Question: Onko Andrei Arlovski esiintynyt Bully Beatdown tosi-tv-sarjassa?

Andrei Arlovski


Andrei Arlovski (, s. 4. helmikuuta 1979 Babruisk, Valko-Venäjän SNT) on valkovenäläinen vapaaottelija. Hän voitti UFC:n raskaansarjan mestaruuden vuonna 2005.
Arlovski on tehnyt myös muutamia elokuvarooleja 8 of Diamondsissa ja Universal Soldier: Regenerationissa. Hän esiintyi myös Jason Millerin juontamassa Bully Beatdown tosi-tv-sarjassa.
Vapaaottelu
Arlovski otteli ensi kerran vapaaottelun parissa 9. huhtikuuta 1999 viisi päivää 20-vuotissyntymäpäivänsä jälkeen. Hän otteli Viacheslav Datsikia vastaan M-1 Global -organisaation MM-kilpailussa. Arlovski hävisi ensimmäisen ottelunsa tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä.[1] Hän jatkoi M-1 Globalissa ja kilpaili vuotta myöhemmin organisaation EM-kilpailussa. Arlovski otteli turnauksessa kaksi ottelua voitettuaan ensin Michael Tielrooyn ensimmäisessä erässä giljotiinikuristuksella. Voiton myötä hän eteni loppuotteluun, jossa Arlovski voitti Roman Zentsovin teknisellä tyrmäyksellä ajassa 1:18. Mestaruuden jälkeen hän otteli vielä John Dixsonia vastaan toukokuussa 2000 ennen siirtymistään UFC:hen. Arlovski voitti ottelun tyrmäyksellä 13 sekunnissa.
UFC
Arlovski otteli ensi kerran UFC:ssä 17. marraskuuta 2000 Aaron Brinkiä vastaan, joka myös otteli ensi kerran samassa organisaatiossa. Arlovski voitti kamppailun käsilukolla ensimmäisessä erässä.[2] Arlovski otteli seuraavan kerran kesäkuussa 2001, jolloin hän hävisi ensimmäistä UFC-kamppailuaan otelleelle Ricco Rodriguezille. Kamppailu päättyi kolmannessa erässä teknisellä tyrmäysellä. Sittemmin Rodriguez voitti neljä ottelua peräkkäin voittaen UFC:n raskaansarjan mestaruuden.
Arlovski otteli 2002 kahdesti ja kohtasi ensimmäisenä maaliskuussa kolmesti UFC:n raskaansarjan mestaruudesta otelleen Pedro Rizzon, jolle hän hävisi tyrmäyksellä kolmannessa erässä. Marraskuussa Arlovski kohtasi Ian Freemanin, jonka hän voitti teknisellä tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä.
2003 Arlovski otteli yhden ottelun syyskuussa Vladimir Matyushenkoa vastaan. UFC 44 -tapahtumassa käyty kamppailu päättyi Arlovskin tyrmäysvoittoon ajassa 2:10.
Arlovski otteli myös seuraavana vuonna 2004 yhden ottelun. Hän sai vastaansa Wesley Correiran huhtikuussa UFC 47 -tapahtumassa. Arlovski voitti kamppailun teknisellä tyrmäyksellä toisessa erässä.
Raskaansarjan mestaruus
Raskaansarjan hallitsevan mestarin Frank Mirin jouduttua syyskuussa 2004 moottoripyöräonnettomuuteen UFC päätti järjestää kamppailun raskaansarjan tilapäismestaruudesta, jonka voittaja tulisi kohtaamaan varsinaisen mestarin. Arlovski kohtasi Tim Sylvian tilapäisestä mestaruudesta 5. helmikuuta 2005 UFC 51 -tapahtumassa. Hän voitti mestaruuden akilleslukolla 47 sekunnissa.
Mirin oltua edelleen loukkaantuneena Arlovski puolusti tilapäistä mestaruuttaan Justin Eilersia vastaan. Kesäkuussa 2005 käyty kamppailu päättyi Arlovskin voittoon teknisellä tyrmäyksellä ajassa 4:10. Myöhemmin elokuussa UFC:n puheenjohtaja Dana White ilmoitti Arlovskin olevan uusi raskaansarjan mestari Frank Mirin oltua kykenemätön tekemään paluuta moottoripyöräonnettomuudesta johtuneiden vammojen vuoksi.[3]
Arlovski puolusti ensimmäistä kertaa mestaruuttaan Paul Buentelloa vastaan UFC 55 -tapahtumassa. Lokakuussa 2005 käyty kamppailu päättyi Arlovskin tyrmäysvoittoon 15 sekunnissa.
Mestaruuden menettäminen
Arlovski puolusti toista kertaa mestaruuttaan 15. huhtikuuta 2006 Tim Sylviaa vastaan. Arlovski oli otellut vuotta aikaisemmin Sylviaa vastaan tilapäisestä mestaruudesta, jolloin hän voitti kamppailun luovutuksella. Tällä kertaa Arlovski hävisi kamppailun teknisellä tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä ja menetti samalla raskaansarjan mestaruutensa. Arlovski sai välittömästi uusintaottelun, joka käytiin 8. heinäkuuta 2006 UFC 61 -tapahtumassa. Hän ei kuitenkaan onnistunut voittamaan mestaruuttaan takaisin hävittyään Sylvialle tuomariäänin.
Arlovski otteli UFC:ssä vielä vuoteen 2008 asti. Hän voitti kaikki kolme otteluaan, joista ensimmäisenä Márcio Cruzin Arlovski voitti tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä. Huhtikuussa hän voitti Fabrício Werdumin tuomariäänin ja maaliskuussa 2008 Jake O'Brienin teknisellä tyrmäyksellä toisessa erässä. UFC:n oli määrä tehdä huhtikuuhun mennessä uusi sopimus Arlovskille, jonka alkuperäinen sopimus päättyi O'Brienia vastaan.[4] Uutta sopimusta ei koskaan tullut ja Arlovski oli vapaa siirtymään vapaana-agenttina muualle.
Affliction
Jätettyään UFC:n Arlovski siirtyi ottelemaan uuteen vapaaotteluorganisaatioon Affliction Entertainmentiin. Hän kohtasi ensimmäisessä ottelussaan Ben Rothwellin heinäkuussa 2008. Rothwell oli tuolloin voittanut kolmetoista ottelua peräkkäin. Arlovski voitti kamppailun tyrmäyksellä kolmannessa erässä. Hän kohtasi vielä lokakuussa Roy Nelsonin EliteXC -organisaatiossa ja voitti kamppailun myös tyrmäyksellä nyt toisessa erässä.
Haastaminen WAMMAn mestaruudesta
Lokakuussa 2008 Arlovski julkistettiin ottelevan World Alliance of Mixed Martial Arts raskaansarjan mestaruudesta hallitsevaa mestaria Fjodor Jemeljanenkoa vastaan.[5] Ottelu käytiin tammikuussa 2009 Honda Centerissä, jossa Arlovski hävisi kamppailun tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä yrittäessään hyökätä hyppypolvipotkulla Jemeljanenkoa kohti, joka sen seurauksena tyrmäsi hänet lyönnillä.[6] Tappio katkaisi hänen viiden ottelun voittoputken hävittyään edellisen kerran Tim Sylvialle 2006.
Strikeforce
Tappion jälkeen Arlovski siirtyi ottelemaan Strikeforceen, jossa hän kohtasi ensimmäiseksi Brett Rogersin. Arlovski hävisi ottelun 22 sekunnin jälkeen teknisellä tyrmäyksellä. Hän otteli Strikeforcessa vielä kahdesti, mutta tulokset eivät olleet sen parempia. Toisessa ottelussa Arlovski hävisi Antônio Silvalle tuomariäänin ja kolmannessa ottelussa raskaansarjan turnauksessa hän hävisi ensimmäisellä kierroksella tyrmäyksellä Sergei Kharitonoville ensimmäisessä erässä.
Arlovski jatkoi Greg Jackson’s MMA Academyssa harjoiteltuaan seurassa aluksi kymmenen päivää lokakuussa 2009 ennen Silva ottelua. Hän julkaisi 17. helmikuuta 2011 kotisivuillaan videon, jossa kertoi jatkavansa edelleen uraansa neljästä perättäisestä tappiosta huolimatta.
ProElite
Arlovski palasi takaisin ottelemaan elokuussa 2011 ProElite organisaatioon, jossa hän otteli kahdesti. Hän voitti molemmat ottelunsa tyrmäyksellä kolmannessa erässä, ensin Ray Lopezia vastaan elokuussa 2011 ja sen jälkeen Travis Fultonia vastaan marraskuussa 2011.
World Series of Fighting
Arlovski siirtyi ottelemaan jälleen uuteen vapaaotteluorganisaatioon, tällä kertaa WSOF:n, jossa hän kohtasi ensimmäisenä Devin Colen. Arlovski voitti ottelun teknisellä tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä, joka jäi myös Colen uran viimeiseksi otteluksi.
Maaliskuussa 2013 järjestettiin WSOF:n toinen tapahtuma, jossa Arlovskin ottelu Anthony Johnsonia vastaan oli illan pääottelu. Johnsonin oli myös aiemmin otellut UFC:ssä ja otteli toista otteluaan WSOF:ssä. Arlovski hävisi ottelun tuomariäänin. Arlovski nähtiin seuraavan kerran syyskuussa 2013 Mike Kylea vastaan, joka oli hiljattain otellut Strikeforcessa. Alun perin Anthony Johnsonin oli määrä otella Kylea vastaan, mutta joutui jättämään ottelun väliin loukkaantumisen vuoksi. Arlovski voitti ottelun tuomariäänin (29-28, 29-28, 29-28), joka oli samalla hänen vapaaottelu-uran kahdeskymmenes voitto.
Paluu UFC:hen
Arlosvki teki paluun UFC:hen 2014 purettuaan sopimuksen WSOF:n kanssa ja hänelle suunnitteltiin ensimmäiseksi vastustajaksi Brendan Schaubia.[7] Kaksikko kohtasi kesäkuussa 2014, jonka Arlovski voitti hajaäänin (28–29, 29–28, 29–28). Syyskuussa Arlovski kohtasi Antônio Silvan, jota vastaan hän oli otellut aiemmin Strikeforcessa. Tuolloin hän hävisi ottelun tuomariäänin, mutta UFC:ssä Arlovski voitti ottelun ensimmäisen erän tyrmäyksellä. Hänet palkittiin myös voitosta Illan suoritus bonuksella.
Toukokuussa 2015 Arlovski jatkoi voittoputkeaan Travis Brownea vastaan, jonka hän voitti teknisellä tyrmäyksellä ensimmäisen erän lopussa. Lyhyestä kestosta huolimatta molemmat ottelijat palkittiin Illan kamppailu bonuksella. Syyskuutta Arlovski kohtasi entisen UFC:n raskaansarjan mestarin Frank Mirin, jonka hän voitti tuomariäänin (29–28, 29–28, 30–27). Arvloski oli ottelun myötä voittanut kuusi ottelua peräkkäin UFC:ssä.
2016 meni Arlovskin osalta alamäkeen, kun hän hävisi heti tammikuussa Stipe Miocicille teknisellä tyrmäyksellä alle minuutissa. Sama kohtalo kävi myös Alistair Overeemia vastaan toukokuussa, kun Arlovski hävisi ottelun teknisellä tyrmäyksellä saadessaan hyppypotkusta ja lyönneistä päähän. Vuosi päättyi syyskuussa, kun Arlovski kohtasi toisen entinen raskaansarjan mestarin Josh Barnettin Saksassa. Hän hävisi ottelun takakuristuksella kolmannessa erässä.
2017 Arlovski aloitti jälleen tappiolla, joka oli hänen neljäs peräkkäinen. Arlovski hävisi Francis Ngannoulle teknisellä tyrmäyksellä minuutin jälkeen.[8] Kesäkuussa Arlovskin tappioputki sai jatkoa, kun hän hävisi Marcin Tyburalle tuomariäänin (29-28, 28-27, 29-27). Marraskuussa Arlovski katkaisi viiden ottelun tappioputkensa voittamalla Júnior Albinin tuomariäänin (29–28, 30–27, 30–27). Voitto oli samalla hänen UFC-uran 15:s, jolla hän on raskaansarjan toiseksi eniten voittoja saavuttanut ottelija. Edellään Frank Mir 16 voitolla.
2018 Arlovski jatkoi voitolla Stefan Struvea vastaan maaliskuussa Las Vegasissa, kun hän voitti kamppailun tuomariäänin (29–28, 29–28, 30–27). Kesäkuussa Arlovski kohtasi Tai Tuivasan, jolle hän hävisi kamppailun tuomariäänin (28–29, 28–29, 28–29).
Lähteet

Aiheesta muualla




Luokka:Valkovenäläiset vapaaottelijat
Luokka:Valkovenäläiset nyrkkeilijät
Luokka:Vuonna 1979 syntyneet
Luokka:Elävät henkilöt