Question: Missä ensimmäinen suprajohtava kaapeli kehitettiin?

Suprajohde


Suprajohtavuus tarkoittaa ominaisuutta, jossa riittävän alhaisessa lämpötilassa joidenkin aineiden resistiivisyys katoaa ja havaitaan Meissnerin ilmiö. Suprajohteessa sähkövirta etenee häviöttömästi ja ulkoinen magneettivuo ei pysty tunkeutumaan materiaaliin. Lämpötilan pitää olla alle kullekin suprajohteelle ominaisen kriittisen lämpötilan Tc. Myöskään sähkövirran tiheys ja magneettivuon tiheys eivät saa ylittää kullekin aineelle ominaista arvoa tai suprajohtavuus katoaa. 
Suprajohtavuuden löysi hollantilainen Heike Kamerlingh Onnes vuonna 1911 tutkiessaan nesteheliumilla jäähdytetyn elohopean sähkönjohtavuutta. Kokeessa elohopean ominaisvastus katosi äkisti 4,2K:n lämpötilassa.
Usein esitetyn hypoteesin mukaan kaikki metalliset alkuaineet muuttuvat joko ferromagneettisiksi tai suprajohteiksi kun lämpötilaa viedään kohti absoluuttista nollapistettä eli kohti 0K:n lämpötilaa eli −273,15°C:a. Näin on havaittu useimpien alkuaineiden kohdalla – kummankaanlaista järjestynyttä olomuotoa ei vielä ole löydetty esimerkiksi kuparista.
Suprajohteet voidaan jakaa tyypin I ja tyypin II suprajohteisiin. Tyypin I supra­johteet, jotka yleensä ovat puhtaita alkuaineita, menettävät magneetti­vuon tiheyden kasvaessa supra­johtavuutensa yhtäkkiä, yleensä jo melko heikossa magneetti­kentässä, tyypin II supra­johteet, jotka ovat seoksia, sitä vastoin vähitellen.[1] Metalli­seoksilla myös lämpötila, jonka ala­puolella ne ovat supra­johtavia, on usein korkeampi kuin niissä esiintyvillä puhtailla alkuaineilla.
On myös väitetty, että neutronitähden ydin olisi suprajohteinen.
Meissnerin ilmiö

Aineessa, jonka sähkönjohtavuus on rajaton, ei voi olla sähkökenttää, muutoin sähkövirta kasvaisi äärettömän suureksi.  Samasta syystä siellä ei voi olla myöskään ajallisesti muuttuvaa magneettikenttää, sillä se indusoisi sinne sähkökentän. Jos supra­johde­kappale kuitenkin sijoitetaan ulkoiseen magneetti­kenttään, kenttä ei tunkeudu kappaleen sisään ennen kuin se kasvaa niin suureksi, että suprajohtavuus häviää. Tällöin kappale magnetoituu. Aikoinaan oletettiin, että jos ulkoista magneetti­kenttää tämän jälkeen jälleen heikennetään, kunnes kappale tulee jälleen supra­johtavaksi, se myös jäisi pysyvästi magneettiseksi. Vuonna 1933 Meissner ja Ochsenfeld kuitenkin osoittivat kokeellisesti, että näin ei tapahdu, vaan supra­johtavassa kappaleessa magneetti­kenttä palautuu tämän jälkeenkin nollaksi. Suprajohteet ovat siis täydellisiä diamagneetteja. Tätä ilmiötä sanotaan Meissnerin ilmiöksi.[2]
Magneetti hylkii diamagneettisia aineita, yleensä tosin niin heikosti, että ilmiö on vaikea havaita. Suprajohteiden diamagneettisuus on kuitenkin niin voimakasta, että ilmiö aiheuttaa supra­johtavuuden demonstroinnissa usein esitetyn magneetin leijumisen supra­johteen yläpuolella.
Jos suprajohdekappale kuitenkin on renkaan muotoinen, siinä voi olla staattinen magneetti­kenttä. Se on kuitenkin kvantittunut niin, että sen magneettivuo renkaan poikki­pinnan yli on jokin lausekkeen h/2e monikerta, missä h on Planckin vakio ja e alkeisvaraus.[3]
Kvanttiteoreettinen selitys
Suprajohtavuus voidaan selittää kvantti­mekaniikan avulla. Vuonna 1957 Bardeen, Cooper ja Schrieffer keksivät teorian, joka selittää niin kutsuttujen perinteisten suprajohteiden toimintaperiaatteen. Tämän BCS-teorian mukaan suprajohtavuus johtuu siitä, että kiteessä elektroni vetää puoleensa lähellä olevia positiivisia ioneja, jotka taas vuorostaan vetävät puoleensa toisia lähellä olevia elektroneja. Täten vaikka elektronien välillä vallitseekin sähköinen poistovoima, positiivisten ionien välityksellä ne kuitenkin sitoutuvat toisiinsa määräetäisyydelle muodostaen Cooperin pareja, jotka monessa suhteessa käyttäytyvät kuin yksi hiukkanen niin kauan, kuin kytkentä säilyy. Koska lisäksi Cooperin parissa olevien elektronien yhteen­laskettu spin on kokonaisluku, ne käyttäytyvät bosonien tavoin, minkä vuoksi useammallakin Cooperin parilla voi olla sama aaltofunktio. Elektronien välisen kytkennän purkaminen vaatii energiaa. Tavallissa lämpö­tiloissa tämä energia saadaan kiteen lämpö­värähtelyistä, mutta hyvin alhaisissa lämpö­tiloissa energiaa ei ole tähän riittävästi. Koska Cooperin pari ei hajoa, elektroni ei voi törmätä mihinkään, minkä vuoksi aineessa ei myöskään ole resistanssia.
Josephsonin ilmiö
Samana vuonna 1962 Brian Josephson laati teorian, jonka mukaan kahden suprajohteen välissä olevan ohuen eristekerroksen läpi voi kulkea sähkövirta suprajohtavasti. Tähän Josephsonin ilmiöön perustuu myöhemmin kehitetty hyvin heikkojen magneettikenttien mittauksiin soveltuva SQUID-laite (Superconducting Quantum Interference Device).
Suprajohtavia seoksia
Yleisin perinteinen suprajohde niobium-titaani (NbTi) löydettiin vuonna 1962 Westinghouse-yhtiössä. Sen muokattavuus mahdollisti johtimien valmistamisen ja sitä kautta vahvojen sähkömagneettien tuottamisen. NbTi:n kriittinen lämpötila on 11K, joten se luetaan matalan lämpötilan suprajohteisiin. Muita nykyään yleisesti käytettäviä perinteisiä suprajohteita ovat Nb pinnoitteisiin ja Nb3Sn erittäin voimakkaan magneettikentän sovelluksiin.
Korkean lämpötilan suprajohteet
Joulukuussa 1985 löydettiin ensimmäinen korkean lämpötilan suprajohde, Ba-La-Cu-O alkuaineiden yhdiste. Sen kriittinen lämpötila on 35K.[4] Korkean lämpötilan suprajohteiden toimintaa ei osattu varmuudella selittää BCS-teorialla. Ensimmäisestä keraamisesta korkean lämpötilan suprajohteesta kehitettiin edelleen toinen keraaminen suprajohde, nimeltään YBCO (yttrium-barium-kuparioksidi, YBa2Cu3O7), jonka kriittinen lämpötila on 92K. Suhteellisen korkea kriittinen lämpötila mahdollistaa aineen käytön suprajohteena nestetypellä jäähdytettynä. Nestetyppi on huomattavan paljon helpompaa käsitellä ja halvempaa kuin esimerkiksi nestemäinen helium, jolla päästään erittäin mataliin lämpötiloihin. Toisaalta viime vuosina lämpöpumppuun perustuvat kryojäähdyttimet ovat muutenkin helpottaneet jäähdytystä.
Magnesiumdiboridin kriittinen lämpötila on 39K. Sen etuna moniin muihin suprajohteisiin verrattuna on halpa hinta ja metallisena se on helposti muokattava ja siitä voidaan valmistaa pitkiäkin kaapeleita edullisemmin kuin muista suprajohtavista materiaaleista.
Vuoteen 2007 mennessä korkein saavutettu kriittinen lämpötila on 133K, johon päästiin vuonna 1994 Hg0.8Pb0.2Ba2Ca2Cu3Ox-yhdisteellä. Samana vuonna päästiin myös transitiolämpötilaan 164K, mutta se oli 30GPa:n paineessa. [5]
Suprajohtavat sähkömagneetit
Käytännöllinen maksimi magneettikenttä, johon NbTi-magneeteilla päästään on 8 teslaa.[6] NbSn-magneeteilla ennätys on 16,1 teslaa.[6] Esteenä NbSn:n käytön yleistymiselle on materiaalin hankala työstettävyys. Suprajohtavan muodon saavuttamiseksi se täytyy lämpökäsitellä 650°C:ssa, jonka jälkeen siitä tulee hyvin hauras.[6]
Muita suprajohteita
Rikkivety saadaan suprajohtavaksi noin −70°C:n lämpötilassa mutta siihen vaaditaan yli 1,5 miljoonaa kertaa ilmakehän paine.[7]
Sovellukset
Ylivoimainen enemmistö kaupallisista ja tieteellisistä sovelluksista hyödyntää suprajohteita voimakkaan magneettikentän aikaansaamiseen. Suprajohteeseen perustuva sähkömagneetti on niissä tapauksissa usein vastaavaa kestomagneettia kevyempi, vaikka otetaan huomioon jäähdytyslaitteisto. On selvää, ettei sellaisissa sovelluksissa voida käyttää materiaaleja, jotka menettävät suprajohtavuutensa voimakkaassa magneettikentässä.
Lääketieteellinen magneettiresonanssikuvaus (MRI) on 1980-luvun jälkeen ollut kaupallisesti ylivoimaisesti suurin käyttökohde. Ydinmagneettiseen resonanssiin (NMR) perustuvilla laitteilla puolestaan analysoidaan useimmiten kemiallisten yhdisteiden koostumusta ja rakennetta, joskin myös kvanttitietokoneessa voi hyödyntää samaa ilmiötä. Myös joissain levitaatiojunissa käytetään suprajohteita. Edelleen teollisten sovellusten puolella mineraalien puhdistuksessa voidaan käyttää voimakkaita magneetteja.
Muista kuin magneetteihin liittyvistä sovelluksista mainittakoon vikavirtarajoittimet. Ne perustuvat suprajohtavuuden häviämiseen virran ylitettyä tietyn, materiaalille ominaisen arvon.
Tieteellisemmistä sovelluksista ajankohtaisimpia on CERNin suurenergiafysiikan tutkimuksessa käytettävä hadronitörmäytin (LHC). Suprajohteita hyödynnetään sekä kiihdytettävien hiukkasten ohjailuun käytettävissä noin 8000 magneetissa että detektoreissa olevissa magneeteissa.
Tulevaisuuden suuri suprajohteita käyttävä hanke on kansainvälinen fuusioreaktori ITER. Fuusiossa käytettävän plasman koossa pitämiseen tarvitaan voimakkaita magneetteja. Suprajohtavia johtimia osin jopa 26 metriä halkaisijaltaan oleviin keloihin tarvitaan yhteensä 700 tonnia.
Uusien suprajohteiden kehittely on aikaavievää. Huoneenlämmössä toimiva suprajohde olisi tieteellinen läpimurto.
Suprajohtavat alkuaineet
Alla olevassa taulukossa punaisella merkityt alkuaineet tulevat suprajohtaviksi niiden kemiallisen merkin alle merkityssä lämpötilassa.[8]

















































































































































































Ryhmä→123456789101112131415161718(IIIIIIIVVVIVIIVIII)↓Jakso11
H2
He23
Li[9]
0,4 mK4
Be
 0,0 K5
B]6
C7
N8
O9
F10
Ne311
Na12
Mg13
Al14
Si15
P16
S17
Cl18
Ar419
K20
Ca21
Sc22
Ti
0,4 K23
V
5,4 K24
Cr25
Mn26
Fe27
Co28
Ni29
Cu30
Zn
0,9 K31
Ga
1,1 K32
Ge33
As34
Se35
Br
36
Kr537
Rb38
Sr39
Y40
Zr
0,6 K41
Nb
9,3 K42
Mo
0,9 K43
Tc
7,8 K44
Ru
0,5 K45
Rh
0,0 K46
Pd47
Ag48
Cd
0,5 K49
In
3,4 K50
Sn
3,7 K51
Sb52
Te53
I54
Xe655
Cs56
Ba*
72
Hf
0,1 K73
Ta
4,5 K74
W
0,0 K75
Re
1,7 K76
Os
0,4 K77
Ir
0,1 K78
Pt79
Au80
Hg
4,2 K81
Tl
3,4 K82
Pb
7,2 K83
Bi84
Po85
At86
Rn787
Fr88
Ra**
104
Rf105
Db106
Sg107
Bh108
Hs109
Mt110
Ds111
Rg112
Uub113
Uut114
Uuq115
Uup116
Uuh117
Uus118
Uuo* Lantanoidit57
La
6,0 K58
Ce59
Pr60
Nd61
Pm62
Sm63
Eu64
Gd
7,1 K65
Tb66
Dy67
Ho68
Er69
Tm70
Yb71
Lu** Aktinoidit89
Ac90
Th[10]
1,368 K91
Pa[10]
1,4 K92
U[10]
0,68 K93
Np94
Pu95
Am[10]
0,625 K96
Cm97
Bk98
Cf99
Es100
Fm101
Md102
No103
Lr












AlkalimetallitMaa-alkalimetallitLantanoiditAktinoiditSiirtymäalkuaineetMuut metallitPuolimetallitMuut epämetallitHalogeenitJalokaasut
Katso myös
Andreevin heijastus
Josephsonin ilmiö
Lähteet

Aiheesta muualla

Luokka:Suprajohtavuus
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit