaltenango, San Juan Sacatepéquez, Chimaltenango ja Escuintla.[6]
Ilmasto ja luonto
Maan pohjoisosan alankoalueella vallitsee kuuma, trooppinen ilmasto. Sadetta saadaan ympäri vuoden, eniten toukokuusta syyskuuhun. Lännessä ja etelässä maasto on vuoristoisempaa, ja ylempänä on viileämpää. Suuressa osassa kukkuloiden muodostamaa maata vallitsee BBC:n mukaan miellyttävä ilmasto, ja pääkaupunki on sijoittunut tälle alueelle.[3] Pääkaupunki Guatemalassa on lämpimintä huhtikuussa, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila on 27,5°C. Viileintä on marras-joulukuussa, keskimääräinen ylin lämpötila on silloinkin 23,4°C. Sadekausi kestää toukokuusta lokakuuhun.[7]
Peténissä tiheää sademetsää täplittää ruohikkosavanni. Vuoristoalueella on puolestaan tammi- ja kuusimetsiä. Tulivuorten rinteiltä ja Tyynenmeren rannikkotasangolta iso osa alkuperäisestä metsästä ja savannista on kaadettu.[4]
Maan eläimistöön kuuluvat jaguaarit, puumat, tapiirit, apinat, haikarat ja puna-arat. Mayan biosfäärinsuojelualue muodostuu kolmesta kansallispuistosta: Tikal, Laguna del Tigre ja Mirador-Río Azul. Alueella on tavattu 95 nisäkäslajia ja 400 lintulajia.[8]
Historia

Varhaisvaiheet ja siirtomaa-aika
Guatemala oli 300–900-luvuilla kukoistaneen mayakulttuurin sydänaluetta.[9] Miradorin laaksossa on jäänteitä noin 200 maya-aikaisesta asutuskeskuksesta, joista 26 oli suurehkoja kaupunkeja.[10]
Vuosina 1523–1524 Espanja valloitti alueen siirtomaakseen.[11] Siirtomaa-aikana Guatemala oli Espanjan kapteenikenraalin alaisuudessa (Capitanía General de Goathemala), mutta osa Uutta-Espanjaa (nyk. Meksiko). Paikalliset intiaanit tekivät työtä espanjalaisten perustamilla suurilla viljelmillä.[9] Kapteenikenraalikunta ulottui Costa Ricasta Etelä-Meksikoon, josta siihen kuului Chiapasin osavaltio.[12]
Itsenäistyminen
Alueella ei ollut hopeaa tai kultaa, eikä se saanut siirtomaana käydä kauppaa kuin Espanjan kanssa. 15. syyskuuta 1821 Guatemalan eliitti julisti maan itsenäiseksi. El Salvadorin maakunta sai muut Guatemalan alueen maakunnat liittymään Agustín de Iturbiden (Augustín I) johtamaan Meksikon keisarikuntaan. Kun keisari joutui eroamaan vuoden kuluttua, Guatemala irtautui Meksikosta.[13]
Guatemala, El Salvador, Honduras, Nicaragua ja Costa Rica muodostivat Keski-Amerikan liittotasavallan heinäkuussa 1823. 1830-luvulla siihen liittyi Los Altos (nyk. jaettu Guatemalan ja Meksikon kesken). Vuosina 1838–1840 liittovaltion osat julistautuivat yksitellen itsenäisiksi. Guatemala vaati kauan osaa tai koko Belizeä, joka oli aluksi samaa Espanjan siirtomaata, mutta myöhemmin brittien valloittama. Guatemala tunnusti Belizen vasta vuonna 1991.[11]
Miguel García Granadosin ja Justo Rufino Barriosin johtama vuoden 1871 vallankumous aloitti lähes katkeamattoman liberaalien valtakauden vuoteen 1944 saakka. Barrios teki maassa paljon uudistuksia, ja hän hajotti vanhan aristokratian vallan ja toi kirkon siviilihallinnon alaisuuteen. Hänen aikanaan kahvi myös nostettiin maan merkittävimmäksi vientituotteeksi.[4]
Manuel Estrada Cabrera oli presidenttinä 1898–1920. Hän jatkoi Barriosin taloudellisia uudistuksia ja rakennutti muun muassa teitä. Hän kuitenkin myös vainosi poliittisia vastustajiaan. Hänet pakotettiin vallasta 1920, ja hänen seuraajinaan oli monia lyhytaikaisia presidenttejä. Vuoden 1931 sotilasvallankaappaus nosti valtaan kenraali Jorge Ubico. Hänet pakotettiin eroamaan kesäkuussa 1944 järjestetyn yleislakon jälkeen, jolloin valta siirtyi hetkeksi sotilasjuntalle.[4]
Sisällissota

Guatemalan sisällissota käytiin oikeistolaisen sotilasjuntan ja vasemmiston välillä vuosina 1954–1996. Sodassa sai surmansa 200000 siviiliä. Siinä oli voimakkaita yhteyksiä kylmään sotaan: Yhdysvallat tuki laajasti sotilasjunttaa ja koulutti maan armeijaa.[14]
Sisällissotaan johtavat tapahtumat alkoivat 1950-luvun alussa, kun vasemmistolainen presidentti Jacobo Arbenz Guzmán toteutti joukon uudistuksia, jotka veivät maan lähemmäksi sosialismia. Viimeinen pisara oli yritys kansallistaa yhdysvaltalaisen yhtiön omistamia banaaniviljelmiä.[15] Operaatiossa joukko oikeistolaisia poliitikkoja ja sotilaita kaappasi vallan, ja eversti Carlos Castillo Armas asetettiin presidentiksi. Vuonna 1957 henkivartiojoukot murhasivat hänet.[16]
Sotilasjohtaja seurasi toistaan, ja maassa pidettiin vaaleja joiden rehellisyys kyseenalaistettiin. Guatemalassa toimi neljä suurta vasemmistojärjestöä, jotka hyökkäilivät hallituksen organisaatioita vastaan. Samaan aikaan äärioikeistolaisjärjestöt, kuten ESA (”salainen kommunisminvastainen armeija”) ja Valkoinen käsi, kiduttivat ja murhasivat vasemmistoyhteyksistä epäiltyjä opiskelijoita, työläisiä ja älymystön edustajia.[16]
Sisällissotaan osallistui useita vasemmistojärjestöjä, joiden kattojärjestöksi perustettiin vuonna 1982 Unidad Revolucionaria Nacional Guatemalteca eli URNG. Sisällissota päättyi YK:n neuvottelemaan rauhansopimukseen presidentti Álvaro Arzún ja URNG:n välillä vuonna 1996.[16] Väkivaltaisin kausi osuu vuosina 1978–1983 hallinneiden kenraalien Fernando Romeo Lucas Garcían ja Efraín Ríos Monttin valtakausille. Varsinkin Ríos Monttin aikana hallitus käytti mayaintiaaneja vastaan poltetun maan taktiikkaa, jossa satoja vasemmistosissien tukijoiksi epäillyn alkuperäisväestön kyliä poltettiin.[17]
Vuonna 1992 Rigoberta Menchú sai Nobelin rauhanpalkinnon paljastaessaan hallituksen alkuperäisväestön kansanmurhan.[11]
Sisällissodan jälkeen
Sodan jälkeen Guatemalassa aloitettiin haavojen paikkaaminen. YK:n tukema Historian selventämisen komissio totesi asevoimien olleen vastuussa suurimmasta osasta ihmisoikeusrikkomuksia ja alkuperäisasukkaiden kärsineen eniten. Vuonna 2004 presidentiksi valittu Óscar Berger asetti muun muassa Nobel-palkitun Menchún vastaamaan rauhansopimuksen soveltamisesta.[4]
Lokakuussa 2005 hurrikaani Stan aiheutti runsaita sateita ja tulvia Keski-Amerikassa Guatemalassa, Hondurasissa ja El Salvadorissa. Guatemalassa yhteensä yli 100000 ihmistä joutui jättämään myrskyn takia kotinsa. Lokakuun lopussa laskettiin, että noin 664 ihmistä on saanut surmansa ja kateissa oli edelleen 844 ihmistä. Tuhoutuneita koteja oli noin 9000 ja jonkinlaisista vahingoista oli kärsinyt yli 430000 ihmistä.[18]
Sodasta toipuminen on ollut hidasta, sillä köyhyys ja yhteiskunnalliset ongelmat vaikeuttivat ihmisten elämää vielä 2000-luvulla. Monet El Salvadorin, Kolumbian ja Meksikon rikolliset joutuivat ahtaalle kotimaassaan ja tulivat Guatemalaan salakuljettamaan aseita ja huumeita sekä pesemään rahansa. Vuonna 2011 presidentiksi valittu Otto Pérez Molina lupasi iskeä voimakkaasti huumeisiin liittyvään rikollisuuteen ja toi asevoimat mukaan taisteluun.[4]
Guatemalan korkeinta hallintoa iski 2010-luvulla korruptioskandaali, kun YK:n perustama kansainvälinen rankaisemattomuuden vastainen komitea paljasti huhtikuussa 2015 rikollistahojen maksamat voitelurahat. Kymmenettuhannet guatemalalaiset protestoivat kaduilla Pérez Molinan korruptoinutta hallitusta vastaan. Pérez Molina erosi syyskuun alussa menetettyään syytesuojansa edellisenä päivänä.[4]
Politiikka
Guatemala on presidentillinen tasavalta, jossa ei ole pääministerin virkaa. Presidentti ja varapresidentti valitaan suoralla kansanvaalilla. Peräkkäiset kaudet on rajoitettu yhteen.[2]
Lainsäädäntövalta on tasavallan kongressilla (Congreso de la República), jossa on 158 jäsentä (vuodesta 2003). Näistä osa valitaan departementtien vaalipiireistä ja osa valtakunnalliselta listalta suhteellisella vaalitavalla. Sekä presidentin, varapresidentin että kansanedustajien kausi on neljä vuotta.[2]
Guatemalan puoluekenttä on melko hajanainen, ja moni puolue on lyhytikäinen, minkä takia äänestäjät ovat liikkuvia.[19] Lisäksi puolueiden kannatus perustuu usein johtajien persoonaan varsinaisen poliittisen ohjelman sijaan.[20] Monet puolueista on lyhytikäisiä ja lopettavat toimintansa nopeasti. Vuoden 2015 vaaleissa 13 puoluetta sai edustajia kongressiin. Eniten paikkoja saivat Uudistettu demokraattinen vapauspuolue (44), Kansallisen toivon liitto (36), Todos (18), Isänmaallinen puolue (17) ja Frente de Convergencia Nacional (11).[21]
Kansalaisten luottamus maan hallintoon on Guatemalassa matala verrattuna muihin latinalaisen amerikan maihin.[22] Kansalaisten usko poliittisiin elimiin on huono erityisesti siksi, että ne eivät ole pystyneet parantamaan turvallisuutta eivätkä pysäyttämään väkivaltaisia rikollisia.[4] Turvattomuuden lisäksi korruptio on laaja yhteiskunnallinen ongelma.[23] Korruption kitkeminen on iso urakka, vaikka vuonna 2015 kymmeniä poliitikkoja ja virkamiehiä pidätettiin tutkinnoissa, jotka liittyivät skandaaliin, jossa oli maksettu miljoonia dollareita tariffien kiertämiseksi.[24]
Hallinnollinen jako

Guatemala on jaettu 22 departementtiin (departamentos), jotka on jaettu 340 kuntaan (municipios).[25] Jokaisen departementin johdossa on presidentin valitsema kuvernööri ja kunnissa pormestarin johtama valtuusto.[4]
Departementit ovat:




1. Alta Verapaz
2. Baja Verapaz
3. Chimaltenango
4. Chiquimula
5. Petén
6. El Progreso
7. El Quiché
8. Escuintla
9. Guatemala
10. Huehuetenango
11. Izabal
12. Jalapa
13. Jutiapa
14. Quetzaltenango
15. Retalhuleu
16. Sacatepéquez
17. San Marcos
18. Santa Rosa
19. Sololá
20. Suchitepéquez
21. Totonicapán
22. Zacapa
Talous

Guatemalan talous on Keski-Amerikan suurin. Sen taloudellinen epätasa-arvo ja köyhyys ovat kuitenkin latinalaisen Amerikan suurimpia.[26] Maassa on syvä jako rikkaiden valkoisten ja latinoiden ja alkuperäisasukkaiden välillä. Pieni kaupunkilainen vähemmistö hallitsee suurinta osaa resursseista, kun taas suurin osa maaseudun alkuperäisasukkaista elää köyhyysrajan alapuolella. Social Watchin mukaan vuonna 2011 guatemalalaisista 79 prosenttia eli suhteellisessa köyhyydessä ja 59,3 prosenttia äärimmäisessä köyhyydessä.[27] Sosiaaliset ongelmat, kuten lapsikuolleisuus, lasten aliravitsemus ja lukutaidottomuus ovat myös pallonpuoliskon pahimpien joukossa.[28]
Guatemalan talous lepää edelleen vahvasti perinteisten kauppakasvien, kuten kahvin, sokeriruo’on ja banaanin viljelylle. Maan talous kasvoi voimakkaasti 1960–1970-luvuilla, mutta kuten monissa muissakin latinalaisen Amerikan maissa talouden kasvu hidastui 1980-luvulla. Ulkomaalaisia investointeja alkoi virrata maahan lisää, kun siiviilihallinto palasi valtaan 1980-luvun lopulla, mutta edelleen kaupan alijäämä ja valtionvelka hidastivat kasvua.[4] Guatemalan talous on 2010-luvulla ollut latinalaisen Amerikan nopeimmin kasvavia. Vuonna 2016 kasvu oli 2,9 prosenttia.[26] Koska Guatemalan talous on riippuvainen luonnonvarojen hyödyntämisestä ja ulkomaalaisista sijoituksista, se on erittäin altis kansainvälisten hintojen heilahteluille.[29]
YK:n tilastojen mukaan vuonna 2014 32,7 prosenttia työväestöstä oli maataloudessa, 17,1 prosenttia teollisuudessa ja 50,2 prosenttia palveluissa.[30] Kaupallista maataloutta, joka keskittyy kahvin, puuvillan, sokeriruo’on ja banaanin viljelylle ja nautojen kasvattamiselle, harjoitetaan erityisesti suurilla maatiloilla Tyynenmeren rannikkotasangolla Motaguajoen alajuoksun varrella. Ruokakasvien, kuten maissin, papujen ja kurpitsojen, viljely on keskittynyt pienille tiloille tai ylänköjen tilapäisille milpa-viljelmille. Monet perinteiset viljelijät ovat siirtyneet vientituotteisiin, kuten hedelmiin, kasviksiin, kukkiin ja koristekasveihin. Lisäksi kardemummastasta on tullut merkittävä vientikasvi.[4] Guatemala on noussut 2000-luvulla maailman suurimmaksi kardemumman tuottajaksi.[31]
Teollisuustuotanto on keskittynyt vahvasti Guatemala Cityn ympäristöön. Keskeisimmät teollisuuden haarat ovat elintarvikkeiden jalostus, juomien tuotanto, tupakan ja sokerin prosessointi, tekstiilien, vaatteiden, sementin, pyörien, rakennusmateriaalien ja lääkkeiden valmistus sekä öljyn jalostus. Muiden Keski-Amerikan maiden tapaan Guatemalassa on pyritty kannustamaan vientiin suuntautuvien pienten kokoamistehtaiden, maquiladoruien, perustamiseen.[4]
Väestö
Väestöjakauma

Guatemalan tilastokeskuksen mukaan vuonna 2015 maassa oli 16176133 asukasta.[32] Väestö jakautuu voimakkaasti kahteen ryhmään, eurooppalaisperäisiin ladinoihin ja mestitseihin sekä alkuperäisasukkaisiin. Vuoden 2002 tilastojen mukaan valkoihoisten ja mestitsien osuus väestöstä oli 60 prosenttia. Mayakansoihin kuuluu noin kaksi viidesosaa väestöstä. Lisäksi maan eteläosissa on xincoja ja koillisrannikon kaupungeissa Karibialta 1700-luvulla muuttaneita garifunia. Mayakansoista suurimmat ovat k’iche’- ja q’eqchi’-mayat, kaqchikelit ja mamit.[4]
Noin 60 prosenttia asukkaista puhuu espanjaa, 40 prosenttia erilaisia intiaanikieliä, joista 23 on virallisia.[2] Vaikka monet mayat ovatkin kaksikielisiä, mayaidentiteettiä ja mayakielten käyttöä alettiin 1900-luvun lopulla edistämään sekä päivittäisessä käytössä että kirjallisuudessa.[4]
Katolisten osuus Guatemalan väestöstä on prosentuaalisesti suurin, mutta protestantismi ja erityisesti evankelikalismi on ollut 1900-luvun puolivälin jälkeen vahvassa nousussa.[4] Vuoden 2015 tilastojen mukaan guatemalalaisista 45 prosenttia oli katolisia, 42 prosenttia protestantteja ja 11 prosenttia oli uskonnottomia.[33]
Koulutus
Peruskoulutus on Guatemalassa teoriassa ilmaista ja pakollista.[4] Ensimmäisen luokan aloittaa lähes kaikki ikäluokkaan kuuluvat, mutta vuonna 2013 vain 80 prosenttia pojista ja 73 prosenttia tytöistä läpäisee kuudennen luokan ja alle 40 prosenttia kaikista oppilaista jatkaa yläkouluun.[34] Guatemalalaisten lukutaito on Keski-Amerikan alhaisimpia.[4] Vuoden 2012 tilastojen perusteella lukutaitoisia oli koko väestöstä 83,4 prosenttia. Osuus vaihtelee huomattavasti ympäri maata, sillä Guatemalan departementissa lukutaitoisten osuus oli 93,5 prosenttia, kun se Quichén departementissa oli vain 68,4 prosenttia.[35]
Guatemalan korkeakoulut ovat pääasiassa maan pääkaupungissa. Merkittävimpiä yliopistoja ovat vuonna 1676 perustettu San Carlosin yliopisto, vuonna 1961 perustettu Rafael Landívar -yliopisto, vuonna 1966 perustetut Universidad del Valle de Guatemala ja Mariano Gálvez -yliopisto, vuonna 1971 perustettu Francisco Marroquín -yliopisto ja vuonna 2000 perustettu Galileo-yliopisto.[4]
Terveys
Guatemalan perustuslaki takaa yleisen terveydenhuollon, mutta se ei kuitenkaan toteudu, koska terveydenhuoltojärjestelmällä ei ole sen toteuttamiseen tarvittavia varoja.[36] Ongelmia on erityisesti maaseudulla. Peräti yli 80 prosenttia lääkäreistä työskentelee Ciudad de Guatemalassa. Maassa onkin köyhien alkuperäisasukkaiden joukossa pahoja terveysongelmia, kuten kroonista aliravitsemusta.[37]
Maailman terveysjärjestön mukaan odotettavissa oleva elinikä vuonna 2012 oli 72 vuotta. Suurimmat kuolinsyyt vuonna 2012 olivat hengitysjärjestelmän infektiot, väkivalta ja sepelvaltimotauti.[38] Vuonna 2009 maassa eli 62000 HIV:n kantajaa. Positiivisten osuus oli 0,8 prosenttia aikuisväestöstä, mikä on korkeampi kuin Etelä-Amerikan keskiarvo 0,5 prosenttia. Vuonna 2010 ARVT-lääkitystä sai 10362 henkeä.[39]
Kulttuuri
Guatemalalainen kulttuuri voidaan jakaa karkeasti eurooppalaisten kaupunkilaisten ja alkuperäisten mayojen kulttuureihin. Varsinkin pääkaupungissa Guatemalassa elämä on kansainvälistä, kun taas maaseudulla mayojen elämä on edelleen vanhojen perinteiden mukaista.[4]
Guatemalalaisten perusruokaa on maissi leivottuna tortilloiksi tai tamaleiksi, mustat pavut, riisi ja vehnä leivän tai pastan muodossa. Tortillat ovat etenkin intiaanitaustaisen väestönosan ruokaa, he saattavat syödä 12 yhdellä aterialla. Varakkuudesta riippuen lisukkeena voidaan syödä enemmän tai vähemmän kanaa, sian- tai naudanlihaa, rannikolla myös kalaa ja äyriäisiä. Monenlaisia hedelmiä ja vihanneksia syödään ja kasvatetaan paljon, hedelmät ovat yleinen jälkiruoka ja välipala. Päivässä syödään kolme ateriaa, joista lounas on suurin.[40]
Guatemalan sanomalehdet käyttävät perustuslain takamaa oikeuttaan arvostella hallitusta. Varsinkin korruptiota paljastavia toimittajia kuitenkin uhkaillaan, usein nimettömästi. Neljä televisiokanavaa kuuluvat samalle yksityiselle omistajalle, mutta niiden sanotaan tiedottavan valtion näkemyksiä uskollisesti. Valtion radiokanavan lisäksi maassa toimii useita yksityisiä radioasemia.[41]
Popol Vuh on mayojen kansalliseepos. Guatemalalainen kirjailija Miguel Asturias käänsi sen espanjaksi. Myös hänen ensimmäinen oma tunnettu teoksensa Leyendas de Guatemala  (1930) perustuu mayatarinaan.[42] Asturias sai vuoden 1967 Nobelin kirjallisuuspalkinnon.[43] Guatemalan tunnetuin taidemaalari on Carlos Mérida.[4]
Unescon maailmanperintöluettelossa on kolme kohdetta Guatemalasta: siirtomaa-ajan arkkitehtuuria edustava Antigua Guatemala, mayojen perinnettä tallettava Quiriguán arkeologinen puisto ja rauniot sekä Tikalin kansallispuisto. Tikal on puoliksi kulttuuri- puoliksi luontokohde, muut ovat kulttuurikohteita.[44]
Urheilu
Guatemalan suosituin urheilulaji on jalkapallo. Maan jalkapallojoukkue oli toukokuussa 2017 FIFA-rankingissa sijalla 92. Rekisteröityjä pelaajia on 154649. Guatemala ei ole koskaan edennyt MM-kilpailuihin, mutta Gold Cupin se on voittanut 1967.[45][46]
Olympialaisiin Guatemala on osallistunut vuodesta 1932 epäsäännöllisesti, kaikkiaan 14 kertaa. Maan ainoa olympiamitalisti on Lontoossa 2012 hopealle 20 kilometrin kävelyssä sijoittunut Erick Barrondo.[47]
Lähteet
Check date values in: |accessdate= (help)CS1 maint: unrecognized language (link)
Check date values in: |accessdate= (help)CS1 maint: unrecognized language (link)
Viitteet

Aiheesta muualla



Luokka:44 Pohjois-Amerikka
*
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit