Question: Onko hyönteisten syöntiä esitetty ratkaisuksi maailman uhkaavaan ruokapulaan?

Entomofagia


Entomofagia on hyönteisten käyttöä ihmisen ruokana. Ihminen on syönyt hyönteisiä kautta historian etenkin länsimaiden ulkopuolella, ja 2000-luvulla hyönteisruoan laillisuus on lisääntynyt myös Euroopan unionin alueella.
Levinneisyys

Ihmiset ovat käyttäneet hyönteisiä ravintonaan vuosituhansien ajan. Hyönteisten syönti on nykyisin länsimaissa epätavanomaista, mutta se on edelleen yleistä ja laajasti hyväksyttyä osissa Latinalaista Amerikkaa, Afrikkaa ja Aasiaa sekä Australian aboriginaalien keskuudessa.[1]
Hyönteisten syöntiä on esitetty ratkaisuksi maailman uhkaavaan ruokapulaan. Hyönteisissä on paljon proteiineja, niiden kasvattaminen rasittaa ympäristöä selvästi vähemmän kuin useimpien muiden proteiininlähteiden tuottaminen, ja hyönteisruokaa voi tuottaa halvalla suuria määriä.[2]
Eurooppa
Euroopassa vielä muinaiset kreikkalaiset ja roomalaiset söivät hyönteisiä. Antiikin Kreikassa heinäsirkkoja pidettiin herkkuna ja Aristoteles mainitsee syöneensä kaskaita. Roomalaisten ruokavalioon kuuluivat puolestaan toukat. Plinius mainitsee mahdollisesti tamminkaisen toukkiin viitaten, että toukkia lihotettiin ennen niiden syömistä.[3] Karjanhoito ja maanviljelys syrjäyttivät vähitellen hyönteisten syönnin. Ainakin Etelä-Ranskassa tosin syötiin heinäsirkkoja vielä 1700-luvulla, ja turilaita on syöty ainakin Ranskassa, Saksassa, Italiassa, Moldaviassa ja Valakiassa aina 1900-luvulle asti.[4]
Suomessa on sota- ja pula-aikoina syöty muurahaisten munia.[2][5] Hyönteisten kasvattaminen ja myyminen elintarvikkeena on ollut Suomessa kiellettyä vuoteen 2017 asti, mikä on johtunut tavasta, jolla Suomessa on tulkittu Euroopan unionin uuselintarvikeasetusta. Asetuksen tulkinnan muutoksen seurauksena hyönteiset tulivat Suomen elintarvikekauppoihin vuoden 2017 lopussa. Sama oli jo aiemmin tapahtunut joissain muissakin EU:n jäsenvaltioissa. Muutoksen seurauksena hyönteistuotantoon aletiin oveltaa elintarvikelainsäädännön vaatimuksia ja niiden valvontaa.[6][7][8]
Aasia
Lähi-idässä ja Etelä-Aasiassa entomofagia ei ole historiallisesti ollut kovin yleistä. Kolmannessa Mooseksen kirjassa mainitaan luvussa 11: ”Kaikki siivekkäät nelijalkaiset pikkueläimet olkoot teille iljetys. Siivekkäistä nelijalkaisista pikkueläimistä saatte kuitenkin syödä sellaisia maassa hyppiviä lajeja, joiden reidet nousevat muuta ruumista korkeammalle. Näistä saatte syödä kaikkia heinäsirkka-, hepokatti-, kenttäsirkka- ja kulkusirkkalajeja. Kaikki muut siivekkäät nelijalkaiset pikkueläimet olkoot teille iljetys.”[9] Paimentolaiskansat kuten beduiinit käyttivät ravinnokseen kulkusirkkoja. Hyönteisiä on syöty myös paikoittain Assamissa Intiassa ja Nepalissa.[3]
Entomofagia on ollut yleisempää Kaakkois-Aasiassa. Etenkin kovakuoriaiset ovat olleet suosittuja ravinnon lähteitä. Syötyjä lajeja ovat esimerkiksi Rhynchophorus schah ja Lethocerus indicus. Muita ravinnoksi käytettyjä hyönteisiä ovat muurahaiset ja mehiläiset. Itä-Aasiassa ehkäpä tunnetuin ravinnoksi käytetty hyönteinen on mulperiperhonen ja etenkin sen toukkien kotelot. Toukat tunnetaan myös silkin tuottajina. Koteloita syödään Kiinassa ja Koreassa. Muihin Itä-Aasiassa syötyihin hyönteisiin kuuluvat esimerkiksi heinäsirkat, perhosentoukat ja kovakuoriaiset.[3]
Afrikka
Hyönteisten käyttö ravintona on melko yleistä Afrikassa. Suosituimpiin syötyihin hyönteisiin kuuluvat perhosentoukat, joista tunnetuimpia on Gonimbrasia belina. Muita suosittuja ravinnoksi käytettyjä hyönteisiä ovat esimerkiksi kulkusirkat kuten Schistocerca gregaria ja termiitit, joista jälkimmäiset monilla alueilla parveilevat sadekauden aikana.[3] Moni afrikkalainen kansa saa hyönteisistä viidestä kymmeneen prosenttia proteiinistaan. Hyönteiset ovat arvokas proteiinin lisä niinä aikoina, kun muita proteiinin lähteitä on niukasti, kuten kalastus- ja metsästyskauden päätyttyä tai kuivalla kaudella.[10] Hyönteisten käyttö ravintona on kuitenkin vähentynyt, mikä saattaa johtua esimerkiksi hyönteismyrkkyjen lisääntymisestä.[3]
Syötäviä lajeja

Ihminen käyttää ravinnokseen noin 2000 hyönteislajia. Eniten eri lajeja syödään Meksikossa, jossa syödään 549:ää lajia. Amazonin alueella syödään 428:aa ja trooppisessa Afrikassa säännöllisesti 250:tä lajia. Hyönteislajiston soveltuvuus ihmisravinnoksi tunnetaan melko rajallisesti, ja lajien syötävyys perustuu pääasiassa vanhaan perimätietoon, ei tieteelliseen tutkimukseen.[11]
Hyönteisiä syödään useimmiten niiden toukkavaiheessa. Syötäviä perhoslajeja tunnetaan yli kaksisataa, useimmat riikinkukkokehrääjien heimosta. Keisarinperhosen mopanetoukat ovat Afrikassa hyvin suosittua ruokaa. Kovakuoriaisista suosittuja ruokaa ovat jäärät, kärsäkkäät ja lehtisarviset, joita syödään paljon etenkin Kaakkois-Aasiassa. Erilaiset sirkat, kuten kulkusirkat, heinäsirkat ja hepokatit ovat maailmanlaajuisesti suosittua ja helposti pyydystettävää hyönteisruokaa, ja syötäviä lajeja tunnetaan yli 60. Termiittejä syödään etenkin Afrikassa. Myös esimerkiksi torakoita, kummitussirkkoja, sääskiä, kärpäsiä, vesihyönteisiä, luteita, kirvoja, jättiläiskaskaita sekä pistiäisiä kuten mesipistiäisiä, ampiaisia ja muurahaisia käytetään ravinnoksi monissa maissa. Muurahaisten toukat ovat suurta herkkua etenkin Meksikossa, mutta niitä syödään yleisesti välipalana myös Aasiassa.[12]
Kasvattaminen
Syötäviä hyönteisiä voi kerätä luonnosta, mutta laajamittainen ravintokäyttö edellyttää niiden kasvattamista.[13] Kasvatusprosessi voidaan jakaa kasvatukseen, lajitteluun, jälkikäsittelyyn ja jakeluun. Hyönteisiä tuotetaan nykyisin niin pienissä kasvattamoissa kuin valtavissa, pitkälle automatisoiduissa tuotantolaitoksissakin. Suuria tuotantoyhtiöitä on esimerkiksi Kiinassa, Afrikassa ja Amerikassa. Euroopan unionin alueella pisimmällä hyönteisten tuotannossa ollaan Alankomaissa. Euroopan suurimmat hyönteisten tuottajat tuottavat hyönteisiä kuitenkin pienimuotoisesti lähinnä lemmikkimarkkinoille, sillä tiukka EU-lainsäädäntö ja korkeat työvoimakustannukset rajoittavat suurtuotantoa.[14] Kotikasvatukseen helpoimpia lajeja ovat jauhomadot ja erilaiset sirkat.[15]
Hyönteisiä kasvatetaan esimerkiksi konteissa. Niiden kasvatusympäristöistä tehdään sellaisia, johon ne ovat luontaisestikin tottuneet. Moni laji esimerkiksi viihtyy ahtaissa ja pimeissä paikoissa vieri vieressä. Hyönteiset teurastetaan pakastamalla, jolloin ne vaipuvat ensin horrokseen ennen kuolemistaan.[16]
Ravintosisältö

Hyönteisten proteiinipitoisuuden lajikohtainen vaihtelu on suurta jopa saman lahkon sisällä. Kuivatussa hyönteisessä on keskimäärin yli 50 prosenttia proteiineja, josta 17 prosenttia ihmiselle välttämättömiä. Tuoreissa hyönteisissä proteiinipitoisuudet vaihtelivat FAO:n ja Wageningenin yliopiston tutkimuksessa seitsemän ja 48 prosentin välillä: esimerkiksi tuoreiden sirkkojen proteiinipitoisuus oli 8–25 prosenttia ja jauhomatojen 14–25 prosenttia. Meksikossa analysoitujen 78 paikallisen hyönteislajin energiapitoisuudet 100 grammaa kohti vaihtelivat 290 ja 760 kilokalorin välillä, ja proteiinia niissä oli 15–81 prosenttia painosta. Afrikkalaisessa tutkimuksessa 24 kuivatun syötävän hyönteisentoukan energiapitoisuus oli keskimäärin 460 kilokaloria 100 grammaa kohti, proteiinipitoisuus 64 prosenttia ja rasvapitoisuus 16 prosenttia. Harvojen hyönteislajien aminohappokoostumusta on analysoitu niin tarkasti, että tiedettäisiin, saako niistä kaikkia kahdeksaa välttämätöntä aminohappoa.[17]
Kuivatussa jauhomadossa on rasvaa 33 prosenttia painosta eli lähes saman verran kuin kuivatussa naudanlihassa. Sen rasvakoostumus on kuitenkin erilainen. Omega-3-rasvoja jauhomadosta on 9 prosenttia eli yli 20-kertainen määrä naudanlihaan verrattuna. Tyydyttynyttä rasvaa jauhomadossa on 8 prosenttia eli vain puolet naudanlihan määrästä.[18]
Hyönteistoukissa on runsaasti myös hivenaineita ja vitamiineja. Joidenkin tutkimusten mukaan 100 grammaa keitettyjä toukkia riittää tyydyttämään ihmisen päivittäisen hivenaineiden ja eräiden vitamiinien tarpeen. Hyönteislajien välillä on kuitenkin suuria eroja niiden hivenaine- ja vitamiinipitoisuuksissa, eikä niitä ole vielä tutkittu kovinkaan paljon.[19]
Katso myös
Hyönteistalous
Lähteet
Citation error, replace with{{cite book| author = Huldén, Lena| title = Minikarjaa: Hyönteiset ruokana| publisher = Like| year = 2015| id = ISBN 978-952-01-1274-5}}
Viitteet

Aiheesta muualla


Luokka:Hyönteiset
Luokka:Ruokakulttuuri