Question: Minä vuonna Heikoin lenkki -ohjelma on julkaistu Suomessa ensimmäisen kerran?

Suomi 2000-luvulla



Suomi oli 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä jälkiteollinen runsaan viiden miljoonan ihmisen yhteiskunta. Vuosikymmentä leimasi talouden nousukausi, joka päättyi finanssikriisiin vuonna 2008. Nokian merkitys Suomen taloudelle oli huomattavan suuri. Suomen kansa valitsi vuonna 2000 ensimmäisen kerran tasavaltansa johtoon naisen, 56-vuotiaan Tarja Halosen. Maa sai myös kautta aikain ensimmäisen naispääministerinsä, Anneli Jäätteenmäen vuonna 2003, tosin vain kymmeneksi viikoksi. Vuosikymmenen pääministeripuolueita olivat Suomen Sosialidemokraattinen Puolue ja Suomen Keskusta.
2000-luvun Suomessa internet ja matkapuhelimet yleistyivät nopeaan tahtiin ja tulivat lähes kaikkien ihmisten käyttöön. Suomi kansainvälistyi taloudellisesti ja kulttuurisesti. Maahanmuuttajien osuus maan väestöstä lisääntyi ja väestön ikääntyminen jatkui.
Viihteessä uutta olivat niin kutsutut tositelevisio-ohjelmat, joihin usein liittyi kilpailu, jossa osallistuja yksi toisensa jälkeen putosi pois. Vuosikymmenen loppupuolella Suomessa tehtiin useita joukkosurmia.
Politiikka
Valtio


Suomi siirtyi kolmannelle vuosituhannelle presidenttinään Martti Ahtisaari. Talvella 2000 tasavallan presidentiksi valittiin ensimmäistä kertaa nainen, sosiaalidemokraattien Tarja Halonen, joka istui kaksi kautta. Suomen uusi perustuslaki tuli voimaan maaliskuussa 2000: uudistus vahvisti parlamentaarista demokratiaa ja korosti pääministerin asemaa. Presidentin valta supistui.[1]
Eduskuntavaaleja Suomessa järjestettiin 2000-luvulla kaksi kappaletta:
Eduskuntavaalit 2003
Eduskuntavaalit 2007.
Suurimpia puolueita olivat Suomen Keskusta, Kansallinen Kokoomus ja SDP. Vasemmiston kannatus oli merkittävästi vähäisempää kuin aiempina vuosikymmeninä: vuoden 2007 vaaleissa SDP:n, Vasemmistoliiton ja pienten vasemmistopuolueiden yhteenlaskettu ääniosuus oli hieman yli 30%. Vihreä liitto oli vakiinnuttanut paikkansa puoluekartalla ja perussuomalaiset oli muutaman prosentin pienpuolue. Äänestysvilkkaus oli samaa luokkaa kuin 1990-luvulla, noin kaksi kolmasosaa äänioikeutetuista kävi äänestämässä.[2]
Keväällä 2008 nousi vaalirahakohu, koska edellisen vuoden eduskuntavaaleissa useiden ehdokkaiden vaalirahoituksessa havaittiin puutteita. Kohu jatkui useamman vuoden ja paljasti asian takana olleen Suomen mittakaavassa poikkeuksellisen laajaa korruptiota. Kohu johti vaalirahoituslain tiukentamiseen ja lahjoitusten vähenemiseen.
Suomella oli vuosikymmenen aikana neljä hallitusta, joista Anneli Jäätteenmäen hallitus oli hallituspäiviltään eräs maan historian lyhyimmistä: 69 päivää. 2000-luvun pääministereitä olivat Paavo Lipponen ja Matti Vanhanen, joiden valtakausien välissä oli edellä mainittu Jäätteenmäen kausi keväällä 2003.[3] Jäätteenmäen eroon johti Irak-skandaalina tunnettu tietovuoto. Suomen 2000-luvun hallitukset olivat:
Lipposen II hallitus (1999–2003)
Jäätteenmäen hallitus (2003)
Vanhasen I hallitus (2003–2007)
Vanhasen II hallitus (2007–2010).
Kunnat
Kunnallisvaaleja Suomessa järjestettiin 2000-luvulla kolme kappaletta:
Kunnallisvaalit 2000
Kunnallisvaalit 2004
Kunnallisvaalit 2008.
Kunnallisvaaleissa äänestysaktiivisuus oli alempi kuin eduskuntavaaleissa, vuoden 2000 vaaleissa äänestämässä kävi alle 56% äänioikeutetuista. Vuoden 2008 vaaleissa päästiin jälleen yli 60%:n. Vasemmistopuolueet menettivät asemiaan myös kunnallisvaaleissa.[4]
Merkittäviä poliitikkoja

Martti Ahtisaari, tasavallan presidentti
Tarja Halonen, tasavallan presidentti
Paavo Lipponen, pääministeri, eduskunnan puhemies ja SDP:n puheenjohtaja
Anneli Jäätteenmäki, lyhytaikainen pääministeri, Keskustan puheenjohtaja ja eduskunnan puhemies
Matti Vanhanen, pääministeri, Keskustan puheenjohtaja ja presidenttiehdokas 2006
Esko Aho, Keskustan puheenjohtaja ja presidenttiehdokas 2000
Tuija Brax, oikeusministeri
Jan-Erik Enestam, RKP:n puheenjohtaja ja Pohjoismaiden neuvoston pääsihteeri
Eero Heinäluoma, valtiovarainministeri ja SDP:n puheenjohtaja
Anne Holmlund, sisäministeri
Ville Itälä, Kokoomuksen puheenjohtaja ja sisäministeri
Antti Kalliomäki, valtiovarainministeri
Ilkka Kanerva, ulkoministeri

Jyrki Katainen, valtiovarainministeri ja Kokoomuksen puheenjohtaja
Johannes Koskinen, oikeusministeri
Leena Luhtanen, oikeusministeri
Sauli Niinistö, valtiovarainministeri, Kokoomuksen puheenjohtaja, eduskunnan puhemies ja presidenttiehdokas 2006
Kari Rajamäki, sisäministeri
Kimmo Sasi, ulkomaankauppaministeri sekä liikenne- ja viestintäministeri
Timo Soini, Perussuomalaisten puheenjohtaja ja presidenttiehdokas 2006
Alexander Stubb, ulkoministeri
Erkki Tuomioja, ulkoministeri
Riitta Uosukainen, eduskunnan puhemies, valtioneuvos ja presidenttiehdokas 2000
Jutta Urpilainen, SDP:n puheenjohtaja
Paavo Väyrynen, ulkomaankauppa- ja kehitysministeri ja pitkäaikainen Euroopan parlamentin jäsen
Stefan Wallin, RKP:n puheenjohtaja.

Hallinnollinen jako

Läänien määrää oli vähennetty vuoden 1997 lääniuudistuksessa ja vuoden 2009 viimeisenä päivänä koko läänilaitos siirtyi historiaan.[5] Suomen viimeisiä läänejä kutsuttiin suurlääneiksi; yhteensä niitä oli kuusi: Ahvenanmaan lääni, Etelä-Suomen lääni, Itä-Suomen lääni, Lapin lääni, Länsi-Suomen lääni ja Oulun lääni. Läänien tilalle tuli seitsemän aluehallintovirastoa, jotka käsittivät yhden tai useamman maakunnan. Länsi-Suomen läänistä muodostettiin Länsi- ja Sisä-Suomen aluehallintovirasto ja Lounais-Suomen aluehallintovirasto, muutoin virastojen alueet vastasivat lyhytaikaisiksi jääneistä suurläänejä.
1. tammikuuta 2010 perustetut aluehallintovirastot ovat:
Etelä-Suomen aluehallintovirasto
Itä-Suomen aluehallintovirasto
Lapin aluehallintovirasto
Lounais-Suomen aluehallintovirasto
Länsi- ja Sisä-Suomen aluehallintovirasto
Pohjois-Suomen aluehallintovirasto
Ahvenanmaan valtionvirasto.
Entisen Oulun läänin nimeäminen Pohjois-Suomen aluehallintovirastoksi aiheutti keskustelua, sillä valtakunnan pohjoisin kolmannes sijaitsi "Pohjois-Suomen" pohjoispuolella.[6]
2000-luvulla Suomessa oli jäljellä yksi virallinen kuntamuoto: kunta. Vuoden 1995 kuntalain jälkeen mikä tahansa kunta sai kutsua itseään kaupungiksi, mikäli piti sitä asianmukaisena. 2000-luvulla tehtiin useita kuntaliitoksia, erityisesti vuosikymmenen jälkipuoliskolla. Vuonna 2000 kuntia oli 452 eli vain hieman vähemmän kuin 1970-luvun lopulla. Vuonna 2010 kuntien määrä oli pudonnut 342:een eli joka neljäs kunta katosi kartalta. Monikuntaliitokset synnyttivät alueellisesti laajoja kokonaisuuksia, kuten Kouvolan ja Salon, joiden hallinnollinen alue sisälsi useita taajamia. Tilanne oli päinvastainen aiempaan, jolloin kaupunkien keskustaajamat ulottuivat kaupunkikuntaa ympäröivien maalaiskuntien alueille.[7][8][9]
Demografia

Väestönmuutokset
Suomen väkiluku kasvoi 2000-luvulla maltillisesti, noin 3,5%. Väestönkasvu oli hitaimmillaan vuosikymmenen alussa ja kiihtyi vuosikymmenen loppua kohden. Suomi oli muuttovoittomaa: maahanmuutto lisääntyi huomattavasti maastamuuton pysyessä melko vakaana. Nettosiirtolaisuus ylitti 10000:n rajan vuonna 2006. Vuosikymmenen muuttotase oli lähes +90000 henkeä. Syntyvyys pysyi verraten vakaana, vuosittain syntyi noin 55000–60000 lasta. Kuolleiden määrä pysyi niin ikään vakaana, vuosittain siirtyi ajasta ikuisuuteen noin 50000 suomalaista. Yhteensä vuosikymmenen aikana syntyi 578000 lasta ja kuoli 488000 ihmistä. Suomen väestömäärän kokonaislisäys 2000-luvulla oli 180000 henkeä. Väestönkasvun painopiste siirtyi luonnollisesta väestönlisäyksestä maahanmuuttoon.[10]
Suomalaisten kokonaishedelmällisyys nousi vuosikymmenen loppua kohden: vuonna 1999 luku oli 1,73, vuonna 2009 puolestaan 1,86, eli korkeampi kuin kertaakaan vuoden 1969 jälkeen. Syntyvyys 2000-luvulla jäi kuitenkin matalammaksi kuin 1970- ja 1980-luvuilla, sillä hedelmällisessä iässä olevien naisten lukumäärä oli aiempaa vähäisempi.[10] Toisen maailmansodan jälkeiset suuret ikäluokat näkyivät edelleen vuosittain ylöspäin kohoavana pullistumana väestöpyramidissa, 2000-luvulla he olivat 50–65-vuotiaita.[11]
Kuntien välinen muutto lisääntyi 1990-luvun laman jälkeen, huippuvuonna 2007 muuttajia oli runsaat 270000. Myös kuntien sisäinen muuttoliike vilkastui.[10]
Pitkän ajan trendeistä jatkuivat väestön ikääntyminen ja keskimääräisen elinajanodotteen kasvu. Vuonna 2000 Suomessa syntyneiden poikien elinajanodote oli 74,1 vuotta ja tyttöjen 81,0 vuotta. Vuonna 2010 luvut olivat pari vuotta korkeammat ja sukupuolten välinen ero kaventui aavistuksen. Keskimääräiset toteutuvat eliniät muodostunevat huomattavasti synnyinvuoden odotteita korkeammiksi, kuten aiempienkin sukupolvien.[12][13][14]
Imeväiskuolleisuus laski 2000-luvun aikana alle kolmen promillen, ja oli eräs maailman alhaisimmista.[15]
Väestön alueellinen jakautuminen
Koko 1900-luvun jatkunut Suomen väestön keskittyminen Uudellemaalle jatkui 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä. Myös Pirkanmaan ja Pohjois-Pohjanmaan väestöosuudet kasvoivat. Väkilukuaan kasvattivat eritoten kasvukeskukset Helsinki, Tampere ja Oulu lähiympäristöineen. Myös Turun ja Jyväskylän seudut vetivät väkeä. Itä- ja Kaakkois-Suomen maakuntien väkiluvut laskivat.
Taulukossa on esitetty Suomen maakuntien väkiluku 1990-luvun ja 2000-luvun viimeisenä päivänä Tilastokeskuksen mukaan. Aluejako on vuoden 2014 mukainen; Uudenmaan itäinen osa muodosti vuosina 1997–2011 Itä-Uudenmaan maakunnan, sen väkiluku on mukana Uudenmaan maakunnan väkiluvussa.[16]

Nurmijärvi-ilmiö
Eräs vuosikymmenen puheenaiheista oli niin kutsuttu Nurmijärvi-ilmiö eli ihmisten muutaminen keskuskaupungeista kaupunkiseudun reuna-alueille, josta saattoi ostaa tilavan omakotitalon kaupunkikaksion hintaan. Nurmijärvi-ilmiö alkoi hiipua 2008, jonka jälkeen esimerkiksi Helsingin seudulla väestönkasvun painopiste siirtyi vaihteeksi reunoilta kohti ydintä.[17][18] Käytännössä kyse oli muuttoliikkeen trendien jatkuvasta vaihtelusta, ei mistään uudesta ilmiöstä.  Esimerkiksi Nurmijärvellä väestönkasvu oli 1980-luvulla nopeampaa kuin 2000-luvulla, 1990-luvulla kasvu oli sitä vastoin hitaampaa.[19][20]
Talouselämä


Suomen bruttokansantuote kasvoi vuosina 1994–2008 lähes 70%. Kyseiset vuodet kattavat 1990-luvun laman ja 2008 alkaneen finanssikriisin välisen ajan. Vuonna 2000 Suomen bkt oli noin 158 miljardia euroa viitevuoden 2010 hintoihin. Vuonna 2008 bkt oli 198 miljardia, kunnes seuraavana vuonna tapahtui romahdus: bkt supistui yli kahdeksan prosenttia ja laski vuosikymmenen puolenvälin tasolle.[21]
2000-luvun talouskasvun takana oli pitkälti Nokia-vetoinen ICT-klusteri. Vuonna 2000 Nokian osuuden Suomen bkt:sta laskettiin olevan peräti neljä prosenttia.[22] 2010-luvulla on arvioitu, että talouskasvu oli osittain "petollisen suotuisaa": palkkojen ja julkisten menojen nousu lähti käsistä, mikä rapautti Suomen kilpailukykyä. Vuonna 2008 alkoi teollisuuden pudotus, josta Suomi ei ollut toipunut vielä seuraavan vuosikymmenen puoleenväliin mennessä.[23][24]
Inflaatio pysyi 2000-luvun aikana maltillisena, useina vuosina se jäi alle yhden prosentin. Nousukauden lopussa vuonna 2008 inflaatio nousi hieman yli neljän prosentin, seuraavana vuonna se putosi nollaan. Kun vuoden 2000 kuluttajahintojen kokonaisindeksi on 100,0, vuoden 2009 luku on 115,3.[25]
Suomen vaihtotase oli koko 2000-luvun ylijäämäinen, vuosikymmenen alussa ylijäämää oli jopa kahdeksan prosenttia bruttokansantuotteesta, mikä on suomalaisittain poikkeuksellista. Vuosikymmenen loppua kohden ylijäämä supistui, ja vaihtotase kääntyi alijäämäiseksi seuraavan vuosikymmenen alussa. Vaihtotase oli kääntynyt ylijäämäiseksi 1990-luvun laman jälkeen, kun viennin arvo kasvoi tuontia nopeammin. 2000-luvulla ylijäämät alkoivat supistua kotimaisen kysynnän lisätessä tuonnin arvoa.[26]
Työttömyysaste pysyi korkeana läpi vuosikymmenen. Vuonna 2000 Suomen työttömyysaste oli Työ- ja elinkeinoministeriön tilaston mukaan 12,6% ja vuonna 2009 puolestaan 11,2%. Alimmillaan työttömyysaste oli vuonna 2007, jolloin se oli 8,5%. Työvoiman ikääntyminen jatkui ja suuret ikäluokat poistuivat työelämästä suurimmilta osin.[27]
Vuosikymmenen aikana puhuttiin Suomea uhkaavasta työvoimapulasta, "huutavan työvoimapulan" uumoiltiin olevan aivan nurkan takana. Käytännössä työvoimasta oli pulaa lähinnä terveysalalla. Laajamittainen työvoimapula ei realisoitunut myöskään seuraavan vuosikymmenen alkupuolella, vastoin ennusteita.
Suomen valtionvelka alkoi supistua 1990-luvun lopulla. Vuonna 2008 velkaa oli noin 54 miljardia euroa, minkä jälkeen velan määrä alkoi kasvaa. Velan suhde bruttokansantuotteeseen oli alimmillaan niin ikään 2008, jolloin se oli noin 29%. Vuonna 2000 suhde oli 48%.[28]
Suomen bruttokansantuotteen vuosimuutos 2000-luvulla:[21]





2000200120022003200420052006200720082009Bkt:n volyymin muutos edellisvuodesta5,62,61,72,03,92,84,15,20,7-8,3

Koko vuosikymmenen bruttokansantuote oli noin 1,77 biljoonaa euroa (viitevuoden 2010 hintoihin). Lukema on noin 39 prosenttia korkeampi kuin edellisen vuosikymmenen bruttokansantuote ja 67 prosenttia korkeampi kuin 1980-luvun bruttokansantuote.[29]
Inflaatio yritti nostaa päätään vuosikymmenen alussa, mutta hidastui seuraavina vuosina lähes nollaan. Vuonna 2008 työpalkkoja nostettiin merkittävästi, ja samaan vuoteen osuu huomattava inflaatiopiikki. Vuonna 2009 kuluttajahinnat eivät sitä vastoin nousseet lainkaan.[30][31]





2000200120022003200420052006200720082009Kuluttajahintaindeksin vuosimuutos3,42,61,60,90,20,91,62,54,10,0

Vähittäiskaupan alalla tapahtui 2000-luvulla useita myllerryksiä. Vuoden 2004 alussa Helsingin Osuuskauppa ja Osuusliike Elanto fuusioituivat, jolloin esimerkiksi legendaariset Maxi-marketit muutettiin Prismoiksi. Wihurin Ruokamarkkinat sulautettiin Tradekaan 2005, mistä lähtien Wihuri alkoi keskittyä yksinomaan tukkukauppaan ja tekniseen kauppaan. Samana vuonna S-ryhmä osti Suomen Sparin. Vuonna 2002 saksalainen haastaja Lidl rantautui Suomeen. S-ryhmä ohitti Ruokakeskon Suomen päivittäistavarakaupan markkinajohtajana.[32]
2000-luvun keskeisiä suomalaisia talousvaikuttajia olivat muun muassa Matti Alahuhta, Sari Baldauf, Antti Herlin, Mikael Lilius, Jorma Ollila, Antti Piippo, Björn Wahlroos ja Anders Wiklöf. Näkyviä ja usein mediassa esilläolleita talouselämän hahmoja olivat myös Lenita Airisto, Hjallis Harkimo ja Marimekon grande dame Kirsti Paakkanen.
Euro

Euro oli otettu käyttöön tilivaluuttana tammikuussa 1999. Käteisvaluuttana Suomessa käytettiin markkaa vuoteen 2002. Suomi siirtyi euroon yhdentoista muun Euroopan unionin maan kanssa 1. tammikuuta 2002; Vaihtojakso markasta euroon kesti tammi- ja helmikuun 2002. Markkoja sai lunastaa euroiksi tasan kymmenen vuotta vaihtojakson päättymisestä. Euron virallinen muuntokerroin oli 5,94573 Suomen markkaa.[33]
Käytännön elämässä muuntokerroin pyöristyi kuudeksi ja markkoja kutsuttiin usein mummonmarkoiksi. Ihmiset pähkäilivät kaupoissa kuuden kertotaulun kanssa ja päivittelivät euron myötä kohonneita hintoja. Hinnat nousivat vuonna 2002 keskimäärin 2,3%, eli saman verran kuin 2001. Myös muualla euroalueella kuluttajat kokivat hintojen nousseen, mikä johtui pitkälti siitä, että usein ostettavien halpojen tuotteiden hinnat todella nousivat poikkeuksellisen paljon, kun sen sijaan harvoin tehtävien suurten hankintojen hinnat eivät juuri kohonneet.[34]
Rikollisuus
Suomessa tehtiin 2000-luvulla useita veritöitä oppilaitoksissa ja kauppakeskuksissa:
Myyrmannin räjähdys 11. lokakuuta 2002
Jokelan koulusurmat 7. marraskuuta 2007
Kauhajoen koulusurmat 23. syyskuuta 2008
Sellon ampumavälikohtaus 31. joulukuuta 2009.
Kaikkiaan poliisin tietoon tulleita rikoksia kirjattiin vuosittain runsaat 400000 kappaletta. Henkirikoksia tilastoitiin vuosittain 103–155; niiden määrä ei ole merkittävästi vaihdellut 1970-luvulta lähtien.[35] Järjestäytynyt rikollisuus yleistyi.[36]
Liikenne

Raideliikenne
Rautateiden sähköistäminen jatkui: 2000-luvun lopussa yli puolet Suomen rataverkosta oli sähköistetty. Vuosikymmenen aikana sähköistetyn rataverkon pituus kasvoi noin 700 kilometriä. Suurin yksittäinen työmaa oli Lahden oikorata eli rataosuus Keravalta Lahteen, joka avattiin syyskuussa 2006. Vanhoja sinisiä vaunuja korvattiin kaksikerrosvaunuilla ja Pendolinojen määrää lisättiin. Henkilöliikenteen matkojen määrä lisääntyi sekä Helsingin lähiliikenteessä että kaukoliikenteessä.[38][39] Junien kulunvalvontaa kehitettiin rakentamalla kulunvalvonnan ratalaitteita. Tavoitteena oli nostaa raideliikenteen turvallisuus eurooppalaiselta keskitasolta kansainväliselle huipputasolle.[40]
Tieliikenne
Henkilöautojen ensirekisteröintejä tilastoitiin yli 1,3 miljoonaa eli huomattavan paljon verrattuna 1990-lukuun. Vuonna 2009 rekisteröintien määrä tosin romahti. Vuosikymmenen alussa henkilöautoja oli noin 2,1 miljoonaa, vuosikymmenen lopussa lähes 2,8 miljoonaa. Henkilöautojen määrä tuhatta asukasta kohden ylitti 500:n rajan vuonna 2008. Henkilöautojen, pakettiautojen ja muiden autojen yhteenlaskettu lukumäärä oli pysynyt noin 2,2 miljoonassa yksikössä suurimman osan 1990-lukua; 2000-luvulla niiden määrä kasvoi 2,4 miljoonasta yli 3,2 miljoonaan. Suhteellisesti vielä enemmän lisääntyi moottoripyörien ja mopojen lukumäärä.[39]
Noin kolmannes Suomessa 2000-luvulla ensirekisteröidyistä autoista kuului niin sanottuun alempaan keskiluokkaan ja hieman alle kolmannes ylempään keskiluokkaan. Pienten autojen osuus oli noin kuudesosa. Kaupunkiautojen suosio sen sijaan jäi vähäiseksi. Vuoden 2008 autoverouudistus kasvatti vähäpäästöisten autojen myyntiä. Volkswagenin, Toyotan ja Fordin markkinaosuudet pysyivät korkeina halki vuosikymmenen. Volkswagen-konserniin kuuluva Škoda kasvatti osuuttaan merkittävästi ja pääsi eroon negatiivisesta itäauto-leimastaan, Opelin suosio sen sijaan väheni. Niin kutsutut premium-merkit, kuten Audi ja BMW kasvattivat markkinaosuuttaan. Volvo ja Nissan pitivät markkinaosuutensa, sen sijaan ranskalaisten ja italialaisten merkkien suosio hiipui. Etelä-Koreasta tuli aivan uusia automerkkejä, kuten Kia, jotka saavuttivat kohtalaisen suosion suomalaisten autonostajien keskuudessa.[41]
Loppuvuonna 2006 Suomen kolme yleisintä henkilöautomerkkiä olivat Toyota (319000 kappaletta), Volkswagen (245000) ja Opel (221000).[42] Volkswagen-konsernin autot kaikkiaan muodostivat suuren osan Suomen autokannasta ja ensirekisteröidyistä autoista.
Meriliikenne
2000-luvun meriliikenteen suurimpiin projekteihin kuuluu Vuosaaren satama, joka avattiin marraskuussa 2008 yli viiden vuoden rakennustöiden jälkeen. Sen ansiosta satamatoiminnot väistyivät Helsingin kantakaupungista, jonka vanhoille satama-alueille alettiin suunnitella asuinalueita.
Meriliikenteessä yleistyivät niin kutsutut pika-alukset, katamaraanit, joilla pääsi Helsingistä Tallinnaan puolessatoista tunnissa ja jotka eivät liikennöineet talvisin. Tallink osti Silja Linen 2006 ja toi  vuosikymmenen varrella useita upouusia laivoja Suomen liikenteeseen, kuten 212-metrisen M/S Baltic Princessin, joka teki neitsytmatkansa vuonna 2008.[43][44]
Finnlines tilasi vuosikymmenen puolivälissä viisi matkustajarahtilaivaa, jotka nimettiin Star-sarjaksi.[45]
Lentoliikenne
Lentoliikenteen matkustajamäärät lisääntyivät 2000-luvulla. Vuonna 2000 Suomen lentoasemien matkustajamäärä oli noin 13,8 miljoonaa, vuonna 2009 puolestaan noin 16,2 miljoonaa huolimatta huomattavasta vähennyksestä kahteen edellisvuoteen nähden. Vuonna 2009 Helsinki-Vantaan matkustajamääräksi tilastoitiin noin 12,6 miljoonaa.[46]
Liikenneturvallisuus
Nopeasti lisääntyneestä ajoneuvojen lukumäärästä ja alati kasvavista liikennemääristä huolimatta liikenneturvallisuus koheni. Tieliikennekuolemien lukumäärä vähentyi vuosikymmenen alun yli 400:sta vuosikymmenen lopun alle 300:aan.[39]
Suomen historian vakavin tieliikenneonnettomuus sattui Konginkankaalla 19. maaliskuuta 2004: Konginkankaan linja-autoturmassa kuoli 23 henkeä. 2000-luvun vakavimpia rautatieonnettomuuksia olivat Iin junaturma 9. helmikuuta 2000 ja Kuivaniemen junaturma 6. heinäkuuta 2000. Lento-onnettomuudet olivat pienkoneturmia, joissa kuoli enintään kaksi henkeä. Taipalsaaren onnettomuudessa 15. elokuuta 2008 sai surmansa kolme henkeä. Vuosikymmenen aikana sattuneet vesiliikenneonnettomuudet olivat lähinnä pienveneturmia.[47]
Koulutus
Suomi oli 2000-luvun ensikymmenellä peruskoulun yläluokkalaisten oppimistuloksia mittaavien PISA-tulosten kärkimaa etenkin lukutaidossa ja luonnontieteissä. Myös matematiikassa suomalaisoppilaat sijoittuivat hyvin korkealle. Tosin vuonna 2009 Suomen tulokset alkoivat hieman heikentyä.[48]
Arkkitehtuuri


2000-luvulla valmistui useita näyttäviä lasipintaisia rakennuksia kuten 1990-luvullakin. "Lasiarkkitehtuurin" 2000-lukulaisia edustajia on muun muassa Itämerentorni (2000) Helsingin Ruoholahdessa ja Innova (2002) Jyväskylässä. Espoon Keilaniemeen valmistui vuonna 2001 73-metrinen Kone Building ja vuonna 2008 Leppävaaraan valmistui samankorkuinen Panorama Tower.[49][50]
Uusia kauppakeskuksia kohosi eri puolille Suomea: Iso Omena avattiin 2001, Mylly niin ikään 2001, Sello 2003, Ideapark 2006, Skanssi 2009. Kauppakeskus Rajalla – På Gränsen avattiin aivan Ruotsin rajan välittömään läheisyyteen lokakuussa 2008. Myös kaupunkien ydinkeskustoihin rakennettiin kauppakeskuksia, suurimpana Kauppakeskus Kamppi, joka vihittiin käyttöön maaliskuussa 2006. Muita merkittäviä uuden vuosituhannen rakennuksia ovat esimerkiksi Lahden Sibeliustalo (2000), Kotkan Maretarium (2002), Pikkuparlamentti (2004), Turun pääkirjasto (2007) ja viihdekeskus Flamingo (2008).
Helsingin Vuosaareen valmistui syksyllä 2006 Suomen siihen asti korkein asuinrakennus, Cirrus, jonka kattokorkeus on lähes 90 metriä.[51] 2000-luvun ensikymmenellä rakennettuja uusia asuinalueita ovat esimerkiksi Helsingin Aurinkolahti ja Arabianranta, Espoon Etelä-Leppävaara ja Ymmersta, Vantaan Kartanonkoski, Turun Majakkaranta sekä Oulun Kiikelinranta. Aiempien vuosikymmenten aluerakentamisen virheistä otettiin oppia ja kaavoituksessa pyrittiin luomaan persoonallisen ilmeikkäillä asuinalueilla vaihtelua kaupunkikuvaan.[52]
Toisen maailmansodan jälkeen rakennetun määrältään runsaan asuntokannan ikääntyminen merkitsi 2000-luvulle tultaessa korjausrakentamisen jatkuvaa kasvua. 1960- ja 1970-luvun lähiöiden esteettistä ilmettä haluttiin kohentaa ja energiatehokkuuteen kiinnitettiin erityistä huomiota.[53]
2000-luvun pientalot olivat aiempaa useammin nollaenergiataloja.[54] Uusien omakotitalojen keskikoko kasvoi: vuonna 2010 valmistuneet omakotitalot olivat keskikooltaan 144 neliömetriä, 1990-luvun alun uusien omakotitalojen keskikoko oli 122 neliömetriä.[55] 2000-luvun ensikymmenen asuntoarkkitehtuurissa tyypillisiä ilmiöitä ovat pulpettipeltikatot, suuret ikkunat, lasijulkisivut ja loppuun asti viety kliininen minimalismi.[56]
Muotoilu ja sisustus

Monialaisuus ja useiden materiaalien hallinta oli 2000-luvun muotoilutrendi. Suomalaismuotoilijat työskentelivät paitsi suomalaisille, myös ulkomaisille yrityksille ja perustivat omia pieniä designyrityksiään ja yhteenliittymiään.[58]
Retrotyyli tuli muotiin ja vanhojen tavaroiden hinnat ampaisivat ylös vastaavasti: tällainen arvonnousun kokenut esine oli esimerkiksi retronostalginen Pehtoori-kahvipannu.[59] Lisäksi syntyi useita vanhaan perustuvia uusia tuotteita, esimerkiksi Marimekon Unikko-kuosia (1964) käytettiin lukemattomissa kulutustavaroissa.
Asemansa jo 1900-luvulla vakiinnuttanut Stefan Lindfors jatkoi uraansa 2000-luvulla. Hän suunnitteli oivaltavia keittiötarvikkeita, kuten Boy-juomalasin Iittalalle ja MeHu-juomalasin Marlille.[60] Vaatesuunnittelija Paola Suhosen muotitalo Ivana Helsinki löi itsensä läpi ja sai huomiota niin Suomessa kuin muuallakin. Suhonen ammensi usein lentävistä luontokappaleista: vuosikymmenen aikana hänen tallissaan syntyivät muun muassa Collection Tiira, Collection Dead Butterflies ja Collection Birdring.[61]
Harri Koskinen (s. 1970) nimitettiin Suomen vuoden nuoreksi muotoilijaksi vuonna 2000. Koskisen muotoili vuosikymmenen aikana muun muassa Genelecin aktiivikaiuttimia, Issey Miyaken rannekelloja, graafisia kuoseja Marimekolle ja huonekaluja muun muassa Artekille. Lisäksi hän suunnitteli juomapulloja, kuten kierrätettävän polyetyleenitereftalaatti-materiaalista valmistettavan muovipullon Olville.[62] Koskinen sai Compasso d’Oro -palkinnon 2005 sekä Torsten ja Wanja Söderberg -palkinnon 2009. Koskisen Block-valaisin (1996) pääsi New Yorkin Modernin Taiteen museon kokoelmiin vuonna 2000.[63]
Kotitaloudet


2000-luvulle tultaessa käytännöllisesti katsoen kaikissa suomalaistalouksissa oli yleisimmät viihde-elektroniikkalaitteet ja kodinkoneet, kuten jääkaappi ja televisio. Koteihin hankittiin kakkos- ja kolmostelevisioita ja kesämökkejä koneellistettiin. 1980-luvulla nopeasti yleistynyt mikroaaltouuni oli vuonna 2006 noin 90 prosentissa suomalaistalouksista ja aiemmin ylellisyytenä pidetty astianpesukone oli tullut perhetalouksien vakiovarusteeksi.[64][65]
Videonauhurit alkoivat käydä jo vanhanaikaisiksi, kun DVD-teknologia teki tuloaan. Tilaavievien kuvaputkitelevisioiden tilalle alkoi ilmestyä litteitä televisiovastaanottimia, joita kutsuttiin taulutelevisioiksi.[66] Digisovittimet yleistyivät nopeaan tahtiin, mutta kävivät toisaalta digitelevisiovastaanottimien myötä pian tarpeettomiksi. Jokaisella laitteella oli oma kauko-ohjaimensa, joten olohuoneen pöydällä oli usein vähintään kolme kauko-ohjainta. Lisääntynyt laitemäärä aiheutti lisäksi melkoisia johtoviidakoita huoneiden nurkkiin, mikä suututti perheenemäntiä.
Matkapuhelimet
Matkapuhelimet yleistyivät nopeasti ja lankapuhelinliittymien määrä kääntyi puolestaan selvään laskuun.[67] Digitaalinen matkapuhelinjärjestelmä GSM syrjäytti 1980-luvun alussa käyttöönotetun analogisen NMT-järjestelmän. NMT-900-verkko suljettiin tammikuussa 2001 ja NMT-450-verkko tammikuussa 2003.[68] Loppuvuonna 2008 Suomessa tilastoitiin lähes seitsemän miljoonaa matkaviestinliittymää, kun taas kiinteiden puhelinliittymien määrä oli laskenut alle 1,7 miljoonan.[69]
Matkapuhelimien ominaisuudet lisääntyivät. Vuosikymmenen alussa markkinoille tulivat kamerapuhelimet, joilla alkuun saattoi ottaa vain heikkotasoisia kuvia. Pikselimäärät ja kuvien laatu kohenivat vuosikymmenen kuluessa ja myös videokuvausmahdollisuus yleistyi.[70]
Matkapuhelimet pienenivät, halpenivat ja muuttivat ihmisten välistä kommunikointia. Kännykkäetiketti herätti keskustelua. Liian äänekäs kännykkään puhuminen alkoi suivaannuttaa ihmisiä siinä määrin, että vuonna 2007 julkisissa liikennevälineissä järjestettiin Älä kailota -kampanja.[71]
1990-luvulla muodostunut Sonera yhdistyi ruotsalaisen Telia-yhtiön kanssa vuoden 2002 aikana muodostaen TeliaSoneran. Aiemmin vuosituhannen alussa Sonera pyrki laajentamaan liiketoimintaansa sijoittamalla kolmannen sukupolven matkapuhelinverkon (3G, UMTS) toimilupaan Saksassa. Liiketoimi ei ollut kannattava, ja Soneran oli vetäydyttävä Saksasta. Kyseisestä tapahtumasta julkaistiin Mihin katosivat Soneran miljardit -kirja.
Tietokoneet ja internet

Vaikka kotitietokoneita oli myyty jo 1980-luvun alusta alkaen, niistä tuli jokakodin laitteita internetin myötä 2000-luvulla. Vuonna 2009 internet-yhteys oli noin neljässä kotitaloudessa viidestä.[72] Tilaavievien pöytäkoneiden sijaan hankittiin yhä useammin kannettava tietokone.
Sosiaalinen media, some, oli 2000-luvun uutuus. Se mahdollisti käyttäjien toimimisen paitsi sisällöntuottajina pelkän vastaanottamisen sijaan. Suomenkielinen Facebook aloitti keväällä 2008.[73] Monen teini-ikäisen suosikkisovellus oli Habbo, joka avattiin syksyllä 2000.
Wikipedia edusti uusia tiedontuottamisen muotoja. Suomenkielinen Wikipedia aloitti 2002 ja ylitti 200000 artikkelin rajan ennen vuosikymmenen vaihdetta.
Suomen kieli
2000-luvun uudissanoja tai vuosikymmenen aikana runsaasti tiedostusvälineissä käytettyjä sanoja. Lähteenä 2000-luvun aikana julkaistujen Mitä missä milloin -kirjojen luettelot vuoden sanoista:

ADHD
avaruusturisti
brändätä
biotunniste
designhuume
digiänkyrä
dot.com-yhtiö
ekologinen jalanjälki
elämysmatkailu, elämystalous
etävanhempi
fanittaa
fiilistellä
hifistellä
ilmastonmuutos
isäkuukausi
jakovara

24/7 (ympärivuorokautinen)
kakuttaa (heitetään kakku esim. poliitikon kasvoille protestiksi)
katu-uskottavuus
Kiina-ilmiö (Viro-ilmiö, Intia-ilmiö)
korvain (ehdotus handsfreen suomennokseksi)
lopputulema (=lopputulos)
luomurinnat
lähiruoka
maahanmuuttajataustainen
mummonmarkka
muutosturva
mäyräkoira (12-tölkkinen olutpakkaus tai kymmenen viinapullon pakkaus)
paskaduuni
pendelöidä
pikalaina, pikavippi
retromuoti

sateenkaariperhe
simpukkapuhelin
sokea Reetta ("Senhän näkee sokea Reettakin")
suomipop, suomirap, suomirock (kirjoitusasut hyväksytiin suomen kielen lautakunnassa 2004)
taikonautti
Tobinin vero
torpata
työnetsijä
uussuomalainen
uutisoida
verkkokirjoittaminen
verkkopäiväkirja (blog, webblog)
verkonloppu (internetiä uhkaava täystuho)
viharikos
Y-tunnus

Kirjallisuus


2000-luvun suomalaisen kirjallisuuden ominaispiirteenä oli tyylien ja lajien runsaus. Tarkkaanrajatut genreluokitukset menettivät merkitystään. Päinvastoin kuin modernistinen ja postmodernistinen proosa 2000-luvun kirjallisuus korosti juonen merkitystä. Romaaniin kirjoitettiin useita toisiinsa limittyviä tarinalinjoja. Vuosikymmenen kuluessa julkaistiin myös useita yhteiskuntakriittisiä kertomuksia ja runous nosti päätään.[74]
Sofi Oksanen (s. 1977) oli eräs vuosikymmenen puhutuimpia uusia suomalaiskirjailijoita. Hänen esikoisromaaninsa Stalinin lehmät ilmestyi 2003. Vuonna 2005 ilmestyi Baby Jane ja vuonna 2008 Puhdistus, joka voitti Finlandia-palkinnon ja filmatisoitiin elokuvaksi 2012. Lisäksi Puhdistuksesta tehtiin näyttämösovituksia. Oksanen käsitteli kirjoissaan muun muassa kommunismin rikoksia, mielenterveysongelmia ja lesbolaisuutta.[75] Jari Tervo kirjoitti  Suomen itsenäisyyden ajan poliittista historiaa käsittelevän trilogiansa, johon kuuluivat teokset Myyrä (2004), Ohrana (2006) ja Troikka (2008). Laila Hirvisaari jatkoi menestyksekästä kirjailijanuraansa 1900-luvun alkuun ajoittuvalla Imatra-sarjallaan; lisäksi hän kirjoitti neljä uutta osaa 1970-luvulla aloittamaansa Lehmusten kaupunki -sarjaan, jonka aikajänne on toisen maailmansodan vuosissa. Kaari Utriolta ilmestyi kaukaisempaan menneisyyteen ajoittuvia epookkiromaaneja ja useita tietokirjoja. Kari Hotakainen oli niin ikään pinnalla, hänen omakotitalounelmasta kertova aikalaisromaaninsa Juoksuhaudantie voitti Finlandia-palkinnon 2002 ja oli saman nimisen elokuvan pohjana.[76][77]
Vuosikymmenen yhteiskuntakriittistä kirjallisuutta edustavat muun muassa Riku Korhosen Kahden ja yhden yön tarinoita (2003) ja Markku Pääskysen Vihan päivä (2006).[78] Mikko Rimmisen tajunnanvirtatekninen Pussikaljaromaani (2004) sai runsaasti huomiota ja siitä tehtiin elokuvaversio seuraavan vuosikymmenen alussa. Eppu Nuotio kirjoitti lastenkirjojen ohella kolmiosaisen eeppisen Varkaus-sarjan ja lounaissuomalaiseen pikkukaupunkimiljööseen sijoittuvan Pii Marin -rikosromaanisarjan.[79]
Finlandia-palkinnot
2000-luvun Finlandia-palkitut kirjat ovat:[80]
Johanna Sinisalo: Ennen päivänlaskua ei voi
Hannu Raittila: Canal Grande
Kari Hotakainen: Juoksuhaudantie
Pirkko Saisio: Punainen erokirja
Helena Sinervo: Runoilijan talossa
Bo Carpelan: Berg (Kesän varjot)
Kjell Westö: Där vi en gång gått (Missä kuljimme kerran)
Hannu Väisänen: Toiset kengät
Sofi Oksanen: Puhdistus
Antti Hyry: Uuni
Teatteri

Puheteatteri
Yhteiskunnallinen ja poliittinen teatteri olivat voimissaan 2000-luvun alussa.[81] Myös suomalaisia klassikkonäytelmiä, kuten Niskavuoren Heta ja Tohvelisankarin rouva, näyteltiin ahkerasti. Minna Canthin Anna Liisa sai kehutun uustulkinnan nimiroolissaan Anna-Leena Sipilä.[82]
2000-luvun teatteriohjaajista esiin nousivat muun muassa Mikko Roiha ja Kristian Smeds. Roihan ohjaustöissä sanaan ja liikkeeseen yhdistyi tarkoin harkittu visuaalisuus. Hänen ohjauksiaan oli muun muassa Orvokki Aution Pesärikko, joka vakuutti paitsi katsojat, myös kriitikot.[83] Smeds herätti keskustelua tulkinnallaan Väinö Linnan klassikosta Tuntematon sotilas.
Helsingin Kaupunginteatteri vietti satavuotisjuhlavuottaan 2007. Tuolloin esitettiin muun muassa Neil Hardwickin ohjaama musikaalikomedia Kevät koittaa Hitlerille (The Producers).[84]
Reko Lundán (1969–2006) oli 2000-luvun keskeinen teatterivaikuttaja, joka piti oman näkökulmansa teatteriin ja maailmaan kasvavista kaupallisuuden paineista piittaamatta. Lundán teki niin kutsuttua yhteiskunnallista teatteria, hän ohjasi muun muassa puhenäytelmät Tarpeettomia ihmisiä (2003) ja Ihmisiä hyvinvointivaltiossa (2003) sekä musikaalin Kutsumattomia vieraita (2006). Lundánin ohjaajantestamentti oli Den dansande prästen (Svenska Teatern, 2006). Teatterityön ohella Lundán oli tunnustettu kirjailija. Hänen romaanejaan ovat muun muassa Ilman suuria suruja (2002) ja Viikkoja, kuukausia (2006), joka ilmestyi hieman ennen hänen kuolemaansa.[85]
Nuorena aivokasvaimeen menehtyneen Lundánin lisäksi 2000-luvulla edesmenneitä suomalaisia teatteriammattilaisia olivat muun muassa Vivica Bandler (1917–2004), Jyrki Kovaleff (1954–2009), Rose-Marie Precht (1938–2000), Sylvi Salonen (1920–2003), Tenho Saurén (1926–2001), Veikko Sinisalo (1926–2003), Ensio Suominen (1934–2003) ja Tarja-Tuulikki Tarsala (1937–2007).
Stand up -komiikka
1990-luvulla Suomeen rantautunut stand up- eli lavakomiikka vakiintui 2000-luvulla. Tyylilaji löysi tiensä myös televisioruutuihin, jolloin osasta koomikoita tuli tunnettuja kautta maan. André Wikström juonsi W-tyyli-ohjelmaansa 2003–2005. Vuosikymmenen stand up -nimiä olivat myös Lotta Backlund, Ismo Leikola, Stan Saanila ja Jaakko Saariluoma. Krisse Salminen teki stand upia Krisse-nimisen tyyppiblondin roolissa. Salmisella oli televisiossa oma Krisse Show'nsa.[86]
Lehdistö

Vaikka lehtien levikit laskivat 2000-luvulla, kansainvälisesti vertaillen Suomessa luettiin lehtiä edelleen poikkeuksellisen paljon. Sanomalehdet perustivat internet-lehtensä jo 1990-luvulla ja 2000-luvulla lehtien lukeminen siirtyi vuosi vuodelta enemmän verkkoon. Esimerkiksi Helsingin Sanomien verkkolehden lukijamäärä lisääntyi vuodesta 2001 vuoteen 2006 jopa 172% ja Iltalehden peräti 377%.[87] Suomalaisten sanomalehtien yhteislevikki painui vuonna 2008 alle kolmen miljoonan.[88]
Radio
Yleisradio uudisti suomenkielisen radiotoimintansa vuonna 2003, jolloin toimintansa aloittivat YLE Radio 1, YleX, YLE Radio Suomi ja YleQ. Radion AM-lähetykset lopetettiin vuodenvaihteessa 2007.[89] Yleisradio menetti kuunteluosuuttaan vuosikymmenen kuluessa.[90]
Televisio

Lähetystekniikka
2000-luvulla Suomessa oli käytössä televisiomaksu. Viranomaiset valvoivat kansalaisten koteja sen suhteen, kenellä on televisiolaite ja kenellä ei. Vuosikymmenen aikana Suomessa toteutettiin digisiirtymä. Digitaaliset koelähetykset oli aloitettu 1997. Digitaaliset lähetykset aloitettiin pääkaupunkiseudulla sekä Tampereen ja Turun kaupunkiseuduilla syyskuussa 2000. Vuonna 2005 digiverkon peittoalueen laskettiin kattavan 99,9% Suomen väestöstä, eli verkon ulkopuolelle jäi vain viitisen tuhatta kansalaista. Lopullisesti digitekniikkaan siirryttiin Suomessa 1. syyskuuta 2007 kello 4.00. Teräväpiirtolähetysten aloittaminen jäi seuraavalle vuosikymmenelle.[91]
Tositelevisio
Televisio-ohjelmistossa uutta olivat formaatteihin perustuvat tositelevisiotuotannot. Suuri seikkailu oli genren ensimmäisiä suomalaistuotantoja, sitä esitettiin keväisin vuodesta 2001 vuoteen 2005. Alankomaalaiseen formaattiin perustuva Big Brother sai ensiesityksensä elokuussa 2005. Tositelevision olennainen osa oli osallistujien pudottaminen yksi toisensa jälkeen, ja viimeisessä jaksossa yksi kilpailijoista sai suurehkon palkintosumman. Osallistujat tekivät paljastuksia yksityiselämästään, riitelivät ja vuodattivat kyyneleitä.[92]
Varsinkin vuosikymmenen alkupuolella esitettiin useita erilaisia tietokilpailuohjelmia, kuten Heikoin lenkki, Greed, Maailman ympäri sekä jo edellisen vuosikymmenen lopulla aloittanut Haluatko miljonääriksi?.
Brittiformaattiin perustuva kykyjenetsintäkilpailu Idols aloitti Suomessa loppukesästä 2003. Idolsia lyhytikäisemmäksi jäi Popstars. Suomen Robinsonissa (2004 ja 2005) kilpailijat vietiin autiolle saarelle ja Miljonääri-Jussissa (2004) naiset kisasivat varakkaaksi väitetyn poikamiehen suosiosta. Viihdelehdistö tarttui tositelevision kilpailijoiden yksityiselämään. Näin syntynyt julkisuus jäi lähes poikkeuksetta lyhytkestoiseksi.[92]
Tositelevision suosio kantoi myös vuosikymmenen loppupuolelle. Syyskuussa 2007 sai ensi-iltansa Talent Suomi. Erityisen pitkäikäiseksi muodostui maaliskuussa 2006 aloittanut Tanssii tähtien kanssa, joka jatkui vielä 2010-luvun puolivälissä.[93]
Draama- ja komediasarjat
2000-luvun television suosikkisarja Salatut elämät perustuu niin ikään formaattiin. "Salkkarit" aloitti alkuvuonna 1999 ja sitä jatkettaneen ainakin vuoteen 2018.[94] Sarjan jaksoja esitettiin alusta alkaen viidesti viikossa, kun aiemmin suomalaisten televisiosarjojen esitystiheys oli ollut tyypillisesti yksi jakso viikossa.
Rikospoliisi Maria Kallio (2003) keräsi ruutujen ääreen keskimäärin 1,3 miljoonaa katsojaa. Nimiroolin tulkitsi Minna Haapkylä.[95] Käenpesä oli myös eräs vuosikymmenen suosituista draamasarjoista. Sitä esitettiin runsaat sata jaksoa vuosina 2004–2007. Nelosen Irtiottoja (2003) kahmi lukuisia televisioalan palkintoja.[96]
Syyskaudella 2003 esitettiin viisitoistaosainen komediasarja Kuumia aaltoja, jota Kaleva-lehdessä luonnehdittiin termillä "Hannele Laurin ikääntymissarja".[97] Vuosina 2004 ja 2006 esitettiin tamperelainen parisuhdekomedia Paavo ja Raili. Eija Vilppaan ja Ritva Holmbergin käsikirjoittamassa 24-osaisessa tuotannossa nimirooleja näyttelivät Vilpas ja Lasse Karkjärvi.
Yle TV2:n keskiviikkoiltojen sarjat nauttivat suurta suosiota. Vuosina 1999–2003 esitettiin Carl ja Anna-Lisa Mestertonin käsikirjoittamaa epookkidraamaa Hovimäki, joka kertoo Lindhofien ja Sepän sukujen vaiheista lounaissuomalaisessa maalaispitäjässä 1700-luvun lopulta 1900-luvun alkuun.[98]
Vuosina 1998–2006 esitettyihin Maalaiskomedioihin kuuluu neljä kuusiosaista tuotantokautta: Vain muutaman huijarin tähden, Peräkamaripojat, Mooseksen perintö ja Turvetta ja timantteja. Heikki Luoman käsikirjoittamassa ja Jukka Mäkisen ohjaamassa komediasarjassa näytteli muun muassa Miia Nuutila.[99] Niin ikään Luoman käsikirjoittama ja Mäkisen ohjaama maalaisdraama Pirunpelto sai ensi-iltansa tammikuussa 2009 pääosassaan Matti Ristinen.[100]
Sari Havaksen tähdittämää maalaisdraamaa Lehmän vuosi esitettiin kolme tuotantokautta vuosina 2006–2010.[101] Kari Väänäsen kynästä syntynyt Kemijärvelle sijoittuva Taivaan tulet sai ensiesityksensä tammikuussa 2007.
Tavaksi tuli, että useimmat televisiosarjat julkaistiin DVD:nä pian televisioesitystensä jälkeen - myös Salatut elämät, jonka tuhannes jakso Ulla katsoo pelkoaan suoraan silmiin ensiesitettiin 26. marraskuuta 2004.
Asiaohjelmat ja keskusteluohjelmat
Ajankohtainen kakkonen jatkoi halki vuosikymmenen, ohjelma täytti vuosikymmenen lopussa jo 40 vuotta.[102] Yle TV1 esitti uutisiaan tuttuun tapaan kello 20.30 ja MTV3 puolestaan kello 19 ja kello 22. Myös Nelosella oli uutislähetyksensä, Nelosen uutiset.
Yle TV1:n uutisankkuri Arvi Lind siirtyi eläkkeelle lokakuussa 2003.[97] Elämänmuutos uutisoitiin laajalti. MTV3:n pitkäaikainen uutisankkuri Leena Kaskela jäi eläkkeelle marraskuussa 2004 ja Yleisradion Eva Polttila puolestaan syyskuussa 2009.[103]
Talk show't eli keskusteluohjelmat vakiinnuttivat paikkansa suomalaisessa mediakentässä. 2000-luvun keskusteluohjelmia olivat muun muassa Arto Nyberg, Joonas Hytönen Show ja Hyppönen-Enbuske Experience. Lajityypin erikoisuuksia oli Outi Mäenpään emännöimä Noriko Show (2004), jossa Mäenpää oli tekeytynyt japanilaistoimittajattareksi, joka haastatteli suomalaisjulkkiksia englanniksi. Lähtökohdastaan huolimatta sarja ei jäänyt piilokameraviihteen tasolle, vaan siitä tuli eräs esitysvuotensa parhaita suomalaisia henkilöhaastatteluohjelmia.[86]
Musiikki

Kevyt musiikki
Vuosikymmenen menestykset
2000-luvun suosittuja suomalaisia kevyen musiikin esittäjiä olivat muun muassa Anssi Kela ja Maija Vilkkumaa. Anssi Kelan esikoisalbumi Nummela (2001) myi yli 150000 kappaletta. Albumilta muistetaan muun muassa hitti Mikan faijan BMW. Vilkkumaan ytimekkäästi nimetty albumi Ei myi yli 120000 kappaletta. Hänen 2000-luvun hittejään olivat muun muassa Ingalsin Laura (2001) sekä Totuutta ja tehtävää (2001). Rock-yhtye Yö myi levyjään sadointuhansin, yhtyeen Rakkaus on lumivalkoinen (2003) oli eräs vuosikymmenen menestyssävellyksistä. Nylon Beatin levyt myivät platinaa yksi toisensa jälkeen. Radiossa soivat tiheään muun muassa kappaleet Syytön (2000) ja Anna mulle (2001).[104]
Lauri Tähkä ja Elonkerjuu lauloi rockia pohjalaismurteella ja löi itsensä läpi. Yhtyeen Tuhannen riemua (2007) myi noin 126000 kappaletta ja sai tuplaplatinaa. Maailma on renki (2006) ja Tänään ei huomista murehdita (2009) myivät platinaa.[104] Vuosikymmenen menestyjiä olivat myös rockyhtye Zen Café ja melodisen metallimusiikin yhtye Children of Bodom.
Iskelmälaulaja Anne Mattilan levyt myivät kultaa lähes poikkeuksetta, albumit Anne Mattila (2002) ja Enkeleitä onko heitä (2003) ylittivät jopa platinalevyn rajan.[104] Vuonna 1985 aloitettuja Seinäjoen tangomarkkinoita järjestettiin joka vuosi myös 2000-luvulla. 1900-luvun tangokuninkaallisista uraansa jatkoivat menestyksekkäästi muun muassa Arja Koriseva, Jari Sillanpää ja Marita Taavitsainen.
Paula Koivuniemen suosio nousi 2000-luvulla. Albumit Yöperhonen (2006) ja Timantti (2007) myivät kultaa. Koivuniemi ja kolme muuta pitkän linjan naisartistia, Katri Helena, Lea Laven ja Marion Rung, toteuttivat yhteiskiertueen Leidit lavalla vuonna 2000. Kiertue oli eräänlainen vastine laulukokoonpanolle Mestarit, joka käsitti neljä pitkän linjan miesartistia: Hectorin, Kirkan, Pave Maijasen ja Pepe Willbergin. Hectorin Ei selityksiä oli vuoden 2004 menestyslevyjä; siltä jäi elämään etenkin sävellys Kuunnellaan vaan taivasta (2003).
Vuosikymmenen menestyskappaleita olivat myös Denigraten Mombasa (2002) elokuvasta Menolippu Mombasaan ja Siiri Nordinin Sydämeeni osuman sain (2003) elokuvasta Helmiä ja sikoja. Jore Marjarannan tiuhaan soitettu Haaveet kaatuu (2003) on puolestaan elokuvan Pahat pojat tunnusmusiikkia.
2000-luvulla edesmenneitä kevyen musiikin henkilöitä olivat muun muassa pikkutuhmista pop-kappaleistaan tunnettu viihdetaiteilija Kikka (1964–2005), suomalaisen muusikkokaartin terävimpään kärkeen kuuluva Kirka (1950–2007) ja Suomirockin grand old man Juice Leskinen (1950–2006).
Tositelevisio ja pop-musiikki
Idols-tyyppiset televisio-ohjelmat toivat mukanaan suuren määrän uusia esiintyjiä, joiden menestys tosin ei yltänyt useinkaan esikoisalbumia pidemmälle. Idolsin ensimmäisen tuotantokauden voittaja Hanna Pakarinen ja toiseksi tullut Jani Wickholm menestyivät kohtalaisesti, mutta lopulta potin korjasi kolmanneksi tullut Antti Tuisku, jonka yleisönsuosio säilyi korkeana myös 2010-luvulla. Popstars-ohjelman voittaja Gimmel toimi vain pari vuotta, yhtyeen suurin hitti on Etsit muijaa seuraavaa (2002). Gimmelin jäsenistä menestykselliselle soolouralle pääsi Jenni Vartiainen, hänen 2000-luvun hittejään on muun muassa Ihmisten edessä (2007). Vuosikymmenen nuorinta muusikkopolvea edusti Anna Abreu (s. 1990), joka ponnahti suosioon vuoden 2007 Idols-ohjelmasta. Abreun menestyskappaleita on muun muassa End of Love (2007).
Kansainvälinen menestys
Eräät suomalaismuusikot menestyivät paitsi omassa maassaan, myös ulkomailla. Daruden Sandstorm (1999) oli eräs vuosikymmenen alun hittejä. Yhdysvalloissa Sandstormin digimyynti ylitti sittemmin puolen miljoonan rajan. Daruden tuotanto julkaistiin Yhdysvalloissa digitaalisessa muodossa vuonna 2007.[105] Kansainvälistä suosiota nautti myös HIM, joka teki levytyssopimuksen yhdysvaltalaisen Sire Recordsin kanssa syyskuussa 2004.[106]
Nightwishin Once oli kesällä 2004 Euroopan myydyin musiikkialbumi.[106] Edellämainitun ohella Nightwish julkaisi 2000-luvun aikana studioalbumit Wishmaster (2000), Century Child (2002) ja Dark Passion Play (2007). Suomen ulkopuolella menestyi myös rock-yhtye The Rasmus. Albumi Dead Letters (2003) myi yli puolitoista miljoonaa kappaletta. Erityisen suosittu oli single In the Shadows, joka nousi listaykköseksi Suomessa, Saksassa ja Uudessa-Seelanissa.[107]
Hard Rock Hallelujah
Suomen yleisradioyhtiö voitti Eurovision laulukilpailun ensimmäisen kerran vuonna 2006 Lordin esittämällä sävellyksellä Hard Rock Hallelujah. Helsingin Kauppatorille kerääntyi kymmeniä tuhansia ihmisiä juhlistamaan voittoa. Suomen yleisradioyhtiön edustussävellysten menestys Eurovision laulukilpailussa oli siihen asti ollut vaatimatonta, usein Suomi oli jäänyt viimeiselle sijalle. Vuoden 2007 Eurovision laulukilpailu järjestettiin Helsingin Hartwall Arenalla juontajinaan Mikko Leppilampi ja Jaana Pelkonen. Suomen edustussävellys, Hanna Pakarisen esittämä Leave Me Alone jäi sijalle 17.
Taidemusiikki
Vuosikymmenen aikana polemiikkia aiheutti Musiikkitalon rakentaminen Helsinkiin. Rakennus valmistui lopulta kesällä 2011.
Elokuvat


Suomalaisen elokuvan katsojaluvut kohosivat 1990-luvun lopulta alkaen. Elämäkertaelokuvia valmistui tiiviiseen tahtiin; usein aiheena olivat lähimenneisyyden henkilöt, joista useat olivat kuvaushetkellä vielä hengissä. Elokuvien pääosissa näytteli melko homogeeninen näyttelijäkaarti. Timo Koivusalo, Aku Louhimies ja Aleksi Mäkelä ohjasivat suuren osan 2000-luvun katsojamenestyksistä; kansainvälistä menestystä sai lähinnä Aki Kaurismäki.
Historialliset elokuvat
Aki Kaurismäki jatkoi Suomi-trilogiaansa teoksilla Mies vailla menneisyyttä (2002) ja Laitakaupungin valot (2006). Ensin mainittu menestyi myös kansainvälisesti ja sai yli puolitoista miljoonaa katsojaa.[108] Timo Koivusalo teki muusikoista kertovia elämäkertaelokuvia: Reino Helismaasta ja Tapio Rautavaarasta kertova Kulkuri ja joutsen sai ensi-iltansa jo 1999, sitä seurasivat Irwin Goodmanista kertova Rentun ruusu (2001) ja Sibelius (2003). Elokuvat saivat hyvät katsojaluvut ja kohtalaisen kriitikkovastaanoton. Koivusalon mielenterveyskuvaus Kalteva torni (2006) keräsi kansainvälistä festivaali-mainetta. Martti Suosalo oli Koivusalon luottonäyttelijä, hän tulkitsi valkokankaalle Irwinin, Helismaan ja Sibeliuksen. Suosalo teki ylipäätään vahvoja roolisuorituksia 2000-luvun suomalaisessa elokuvatuotannossa.[109]
JP Siili ohjasi Remu Aaltosen nuoruusvuosista kertovan elokuva Ganes (2007). Vuonna 2008 Siili ohjasi jännityselokuvan Blackout, jossa pääroolin näytteli Petteri Summanen, eräs vuosikymmenen suosituista näyttelijöistä.[110]
Toista maailmansotaa käsiteltiin edelleen suomalaisessa elokuvataiteessa. Åke Lindmanin viimeinen ohjaustyö oli Karjalankannaksen taisteluista kertova Tali-Ihantala 1944 (2007). Elokuvan sisarteokseksi on kutsuttu niin ikään Lindmanin ohjausta Etulinjan edessä (2004).[111] Klaus Härön ohjaama Äideistä parhain (2006) käsittelee Ruotsiin lähetettyjä sotalapsia. Elokuva oli Suomen Oscar-ehdokkaana. Teos sai pääasiassa myönteisen vastaanoton, mutta sitä myös kritisoitiin liiasta sentimentaalisuudesta.[112]
"Kohu"-elokuvat
Levottomat-trilogia herätti huomiota, sarjan elokuvia ei sinänsä yhdistänyt muu kuin tuotantoyhtiö Solar Films, ihmissuhdeongelmissa piehtarointi ja pikkutuhma pehmoseksi. Trilogian elokuvat Levottomat (2000), Minä ja Morrison (2001) ja Levottomat 3 (2004) saivat hyvän yleisövastaanoton. Levottomat-teoksen ohjaaja Aku Louhimies oli usean 2000-luvun kassamenestyksen takana: hän ohjasi muun muassa elokuvat Kuutamolla (2002), Paha maa (2005) ja Valkoinen kaupunki (2006). Paha maa oli myös taiteellinen voitto.[113]
Levottomat-trilogian ohella alastomuudesta syntynyttä mediahuomiota aiheutti muun muassa JP Siilin Hymypoika (2003), keskeisessä roolissa Reino Nordin, eräs 2000-luvulla taiteellisen läpimurtonsa tehneistä näyttelijöistä. Alastomuuden aiheuttama polemiikki tiivistettiin viihdelehdistössä sanaan "kohu", jota ylipäätään viljeltiin ahkeraan lööpeissä.[114]
Suurmenestys Pahat pojat
Vuosikymmenen menestyselokuva oli Aleksi Mäkelän ohjaama, löyhästi tositapahtumiin perustuva Pahat pojat (2003), joka sai teattereissa runsaasti yli 600000 katsojaa.[115] Niin ikään Mäkelän ohjaama, Matti Nykäsen elämästä ammentanut Matti oli kassamenestys.[116]
Uuno-elokuvien joutsenlaulu
Uuno Turhapuro -elokuvien 1973 alkanut jatkumo päättyi 2004 elokuvaan Uuno Turhapuro – This Is My Life. Elokuva jäi Ere Kokkosen (1938–2008) viimeiseksi. Vuosikymmenen aikana kuoli useita Uuno-elokuvista tunnettuja näyttelijöitä, jotka toki olivat tehneet varsinaisen taiteellisen uransa muissa yhteyksissä: Tapio Hämäläinen (1922–2008), Marita Nordberg (1929–2009) ja Marjatta Raita (1944–2007). Viimeinen Uuno-elokuva oli kunnianosoitus suomalaisen viihteen monitoimimiehelle Spede Pasaselle (1930–2001).[117]
Käytettyjä näyttelijöitä
Vuosikymmenen paljon käytettyjä elokuvanäyttelijöitä olivat muun muassa Samuli Edelmann (s. 1968), Minna Haapkylä (s. 1973), Mikko Leppilampi (s. 1978) ja Jasper Pääkkönen (s. 1980). Haapkylä näytteli muun muassa Kuutamolla-elokuvan pääosan ja keskeiset roolit ranskalaiselokuvissa Charlie sanoo (2006) ja Käärmeen merkki (2006). Leppilampi näytteli keskeistä miesosaa Perttu Lepän komediaelokuvissa Helmiä ja sikoja (2003) ja 8 päivää ensi-iltaan. Hän näytteli molemmissa Laura Birniä (s. 1981) vastaan, joka niin ikään oli eräs vuosikymmenen uusista kasvoista. Hieman vanhemmasta näyttelijäpolvesta esillä olivat muun muassa pariskunnat Peter Franzén ja Irina Björklund sekä Tommi Korpela ja Elina Knihtilä. Hannu-Pekka Björkman teki kauttaaltaan vahvoja roolitöitä sekä elokuvissa että televisiossa, erityisesti elokuvassa Eläville ja kuolleille (2005).[118]
1980-luvulla syntyneistä näyttelijöistä debytoivat valkokankailla muun muassa Pamela Tola ja Samuli Vauramo. He näyttelivät toisiaan vastaan Dome Karukosken esikoisohjauksessa Tyttö sinä olet tähti (2005).
Jussi-palkitut ja katsotuimmat elokuvat
Parhaan elokuvan Jussi -palkinnot 2000–2009:
Rukajärven tie (Olli Saarela)
Seitsemän laulua tundralta (Markku Lehmuskallio, Anastasia Lapsui)
Joki (Jarmo Lampela)
Mies vailla menneisyyttä (Aki Kaurismäki)
Nousukausi (Johanna Vuoksenmaa)
Koirankynnen leikkaaja (Veikko Huovinen)
Paha maa (Aku Louhimies)
Laitakaupungin valot (Aki Kaurismäki)
Musta jää (Petri Kotwica)
Niko – Lentäjän poika (Kari Juusonen, Michael Hegner).
Katsotuimmat suomalaiset elokuvat 2000–2009 (Suomen elokuvateattereissa):[116]
Pahat pojat (Aleksi Mäkelä, 2003) katsojia 614796
Matti (Aleksi Mäkelä, 2006) katsojia 461665
Rentun ruusu (Timo Koivusalo, 2001) katsojia 350731
Rölli ja metsänhenki (Olli Saarela, 2001) katsojia 341963
Heinähattu ja Vilttitossu (Kaisa Rastimo, 2002) katsojia 320527
Levottomat (Aku Louhimies, 2000) katsojia 290448
Joulutarina (Juha Wuolijoki, 2007) katsojia 283327
Sibelius (Timo Koivusalo, 2003) katsojia 273957
Rööperi (Aleksi Mäkelä, 2009) katsojia 260020
Minä ja Morrison (Lenka Hellstedt, 2001) katsojia 245647.
Olli Saarelan Rukajärven tie sai 426414 katsojaa, elokuvan ensi-ilta oli vuonna 1999.[116] Maailmanlaajuisesti eniten katsojia keräsivät Aki Kaurismäen ohjaamat elokuvat.
Katso myös Luettelo 2000-luvun suomalaisista elokuvista.
Urheilu


Suomalaista urheilua ja suomalaisten käsityksiä urheilusankareistaan ravisutti Lahden MM-hiihtojen dopingskandaali 2001, jolloin Suomi menetti dopingrikkomusten takia peräti kolme mitalia. Lopulta Suomi tuli näissä kisoissa kolmanneksi saatuaan kaksi kultaa, viisi hopeaa ja kolme pronssia. 2000-luvun ensikymmenen menestyneimpiä hiihtäjiä on muun muassa Virpi Kuitunen. Hän on ainoa Lahdessa dopingista kiinni jäänyt, joka onnistui myöhemmin vielä palaamaan kansainväliselle huipulle. Kuitunen on voittanut vuosikymmenen aikana yhteensä kuusi kultamitalia. Muita menestyneitä maastohiihtäjiä ovat muun muassa Samppa Lajunen, Pirjo Muranen ja Aino-Kaisa Saarinen, jotka ovat myös moninkertaisia kultamitalisteja.
Mäkihyppääjistä muistetaan ainakin Janne Ahonen, Hannu Manninen ja Matti Hautamäki, jotka ovat voittaneet useita mitaleja niin olympia- kuin MM-kisoissa. Alppihiihtäjä Kalle Palander voitti pujottelun maailmancupin 2002–2003. Tanja Poutiainen on arvokisamitalien määrällä mitattuna Suomen menestynein alppihiihtäjä, joka on voittanut 2000-luvulla yhden olympiahopean Torinossa 2006 sekä MM-kisoissa kaksi hopeaa ja kaksi pronssia.
Suomen jääkiekkomaajoukkueen parhaat sijoitukset 2000-luvun ensikymmeneltä ovat MM-hopeamitalit 2001 ja 2007 sekä olympiahopea Torinossa 2006. Merkittävimpiä ajan jääkiekkoilijoita ovat muun muassa Saku Koivu, Ville Peltonen, Teemu Selänne ja Petteri Nummelin.
Helsingissä pidettiin Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut 2005. Suomen menestyminen kisoissa oli kuitenkin varsin heikkoa: ainoa mitali näistä on Tommi Evilän voittama pituushypyn pronssimitali. Yleisurheilijoista parhaimpia on etenkin Tero Pitkämäki, joka on keihäänheiton maailmanmestari 2007 ja joka valittiin samana vuonna vuoden eurooppalaiseksi yleisurheilijaksi.
Suomen menestyneimmistä jalkapalloilijoista Sami Hyypiä pelasi Liverpoolissa ja Jari Litmanen useissa eri seuroissa. Hanna-Maria Seppälä voitti ensimmäisenä suomalaisena naisena uinnin maailmanmestaruuden 2003, ja on sen jälkeenkin päätynyt useasti mitalisijoille. Suomi nousi maailmanmaineeseen myös vammaisurheilussa, kun Leo-Pekka Tähti voitti pyörätuolikelauksen kaksi paralympiakultamitalia Ateenassa 2004 ja yhden Pekingissä 2008.
Kimi Räikkönen on Formula 1 -sarjan maailmanmestari 2007. Kyseessä oli ensimmäinen kausi, jolloin Räikkönen ajoi Scuderia Ferrari -tallissa. Tätä ennen hän ajoi McLarenissa tullen kahdesti MM-sarjan toiseksi. Toistaiseksi viimeisin suomalainen rallin maailmanmestari on Marcus Grönholm, joka voitti mestaruuden 2000 ja 2002.
Muoti
2000-luvun ensikymmenellä elettiin pääsääntöisesti nousukautta, ja merkkivaatteet olivat suosittuja. Naisten muoti-ilmiöitä olivat muun muassa varvas- ja rannekorut, Velour-oloasut, leggingsit, pitkät puserot, glitterit, korkokengät ja ballerina-kengät. Ystävyysrannekkeet olivat yleisiä etenkin nuorisolla. Korkeavyötäröiset farkut tekivät paluun. Talven hitti olivat UGG-saappaat,[119] kun taas kesällä Crocs-muovikengät olivat suosittuja. Nuorilla miehillä tyypillisiä olivat hupparit, t-paidat, reput, farkut, urheilujalkineet ja lippalakit, vuosikymmenen lopulla erityisesti "suoralipat".
Kuolleita
Suomessa jouduttiin 2000-luvulla suremaan seuraavien merkittävien henkilöiden poismenoa: 
Laila Kinnunen (1939–2000), iskelmälaulaja
Kalle Päätalo (1919–2000), menestynyt kirjailija
Johannes Virolainen (1914–2000), valtioneuvos, kansanedustaja ja Suomen pitkäaikaisin ministeri
Tove Jansson (1914–2001), Muumeista tunnettu kirjailija ja kuvataiteilija
Spede Pasanen (1930–2001), viihteen monitoimimies
Nils-Aslak Valkeapää (1943–2001), saamelainen taiteilija ja kansainvälisesti tunnettu saamelaiskulttuurin edistäjä
Martti Miettunen (1907–2002), valtioneuvos ja kolminkertainen pääministeri
Simo Häyhä (1905–2002), sotaveteraani ja eräs kaikkien aikojen tehokkaimmista tarkka-ampujista
Gösta Sundqvist (1957–2003), Leevi and the Leavings -yhtyeen laulaja
Veikko Sinisalo (1926–2003), näyttelijä
Kalevi Sorsa (1930–2004), sosiaalidemokraattipoliitikko ja Suomen pitkäaikaisin pääministeri
Adolf Ehrnrooth (1905–2004), jalkaväenkenraali
Aki Sirkesalo (1962–2004), muusikko
Kikka (1964–2005), pikkutuhmista pop-kappaleistaan tunnettu viihdetaiteilija
Juice Leskinen (1950–2006), suomirockin grand old man
Kirka (1950–2007), Suomen menestyneimpiä iskelmätähtiä
Eeki Mantere (1949–2007), viihdetaiteilija ja Hullujussi-yhtyeen solisti
Rauni Mollberg (1929–2007), menestynyt elokuva- ja TV-ohjaaja sekä akateemikko
Tapio Hämäläinen (1922–2008), näyttelijä
Ere Kokkonen (1938–2008), menestynyt elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja näyttelijä
Veikko Huovinen (1927–2009), kirjailija
Marita Nordberg (1929–2009), näyttelijä.
Lähteet
Tilastokeskus (Stat.fi)
Viitteet

Aiheesta muualla

Mitä missä milloin -vuosikirjat 2000–2011, Kustannusosakeyhtiö Otava





Luokka:2000-vuosikymmen
Luokka:Itsenäisen Suomen historia