Question: Mikä johti Berezinan taisteluun?

Berezinan taistelu (1812)


Berezina-joen taistelu (, ) oli Ranskan ja Venäjän keisarikunnan joukkojen välinen taistelu 26. – 29. marraskuuta 1812 Berezina-joella (nykyisin Valko-Venäjän alueella). Taistelussa Napoleonin Grande Arméeta uhkasi täydellinen tuho. Ankarasta talvesta huolimatta suojasää oli heikentänyt joen jään, niin että se ei kantanut edes jalkamiestä[1].  Napoleon onnistui taitavasti harhauttamaan venäläiset ja rakennuttamaan sillat Studjankassa sekä ylittämään Berezinan taisteluykykyisten joukkojen kanssa.
Taistelun taustaa
Tarutinon taistelun jälkeen Napoleon lähti Moskovasta vanhaa Kalugantietä. Grande Arméessa oli yli 90000 sotilasta ja 569 tykkiä ja tuhansia vankkureita. Ensin marssi Ranskan marsalkka, Napolin kuningas Joachim Murat johtama ratsuväki, sitten Napoleon ja kaarti. Varakuningas Eugène de Beauharnais marssi keskellä ja Ranskan marsalkka Michel Ney komensi jälkijoukkoa Ranskan marsalkka Édouard Mortiern ja hänen kaartinsa kanssa[2]. Parin päivän kuluttua Napoleon kääntyi oikealle, mutta  Venäjän keisarikunnan armeijan komentaja kenraalimarsalkka Mihail Kutuzov oli sulkenut uuden Kalugantien. Napoleonin oli siten vetäydyttävä kohti Smolenskia vanhaa postitietä, jonka varrella ei ollut odotettavissa armeijalle täydennyksiä, koska ne oli jo tyhjennetty hyökkäysmatkalla Moskovaan.
Mаlojaroslаvetsin taistelun jälkeen 24. lokakuuta (J: 12. lokakuuta) Kutuzov seurasi pääarmeijansa kanssa Napoleonia. Vetäytyessä Grande Armée joutui kasakoiden, partisaanien ja talonpoikien jatkuvien häirintähyökkäysten kohteeksi. Ranskan armeijan Nicholas-Charles Oudinotin ja Claude Carra-Saint-Cyrin joukot oli lähetetty hyökkäämään Pietariin. Polotskissa ratsuväenkenraali Pjotr Wittgenstein esti ranskalaisten aikeet.
Napoleonin ja Kutuzovin pääarmeijat kahinoivat Vjasmassa () 3. marraskuuta (J: 22. lokakuuta), Elnjassa () 5. marraskuuta (J: 24. lokakuuta), Dorogobužissa () 7. marraskuuta (J: 26. lokakuuta), Vop-joella () 9. marraskuuta (J: 28. lokakuuta), Duhobštšinassa ( 9 - 10. marraskuuta (J: 28 - 29. lokakuuta)[3].
Dorogobužiin saavuttaessa Napoleonin armeijassa laskettiin olevan noin 50000 taistelukykyistä miestä[4].  Napoleonin armeija oli Smolenskissa 9 – 14. marraskuuta (J: 28. lokakuuta  - 2. marraskuuta). Kaupunki oli tuhottu ja siellä ei ollut armeijalle täydennystä. Napoleon jatkoi matkaa kohti Vilnaa.  Taistelukykyinen armeija oli supistunut 40000 mieheen ja lisäksi sitä seurasi noin 20000 ihmisen lauma (siviilejä, haavoittuneita ja harhailijoita).  Venäläiset hyökkäsivät Krasnyjn () luona 16. marraskuuta (J: 4. marraskuuta). Kahden päivän aikana ranskalaiset menettivät 14000 miestä kaatuneina, haavoittuneina ja vankeina. Marsalkka Ney joutui muusta armeijasta eristetyksi ja joutui ylittämään Dneprin Krasnyjn pohjoispuolella. Jäät pettivät ja vain 900 kaikkiaan 6000 miehestä selvisi vastarannalle. Ney liittyi vetäytyviin Napoleonin joukkoihin Oršassa [).
Venäläisille oli tulossa rintamalle vereksiä voimia Tonavan armeijan komentaja amiraali Pavel Tšitšagov lähestyi lounaasta. Hän onnistui valloittamaan Minskin, jossa olivat Napleonin varastot. Tšitšagov saapui Borisoviin, ylitti Berezinan ja valloitti kaupungin ranskalaisilta 22. marraskuuta.
Ratsuväenkernraali Pjotr Wittgenstein jatkoi etenemistä Polotskista kohti Berezinaa. Matkalla hänen joukkoaan vahvistettiin Riiasta lähetetyllä Suomenmaalaisen armeijakunnan yksiköillä. Wittgenstein lähestyi Berezinaa pohjoisesta.
“Kansansotaa”
Ranskalaisissa lähteissä mainitaan ulkopuolisina taistelujoukkoina pääasiassa kasakat. He kuitenkin toimivat partisaanien kanssa tiiviissä yhteistyössä. Venäläisissä lähteissä korostetaan organisoitua partisaanitoimintaa sekä talonpoikien hyvinkin raakaa ranskalaisten sotilaitten tappamista. Partisaanitoiminta johtivat mm. Aleksandr Figner, Denis Davydov, Aleksandr Seslavin ja Nikolai Kudašev,  He kaikki olivat venäjän säännöllisen armeijan upseereita, jotka olivat saaneet luvan muodostaa säännöllisen armeijan sotilaista ja vapaaehtoisista osastoja häiritäkseen ja tuhotakseen ranskalaisia sekä heidän varastojaan[5].
Taistelumaasto

Borisovin () kaupungista maanteitse on noin 25 kilometriä kaakkoon Studjankan () kylä. Koko alue on suhteellisen tasaista maastoa vain pienin korkeuseroin. Borisovin ja Studjankan välillä on metsää ja joki on kaukana maantiestä. Studjankan kohdalla Berezinai kulkee aivan vieressä ja joen leveys tällä kohtaa on noin 27 metriä. Vastarannalla on muutaman sadan metrin mittainen suhteellisen kovapohjainen rämeikkö ennen Brylin () kylää.
Taistelun osapuolet
Ranskalaiset
I armeijakunta: Komentaja Ranskan marsalkka Louis-Nicolas Davout
II armeijakunta: Komentaja Ranskan marsalkka Nicholas-Charles Oudinot
III armeijakunta: Komentaja Michel Ney
IV armeijakunta: Komentaja varakuningas Eugène de Beauharnais
IX armeijakunta: Komentaja  Ranskan marsalkka Claude-Victor Perrin
Venäläiset
Tonavan armeija: Komentaja amiraali Pavel Tšitšagov
I jalkaväkiarmeijakunta: Komentaja ratsuväen kenraali Pjotr Wittgenstein
Taistelutapahtumat

Berezinan itärannalla olevasta Borisovin kaupungista Oudinot sai työnnettyä Tšitšagovin joen länsipuolelle 23. marraskuuta. Ylittäessään Berezinan Tšitšagov hävitytti sillan. Napoleon antoi Oudinotille käskyn harhauttaa Tšitšagov. Oudinot siirsi joukkonsa hyvän matkaa etelään Borisovista ja aloitti metsänraivauksen. Samalla hän sijoitti tykkinsä ja joukot asemiin. Tšitšagov uskoi Oudinotin valmistelevan ylitystä ja siirsi joukkonsa Oudinotia vastaan joen länsipuolelle.
Napoleon saapui pääjoukkonsa kanssa Borisoviin luultavasti 24. marraskuuta. Ranskalaiset olivat löytäneet sopivan ylityspaikan Studjankan kohdalta, jonne pääsi teitä pitkin vain Borisovista. Valinnallaan Napoleon halusi viivyttää pohjoisesta lähestyvää Wittgensteinia.  Napoleonin onneksi hänen sillanrakennus- ja pioneeritarvikkeitaan kuljettanut kenraali ei ollut hävittänyt kuormastoaan aiemman käskyn mukaan. Kaikkiaan noin 400 pioneeria rakensi kaksi siltaa jäisessä vedessä kahlaten. Yksi silta oli tarkoitettu sotilaitten ja siviilien ylittämiseen ja toinen tykistölle ja kuormastoille.
Siltojen rakentamisen aikana Victor ja Davout pidättelivät venäläisiä valehyökkäyksin. Oudinot ja hänen 11000 miestään ylittivät Berezinan 26. marraskuuta ja siirtyivät länsirannalle. Rannalla olleet vähäiset venäläiset joukot työnnettiin pois.  Victor linnoittautui itärannalla suojaamaan joen ylitystä. Napoleon itse ylitti Berezinan 27. marraskuuta kaartin kanssa. Siviilit yrittivät tunkeutua silloille mutta Victorin sotilaat estivät sinne pääsyn.
Tšitšagov tajusi 28. marraskuuta virheensä ja käänsi joukkonsa pohjoiseen Wittgensteinin ja Kutuzovin aloittaessa hyökkäyksen ranskalaisia vastaan. Venäläiset kohdistivat tykistötulensa siltoihin ja  niitä jouduttiin jatkuvasti korjaamaan. Davout ja varakuningas Eugéne ylittivät Berezinan, jonka länsirannalla Oudinot ja Ney taistelivat kasvavaa venäläisjoukkoa vastaan. Oudinot haavoittui ja Ney otti armeijakunnan komentoonsa.
Wittgensteinin tykit saivat aikaan suurta tuhoja ylitystä odottavissa siviileissä, jotka lähtivät ryntäämään silloille murtaen niistä toisen. Ihmisiä joutui veden varaan. Victor odotti puoleenyöhön ja ylitti 29. marraskuuta väkisin jäljellä olevine joukkoineen Berezinan. Napoleon määräsi saman tien sillat poltettavaksi huolimatta suuresta joukosta siviileitä, jotka olivat edelleen sillalla ja itärannalla. Siviilit jäivät suojatta kasakoiden jalkoihin ja heistä monet surmattiin.
Tappioiden arviointia
Ranskalaiset, venäläiset ja englantilaiset historioitsijat[6] ovat esittäneet toisistaan poikkeavia tappiolukuja. Ohessa ovat historioitsijoiden pienimmät ja suurimmat arviot. Ranskan puolelta kuoli tai haavoittui 10000 – 25000 sotilasta ja 10000 – 40000 siviiliä. Venäjän puolelta kuoli tai haavoittui 6000 – 15000.
Taistelun jälkeen


Berezinan jälkeen Napoleonin Venäjän sotaretki oli käytännöllisesti katsoen ohi. Smarhonissa () Napoleon luovutti armeijan johdon Muratille ja lähti itse Pariisiin 2. joulukuuta.
Venäjän sotaretken tappiot olivat huikeat. Ranskalaisten saavuttua Puolaan arvellaan vain 50000 miehen selvinneen alkuperäisestä lähes 600000 miehestä.[7].  Useat historioitsijat ovat antaneet jopa hyvinkin paljon alhaisempia arvioita.
Talvi ja taistelut olivat raskaita myös venäläisille. Kutuzov oli täydentänyt armeijaansa ja  Tarutinosta lähtiessään hänellä oli noin 97000 miestä ja 662 tykkiä. Vilnaan saavuttuaan armeijassa oli noin 27000 miestä ja 237 tykkiä.[8].
Lähteet

Aiheesta muualla
Citation error, replace with{{cite book| author = Mikaberidze, Alexander| title = Napoleon's Great Escape: The Battle of the Berezina| location = Lontoo| publisher = Pen and Sword| year = 2010| id = ISBN 978-1-84415-920-8| language = Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Fillion, Alain| title = La Bérézina racontée par ceux qui l'ont vécue: 26, 27, 28 et 29 novembre 1812'| publisher = France-Empire| year = 2005| id = ISBN 978-2-7048-1011-6| language = (in French)| page = 322}}

Luokka:1812
Luokka:Napoleonin sotien taistelut
Luokka:Venäjän taistelut
Luokka:Ranskan taistelut