Question: Mikä on Saimaan pinta-ala?

Saimaa



Saimaa (käytetään myös nimeä Suur-Saimaa[1]) on Suomen suurin järvi ja Euroopan neljänneksi suurin järvi. Se on Vuoksen vesistön pääjärvi, jonka laskujoki Vuoksi virtaa Laatokkaan, josta Saimaan vedet laskevat edelleen Nevajokea pitkin Suomenlahteen.
Lappeenrannan, Joensuun ja Mikkelin kaupungit sijaitsevat Saimaan rannalla. Pienempiä Saimaan rannalla sijaitsevia kaupunkeja ovat Imatra, Savonlinna ja Varkaus.
Saimaan rajaus ei ole yksiselitteistä, sillä Suur-Saimaa muodostuu useista salmien yhdistämistä järvenselistä. Sen mukaan, miten kapean salmen katsotaan erottavan järvet toisistaan, Suur-Saimaa voidaan jakaa yhdeksäksi, tai jopa 18 eri järveksi.[1]
Maantiede


Saimaa on Suomen suurin järvi ja Euroopan neljänneksi suurin järvi.
Sen pinta-ala on noin 4400 neliökilometriä ja rantaviivan pituus noin 14850 kilometriä.[2]
Saimaa muodostuu useista salmien yhdistämistä järvenselistä, joista suurimpia ovat Etelä-Saimaa (josta myös käytetään laajalti nimeä Suur-Saimaa tai joskus myös Saimaan selkä), saariston pirstoma Pihlajavesi Savonlinnan eteläpuolella, luonnonkaunis Haukivesi Savonlinnan pohjoispuolella ja aava Pyhäselkä Joensuun eteläpuolella. Muita tunnettuja Saimaan osia ovat muun muassa kirkasvetinen Puruvesi, erämainen Luonteri sekä jylhä Kolovesi. Saimaa muodostaa keskeisimmän osan itäisestä Järvi-Suomesta (ks. Suomen maisemamaakunnat).
Saimaan keskimääräinen pinnankorkeus on 75,70 metriä merenpinnan yläpuolella. Saimaa on syvä järvi ja suurin mitattu syvyys on 84 metriä Yövedellä Käenniemenselässä Suuren Riuttasaaren ja Pienen Riuttasaaren eteläpuolella.[3] Suurimman osan vesistään Saimaa saa Pielisen reitiltä Pielisjoesta, joka laskee Saimaan tasolle Pyhäselällä Joensuussa. Toinen pohjoisista reiteistä Kallaveden reitti purkaa vetensä Saimaan tasolle Soisalon länsipuolelta Leppävirran reittiä ja itäpuolelta Heinäveden reittiä pitkin. Näiden molempien reittien vedet saavuttavat Saimaan tason Haukivedellä Varkauden Huruskosken ja Heinäveden Pilpankosken jälkeen.
Saimaa on Vuoksen vesistön pääjärvi, jonka laskujoki Vuoksi virtaa Laatokkaan, josta Saimaan vedet laskevat edelleen Nevajokea pitkin Suomenlahteen.[2]
Geologinen historia
Jääkauden jälkeen Saimaa kuroutui Itämeren Ancylus-vaiheen makeanveden järvestä itsenäiseksi järveksi, joka laski vetensä Perämereen kuroutumiskohdastaan. Aluksi Saimaan vesiallas sijaitsi nykyistä pohjoisempana, sillä maan kuori oli jääkauden jälkeen vielä luoteeseen kallellaan. Maa kohosi luoteessa kuitenkin nopeammin kuin kaakossa, jolloin vesi valui hiljalleen etelään laajentaen tulvillaan järven pinta-alaa. Lopulta järvialtaan kallistuminen nosti järven valumakynnyksen luusuassa liian korkealle kuivaten Saimaan lasku-uoman. Vedet nousivat ennätyksellisen korkealle ja puhkaisivat uuden lasku-uoman Päijänteeseen Pielavedellä. Saimaan laskujoki virtasi Perämerelle nyt Päijänteen kautta noin 6500eaa. alkaen.[4]
Myös Päijänteen laskukynnys nousi ja sai Päijänteen tulvimaan. Veden pinta nousi Saimaan tasolle, jolloin syntyi suuri yhtenäinen Sisä-Suomen suurjärven järviallas. Suurjärven lasku-uoma säilytti Päijänteen luusuan laskien vedet Kalajoen kautta Perämereen. Maankohoamisen vaikutuksesta yhteys Päijänteeseen katkesi, ja Saimaasta muodostui taas erillinen järvi, joka mursi kaksi lasku-uomaa Kymijokeen, joka oli myös Päijänteen lasku-uoma. Toinen reitti kulki Mäntyharjun kautta ja toinen eli Valkealan reitti Salpausselkien välissä. Lopulta syntyi noin 4000eaa. Vuoksi, joka korvasi edellä mainitut uomat.[5][4]
Hydrologia

Saimaaseen tulee vettä keskimäärin 21 miljardia kuutiometriä vettä vuodessa. Veden pinta kohoaisi 4,8 metriä, mikäli vesi jäisi Saimaaseen, mutta 4,3 metriä virtaa Vuoksea pitkin Laatokkaan ja 0,5 metriä haihtuu. Saimaalle on ominaista voimakkaat veden pinnan vaihtelut. Vedenpinta on ollut ylimmillään 77,65 metriä vuonna 1899 ja alimmillaan 74,32 metriä merenpintatason yläpuolella vuonna 1942.[6]
Saimaan vesistöt
Seuraavassa on lueteltu Saimaan suurimmat ja tunnetuimmat osat ylävedeltä alkaen.
Joensuusta Haukivedelle laskevat vesistöt:
Pyhäselkä – Orivesi – Pyyvesi – Enonvesi (Kolovesi)
Varkaudesta Savonlinnan salmien kautta Pihlajavedelle laskevat vesistöt:
Haukivesi (Haapavesi)
Punkaharjun itäpuolelta Pihlajavedelle laskevat vesistöt:
Puruvesi
Savonlinnan eteläpuolelta Puumalan salmesta Saimaan pääaltaaseen laskevat vesistöt:
Pihlajavesi (Tolvanselkä – Katosselkä – Haapaselkä)
Mikkelistä Saimaan pääaltaaseen laskevat vesistöt:
Ukonvesi – Louhivesi – Yövesi
Anttolan itäpuolelta pääaltaaseen laskevat vesistöt:
Luonteri – Lietvesi
Muita pääaltaan sivuvesistöjä:
Haapavesi (Ruokolahti) – Pien-Saimaa (Lappeenranta)
Saimaan pääaltaan selkävedet:
Petraselkä – Munaluodonselkä – Ilkonselkä

Nimet ja rajaukset
Saimaa muodostuu järvialtaista, jotka ovat yhteydessä toisiinsa salmien välityksellä. Saimaa-nimeä on käytetty kirjavasti, ja alueen järville on erilaisia nimiä ja rajauksia.[7]
On erilaisia Saimaa-nimityksiä ja niillä erilaisia rajauksia:
Saimaa:
koko Saimaan alue[7]
Puumalansalmen eteläpuoliset vedet[8]
Suur-Saimaa:
koko Saimaan alue[1][9]
alue Lappeenrannasta ja Imatralta Kyläniemen kohdalle[1]
Taipalsaaren, Joutsenon, Ruokolahden ja Puumalan (osin entisten) kuntien alueella oleva vesialue[1]
Iso-Saimaa: koko Saimaan alue[1]
Pien-Saimaa: suojainen Saimaan osa, joka lännessä rajoittuu Savitaipaleeseen ja pohjoisessa Toiseen Salpausselkään[1][7]
Etelä-Saimaa: vesialue Puumalansalmesta etelään[1][7]
Ylä-Saimaa:
Saimaan Savonlinnan pohjoispuoliset osat[1][7]
Kyläniemen kohdilta Puumalaan ulottuva vesialue[1][7]
Asutus ja kulttuurihistoria

Mesoliittisen ja varhaisneoliittisen kivikauden (noin 10000–5700 vuotta sitten) aikana Saimaan vedenpinta oli paljon nykyistä alempana. Siksi sen alueelta etsitään merkkejä kivikautisesta asutuksesta, joka olisi nyttemmin jäänyt veden alle.[10]
Tutkimusmatkailija, eversti Johan Bartram kartoitti ja viitoitti ensimmäistä kertaa Saimaan vesistöä kahdeksana kesänä vuodesta 1856 alkaen. Työn tuloksia julkaistiin suomeksi teoksessa Purjelaitain osoitukset Saiman kanavasuun Lauritsalan, sekä Savonlinnan, Kuopion ja Joensuun kaupunkien välillä (1858). Bartramin kuoleman jälkeen 1865 työtä jatkoi Konstantin Lönneström.[11]
Olavinlinna rakennettiin 1400-luvulla Kalmarin unionin ja Novgorodin rajaseudulle. Sen rakennuspaikka valittiin siksi, että se oli kokonaan veden ympäröimä ja veden voimakas virtaus esti jäätymisen.
Saimaa oli tärkeä kulkureitti, jota pitkin kuljetettiin tervaa ja puutavaraa.[12]
Lappeenrannan, Joensuun ja Mikkelin kaupungit sijaitsevat Saimaan rannalla. Pienempiä Saimaan rannalla sijaitsevia kaupunkeja ovat Imatra, Savonlinna ja Varkaus.[2]
Vesiliikenne
Saimaan kanava kulkee Lappeenrannasta Viipuriin ja Suomenlahteen. Vuonna 2013 Saimaan kanavan kuljetusten kokonaismäärä oli 2,8 miljoonaa tonnia. Lappeenrannasta eteenpäin laivaliikenne jatkuu Saimaan syväväyliä pitkin muihin Itä-Suomen kaupunkeihin.[13] Syväväyläverkosto ulottuu Kuopioon ja Joensuuhun asti.[14] Saimaan järvialueen väylästöön kuuluu kolmenlaisia julkisia väyliä: 814km syväväyliä (4,2m) 1560km pääväyliä (yli 2,4m) ja 1203km sivuväyliä (alle 2,3m).[15] Siltojen alituskorkeus on Suomessa yleensä enintään 18 metriä, mutta syväväylän laivat edellyttävät 24 metriä. Siksi sisämaan kanneltaan korkeimmat sillat löytyvät Saimaan syväväylän varrelta.[16][17]
Toiset kanavat yhdistävät Saimaan toisiin itäisen Suomen suuriin järviin, muun muassa Unnukkaan, Kallaveteen, Pieliseen ja Juojärveen, muodostaen todellisen vesiteiden verkoston.[18] Saimaalla on paljon risteilyliikennettä matkailijoille.[19] Veneilijöiden käytössä on kaikkiaan 112 retkisatamaa.[20]
Ympäristöongelmat
Veden laatu on suurimmassa osassa Saimaata erinomainen tai hyvä. Merkittävimpiä kuormittajia ovat taajama- ja haja-asutus, teollisuuslaitokset, maa- ja metsätalous sekä turvetuotanto.[6]
Saimaan Voisalmesta nostettiin tammikuussa 2016 yhteensä 105 toisen maailmansodan aikaista lentopommia.[21]
Eläimistö
Saimaannorppa on vain Saimaalla elävä norpan erittäin uhanalainen alalaji, joka eristyi muista norppapopulaatioista noin 8000 vuotta sitten. Saimaannorppakanta oli talvikaudella 2016 noin 360 yksilöä, kun se neljä vuotta aiemmin (2012) oli vain noin 310 yksilöä[22][23].[24]
Saimaalla kalastajien saaliina voi olla ahven, hauki, järvitaimen, järvilohi, kuha, erilaiset särkikalat tai harjus. Kuhan alamittaa on nostettu eri osa-alueilla 40–45 senttimetriin.[25]
Saimaan ja Pielisen alueen kotoperäinen järvilohi ei enää lisäänny luonnonvaraisesti, sillä sen lisääntymisjoet on padottu.[26]
Saimaan nieriä on Suomen uhanalaisin kalapopulaatio.[26]
Katso myös
Luettelo Suomen sadasta suurimmasta järvestä
Lähteet
Citation error, replace with{{cite book| author = Marjatta Koivisto, toimittaja| title = Jääkaudet| publisher = WSOY| year = 2004| isbn = 951-0-29101-3}}
Tuija Jantunen: Muinais-Itämeri, s. 63–86
Heikki Rainio: Mahtavat Salpausselät, s. 87–105

Viitteet

Kirjallisuus
Arttu Käyhkö: Saimaa ja laivat Kustantaja Laaksonen, 2015. ISBN 978-952-5805-75-8
Arttu Käyhkö: Saimaa Kustantaja Myllymäki, 2018. ISBN 978-952-7260-08-1
Aiheesta muualla

, Saimaan saariston kehittämisyhdistys
 Matkailusivusto. Etelä-Karjalan Matkailu Oy
 Matkailusivusto. Mikkeli - Savonlinna
 Yle Elävä arkisto



*
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit