Question: Mihin Bruce Ivins kuoli?

Bruce Ivins


Bruce Edwards Ivins (22. huhtikuuta 1946 Lebanon, Ohio – 29. heinäkuuta 2008 Frederick, Maryland) oli yhdysvaltalainen bioasetutkija. Hän oli koulutukseltaan mikrobiologi ja rokotteiden asiantuntija. Yhdysvaltojen liittovaltion poliisi FBI pitää häntä vuonna 2001 julkisuudessa olleiden pernaruttokirjeiden levittäjänä. Ivins oli mieleltään häiriintynyt mutta arvostettu tutkija. Hän oli 36 vuotta Yhdysvaltojen armeijan tartuntatautien tutkimuslaitoksen tutkija. Ivins teki itsemurhan 29. heinäkuuta 2008 lääkemyrkytyksellä ja kuoli Frederick Memorial Hospitalissa Marylandin osavaltiossa.
Elämäkerta
Lapsuus ja nuoruus
Bruce Ivinsin vanhemmat olivat Thomas Randall Ivins ja Mary Johnson Knight. Bruce oli nuorin heidän kolmesta pojastaan.[1] Hänen isänsä oli apteekkari ja omisti apteekin. Isä toimi paikallisessa Rotary-klubissa ja kauppakamarissa, äiti oli kotona ja toimi vapaaehtoisena koulun vanhempainyhdistyksessä.[2]
Ivins oli kiinnostunut luonnontieteistä ja osallistui kouluaikana oppituntien ulkopuolellakin alan toimintaan. Hän järjesti maastoretkiä, teki koulun vuosikirjaa ja toimi koulun lehdessä. Hän oli mukana koulun kuorossa ja näytelmissä[2]
Koulutus ja ura
Ivins suoritti Cincinnatin yliopistossa B. S. -tutkinnon 1968, M. S. -tutkinnon 1971 ja Ph. D. -tutkinnon 1976, kaikki mikrobiologiasta.[3]
Ivinsin väitöskirjatyön ohjaaja oli tohtori P. F. Bonventre. Hänen väitöskirjansa käsitteli taudinaiheuttajabakteerien myrkyllisyyden eri puolia.[2]
Ivins toimi tiedeyhteisössä 36 vuotta[1] ja niistä 18 vuotta johtavana biopuolustustutkijana Yhdysvaltojen armeijan tartuntatautien tutkimuslaitoksessa (USAMRIID) Fort Detrickissa Marylandissa[3] Tutkittuaan legionella- ja kolerabakteereita hän kiinnostui 1979 pernarutosta sen jälkeen kun pernaruttoitiöitä oli päässyt karkuun neuvostoliittolaisessa Sverdlovskissa (Jekaterinburg) ja ainakin 64 oli kuollut.[4]
Ivins on julkaissut ainakin 44 tieteellistä tutkimusta vuodesta 1969 lähtien.[5][6] Ensimmäinen tiedossa oleva julkaisu käsitteli erästä valkosolutyyppiä makrofageja Chlamydia psittacin yhteydessä. Chlamydia psittaci on bakteeri, joka tarttuu eläimistä ihmiseen. Hän osallistui moniin pernaruttotutkimuksiin, esimerkiksi keuhkopernaruton hoidon tutkimukseen, joka ilmestyi 7. heinäkuuta 2008 lehdessä Antimicrobial Agents and Chemotherapy.[7] Hyökkäysten jälkeisinä vuosina hän siteerasi usein tutkimuksissaan pernaruttokirjetapausta vuodelta 2001 korostaakseen tutkimustyönsä merkitystä. Vuonna 2006 arvostetussa Proceedings of the National Academy of Sciences -lehdessä julkaistussa tutkimuksessa hän kirjoittaa tutkijatovereidensa kanssa: "Lyhentämällä antibioottihoidon kestoa altistumisen jälkeisessä hoidossa bioterrorismitapauksessa kun on kyse B. anthracis -bakteerista liittämällä mukaan rokote, voi merkittävästi helpottaa ongelmia, joita pitkäaikainen antibioottihoito aiheuttaa. Rokotteen hyötyä on syytä harkita suunniteltaessa julkisen terveyden suhtautumista bioterrorismitapauksessa keuhkopernaruttoon sairastuneelle."[8]
Ivins on yksi niistä keksijöistä, jotka mainitaan kahdessa pernaruttorokotteen teknologiaa koskevassa patentissa. Molempien patenttien omistaja on hänen silloinen työnantajansa Yhdysvaltojen armeija.
Ajatusmaailma ja kiinnostuksen kohteet
Ivins oli roomalaiskatolinen. Paikallislehti Fredrick News-Post on julkaissut useita Ivinsin kirjoittamia lukijankirjeitä[9], joista ilmenee vanhoillisia katolisia poliittisia näkemyksiä. Yhdysvaltojen oikeusministeriö on siteerannut kirjeitä tapauksen yhteenvedossa viitteenä siitä, että hänellä on saattanut olla kaunoja katolisia senaattoreita Tom Daschlea ja Patrick Leahya kohtaan, jotka saivat pernaruttokirjeitä.[10]
Hän säesti paikallisessa kirkossa Saint John the Evangelistissa,[1] kuului Amerikan Punaiseen Ristiin[1] ja harrasti jonglööri-temppuja.[11] Hän soitti kosketinsoitinta kelttiläistä musiikkia esittävässä yhtyeessä ja sävelsi ja esitti lauluja toisiin tehtäviin siirtyville työtovereille.[2][4]
Hän oli naimisissa Diane Ivinsin kanssa 33 vuotta, ja he adoptoivat kaksi lasta: pojan Andyn ja tyttären Amandan. He asuivat vaatimattomassa talossa Cape Codissa Fort Detrickin lähellä, ja hän pääsi kävellen töihin.[1][2][4] Diane Ivins oli kotiäiti, joka piti perhepäivähoitopaikkaa heidän kodissaan.[12]
Lähteet
Sole Lahtinen: FBI: Bioasetutkija varmistui pernaruton levittäjäksi. Helsingin Sanomat 8.8.2008 s. B2 
Viitteet


Luokka:Yhdysvaltalaiset mikrobiologit
Luokka:Yhdysvaltalaiset rikosepäillyt
Luokka:Itsemurhan tehneet
Luokka:Vuonna 1946 syntyneet
Luokka:Vuonna 2008 kuolleet