Question: Onko Canal Grande Venetsian suurin kanava?

Venetsia



Venetsia (, veneton kielellä Venesia) on Koillis-Italiassa Adrianmeren rannikolla sijaitseva kaupunki. Se on rakennettu 118 saarelle, jotka sijaitsevat lähellä toisiaan keskellä Venetsian laguunia ja joita yhdistää toisiinsa 354 siltaa. Laguunin erottaa avomerestä pitkien ja kapeiden saarten jono, jonka saarista suurin on Lido.
Venetsia on Veneton alueen ja Venetsian metropolikaupungin pääkaupunki. Venetsiassa on noin 260000 asukasta[1], joista vanhassakaupungissa (Centro storico) asuu noin 60000[2]. Kaupunki muodostaa yhdessä Padovan kanssa noin 1,6 miljoonan asukkaan Padovan-Venetsian metropolialueen. Venetsian keskus on kuuluisa Piazza San Marco eli Pyhän Markuksen tori, jonka laidalla ovat Pyhän Markuksen kirkko, kellotorni eli kampaniili ja Dogen palatsi.
Kanavien kaupunki
Venetsian vanhankaupungin pohjoispäästä johtaa mantereelle pitkä maantie- ja rautatiesilta. Sen läheisyydessä on rautatie- ja linja-autoasema sekä pysäköintitaloja. Muualle vanhankaupungin alueelle ei autolla pääse, vaan usein varsin kapeat kadut ovat vain jalankulkijoille tarkoitettuja. Tärkeimpiä kaupungin sisäisiä liikenneväyliä ovatkin saarten väliset kanavat, joita pitkin kuljetaan veneillä ja vesibusseilla. Tunnetuimpia venetsialaisia veneitä ovat gondolit. Kanavista suurin on leveä Canal Grande, joka johtaa rautatieaseman läheisyydestä Pyhän Markuksen torille. Sen ylittävistä silloista tunnetuin on Rialton silta ().
Venetsia vajoaa hitaasti mereen. Vajoamista on yritetty estää erilaisilla keinoilla. Viimeisten tutkimusten mukaan vajoaminen on ehkä saatu pysäytettyä, mutta asiasta ei ole täyttä varmuutta.
Historia

Venetsian perustamisesta ei ole säilynyt lähteitä. Sen perustivat luultavasti markomannien ja kvadien hyökkäystä 166–168 paenneet pakolaiset. Alueelle tunkeutuivat 400-luvulla visigootit ja Attilan johtamat hunnit. Langobardien tunkeutuminen maahan vuonna 568 oli vaikutuksiltaan merkittävin, sillä Venetsiaa ympäröivä alue jäi erilliseksi Bysantin hallitsemaksi saarekkeeksi langobardivaltakunnan keskelle, mikä merkitsi Venetsian kaupunkivaltion alkua. Bysantin valta Italian keskiosissa suurelta osin loppui langobardien hävitettyä Ravennan eksarkaatin 751. 
Venetsiaan perustettiin piispanistuin 775–776. Venetsialaiset vastustivat frankkien valtakunnan liittämispyrkimyksiä ja pysyivät Bysantin alaisuudessa ainakin muodollisesti. Vuonna 828 Pyhän Markuksen jäännökset varastettiin Venetsiaan ja sijoitettiin uuteen basilikaan. Kun Venetsia voimistui ja Bysantti vastaavasti heikkeni, Venetsiasta tuli lopulta itsenäinen kaupunkivaltio.
Keskiajalla Venetsia kehittyi italialaiseksi merenkäyntitasavallaksi (kolme muuta merkittävää olivat Genova, Pisa ja Amalfi). Venetsian strateginen sijainti Adrianmeren pohjukassa teki siitä pian merkittävän sota- ja talousmahdin. Venetsiasta tuli Länsi-Euroopan ja Levantin välisen kaupan keskus. Sotalaivastoa alettiin rakentaa 1100-luvulla, ja dogejen itsevaltaisuus väistyi tasavaltaisuuden tieltä. Venetsia oli jo ennen 1200-lukua ottanut hallintaansa Adrianmeren itärannat, ja dogella oli tittelit Dalmatian herttua ja Istrian herttua. 
Venetsia laajensi maa-aluettaan Gardajärvelle ja Addajoelle tarkoituksenaan sekä luoda puskuri vihamielisiä kaupunkivaltioita vastaan että turvata kauppa Keski-Eurooppaan. Venetsia otti myös haltuunsa useimmat Egeanmeren saaret, mukaan lukien Kypros ja Kreeta. Ajan mittapuulla Venetsian hallinto vallatuilla alueilla oli varsin valistunutta. Venetsian mahtia ruokki paljon Bysantin heikkeneminen neljännen ristiretken ja muun seurauksena.
Venetsian hallintomalli oli osin samanlainen kuin Rooman valtakunnassa tasavaltakaudella. Siinä oli vaaleilla valittu toimeenpanovallan edustaja, doge, senaatinkaltainen ylimystökokous, ja kansalla oli rajoitetusti valtaa, joka lopulta katosi kokonaan. Venetsia säilyi tasavaltana koko itsenäisyytensä. Venetsian asukkaat olivat pääosin katolilaisia, mutta Venetsian valtio oli tunnettu suhteellisesta uskonnollisesta suvaitsevaisuudestaan: se ei langettanut vastauskonpuhdistuksen aikana yhtään kuolemantuomiota.  Seurauksena oli usein konflikteja paavin kanssa.
Venetsia alkoi menettää asemaansa kauppamahtina renessanssikauden loppuvaiheessa, kun Aasian-kauppa suuntautui Portugaliin. Tämä murensi Venetsian vaurauden perustaa. Ranskan ja Espanjan taistelu Italian hallinnasta italialaissodissa puolestaan vei Venetsian poliittisen vaikutusvallan. Venetsia oli kuitenkin edelleen merkittävä maataloustuotteiden viejä ja 1700-luvun puoliväliin asti huomattava käsityöläisyyskeskus.
Venetsia menetti noin 1100 vuotta kestäneen itsenäisyytensä, kun Napoleon valtasi sen 12. toukokuuta 1797. Napoleonin vuoden 1814 tappion jälkeen Venetsia siirtyi Itävallalle. Vuoden 1848 vallankumous palautti Venetsian tasavallan lyhytaikaisesti. Vuonna 1866 Venetsiasta ja muusta Venetosta tuli osa Italiaa, kun Itävalta hävisi sodan Preussille.[3]
Väestö

Venetsian väestö vähenee koko ajan. 270000 asukkaasta vajaat 60000 asuu historiallisessa keskustassa, 30000 muilla laguunin saarilla ja loput mantereen puolella. Historiallisessa keskustassa asuu enää kaksituhatta alle viisivuotiasta lasta, ja viimeinenkin päiväkoti muutettiin hotelliksi keväällä 2007. Vedenpinnan nousun ja asumisen kallistumisen takia ihmisiä muuttaa pois, ja samalla peruspalvelut korvautuvat turisteille tarkoitetuilla liikkeillä. Jos kaupungin väestö jatkaa vähenemistään nykyistä tahtia, Venetsiassa ei asu enää ketään vuonna 2030. Toisaalta kaupunkiin on muuttanut jo kolmetuhatta rikasta ulkomaalaista, ja keskiluokkaisia asukkaita on yritetty houkutella sinne tukitoimin ja korjaamalla rakennuksia.[3]
Koulutus ja tiede
Kaupunkiin on yritetty vetää matkailun lisäksi tiedettä, nyt siellä toimivat muun muassa seuraavat laitokset:[3]
arkkitehtuurin yliopisto
hydrologian tutkimuslaitos
Unescon tieteen ja teknologian Euroopan-aluetoimisto
Ca’ Foscari -yliopisto
taidekäsityöläisten koulutuskeskus
merenkulkuteknologian tutkimus- ja kehityslaitos
Matkailu ja tapahtumat

Venetsiassa käy vuosittain 15–18 miljoonaa matkailijaa, ja määrän arvioidaan kaksinkertaistuvan 20 vuodessa.[3] Neljä viidesosaa käy kaupungissa vain päivän vierailulla.[3] Kaupungissa järjestetään kuvataidebiennaali ja kansainvälinen elokuvafestivaali. Venetsian naamiokarnevaalit aloitettiin 1979 uudestaan pitkän tauon jälkeen.[4]
Nähtävyyksiä
Canal Grande
Rialton silta
Ca’ Foscari
Pyhän Markuksen tori
Basilica di San Marco eli Pyhän Markuksen kirkko
Dogen palatsi
Huokausten silta
Palazzo Contarini del Bovolo ja sen etanaportaat
Lido
Muita laguunin saaria: Murano, Burano, Torcello
Vajoaminen ja tulviminen
Yhteensä 30000 rakennusta Venetsiassa on puupaalujen varassa.[3] 1600-luvulla Pojoki ohjattiin kulkemaan Venetsian ohi, ettei kaupunki liejuuntuisi. Koska jokilieju oli tukenut paalutuksia, kaupunki alkoi vajota hitaasti mutaan.[5] Kaupunki kielsi pohjaveden pumppaamisen 1960-luvulla, minkä vuoksi rakennukset vajoavat enää 1,6–2,3 millimetriä vuodessa. Perustusten lahoamista hidastetaan ruiskuttamalla niihin mikrobeja tappavaa ainetta.[3]
Tulvat ovat voimistuneet Venetsiassa erityisesti sadan viime vuoden aikana: esimerkiksi Pyhän Markuksen torille tuli vettä 1900-luvun alussa kymmenen kertaa vuodessa, mutta nykyään vesi nousee siellä polvenkorkeutta ylemmäksi jo yli 60 kertaa vuodessa. Loppuvuodesta 1966 myrsky suurensi vuorovesitulvaa, jonka seurauksena tulva oli niin voimakas, että se tuhosi rakennuksia ja taideteoksia sekä aloitti väestön joukkopaon kaupungista. Vuoden 1966 tulvan jälkeen Venetsian väkiluku on puolittunut. Kyseinen tulva sai muun muassa Unescon ryhtymään pelastustoimiin.[3]
Venetsia sijaitsee pari metriä syvässä laguunissa, jonka vuorovesivaihteluita suot lieventävät. Suot ovat nykyisin pienentyneet neljännekseen alkuperäisestä, minkä vuoksi myrskyt vaikuttavat tulvimiseen voimakkaammin. Tulvien estämiseksi laguunin suulle aiotaan rakentaa tulvaportit.[3]
Venetsian ja sen lähialueiden suojaksi on rakenteilla MOSE-pato (MOdulo Sperimentale Elettromeccanico) ja aallonmurtajia. Padon rakentaminen hyväksyttiin 3. huhtikuuta 2003, ja työ rakennuspaikoilla aloitettiin samana vuonna. Työt aloitettiin samanaikaisesti ja jatkuvat rinnakkain kolmessa laguunin sisäänkäynnissä. Padon pitäisi olla täysin toimintakuntoinen vuonna 2018, jäljessä arvioitua 2016 valmistumisvuotta. Hankkeen kustannukset ovat yli viisi miljardia euroa, jonka summan maksaa Italian valtio. Teknistä yhteistyötä on tehty Alankomaiden ja Pietarin kanssa, joilla on vastaavia rakennelmia. Padon on epäilty vaikuttavan heikentävästi laguunin ekosysteemiin.[6][7]
Kuuluisia venetsialaisia
Marco Polo (1254–1324), tutkimusmatkailija
Giovanni Bellini (noin 1430–1516), taidemaalari
Tintoretto (1518–1594), taidemaalari
Tomaso Albinoni (1671–1751), säveltäjä
Antonio Vivaldi (1678–1741), säveltäjä
Giovanni Battista Tiepolo (1696–1770), taidemaalari
Canaletto (1697–1768), taidemaalari
Giacomo Casanova (1725–1798), legendaarinen naistenmies
Hugo Pratt (1927–1995), sarjakuvapiirtäjä ja Corto Maltesen luoja
Romano Scarpa (1927–2005), sarjakuvapiirtäjä
Lähteet

Aiheesta muualla

Check date values in: |date= (help)

Luokka:Autottomat alueet
Luokka:Unescon maailmanperintökohteet Italiassa
*
Luokka:Venetsian laguunin saaret
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit