Question: Minä vuonna KELA perustettiin?

Anssi Kela


Anssi Matias Kela (s. 29. heinäkuuta 1972 Kerava) on suomalainen laulaja-lauluntekijä, muusikko, tuottaja, kirjailija ja entinen autourheilija.
Kela aloitti musiikkiuransa Yhdeksäs hetki -yhtyeen basistina vuonna 1986. Yhtye vaihtoi nimekseen Pekka ja Susi vuonna 1991, jolloin Kelasta tuli myös yhtyeen solisti. Pekka ja Susi voitti Rock SM -musiikkikilpailun vuonna 1993, ja julkaisi debyyttialbuminsa vuotta myöhemmin. Yhtye hajosi musiikillisiin erimielisyyksiin vuonna 1999, jonka jälkeen Kela siirtyi soolouralle. Hänen debyyttialbumi Nummela julkaistiin vuonna 2001, ja siitä tuli 2000-luvun myydyin albumi Suomessa vuoteen 2012 asti.
Kelan toinen sooloalbumi Suuria kuvioita julkaistiin vuonna 2003, ja kaksi vuotta myöhemmin julkaistiin Rakkaus on murhaa. Molemmat menestyivät kaupallisesti ja saivat postiivisen vastaanoton kriitikoilta. Vuonna 2009 julkaistu Aukio osoittautui kuitenkin kaupalliseksi pettymykseksi, joka oli päättää Kelan musiikkiuran. Hänen viides sooloalbumi Anssi Kela julkaistiin vuonna 2013, ja se kapusi Suomen virallisen albumilistan toiselle sijalle. Myös ”Levoton tyttö” -single nousi vuoden soitetuimmaksi kappaleeksi. Vuonna 2015 julkaistiin Nostalgiaa-albumi, ja vuonna 2017 Kela esiintyi yhtyeineen Helsingin jäähallissa. Kelan seitsemäs sooloalbumi Ääriviivoja julkaistiin vuonna 2018. Hän on uransa aikana saanut yhteensä yhdeksän Emma-ehdokkuutta, joista hän on voittanut neljä. 
Oman soolouransa ohella Kela on vieraillut useiden muiden artistien kappaleilla, ja tehnyt mittavan uran sessiomuusikkona ja tuottajana. Hän on myös säveltänyt ja sanoittanut kappaleita muille artisteille. Vuonna 2013 Yle esitti Hetkiä Kalliossa -musiikkiohjelman, jossa Kela versioi muiden artistien kappaleita eri vieraiden kanssa. Vuonna 2015 hänet nähtiin Nelosen Vain elämää -televisiosarjan neljännellä tuotantokaudella, ja keväällä 2017 TV5 esitti Anssi Kela ja isot biisit -musiikkiohjelman, jossa Kela ja vieraileva artisti versioivat suomalaisia hittikappaleita.
Kela on musiikkiuransa ohella kirjoittanut kaksi romaania, ja vuonna 2017 julkaistiin hänestä kertova Anssi Kela: Kosketusetäisyydellä -kirja. Vuosina 2003–2007 Kela kisasi Formula 3 -luokan SM-sarjassa ja saavutti neljä voittoa. Hän lopulta päätti kilpa-autoilu uransa taloudellisista ja ympäristöllisistä syistä.
Taustaa
Anssi Kela syntyi 29. heinäkuuta 1972 Keravalla.[1][2] Kelan vanhemmat olivat molemmat ammatiltaan muusikoita; isä Juha Kela soitti koskettimia Pro Fide -yhtyeessä ja äiti oli kanttori.[2] Anssi Kelalla on myös kaksi siskoa ja veli Ville Kela.[3] Kela asui kaksi ensimmäistä elinvuottaan Helsingin Oulunkylässä. Sieltä perhe muutti Kauniaisiin.[1] Kela aloitti kuusivuotiaana viulunsoiton, joka vaihtui vuotta myöhemmin selloon.[2]
Kelat muuttivat vuonna 1984 Vihdin kirkonkylälle, ja 3. toukokuuta 1985 Juha Kela kuoli auto-onnettomuudessa.[1][4] Isänsä kuoleman jälkeen Anssi Kela vaihtoi sellonsoiton bassoon.[2][4] Myöhemmin hän opiskeli bassonsoittoa Oulunkylän Pop & Jazz konservatoriossa vajaan lukuvuoden verran.[5] Kela on suorittanut siviilipalveluksen.[6]
Ura
Pekka ja Susi (1986–1999)
Kela perusti vuonna 1986 luokkatovereidensa kanssa ensimmäisen yhtyeensä nimeltä Yhdeksäs hetki.[2] Yhtye debytoi samaisena lokakuuna Nummelan seurakuntakeskuksessa.[7] Kelasta tuli basistin ohella myös yhtyeen solisti vuonna 1991, jolloin Yhdeksäs hetki vaihtoi nimekseen Pekka ja Susi.[2] Kelan lisäksi yhtyeessä vaikuttivat kitaristit Pete Prauda ja Antti Nieminen, rumpali Ville Kela sekä Zarkus Poussa lyömäsoittimissa.[8] Pekka ja Susi valittiin vuonna 1993 Suomen edustajaksi Ranskan Niortiin l’Europe d’Art d’Art -festivaalille.[7] Yhtye lähetti myös demonsa samana vuonna Rock SM -musiikkikilpailun karsintoihin, ja he lopulta etenivät Tampereen Pakkahuoneella järjestettyyn finaalin.[8] Pekka ja Susi voitti kilpailun ja sen myötä solmi levytyssopimuksen BMG Finlandin kanssa.[8]
Pekka ja Susi aloitti vuonna 1994 debyyttialbuminsa äänitykset tuottaja Timo Löyvän kanssa.[8] Antti Nieminen siirtyi näihin aikoihin kitarasta koskettimiin.[8] Levyn ensimmäinen single ”Karhun elämää” julkaistiin kesällä 1994, ja se nousi Rumban 50 Hittiä -listan sijalle 46.[9] Yhtyeen debyyttialbumi julkaistiin lokakuussa 1994, ja se sai negatiivisen vastaanoton kriitikoilta eikä noussut lainkaan Suomen viralliselle albumilistalle.[8][7] Levyltä julkaistiin vielä toinen single ”Aurinkosade”, joka ei myöskään noussut listoille.[7] Zarkus Poussa erosi yhtyeestä vuonna 1997.[7] Pekka ja Susi äänitti vielä kaksi uutta kappaletta tuottaja Hiili Hiilesmaan kanssa, joista ”Tähtilaulu” julkaistiin singlenä.[8] Yhtye lopulta hajosi tammikuussa 1999 musiikillisten erimielisyyksien vuoksi.[8]
Nummela ja Suuria kuvioita (2000–2004)
Kela jatkoi uusien kappaleiden kirjoittamista Pekka ja Susi -yhtyeen hajottua.[10] Hän otti yhteyttä BMG:n Asko Kalloseen ja soitti tälle viiden kappaleen demon, jonka pohjalta tehtiin sopimus Kelan ensimmäisestä sooloalbumista.[10] Levyn tuotannosta vastasivat Kela, Risto Eskolin ja Pekka Witikka.[11] Äänityksiä tehtiin useissa eri studioissa, sekä Kelan kotona ja mökillä.[11] Levyn ensimmäinen single ”Mikan faijan BMW” julkaistiin lokakuussa 2000, ja ”Kaksi sisarta” helmikuussa 2001.[12] Molemmat nousivat listoille, ja maaliskuussa 2001 julkaistiin Anssi Kelan debyyttialbumi Nummela, joka kapusi Suomen albumilistan kärkeen 16 viikon ajaksi.[2] Nummela myi lopulta yli 157000 kappaletta, ja se oli 2000-luvun myydyin albumi Suomessa vuoteen 2012 asti.[13] Levy keräsi hyviä arvosteluja, ja esimerkiksi Rumbassa se nostettiin yhdeksi ”komeimmista kotimaisista debyyteistä pitkään aikaan.”[14] Albumin nimikkokappale ja ”Puistossa” julkaistiin seuraavina singleinä, ja molemmat nousivat listoille.[15]
Kela aloitti kiertueen kesäkuussa 2001, jota varten hän kokosi itselleen taustayhtyeen.[16] Kokoonpanossa vaikuttivat basisti Antti Karisalmi, rumpalit Ville Kela ja Kelly Ketonen, sekä kosketinsoittaja Saara Metsberg.[17] Alkuvaiheessa yhtyeessä soittivat rumpali Jani Auvinen ja kosketinsoittaja Anna Kuoppamäki.[16] Kela esiintyi yhtyeineen elokuussa 2001 Elämä lapselle -konsertissa Helsingin olympiastadionilla.[18] Marraskuussa 2001 julkaistiin nuottikirja Nummela – erään albumin anatomia sekä levyn triplaplatinapainos, joka sisälsi uuden singlen ”Milla”.[19] Kappale oli tehty tilaustyönä Lenka Hellstedtin Minä ja Morrison -elokuvaan, ja se myi yli 10000 kappaletta.[2] Anssi Kela palkittiin Emma-gaalassa Parhaana pop/rock-tulokkaana ja Vuoden kotimaisena artistina. Nummela voitti Vuoden debyyttialbumi ja Vuoden myydyin albumi -palkinnot.[20][21] Kela myös esiintyi tilaisuudessa.[22] Kela vieraili maaliskuussa 2002 Ezkimon kappaleella ”Ei enää milloinkaan” nimellä K-LA.[23] Samana vuonna julkaistiin Pekka ja Susi -kokoelma Rannalla, joka sisälsi yhtyeen debyyttialbumin ohella myös ennen julkaisemattomia kappaleita.[2]
Nummela-kiertue saatiin päätökseen elokuussa 2002, jonka jälkeen Kela ryhtyi työstämään toista sooloalbumiaan.[16] Levy äänitettiin jälleen useissa eri studioissa, ja tuottajina toimivat Kelan ohella valituissa kappaleissa Leri Leskinen, Jukka Immonen, Jussi Jaakonaho ja Lemonator-yhtye.[24] Samoihin aikoihin Kela pääsi kokeilemaan rata-autoilua Alastarossa F3-autolla.[25] Lopulta hän sai kuljettajanpaikan Koiranen Motorsport -formulatallissa kaudelle 2003.[25] Viikkoa ennen avauskilpailua Kelan auto kääntyi ympäri testiajoissa Jurvan Botniaringilla, ja hän jäi puristuksiin ohjaamoon.[25] Seinäjoen keskussairaalassa Kelalta todettiin murtunut ranne ja niskanikama sekä kaksi kasaan painunutta selkänikamaa.[25] Kelan selkärankaan kiinnitettiin tukirauta Helsingissä, mutta selkä jouduttiin operoimaan vielä toistamiseen yhdeksän kuukautta myöhemmin.[25] Kela toipui leikkauksista ja palasi kisaamaan F3-sarjassa kauden 2004 avauskilpailussa Alastarossa.[25]

Kelan toinen sooloalbumi Suuria kuvioita julkaistiin syyskuussa 2003, ja se nousi Suomen albumilistan kärkeen ja myi platinaa.[26] Levyltä julkaistiin kolme singleä, joista ”1972” kapusi radio- ja 50 Hittiä -listan ensimmäiselle sijalle.[15] Suuria kuvioita sai pääosin positiivisen vastaanoton kriitikoilta, muun muassa Helsingin Sanomissa todettiin: ”Puutteineenkin Suuria kuvioita on keskitien poplevyksi särmikäs ja ajatuksia herättävä.”[14] Levyn julkaisua seurasi konserttisalikiertue syyskuussa 2003, jonka jälkeen Kela jatkoi yhtyeineen klubeissa syyskuuhun 2004 asti.[16] Emma-gaalassa Kela oli ehdolla Vuoden miessolistiksi ja Suuria kuvioita Vuoden pop/rock-albumiksi.[21]
Rakkaus on murhaa ja Aukio (2005–2011)
Kela oli mukana ”Maksamme velkaa” -hyväntekeväisyyssinglellä, joka julkaistiin tammikuussa 2005 nimellä Artistit Auttavat Aasiaa–2005.[27] Samaan aikaan hän aloitti kolmannen albuminsa äänitykset Fried Music -studiolla tuottaja Jukka Immosen kanssa.[16] Lisä-äänityksiä tehtiin kesäkuussa 2005 Finnvox-studiolla.[16] Kelan kolmas albumi Rakkaus on murhaa julkaistiin lokakuussa 2005, ja se nousi Suomen albumilistan neljännelle sijalle ja myi kultaa.[2] Levyltä julkaistiin neljä singleä, joista ”Karhusaari” ja ”Älä mene pois” nousivat radiolistan ensimmäiselle ja toiselle sijalle.[15] Rakkaus on murhaa sai jälleen hyviä arvosteluja.[14] Noise.fi totesi, että albumi on ”Anssi Kelan paras levy tähän saakka.”[14] Emma-gaalassa Kela oli jälleen ehdolla Vuoden miessolisti -kategoriassa.[28] Rakkaus on murhaa -kiertue alkoi marraskuussa 2005 ja jatkui lokakuuhun 2006, jolloin Kela jäi tauolle.[29][30]

Kela julkaisi toukokuussa 2007 singlen ”Suomalainen”, joka oli osa Euroopan unionin rasisminvastaista kampanjaa.[31] Elokuussa hän vieraili Mikko Kuustosen ja Jorma Kääriäisen kanssa Ile Kallion albumilla Kirjeitä , joka julkaistiin nimellä Ile Kallio & Vierailevat Solistit.[23] Samana vuonna Kela ilmoitti lopettavansa kilpa-autoilun taloudellisista ja ympäristöllisistä syistä.[32] Uransa aikana hän ajoi 31 kilpailua F3-luokan SM-sarjassa ja saavutti neljä voittoa.[2] Kela osallistui Unicefin Tukijoukko-kampanjaan keväällä 2008, jonka tehtävänä oli kerätä järjestölle uusia kuukausilahjoittajia.[33] Kampanjaan varten Kela äänitti kappaleen ”Dance Like It Was ’85”, joka julkaistiin The Hulatones -nimellä. Projektiin osallistui myös Antti Karisalmi ja Kelly Ketonen.[34] Kesäkuussa 2008 Kela järjesti Unicefille hyväntekeväisyyskonsertin Helsingin Tavastia-klubilla, jossa esiintyivät muun muassa Jenni Vartiainen, Ilkka Alanko ja Jippu.[35] Elokuussa julkaistiin Kelan esikoisromaani Kesä Kalevi Sorsan kanssa, jota myytiin yli 4 000 kappaletta.[2]
Kela yhtyeineen aloitti huhtikuussa 2009 uuden albumin äänitykset Finnvox-studiolla tuottaja Tommi Vikstenin kanssa.[36] Kesäkuussa Kela vieraili Ylen Haaveiden ilta -musiikkiohjelmassa, jossa hän esitti Deep Purplen ja Rainbow’n kappaleita yhdessä Pekka Heinon, Toni Parviaisen, Lenni-Kalle Taipaleen, Mikko von Hertzenin ja Ville Kelan kanssa.[37] Kelan veljekset ja Von Hertzen olivat suunnitellet samantapaista konserttia kolme vuotta aikaisemmin Kirkan kanssa, mutta hän kuoli ennen suunnitelmien toteutumista.[37] Kelan neljäs albumi Aukio julkaistiin syyskuussa 2009, ja se nousi jälleen albumilistan neljännelle sijalle.[2] Levyltä julkaistiin kaksi singleä, joista ”Aamu” nousi single- ja latauslistan toiselle sijalle sekä radiolistan kolmanneksi.[15][38] Aukio sai hyvän vastaanoton, muun muassa Aamulehti totesi, että Aukio on ”kokonaisuutena vaikuttava, aikuinen teos, johon kannattaa syventyä.”[14] Albumi osoittautui kuitenkin kaupalliseksi pettymykseksi, ja sitä myytiin vain noin 4000 kappaletta.[2] Levyä seurannut kiertue jäi vain kahdeksaan konserttiin.[39]
Maaliskuussa 2010 julkaistiin kokoelmalevy Singlet 2000–2010, joka nousi albumilistan sijalle 21.[2] Huonon menestyksen siivittämänä Kela irtisanoi levytyssopimuksensa Sony Musicin kanssa.[40] Joulukuussa 2010 hän lanseerasi yhteistyössä Equal Dreams -palvelun kanssa Musiikkipuoti-verkkokaupan, jossa myytiin muun muassa Kelan ennenjulkaisemattomia kappaleita ja demoja.[41] Kela lämmitteli Eric Claptonia Helsingin jäähallissa 6. kesäkuuta 2011, ja syyskuussa hän aloitti yhtyeineen Pienen juhlakiertueen, joka juhlisti Nummela-albumin julkaisusta kulunutta kymmentä vuotta.[42][43] Kela osallistui marraskuussa 2011 Movember-eturauhassyöpäkampanjaan yhdessä Don Johnson Big Bandin Tommy Lindgrenin kanssa.[2] Sen pohjalta Kela julkaisi kappale ”Sykkivä eturauhanen” yhdessä Mikko Kuustosen ja Janna Hurmerinnan kanssa.[44]
Anssi Kela ja Nostalgiaa (2012–2016)
 
Kela osallistui vuonna 2012 Pekka Haaviston presidentinvaalikampanjaan, joka sisälsi loppuunmyydyn Kokoaan suurempi Suomi 2012 -tukikonsertin Helsingin jäähallissa.[45] Samana vuonna julkaistiin myös Kelan toinen kirja Matkamuistoja, jota myytiin yli tuhat kappaletta.[2] Kela solmi uuden levytyssopimuksen kesäkuussa 2012 Live Nationin kanssa ja aloitti seuraavan albuminsa äänitykset kotistudiossaan.[40]
Yle esitti keväällä 2013 Hetkiä Kalliossa -musiikkiohjelmaa, jossa Kela versioi muiden artistien kappaleita kalliolaisessa yksiössä eri vieraiden kanssa.[46] Kelan viidennen albumin ensimmäinen single ”Levoton tyttö” julkaistiin helmikuussa 2013, ja se nousi latauslistan toiselle ja singlelistan seitsemännelle sijalle.[47] Kappaleesta tuli lopulta vuoden 2013 soitetuin kappale, kun mukaan luetaan radiosoitot, TV-esitykset ja live-esiintymiset.[48] Kelan viides sooloalbumi julkaistiin maaliskuussa 2013, ja se nousi albumilistan sijalle kaksi.[2] Levyltä julkaistiin vielä kolme singleä, joista ”Miten sydämet toimii?” nousi radiolistan toiselle sijalle.[15] Anssi Kela -albumi sai hyviä arvosteluja, muun muassa Helsingin Sanomat totesi: ”Tämä levy pelastaa Anssi Kelan uran.”[14] Albumia seuranneella kiertueella nähtiin Kelan taustayhtyeen uudistunut kokoonpano rumpali Kelly Ketosen jättäydyttyä pois aikatauluongelmien vuoksi.[49] Yhtyeen kitaristiksi vaihtunut Ville Kela palasi rumpujen taakse, ja Tuomas Wäinölä värvättiin yhtyeen uudeksi kitaristiksi.[49] Emma-gaalassa ”Levoton tyttö” oli ehdolla Vuoden biisi -kategoriassa.[50]
Kela solmi uuden levytyssopimuksen syyskuussa 2014 Fried Musicin kanssa, ja toukokuussa 2015 julkaistiin hänen kuudes albumi Nostalgiaa.[51][52] Levy nousi Suomen albumilistan sijalle kolme ja sai jälleen hyviä arvosteluja, muun muassa Keskisuomalainen totesi sen olevan ”rehellisen röyhkeä, hauska ja täynnä naiivia hyvää mieltä”.[14] Levyltä julkaistiin neljä singleä, joista nimikkokappale nousi parhaimillaan radiolistan sijalle kolme.[52] Syksyllä 2015 Kela nähtiin Nelosen Vain elämää -musiikkiohjelman neljännen tuotantokauden yhtenä artistina.[53] Kelan sarjassa versioimista kappaleista parhaiten menestyi alun perin Sannin esittämä ”2080-luvulla”, joka nousi muun muassa latauslistan sijalle viisi.[54] Kela järjesti samaisena syksynä kilpailun, jossa osallistujen tuli tehdä uusi versio jostakin Nostalgiaa-albumin kappaleesta voittaakseen 8900 euron arvoinen Martin-kitara.[55] Kilpailuun osallistui yli 250 ihmistä, joista voittajaksi valikoitui Afromikko.[55][56] Joulukuussa 2015 Kela esiintyi Vain elämää -konsertissa Hartwall Arenalla muiden kauden artistien kanssa.[57]
Kela julkaisi joulukuussa 2015 singlen ”Petri Ruusunen”, joka oli jatkoa Nummela-albumin kappaleelle "Puistossa".[58] ”Petri Ruusunen” nousi latauslistan sijalle kaksi, singlelistan sijalle kahdeksan ja striimasi platinaa.[59][60]
Kela aloitti yhtyeineen keväällä 2016 Parasta aikaa -konserttisalikiertueen, jonka aikana äänitettiin samanniminen livealbumi.[61] Levy julkaistiin joulukuussa 2016, ja se nousi albumilistan sijalle 21.[62] Kela nähtiin keväällä myös Elastisen Elastinen feat. -ohjelmassa, jonka pohjalta julkaistiin single ”Voitais välillä elää”.[63] Kela julkaisi maaliskuussa 2016 kappaleen ”Mitä tapahtuu?”, joka oli osa Ylen Kulttuurin välikysymys -kampanjaa.[64] Toukokuussa hän järjesti ilmaiskonsertin Helsingissä Tennispalatsin katolla,[65] ja heinäkuussa hän esiintyi useiden muiden artistien kanssa uudella versiolla Juice Leskisen kappaleesta ”Viidestoista yö”.[66] Syyskuussa 2016 Kela julkaisi singlen ”Musta tuntuu multa”.[67]
Ääriviivoja (2017–)
 
Keväällä 2017 TV5 esitti Anssi Kela ja isot biisit -musiikkiohjelman, jossa Kela ja vieraileva artisti versioivat kilpaa erilaisia suomalaisia hittikappaleita.[68] Ohjelman pohjalta Kela julkaisi kahdeksan singleä sekä kokoelmalevyn, joka nousi albumilistan neljännelle sijalle.[69] Toukokuussa hän esiintyi yhtyeineen Helsingin jäähallissa.[8] Kela mursi jalkansa heinäkuussa kompastuttuaan johtoon Tavastia-klubilla, ja joutui suorittamaan loput kesän konserteista istualteen.[70] Syyskuussa julkaistiin Jean Ramsayn toimittama ja Kalle Björklidin kuvaama Anssi Kela: Kosketusetäisyydellä -kirja.[71]
Kelan seitsemännen albumin ensimmäinen single ”Rakkaus upottaa” julkaistiin marraskuussa 2017. Se nousi latauslistan sijalle kahdeksan ja radiolistan sijalle 16.[72][73] Joulukuussa Kela yhtyeineen esiintyi Helsingin Kansalaistorin uudenvuodenjuhlassa, joka keräsi yli 80000 katsojaa.[74] Kela osallistui tammikuussa 2018 jälleen Pekka Haaviston presidentinvaalikampanjaan julkaisemalla kappaleen ”Siksi Pekka” yhdessä Markus Nordenstrengin, Olavi Uusivirran ja Pauliina Kokkosen kanssa nimellä Tres Cojones feat. Pauliina Kokkonen.[75] Huhtikuussa 2018 Kela julkaisi singlen ”Ilves”, joka nousi parhaimillaan radiosoittolistan kärkeen.[76][77] Kelan seitsemäs studioalbumi Ääriviivoja julkaistiin syyskuussa 2018, ja se nousi Suomen albumilistan sijalle neljä.[78] Levy sai pääosin positiivisen vastaanoton kriitikoilta, muun muassa Helsingin Sanomat totesi että Ääriviivoja on ”rönsyilevä albumikokonaisuus, joka hämmästyttää mutta vielä useammin riemastuttaa.”[79] Levyn julkaisun jälkeen Kela aloitti yhtyeensä kanssa Ääriviivoja-konserttisalikiertueen.[80]
Kela esiintyy helmikuussa 2019 Emma-gaalassa, jossa hän on myös ehdolla Vuoden rock -kategoriassa.[81]
Yksityiselämä
Kela on kasvissyöjä ja absolutisti.[82][83] Hän oli nuorena aktiivinen seurakunnan jäsen, ja on kuvaillut silloista maailmankuvaansa ”hyvin mustavalkoisena ja ehdottomana”. Nykyään Kela on agnostikko.[83]
Kela oli naimisissa Minna Kelan kanssa vuoteen 2004 asti, ja heillä on yksi yhteinen tytär.[84] Kela on sittemmin asunut avoliitossa kilpa-autoilija Sanna Pinolan kanssa.[84] Kelan toinen tytär syntyi vuonna 2013.[82] Kela asui Nummelassa vuosina 1995–2003.[83] Sieltä hän muutti Helsingin Punavuoreen.[84] Sittemmin Kela on asunut Käpylässä.[1]
Artistius
Musiikkityyli ja vaikutteet
Anssi Kela on nimennyt Juha Kelan, Bruce Springsteenin, Neil Youngin ja Ritchie Blackmoren suurimmiksi musiikillisiksi esikuvikseen.[85] Yhdeksäs hetki -yhtyeessä Kelan säveltämä ja sanoittama musiikki oli kitarapainotteista poppia, mutta myöhemmin hän ryhtyi omaksumaan vaikutteita hard rockista, speed metalista, funkista ja rapista.[7] Pekan ja Suden debyyttialbumilla yhtyeen suurin musiikillinen esikuva oli power pop -yhtye Jellyfish, ja Kelan laulutyyli oli huomattavan korkea ja nasaali.[8] Kela päätti yhtyeen hajottua muuttaa tapaansa säveltää ja sanoittaa, johon hän on saanut vaikutteita perinteisiltä laulaja-lauluntekijöistä. Samalla hän muokkasi omaa laulutyyliään Joni Mitchellin innoittamana pehmeämmäksi ja puhemaisemmaksi.[2][10] Näiden muutosten myötä syntyneen Nummela-albumin keskeisimpiin piirteisiin kuuluivat myös akustinen kitara, huuliharppu sekä erilaiset konemusiikin elementit.[26] Kela myös soitti miltei kaikki albumin instrumentit itse.[11]
Suuria kuvioita -albumilla Kela halusi luoda ”luomumman” ja ”rokkaavamman” levyn kuin Nummela. Täten ”konerytmejä” ei albumilla kuulla lainkaan, ja akustinen kitara toimii pääinstrumenttina vain yhdessä kappaleessa.[26] Levyllä on mukana muitakin soittajia, muun muassa Lemonator-yhtye kappaleissa ”1972” ja ”Mies ja meri”.[24] Kela on saanut tietyissä kappaleissa vaikutteita Neil Young ja Crazy Horse -yhtyeeltä sekä Bruce Springsteenilta.[26] Rakkaus on murhaa -albumilla on vaikutteita The E Street Bandiltä, Tom Pettyltä, Burt Bacharachilta ja The Carpenters -duolta.[86] Kela soitti jälleen suurimman osan levystä itse lukuun ottamatta muutamia rumpuja, torvia ja Pekka Kuusiston sovittamia jousia.[87] Kela päätti hyödyntää taustayhtyettään koko Aukio-albumilla käytettyään heitä aiemmin vain satunnaisissa kappaleissa.[36] Anssi Kela -albumilla Kela työskenteli jälleen yksin ja omaksui vaikutteita 1980-luvun artisteilta, kuten Michael Jacksonilta, Duran Duranilta ja Foreignerilta.[88] Muutamissa kappaleissa kuuluu myös aineksia suomalaisesta rapista.[89] Nostalgiaa-albumi jatkoi edeltäjänsä jalanjäljissä, ja siinä on vaikutteita muun muassa Kate Bushilta, Princeltä ja Fleetwood Maciltä.[90] Ääriviivoja-albumia Kela on luonnehtinut uransa monipuolisimmaksi.[91] Levyllä kuuluu vaikutteita muun muassa Pink Floydilta, Pekka Pohjolalta, mutta myös Kelan omalta Nummela-albumilta.[92] Alun perin Kelan suunnitelma oli hyödyntää taustayhtyettään koko levyllä, mutta hän päätyi lopulta työstämään kappaleita myös yksin kotistudiossaan.[93] Lopullisella levyllä Kelan koko taustayhtye soittaakin vain kahdella kappaleella.[92]
Sanoitukset
Yhdeksäs hetki sai alkunsa gospel-yhyeenä, joten kappaleiden sanoitukset painottuivat pääasiassa kristinuskoon.[7] Pekka ja Susi -yhtyeessä Kelan sanoitukset olivat tämän omin sanoin ”parhaimmillaan näppärää kielikuvilla leikittelyä ja huonoimmillaan merkityksetöntä sanahelinää”.[8] Kela päätti yhtyeen hajottua muutta sanoituksiaan suoraviivaisemmaksi tarinankerronnaksi, mikä syntyi vastareaktiona ”epämääräisten metaforien tasoilla” liikkuville suomenkielisille sanoituksille.[2][10] Vaikutteita hän otti kantrimusiikista ja Raymond Carverin kirjasta Rivi riviltä, lyönti lyönniltä, jonka Kela oli saanut lahjaksi Asko Kalloselta vuonna 1994.[10] Kela otti myös vaikutteita Bruce Springsteeniltä, jonka kappale ”My Hometown” innoitti Kelan omaelämäkerrallisen ”Nummela”-kappaleen.[10] Rakkaus on murhaa -albumin jälkeen Kela kirjoitti esikoisromaaninsa Kesä Kalevi Sorsan kanssa, jonka innoittamana hän halusi selvittää kuinka pitkälle tarinankerronnaliset sanoitukset voisi viedä.[36] Täten hän päätti seuraavan albuminsa olevan konseptilevy, jossa jokainen kappale on osa yhtä suurempaa tarinaa.[36] Samalla hän pyrki muokkaamaan sanoitustensa sanajärjestystä enemmän kieliopin mukaiseksi.[36]
Taustayhtye


Nykyinen kokoonpano
Anssi Kela – laulu, kitara
Antti Karisalmi - basso (2001–)
Saara Metsberg – koskettimet (2001–)
Ville Kela – rummut (2001–2004, 2013–), kitara (2004–2013)
Tuomas Wäinölä – kitara (2013–)

Entiset jäsenet
Jani Auvinen – rummut (2001)
Anna Kuoppamäki – koskettimet (2001)
Kelly Ketonen – rummut (2001–2013)

Tuuraajat
Pekka Gröhn – basso (2001)[94]
Marzi Nyman – kitara (2014)[95]
Emilia Takayama – koskettimet (2014)[96]
Pauli Halme – kitara (2015, 2016, 2017, 2018)[97]

Aikajana

Diskografia
Pekka ja Susi

Pekka ja Susi (1994)
Soolo

Nummela (2001)
Suuria kuvioita (2003)
Rakkaus on murhaa (2005)
Aukio (2009)
Anssi Kela (2013)
Nostalgiaa (2015)
Ääriviivoja (2018)
Bibliografia
Citation error, replace with{{cite book| author = Kela, Anssi| title = Nummela – Erään albumin anatomia| location = Helsinki| publisher = Like| year = 2001| version = Nuottijulkaisu| id = ISBN 951-578-915-X}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Kela, Anssi| title = Kesä Kalevi Sorsan kanssa| location = Helsinki| publisher = Teos| year = 2008| id = ISBN 978-951-851-174-1}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Kela, Anssi| title = Matkamuistoja| location = Helsinki| publisher = Teos| year = 2012| id = ISBN 978-951-851-391-2}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Ramsay, Jean| title = Anssi Kela: Kosketusetäisyydellä| location = Jyväskylä| publisher = Docendo| year = 2017| version = Valokuvat Kalle Björklid| isbn = 978-952-291-366-1}}
Lähteet

Aiheesta muualla





Luokka:Suomalaiset kirjailijat
Luokka:Suomalaiset kitaristit
Luokka:Suomalaiset laulaja-lauluntekijät
Luokka:Vuonna 1972 syntyneet
Luokka:Elävät henkilöt
Luokka:Suomalaiset autourheilijat
Luokka:2000-vuosikymmenen yhtyeet ja sooloartistit‎
Luokka:Suomalaiset multi-instrumentalistit
Luokka:Emma-palkinnon saajat
Luokka:78.84 Pop, rock