Question: Miten satiiri määritellään?

Valeuutinen


Valeuutinen on harhautustarkoituksessa tehty teksti tai viesti, joka matkii ulkoisesti journalismia, mutta ei ole sitä.[1] Valeuutinen on eräs huijauksen laji tai tahallaan levitettyä väärää tietoa, jota välitetään perinteisten viestinten tai sosiaalisen median kautta. 
Valeuutisen tarkoituksena on harhautus taloudellisen tai poliittisen hyödyn saavuttamiseksi.[2] Katseenvangitsijana käytetään usein otsikoita tai täysin tekaistuja uutisjuttuja, jotta saataisiin enemmän lukijoita ja lisättäisiin uutisen jakamista. Valeuutisten tuottajilla on yksityiskohtaiset kuvaukset palveluistaan ja selkeät listahinnat. Erään valeuutiskampanjan hinta on noin 360 000 euroa.[3]
Valeuutisten leviäminen on yhdistetty mainostulojen helppoon saatavuuteen, kasvaneeseen poliittiseen kaksinapaisuuteen ja sosiaalisen median, erityisesti Facebookin, uutissyötteen käytön laajuuteen.[4]
Määritelmä
Valeuutiseksi on määritelty uutinen, joka on ”sisällöltään tekaistu ja on suunniteltu siten, että sivulle saadaan mahdollisimman paljon kävijöitä ja sitä kautta mainostuloja”.[2]
Keskeisiä ovat jutun taustalla oleva aikomus ja tarkoitus. Valeuutiselta saattaa näyttää myös uutissatiiri, joka liioittelee ja hyödyntää kuvitteellista aineistoa, mutta sen tarkoitus on viihdyttää ja selventää asiaa, ei huijata. Valeuutinen voi olla myös vakuuttava fiktio, kuten H. G. Wellsin radiokuunnelma Maailmojen sota (1938). Kuunnelman saamaa vastaanottoa tutkineen Brad Schwartzin mukaan nykyinen valeuutisten suosio johtaa tähän radiokuunnelmaan ja sen useisiin jäljittelijöihin.[5][6]
Uutisankka on tiedotusvälineissä leviävä paikkansapitämätön uutinen, jota luullaan todeksi.
Tunnistaminen ja arviointi

Kansainvälinen kirjastojen kattojärjestö International Federation of Library Associations and Institutions (IFLA) julkaisi yhteenvedon, joka voi auttaa ihmisiä tunnistamaan väärennettyjä uutisia.[7] Sen tärkeimmät kohdat ovat:
Tarkastele lähdettä (jotta ymmärtäisit sen tehtävän ja tarkoituksen)
Lue otsikkoa edemmäksi (jotta ymmärtäisit koko tarinan)
Tarkista kirjoittajat (jotta näkisit ovatko he todellisia ja uskottavia)
Arvioi uutista tukevat lähteet (jotta varmistaisit, että ne tukevat väitteitä)
Tarkista julkaisun ajankohta (nähdäksesi, että tarina on asianmukainen ja ajan tasalla)
Kysy, onko kyseessä vitsi (määrittääksesi, onko sen tarkoituksena olla satiiri)
Käy läpi omat ennakkoasenteesi (jotta huomaisit, vaikuttavako ne arvostelukykyysi)
Kysy asiantuntijoilta (jotta saisit vahvistuksen riippumattomilta ihmisiltä, joilla on tietoa).
Kansainvälinen faktantarkistusorganisaatio The International Fact-Checking Network (IFCN), joka aloitettiin vuonna 2015 tukee faktantarkistuksen kansainvälistä yhteistyötä, tarjoaa koulutusta ja on julkaissut faktantarkistuksen yleiset periaatteet.[8] Myös verkossa toimiva suomalainen faktantarkistuspalvelu Faktabaari sitoutuu IFCN:n yhteisiin faktantarkistussääntöihin.[9] Vuonna 2017 IFCN julkaisi hakemuksen ja ennakkotarkistusprosessin journalistisille organisatioille.[10] Eräs IFCN:n pätevöittämä toimija on itsenäinen, ei-kaupallinen media-aikakauslehti The Conversation, joka on tehnyt lyhyen animaation, joka selvittää sen faktantarkistusprosessia. Siinä on muun muassa "avustavan akateemisen asiantuntijan anonyymi vertaisarviointi, lisätarkistus ja toimituksellista valvontaa".[11]
Historiallisia esimerkkejä
Antiikki ja keskiaika
Varhaisena merkittävänä valeuutisena on mainittu esimerkiksi Octavianuksen ensimmäisellä vuosisadalla käymä misinformaatiokampanja Marcus Antoniusta vastaan.[12]
1800-luku

Varhainen esimerkki valeuutisesta oli ”suuri kuuhuijaus” vuonna 1835. New York Sun -lehti julkaisi artikkeleita oikeasti eläneestä tähtitieteilijästä ja keksitystä kollegasta, joka huijauksen mukaan oli havainnut Kuussa outoa elämää. Keksityt artikkelit onnistuivat houkuttelemaan uusia tilaajia, ja halvalla tilattava sanomalehti kärsi vain hyvin pienen takaiskun sen myönnettyä seuraavassa kuussa, että sarja oli ollut huijausta.[13]
1800-luvun lopulla Joseph Pulitzer ja muut keltaisen lehdistön julkaisijat yllyttivät Yhdysvaltoja Espanjan ja Yhdysvaltojen sotaan, jota kiihdytti U.S.S. Mainen räjähdys Kuubassa Havannan satamassa.[14]
1900-luku
Valeuutinen muistuttaa käsitteenä keltaista lehdistöä ja poliittista propagandaa, jotka käyttävät usein samoja strategioita kuin 1900-luvun alun ”penny press”, halvat sanomalehdet.[15][16][17]
Carnegien kansainvälinen rauhanpalkintorahasto on sen toimittajan Walter Durantyn mukaan todennut, että The New York Times julkaisi valeuutisia ”kuvaamalla Venäjää sosialistisena paratiisina”.[18] Lehti julkaisi vuosina 1932-1933 lukuisia artikkeleita, joita sen Moskovan toimituksen päällikkö Walter Duranty kirjoitti. Niissä kiellettiin tieto, että Neuvostoliitossa olisi tuolloin kuollut nälkään 2,4 – 7,5 miljoonaa maan kansalaista nälänhädässä, joka nykyisin tunnetaan nimellä holodomor.[19] Nykyisin lehti sanoo, että tämä oli ”sen huonoin” raportointi.[20] Vuosia kestäneen valeuutisten kauden ovat huomanneet useat asiantuntijat Australiassa[21], Yhdysvalloissa[22] ja Isossa-Britanniassa.[23]
Noustuaan valtaan Saksassa vuonna 1933 Adolf Hitler ja kansallissosialistinen puolue perustivat propagandaministeri Joseph Goebbelsin alaisen Valtakunnan valistus- ja propagandaministeriön.[24] Natsit käyttivat sekä sanomalehti- että radiojournalismia edistääkseen ohjelmaansa, joko hankkimalla omistukseensa viestimiä tai käyttämällä poliittista vaikutusvaltaa.[25] Koko toisen maailmansodan ajan sekä akselivallat että liittoutuneet käyttivät valeuutisia propagandan muodossa suostutellakseen puolelleen yleisöä niin kotimaassa kuin vihollismaissakin.[26][27] Britanniassa Poliittisen sodankäynnin toimeenpaneva osasto käytti radiolähetyksiä ja jakoi esitteitä lannistaakseen saksalaisia sotajoukkoja.[28]
2000-luku
Valeuutisten käyttö ja vaikutus laajeni 2000-luvulla, ja myös valeuutiset-sanan käyttö yleistyi. Sen lisäksi, että sanaa käytetään keksityistä jutuista, jotka on suunniteltu lukijoiden pettämiseksi lukijamäärien ja voiton maksimoimiseksi, termiä käytetään myös viittaamaan satiirisiin uutisiin, joiden ei ole tarkoitus johtaa harhaan, vaan pikemminkin informoida katsojia ja jakaa humoristista kritiikkiä oikeista uutisista ja valtamediasta.[29][30] Yhdysvaltalaisia esimerkkejä satiirista ovat televisio-ohjelmat Saturday Night Live', Weekend Update, Daily Show, Colbert Report ja sanomalehti The Onion.[31][32][33]
Venäjä käytti disinformaatiota vuonna 2014, kun se loi vastakertomuksen Venäjän tukemien Ukrainan kapinallisten ammuttua alas Malaysia Airlinesin lennon 17 käyttämällä Venäjältä toimitettua ohjusta. Väärät uutiset olivat usein peräisin Venäjän valtion tukemasta television uutiskanavasta RT:sta.[34] Vuonna 2016 Nato sanoi havainneensa merkittävää Venäjän propagandan ja valeuutisten lisääntymistä Krimin vuonna 2014 tapahtuneen miehityksen jälkeen.[35] Venäjän hallituksen virkalilijoilta peräisin olevia valeuutisia kierrätti myös kansainvälisesti uutistoimisto Reuters, ja niitä julkaistiin Yhdysvalloissa suosituimmilla uutisverkkosivustoilla.[36]
Yhdysvalloissa vuoden 2016 presidentinvaalikampanjan aikaan valeuutiset olivat erityisen yleisiä, vaikka Stanfordin Yliopiston ja New York Universityn tutkijat totesivat tutkimusasiakirjassa, että valeuutisten tuloksena oli ”vähän tai ei ollenkaan vaikutusta”. Tutkijat huomasivat, että vain kahdeksan prosenttia äänestäjistä luki valeuutisia ja että tarinoita muistettiin vain vähän.[37][38] Saksan liittokansleri Angela Merkel joutui valeuutisten kohteeksi Yhdysvaltain presidentinvaalien jälkeen vuonna 2017 Saksan liittotasavallan vaalien lähestyessä vuonna 2017.[39]
Presidenttikautensa ensimmäisinä viikkoina Yhdysvaltain presidentti Donald Trump käytti usein sanaa ”valeuutiset” viitatessaan perinteisiin tiedotusvälineisiin ja loi sekaannusta sen merkityksestä.[40] Kun Coloradon republikaanisenaattori Ray Scott käytti termiä viittaamalla Grand Junction Daily Sentinel -lehden kolumniin, lehden kustantaja uhkasi oikeusjutulla kunnianloukkauksesta.[41][42]
Vaikutus
Valeuutisten vaikutukset ovat maailmanlaajuisia ja osa maailmanlaajuista ilmiötä.[43]
Valeuutisia levitetään sosiaalisen median kautta ja usein myös käyttämällä valeuutisten verkkosivustoja. Saadakseen uskottavuutta ne erikoistuvat keksimään huomiota herättäviä uutisia, usein esiintymällä tunnettuina uutislähteinä.[44][45][46] Valeuutisia on käytetty sähköpostien tietojenkalasteluun hyökkäyksissä tarjoamalla sensaationhakuisia valheita ja kannustamalla käyttäjiä klikkaamaan linkkejä, jotka tartuttavat heidän tietokoneisiinsa haittaohjelmia.[47]
Kummankin Yhdysvaltain poliittisen siiven kommentoijat, kuten Glenn Greenwald, Ed Morrissey ja Jack Shafer, ovat kuvanneet valeuutisia sekä moraalipaniikiksi että massahysteriaksi.[48][49][50][51][52][53]
Sosiaalisen median osallisuus
Harhaanjohtamista helpotti 2000-luvulla laaja sosiaalisen median käyttö. Esimerkiksi Facebook-uutissyöte on mahdollistanut valeuutisten leviämisen.[54][55] Vuoden 2016 lopulla sosiaalista mediaa alettiin käyttää aikaisempaa enemmän uutissisältöihin, minkä myötä valeuutiset saivat enemmän huomiota.[12]
Suuri osa yhdysvaltalaisista käyttää Facebookia tai Twitteria uutisten vastaanottoon.[56] Tämä sekä lisääntynyt poliittinen kahtiajako ja suodatinkuplat ovat aiheuttaneet sen, että monet lukevat lähinnä otsikoita. Valeuutisten on sanottu vaikuttaneen vuoden 2016 Yhdysvaltain presidentinvaaleihin.[57][58] Valeuutisia jaettiin Facebookissa enemmän kuin päteviä uutisia[59][60][61] Analyytikot selittivät sen johtuvan siitä, että valeuutiset vastaavat usein odotuksiin tai ovat muuten jännittävämpiä kuin paikkansapitävät uutiset. Facebook itse kiisti aluksi luonnehdinnan.[54][55] Joulukuussa 2016 tehdyssä Pew Research Centerin kyselyssä todettiin, että 64 prosenttia Yhdysvaltain aikuisista katsoi täysin keksittyjen uutisten aiheuttaneen ”paljon epäselvyyttä” ajankohtaisia asioita koskevista perustiedoista, kun taas 24 prosenttia väitti, että ne olivat aiheuttaneet ”hämmennystä”, ja 11 prosenttia sanoi, että ne olivat aiheuttaneet ”ei paljon tai mitään epäselvyyttä”. Lisäksi 23 prosenttia kyselyyn vastanneista myönsi, että he olivat itse jakaneet valeuutisia, joko tietoisesti tai tietämättään.[62]
Syyskuussa 2016 Facebook, Twitter ja YouTube alkoivat seuloa valeuutisia yhdessä valtamedioiden, sekä journalisti- ja ihmisoikeusjärjestöjen kanssa. Suurimpien sosiaalisen median palveluiden lisäksi yhteistyöverkostossa ovat mukana muun muassa The New York Times, The Washington Post, Channel 4 News, Al Jazeera, ABC News ja Amnesty. Taustalla on kesällä 2015 perustettu First Draft Coalition, johon useita media-alan toimijoita liittoutui tutkiakseen ja levittääkseen tietoutta verkkouutisten varmentamisesta. Liittouman sivusto First Draft News julkaisee aiheesta opetusmateriaalia ja uutisia.[63][64]
Yhdysvaltain vuoden 2016 vaalien jälkeen ja lähestyttäessä Saksan vaaleja Facebook alkoi merkitä epätarkkoja uutisia ja varoittaa niistä,[65][66][67] ja se alkoi tehdä yhteistyötä riippumattomien faktantarkistajien kanssa merkitsemällä virheellisiä uutisia varoittaen lukijoita ennen sellaisten jakamista.[65][66][67]
Englanninkielisessä Facebookissa voi tehdä ilmoituksen valeuutisartikkelista, minkä jälkeen käyttäjä voi valita joko verkkosivuston estämisen kokonaan tai kätkeä kaikki tulevat lähteen postaukset.[61]
Kiinan viranomaiset ja johtavat liikemiehet peräänkuuluttivat syksyllä 2016 voimakkaampaa valtion hallintaa, viitaten militanttien valmiuksiin organisoida ja levittää valeuutisaiheita Yhdysvaltain presidentinvaalikampanjan aikana. Eräs Kiinan johtavista internet-viranomaisista suositteli valeuutisia ja huhuja levittävien verkossa toimivien kansalaisten tunnistusjärjestelmiä, jotta heitä voitaisiin "palkita ja rankaista".[68]
Palvelut ja hinnat
Japanilainen tietoturvayhtiö Trend Micro selvitti vuonna 2017 valeuutisia ja niihin liittyviä palveluita tarjoavia toimijoita. Valeuutisia tarjoavien toimijoiden verkkosivuillaan kertomien listahintojen mukaan selvityksessä arvioitiin vuoden kestävän kampanjan hinnaksi noin 360 000 euroa. Hinta sisältää muun muassa kattavat tekaistut sosiaalisen median profiilit, valeuutisten kirjoittamisen ja valeuutisen levittämisen kuvitteellisten seuraajien välityksellä. 
Raporttia varten Trend Micro tutki muassa englannin-, venäjän-, kiinan- ja arabiankielisiä verkkosivuja, jotka markkinoivat sosiaalisen median, hakukoneiden ja uutisten tuottajien vaikuttamiseen ja ohjailuun tähtääviä palveluita.
Palveluita ovat muun muassa seuraavat:
Kuvitteellisia ”some-julkkiksia” voi hankkia esimerkiksi kiinalaiseen Weibo-palveluun ostamalla kuvitteellinen profiili 2 300 eurolla, jolla saa 300 000 seuraajaa.
Levottomuuksien ja mielenosoitusten innoittamiseen ja yllyttämiseen saa kampanjan noin 178 000 eurolla. Tulenaroista sosiaalisista aiheista keskustelevan suositun verkoston voi ostaa halvimmillaan 35 000 eurolla. Muun muassa Yhdysvalloissa osa mielenosoituksista on saanut alkunsa juuri sosiaalisesta mediasta.
Toimittajien mustamaalaukseen ja kyseenalaistamiseen saa noin 2 400 eurolla viikon kestävän kampanjan. Siihen kuuluu toimittajaa panetteleva artikkeli, jota tviitataan kymmeniä tuhansia kertoja ja se saa sata tuhatta vierailua. Kommentoinnit, lisävierailut ja bottiseuraajat maksavat ylimääräistä. Noin 50 000 eurolla saa kampanjan joko toimittajan mustamaalaamiseksi tai hänen näkyvyytensä lisäämiseksi.
Puolueiden painostaminen ja vaaleihin vaikuttaminen on monimutkainen ja aikaavievä operaatio. Sen takia hinta on noin 357 000 euroa.[3]
Vastatoimia
EU:n komissio varoitti tammikuussa 2017 Facebookia ja Googlea sääntelytoimilla, jos ne eivät puutu valeuutisten leviämiseen verkossa vaaleihin valmistautuvissa Hollannissa, Ranskassa ja Saksassa. Google ja Facebook ovat ilmoittaneet yhteisistä toimista, muun muassa faktantarkistuksesta valeuutisten patoamiseksi. Facebook on kehitellyt lisäksi yhteistyötä ja välineitä ranskalaisten mediatalojen kanssa valeuutisten metsästykseen erityisesti Ranskan vaaleja silmälläpitäen.
Saksassa Facebookin kanssa yhteistyökumppanina toimii Correctiv-tutkimusyhteisö, jonka perustaja David Schraven sanoi Financial Timesissa, että verkossa leviää laaja joukko äärioikeiston kehittämiä valeuutisia esimerkiksi pakolaisista.[69]
Freedom House -järjestön syksyllä 2018 julkaiseman selvityksen mukaan vähintään 17 maata on edellisen vuoden aikana "valeuutisia" vastaan taistelun varjolla hyväksynyt tai säätänyt verkkomediaa rajoittavia lakeja, joiden tarkoituksena on tukahduttaa toisinajattelua. Järjestön mukaan "valeuutisten" herättämät intohimot uhkaavat aiheuttaa demokratian vaarantavia ylimitoitettuja rajoituksia sananvapauteen sekä sensuurin ulkoistamisen siihen huonosti sopiville teknologian alan yrityksille. Lisäksi sosiaalisessa mediassa leviävät väkivaltaan yllyttävät valheet ovat saaneet jotkin maat kuten Intian ja Sri Lankan rajoittamaan internetin käyttöä kaikilta kansalaisilta väkivallan välttämiseksi.[70][71]
Kritiikki
Valeuutisten rajaamatonta käsitettä on kritisoitu. The Washington Postin kolumnisti Margaret Sullivan totesi Usherin sanoneen, että valeuutinen merkitsee eri asioita eri ihmisille. "Onko se satiiria? Komediauutisia? Ryhmäkuntalaisten journalismia? Vai isoja virheitä, joita luotettavat uutisinstituutiot ovat tehneet, tai huijauksia joihin ne ovat langenneet?" Sullivanin mukaan sanaa käytetään horjuttamaan - tai ainakin sotkemaan - uskoa yrityksiin tarkistaa päteviä uutisia.[72]
Tulevaisuus
Valeuutiset ovat olleet useimmiten tekstiä, mutta on arveltu, että ne ottavat käyttöönsä tulevaisuudessa äänen ja liikkuvan kuvan manipuloinnin. Ihmisen kasvot voi kaapata videolta ja saada hänet ikään kuin sanomaan jotakin aivan muuta kuin mitä hän todellisuudessa sanoivat. Saksalais-amerikkalaisessa tutkimushankkeessa Face2Face[73] kehitettiin teknologiaa, joka vaihtaa kohdehenkilön kasvoille näyttelijän ilmeet, kuten suun liikkeet ja esimerkiksi kulmakarvojen kohoamisen.[74]
Adobe julkisti marraskuussa 2016 Photoshopin rinnalle tuotetta, jota kutsutaan nimillä Photoshop for audio[75] tai Project VoCo. Tietokoneohjelmaan voi kirjoittaa sanoja ja laittaa ohjelman sanomaan ne jonkun tietyn henkilön äänellä. Edellytyksenä on, että ohjelmaan on syötetty noin 20 minuuttia kyseisen henkilön puhetta.[74]
Katso myös
Hyvä lehtimiestapa
Informaatiosodankäynti
Totuudenjälkeinen politiikka
Valemedia
Vastamedia
Lähteet

Aiheesta muualla
Check date values in: |accessdate=, |date= (help)
Check date values in: |accessdate=, |date= (help)
Check date values in: |accessdate=, |date= (help)
Check date values in: |accessdate=, |date= (help)
Check date values in: |accessdate=, |date= (help)
Check date values in: |accessdate=, |date= (help)CS1 maint: unrecognized language (link)
Check date values in: |accessdate= (help)CS1 maint: unrecognized language (link)
Check date values in: |accessdate=, |date= (help)CS1 maint: unrecognized language (link)
Check date values in: |accessdate=, |date= (help)CS1 maint: unrecognized language (link)
Luokka:Informaatiosodankäynti
Luokka:Joukkohysteria
Luokka:Journalismi
Luokka:Propaganda
Luokka:Valheet