Question: Mikä on pienin valtio Länsi-Afrikassa?

Gambia


Gambian tasavalta[1] eli Gambia on valtio Länsi-Afrikassa. Se on pinta-alaltaan Manner-Afrikan pienin maa ja alueeltaankin erikoisen muotoinen, sillä sen rajat myötäilevät Gambiajoen juoksua. Joki virtaa valtion läpi ja laskee Atlantin valtamereen. 80 kilometrin pituista merenrantaa lukuun ottamatta Gambiaa ympäröi joka puolelta Senegal, jonka kanssa sillä on yhteistä rajaa 740 kilometriä.
Gambia kuului aiemmin Brittiläiseen imperiumiin. Se itsenäistyi vuonna 1965 viimeisenä brittien siirtomaana Afrikassa. Gambian tasavalta oli Kansainyhteisön jäsen vuosina 1965–2013. Se kuuluu Afrikan unioniin. Maan pääkaupunki on Banjul.
Maantiede



Gambian tasavalta on pieni ja kapea valtio Länsi-Afrikassa. Gambia on leveimmillään alle 48 kilometriä ja jakautuu Gambiajoen ympärille. Joki on 1130 kilometriä pitkä ja ulottuu latvoiltaan myös Senegalin ja Guinean alueille. Gambia on melkein Senegalin enklaavi ja se on pinta-alaltaan Manner-Afrikan pienin valtio.[2]
Kaupungistuminen on nopeaa.[2] Vuoden 2010 arvion mukaan maassa oli kuusi yli 30000 asukkaan kaupunkia. Väestönlaskentatiedot ovat vuodelta 1993, ja 20 vuodessa kaupungistuminen on ollut huomattavaa.[3]


















Gambian suurimmat kaupungit[3]nimi1993 laskenta2010 arvioSerekunda194 987391 096Brikama41 76194 838Bakau28 88264 518Lamin10 66834 930Banjul42 32632 921Nema Kunku9 83832 213
Gambiassa vallitsee tyypillinen länsiafrikkalainen ilmasto: kuuma sadekausi kestää kesäkuusta marraskuuhun ja kuivempi viileämpi kausi marraskuusta toukokuuhun.[4]
Useimmat suuret eläimet, kuten elefantit, on metsästetty sukupuuttoon. Gambiajoen kansallispuistossa elää vielä virtahepoja. Yleisimmin tavattavat nisäkkäät ovat apinoita: paviaaneja ja pienempiä apinoita kuten oliiviruostegueretsa ja husaariapina. Jokisuulla elää delfiineitä. Lintujen runsaslajisuus on harvinaista näin pienelle alueelle: niitä on tavattu 560 lajia.[5]
Kunta Kintehin saari Gambiajoessa noin 30 kilometriä joen suulta oli merkittävä Länsi-Afrikan orjakaupan keskus. Se kuuluu nykyisin Unescon maailmanperintöluetteloon.[6]
Historia


Ensimmäiset kirjalliset maininnat Gambiasta löytyvät Hanno Merenkulkijan Länsi-Afrikan matkan kuvauksesta 470 eaa.[4] ja 800-ja 900-luvuilta arabikauppiaiden muistiinpanoista.[7] Maa oli osa alueen monia afrikkalaisia kuningaskuntia.[4]
Portugalilaiset saapuivat Gambian rannikolle 1400-luvulla, jolloin alue kuului Malin kuningaskuntaan. Portugalin kruununtavoittelija Antonio myi oikeudet kauppaan Gambia-joella englantilaisille vuonna 1588, ja vuonna 1618 Englannin kuningas Jaakko I antoi oikeudet kauppakomppanialle, joka perustettiin Gambian ja Kultarannikon (nykyistä Ghanaa) kauppaa varten. 1600- ja 1700-lukujen aikana Englanti ja Ranska taistelivat vallasta Gambian ja Senegalin alueella, kunnes Versaillesin sopimuksella 1783 Gambia määriteltiin kuuluvaksi Britannialle.[7]
Orjakauppa Gambian alueella oli mittavaa 1500-luvulta aina 1800-luvun alkuun asti, ja alueelta vietiin kaikkiaan jopa kolme miljoona orjaa Amerikkaan. Orjakauppa Brittiläisessä imperiumissa kiellettiin 1807, mutta kiellon voimaansaattaminen Gambiassa oli hidasta.[7]
Vuonna 1816 britit perustivat tukikohdan Bathurstiin (nykyinen Banjul) ja 1889 Gambiasta tuli Britannian kruununsiirtomaa. Orjuus lakkautettiin Gambiassa vuonna 1906. Gambian itsehallinto laajeni asteittain ja 18. helmikuuta 1965 Gambia itsenäistyi perustuslaillisena monarkiana (Commonwealth realm; Englannin monarkki pysyi valtionpäämiehenä). Vuonna 1970 maa muuttui tasavallaksi ja presidentiksi nousi siihenastinen pääministeri[8] Dawda Kairaba Jawara.[7] Maan demokratia joutui kriisiin 1981 Kukoi Samba Sanyangin johtaman verisen vallankaappausyrityksen seurauksena, mutta senegalilaisten joukkojen tuella kapina kukistettiin viikon taistelujen jälkeen. Niissä sai surmansa viisisataa ihmistä.[9]
Kaappausyrityksen jälkimainingeissa Senegal ja Gambia muodostivat Senegambian konfederaation 1982, mutta Gambia vetäytyi liitosta 1989. Heinäkuussa 1994 sotilaskaappaus syrjäytti demokraattisesti valitun presidentti Jawaran ja maan johtoon nousi 29-vuotias luutnantti Yahya Jammeh. Jammeh valittiin presidentiksi vaaleissa, joihin kolmen suurimman puolueen osallistuminen oli kielletty. Puolueet sallittiin taas 2001. Jammeh valittiin toiselle kaudelle 2001 ja kolmannelle 2006. Jammehin valtakaudella on ollut useita syytöksiä vallankaappausyrityksistä, mutta hän pysyi vallassa[9] 22 vuoden ajan. Vuonna 2016 hänen seuraajakseen valittiin Adama Barrow.[10]
Vuonna 2005 kiistat Senegalin kanssa johtivat rajan sulkemiseen mikä vahingoitti molempien maiden taloutta. Vuonna 2006 Senegalista tuli tuhansia pakolaisia pakoon levottomuuksia.[9]
Politiikka

Ennen vuoden 1994 sotilasvallankaappausta Gambia oli yksi vanhimmista monipuoluedemokratioista Afrikassa. Vapaita vaaleja oli pidetty viiden vuoden välein sen itsenäisyydestä lähtien. Vallankaappauksen jälkeen presidentti Jawaran People's Progressive Party -puolueen poliitikkoja kiellettiin osallistumasta politiikkaan ja tämä kielto oli voimassa kesäkuuhun 2001 asti.[9]
Presidentti on sekä valtionpäämies että hallituksen johdossa. Hän nimittää ministerit. Pääministeriä ei ole. Presidentti valitaan suoralla vaalilla viisivuotiskaudelle, joiden määrää ei ole rajoitettu. Vuonna 2011 Yahua Jammeh valittiin neljännelle kaudelleen 71,5 prosentilla äänistä. Vastaehdokkaista Ousainou Darboe sai 17,4% ja Hamat Bah 11,1% äänistä.[2]
Myös yksikamarinen parlamentti valitaan viisivuotiskausille. Presidentti nimittää viisi jäsentä, 48 valitaan vaaleilla. Vuoden 2007 vaaleissa valitussa parlamentissa presidentin johtamalla APRC-puolueella on 47 paikkaa, UDP:llä neljä, NADD:lla yksi ja yksi edustaja on sitoutumaton.[2]
Yhdysvaltalaisen Foreign Policy -lehden mukaan Gambia on diktatuuri, jota Yammeh hallitsee pelon ja taikauskon avulla. Tiedustelu- ja turvallisuuspalvelut teloittavat ja kiduttavat ihmisiä, ja presidentillä on laajat oikeudet suojata viranomaisia väärinkäytössyytöksiltä. Oppositiopuolue UDP on järjestänyt monia mielenilmauksia varsinkin keväällä 2016.[11]
Hallinnolliset alueet

Gambia on jaettu viiteen alueeseen, jotka ovat Central River, Lower River, North Bank, Upper River ja West Coast. Lisäksi Banjul, maan pääkaupunki, muodostaa oman hallintoalueensa.[12]
Alueiden rinnalla toimivat paikallishallintoalueet (), joita on kahdeksan. Osalla paikallishallintoalueista ja alueista on aivan identtiset rajat. Gambian alueet jakautuvat edelleen 37 piirikuntaan.[12]
Talous


Gambian talous nojaa perinteisesti omavaraisviljelyyn, ja maapähkinöitä on kasvatettu vientiin. Seismisillä tutkimuksilla on päätelty, että merialueilla saattaa olla öljyä tai maakaasua.[7] Merkittävimmät vientituotteet ovat maapähkinät, kala, puuvilla ja palmunytimet. Lisäksi maa saa paljon valuuttatuloja matkailusta.[2] Tärkeimmät vientikumppanit ovat Intia, Iso-Britannia ja Ranska.[2]
Gambia on Länsi-Afrikan talousyhteisön (ECOWAS) jäsen. Yhdessä Ghanan, Nigerian, Sierra Leonen ja Guinean kanssa Gambia on perustanut West African Monetary Zonen (WAMZ), joka valmistelee yhteisvaluutan Econ käyttöön ottoa.[13]
Matkailu
Matkailu alkoi Gambiassa vuonna 1965, kun 300 ruotsalaista matkailijaa saapui maahan risteilyllä.[14] Risteilyn oli järjestänyt ruotsalainen Bertil Harding yhdessä matkanjärjestäjä Vingresorin kanssa. Gambia nähtiin erinomaisena maana paeta kylmää pohjoisen talvea, ja auringon ja rantojen lisäksi eurooppalaiset pystyivät nauttimaan paikallisesta afrikkalaisesta kulttuurista.[15] Matkailijoiden määrä kasvoi nopeasti, ja vuonna 1976 heitä kävi maassa yhteensä 25 000.[16] Nykyään Gambian talous nojaa vahvasti matkailuun, ja hallitus pyrkii tukemaan sen kasvua.[2]
Liikenne
Maan ainoa lentoasema Banjulin kansainvälinen lentoasema sijaitsee 24 kilometriä pääkaupungista lounaaseen Yundumissa.[17] Laivaväylää on 390 kilometriä Gambiajoessa. Pienet merikelpoiset alukset pääsevät etenemään siitä 190 kilometriä.[2] Suurin osa lentomatkustajista tulee charter-lennoilla, ja ainoa reittilentoyhteys Euroopasta on Brysselin kautta. Maan sisäistä liikennettä hoitavat minibussit ja taksit. Ne kulkevat yleensä joen etelärantaa seurailevalla huonokuntoisella maantiellä.[18]
Väestö


Vuoden 2014 arvion mukaan Gambiassa on 1,9 miljoonaa asukasta, ja väestönkasvu on 2,2 prosenttia vuodessa.[2]
Etnisesti gambialaiset jakautuivat eri afrikkalaisiin kansoihin, joista suurimmat olivat vuoden 2003 väestönlaskennan mukaan:[2]
mandinkat – 42%
fulat – 18%
wolofit – 16%
jolat – 10%
serahulit – 9%.
Uskonnollisesti 90% gambialaisista on muslimeita, 9% kristittyjä ja noin 1% perinteisen animismin harjoittajia. Vuonna 2010 jo 58% gambialaisista asui kaupungeissa ja urbanisoitumisen arvioitiin jatkuvan 3,7 prosentin vuosivauhdilla.[2]
Terveydenhoito on erittäin puutteellista. Esimerkiksi äitiyskuolleisuus on erittäin korkea. Vuonna 2015 maassa menehtyi keskimäärin 706 äitiä 100000 synnytystä kohden.[19] Vuonna 2007 arvioitiin, että HIV:n kantajia oli noin 0,9% aikuisväestöstä, kaikkiaan noin 8200 henkeä. Antiretroviraalilääkitystä olisi tarvinnut noin 2300 henkeä, mutta sitä sai vain noin 18% heistä, alle 500 henkeä. Lääkitystilanne oli parantunut huomattavasti, vuonna 2004 lääkettä sai alle kymmenen prosenttia tarvitsijoista.[20]
Vuonna 2007 presidentti Jammeh herätti epäuskoista hämmästystä, kun hän ilmoitti osaavansa parantaa AIDS:n yrteillä ja banaaneilla.[21]
Kulttuuri


Vaikka Gambiassa elää monia etnisiä ryhmiä, niiden välit ovat varsin hyvät, eikä uskonnollisten ryhmienkään välillä ole ollut suurempia yhteenottoja. Eri ryhmät elävät sekaisin, eikä mikään osa ole vain yhden heimon valta-aluetta. Siksi eri ryhmien tavat ja perinteet ovat sekoittuneet muodostaen yhtenäisen gambialaisen kulttuurin.[4]
Perinteisiin gambialaisiin ruokalajeihin kuuluvat eräänlainen liharisotto benachin, kana-papuata base nyebe, höyrytetyt hirssijauhopallot chere, maapähkinävoissa paistettu kana tai liha riisin kanssa domoda ja maapähkinöistä ja riisistä keitetty makea puuro chura-gerteh.[4]
Tabaski on vuoden suurin islamilainen juhla. Sitä vietetään samaan aikaan kun islamilaiset tekevät pyhiinvaelluksen Mekkaan. Tabaskissa perheenisät uhraavat lampaita sen muistoksi, miten Abraham oli valmis uhraamaan poikansa.[22]
Media
Gambian ainoa televisiokanava on valtion omistuksessa. Yksityisiä sanomalehtiä on neljä, niitä valvotaan tiukasti ja kritiikkiä ei suvaita.[23]
Gambian hallitusta on syytetty sananvapauden rajoittamisesta. Vuonna 2002 hyväksytty laki perusti komission, jolla on valta jakaa toimittajalupia ja vangita toimittajia. Vuonna 2004 hyväksytty toinen laki mahdollisti vankeusrangaistusten antamisen herjaamisesta sekä perui kaikki lehti-, televisio- ja radioluvat pakottaen mediayritykset uudelleenrekisteröitymään viisi kertaa kalliimmalla hinnalla kuin aikaisemmin.[24][25]
Pian jälkimmäisen lain hyväksymisen jälkeen toimittaja Deyda Hydara, yksi uuden lain julkisista vastustajista, murhattiin. Ainoat maanlaajuiset radiokanavat ovat tiukasti hallituksen kontrolloimia.[24]
Toimittajat ilman rajoja on syyttänyt ”presidentti Yahya Jammehin poliisivaltiota” toimittajien murhista, tuhopoltoista, laittomista pidätyksistä sekä tappouhkauksista.[26]
Urheilu
Gambia on osallistunut olympiakisoihin vuodesta 1984 alkaen. Se ei ole saanut mitaleita.[27]
Gambiassa toimii 51 jalkapalloseuraa. Gambian jalkapallomaajoukkue oli toukokuussa 2011 FIFAn rankingissa sijalla 103.[28]
Lähteet

Aiheesta muualla



Luokka:43 Afrikka

Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit