Question: Missä Sergei Rahmaninov opiskeli säveltäjäksi?

Sergei Rahmaninov


Sergei Vasiljevitš Rahmaninov (; 1. huhtikuuta (J: 20. maaliskuuta) 1873 Semjonovo, Novgorodin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 28. maaliskuuta 1943 Beverly Hills, Kalifornia, Yhdysvallat) oli venäläinen säveltäjä, pianisti ja kapellimestari. Säveltäjänä Rahmaninov oli myöhäisromanttisen tyylisuunnan merkittävimpiä edustajia, ja pianistina hän lukeutuu 1900-luvun alkupuolen suurimpiin. Rahmaninovin pääteoksia ovat hänen neljä pianokonserttoaan, vigiliansa ja kolme sinfoniaansa. Hänen toinen ja kolmas pianokonserttonsa kuuluvat 1900-luvun taidemusiikin suosituimpiin teoksiin. Rahmaninovin musiikilliset vaikutteet ovat hyvin venäläisiä, ja hänen musiikissaan kuuluu selvästi hänen nuoruudenihanteensa Pjotr Tšaikovskin vaikutus.
Elämä
Sergei Rahmaninov syntyi 1. huhtikuuta 1873 Semjonovon kartanossa nykyisen Zalutšjen kunnan alueella. Hänen perheensä kuului isän puolelta vanhaan aatelissukuun. 
Rahmaninov aloitti pianonsoiton nelivuotiaana äitinsä opastuksella. Myöhemmin häntä opetti pianisti Anna Ornatskaja aina siihen asti, kun Rahmaninovin perhe muutti Pietariin. Siellä hän jatkoi opintojaan Pietarin konservatoriossa professoreiden Demjanski ja Saketti johdolla. Pietarista Rahmaninov siirtyi vuonna 1885 opiskelemaan Moskovan konservatorioon, jossa hän opiskeli sekä pianonsoittoa että säveltämistä Anton Arenskin johdolla.[1]
Sergei Rahmaninov suoritti pianonsoiton loppututkintonsa Moskovan konservatoriossa vuonna 1891. Sävellysloppututkinto valmistui erinomaisin arvosanoin vuotta myöhemmin – samana vuonna, kun hän sai valmiiksi erittäin suositun cis-molli-preludinsa. Lopputyönään Rahmaninov sävelsi yksinäytöksisen oopperan Aleko, joka esitettiin ensi kerran Moskovan Bolšoi-teatterissa vuonna 1893.

Rahmanovin säveltäjänura ei kuitenkaan alkanut helposti. Ensimmäisen sinfonian[2] (1895) ja pianokonserton vastaanotto oli nuiva. Säveltäjä ja kapellimestari Aleksandr Glazunov johti ensimmäisen sinfonian ilmeisesti humalassa, mikä saattoi vaikuttaa yleisön reaktioon. Leo Tolstoi puolestaan haukkui hänen musiikkinsa, koska ei sietänyt emotionaalista ilmaisua; säveltäjä-kriitikko César Cui vertasi sinfoniaa Egyptin kymmeneen vitsaukseen. Takaiskusta masentuneena Rahmaninov ei kyennyt säveltämään juuri lainkaan seuraavan neljän vuoden aikana. Hän sai kuitenkin apua psykiatri Nikolai Dahlilta (1860–1939), jonka ansiosta hän katsoi saaneensa voimia toisen pianokonserttonsa säveltämiseen (1901)[2]. Kyseisestä teoksesta, joka on omistettu Dahlille[2], tulikin yksi kaikkien aikojen suosituimmista konsertoista.
Rahmaninov muutti kotimaastaan Venäjän vallankumouksen aikana, eikä palannut enää koskaan pysyvästi kotimaahansa asumaan. Hänen vuoden 1915 Vigiliansa (tai "Vesperit"), jota säveltäjä itse piti pääteoksenaan, on nähty vertauskuvaksi erään historiallisen aikakauden päätökselle. Myöhemmin Rahmaninov asui enimmäkseen Yhdysvalloissa. Hän oli matkustanut perheineen ensin kelkalla Pietarista Helsinkiin 22. joulukuuta 1917 ja sieltä laivalla Tukholmaan, josta he muuttivat myöhemmin Tanskaan.  Lopulta he lähtivät kymmenenpäiväiselle merimatkalle Oslosta New Yorkiin. 
Yhdysvalloissa Rahmaninov joutui elättämään itseään ensi sijassa pianistina, ja siksi hänen sävellyksiensä määrä vuoden 1917 jälkeen on varsin suppea (vain 6 julkaistua teosta). Rahmaninov sairastui kesken erään konserttikiertueen talvella 1943, jolloin hänellä todettiin melanooma. Viimeisessä konsertissaan helmikuussa 1943 Rahmaninov esitti enteikkäästi Frédéric Chopinin pianosonaatin nro 2 b-molli op. 35, joka sisältää kuuluisan surumarssin. Rahmaninov kuoli 28. maaliskuuta 1943 Beverly Hillsissä, Kaliforniassa, ja hänet on haudattu Kensicon hautausmaalle, joka sijaitsee Valhallassa, New Yorkin osavaltiossa.

Rahmaninov siteerasi joskus teoksissaan 1200-luvulta peräisin olevaa Tommaso da Celanon säveltämää Dies irae -hymnin melodiaa. Esimerkkejä tästä ovat hänen toinen sinfoniansa, jossa Dies irae -melodia toimii kontrastina nouseville melodioille, sekä Rapsodia Paganinin teemasta.
Teoksia
Orkesterimusiikkia
Pianokonsertto nro 1 fis-molli op. 1 (1891, uusittu 1917)
Kallio, sinfoninen runoelma op. 7 (1893)
Sinfonia nro 1 d-molli op. 13 (1895)
Pianokonsertto nro 2 c-molli op. 18 (1901)
Sinfonia nro 2 e-molli op. 27 (1907)
Kuoleman saari, sinfoninen runo op. 29 (1909)
Pianokonsertto nro 3 d-molli op. 30 (1909)
Pianokonsertto nro 4 g-molli op. 40 (1926, uusittu 1941)
Rapsodia Paganinin teemasta pianolle ja orkesterille op. 43 (1934)
Sinfonia nro 3 a-molli op. 44 (1936)
Sinfoniset tanssit op. 45 (1940). Myös kahdelle pianolle
Oopperoita
Aleko (1892)
Skupoi rytsar op. 24 (1904)
Fransesca da Rimini op. 25 (1904)
Pianomusiikkia
Morceaux de Fantasie op. 3 (1892). Sisältää mm. kuuluisan cis-molli-preludin.
Moments Musicaux op. 16 (1896)
Muunelmia Chopinin teemasta op. 22 (1903)
10 preludia op. 23 (1903)
Sonaatti nro 1 d-molli (1907)
13 preludia op. 32 (1910)
Etudes-Tableaux op. 33 (1911)
Sonaatti nro 2 b-molli op. 36 (1913, uusittu 1931)
Études-tableaux op. 39 (1917)
Muunnelmia Corellin teemasta op. 42 (1931)
Kamarimusiikkia
Trio Élégiaque d-molli op. 9 (1893, uusittu versio 1907)
Sonaatti sellolle ja pianolle g-molli op. 19 (1901)
Kuoroteoksia
Liturgia op. 31 (1910)
Kellot, runoelma orkesterille, kuorolle ja solisteille op. 35 (1913)
Vigilia op. 37 (1915)
Lisäksi lukuisia lauluja pianon säestyksellä (mm. "Vokaliisi" op. 34), useita pienempiä pianokappaleita ja sovituksia pianolle muiden säveltäjien teoksista.
Lähteet

Aiheesta muualla
Poroila, Heikki:  (koko sävellystuotanto listattuna)
 {{Country data {{{1}}}| flaglink/core
| variant =
| size =
| name =
| altlink =national rugby union team
| altvar =rugby union}}

Luokka:Venäläiset pianistit
Luokka:Venäläiset säveltäjät
Luokka:Venäläiset oopperasäveltäjät
Luokka:Romantiikan säveltäjät
Luokka:Vuonna 1873 syntyneet
Luokka:Vuonna 1943 kuolleet
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit