Question: Miten hakamaa määritellään?

Homoseksuaalisuus



Homoseksuaalisuus (kreikan sanasta ὁμός ’sama’ ja latinan sanasta sexus ’sukupuoli’) tarkoittaa seksuaalista suuntautumista, jossa yksilön seksuaalinen kiinnostus, romanttiset ajatukset, tunteet tai molemmat kohdistuvat pelkästään tai ensisijaisesti hänen omaan sukupuoleensa. Homoseksuaalia naista kutsutaan myös lesboksi.[1][2] Sanaa homo merkityksessä homoseksuaali käytetään enimmäkseen miehistä, ja vastaava naispuolisista homoseksuaaleista käytettävä sana on lesbo.
Tiedeyhteisössä homoseksuaalisuutta pidetään nykyään normaalina ja positiivisena seksuaalisen suuntautumisena variaationa.[3] Homoseksuaalisuuden normaalisuutta perustellaan sillä että sitä on havaittu laajasti tai laajemmin kuin mitä osattiin uskoa ihmisellä, ja että se on normaalia variaatiota kun seksuaalinen suuntautuminen hahmotetaan jatkumona (heteroseksuaalisuus, biseksuaalisuus, homoseksuaalisuus)[4]. Kuitenkaan siitä, että homoseksuaalisuus ei olisi patologia, ei ole täyttä yksimielisyyttä.[5].
Nykykäsityksen mukaan homoseksuaalisuus ei ole valinta, vaan sillä on biologinen perusta. Toisaalta biseksuaalille homoseksuaalinen käyttäytyminen on valintaa kahden vaihtoehdon välillä. Homoseksuaalisuus on kiellettyä useissa maissa ja homoseksuaalisista teoista voi saada jopa kuolemanrangaistuksen. Homoseksuaalisuus on saanut useissa länsimaissa kuitenkin viime aikoina laajan hyväksynnän, eivätkä homoseksuaaliset teot ole enää rangaistavia eikä homoseksuaalisuutta enää pidetä psykiatrisena häiriönä. Homoseksuaalit voivat useissa maissa rekisteröidä parisuhteen tai solmia avioliiton.
Tiede ei ole kyennyt tyhjentävästi vastaamaan siihen, mikä aiheuttaa homoseksuaalisuuden.[6] Biologisten syiden tutkimuksessa on löydetty homoseksuaaleilta aivojen rakenteellisia poikkeavuuksia[7] ja vallitseva homoseksuaalisuuden selitysmalli liittyy hormonialtistuksiin ennen syntymää. Eläinkokeiden avulla on todistettu, että yksilöiden seksuaalisuutta pystytään muokkaamaan altistamalla hormoneille tai estämällä hormonien vaikutusta.[8]
Historia
Juutalaisuuden ja katolisen kirkon sekä myöhempien kristillisten kirkkokuntien suhtautuminen homoseksuaalisiin tekoihin ei tule ainoastaan pyhistä kirjoituksista, vaan stoalaisuuden filosofiasta. Homoseksuaalisissa teoissa kuten myös masturboinnissa siemen menee hukkaan, mutta sitäkin suurempi on sen merkitys, että stoalaisilla oli vahva näkemys siitä että ihmisellä on voima hillitä itsensä ja että on tavoiteltava mielenrauhan saavuttamista tällä tavalla. Esimerkiksi Musonius Rufus on argumentoinut, että ihmisen tulee suojella itseään seksuaalisilta kiusauksilta ja seksuaaliselta liiallisuudelta. Stoalaiset asettivat seksuaaliset teot laajempaan ihmiselämän merkitykseen, jossa seksuaaliset teot voivat olla moraalisia vain kun niitä käytetään lisääntymiseen. Varhaiset kristilliset teologit omaksuivat tämän stoalaisten näkemyksen ja kirkkoisä Augustinuksen aikaan seksi lisääntymismielessä oli ainoa normaali seksi.[9]. Toisaalta myös Raamattu suhtautuu homoseksuaalisuuteen penseästi, mitä on tulkittu myös siten, että Raamatun kertomukset eivät kuvaisi nykyistä käsitystä homoseksuaalisuudesta. [10]
Historioitsija Teemu Keskisarja on tutkinut suomalaisten seksuaalista käyttäytymistä 1600-1700-luvuilla. Keskisarjan mukaan eläimiin sekaantuminen oli yleistä, ja eläimiinsekaantujia löytyi tuhansia, mutta Keskisarja ei löytänyt juuri lainkaan merkintöjä homoseksuaalisuudesta.[11] Suunnattomalla vaivalla ja sukututkijoiden avustuksella Keskisarja löysi kaikkiaan vain kolme homotapausta parin sadan vuoden ajalta. Avioliiton ulkopuolinen seksi ja itsetyydytys olivat kiellettyjä.[12]
1900-luvun alun tieteellinen kirjallisuus käsitteli homoseksuaalisuutta kahtena erillisenä ilmiönä: inversiona ja perversiona. Inversiossa henkilöllä on synnynnäinen ja pysyvä sukupuolisesti kääntynyt seksuaali-impulssi, eli miehen seksuaali-impulssi kohdistuu sukupuolellisesti käänteisesti mieheen kuten naisella. Sen sijaan perversio oli epämoraalinen ja perverssi seksuaaliteko. Jako olemisen muotona (inversio) ja käyttäytymisen muotona (perversio) monimutkaistui, kun lääketieteessä ja psykiatriassa pyrittiin käsitteellistämään homoseksuaalisuus nimenomaan seksuaalisen halun muotona, joka sopisi yhteen seksuaalisen suuntautumisen ja objektivalinnan kanssa.[13] Psykologi Sigmund Freud uskoi ihmisen olevan luonnollisesti biseksuaalinen. Freudin näkemyksen mukaan heteroseksuaalisuus on normaalin libidon kehityksen lopputulos, ja psykoanalyyttisessä koulukunnassa homoseksuaalisuus edusti normaalin libidon kehityksen häiriötä. Freudin mukaan heteroseksuaaleilla on kyky tulla kiinnostuneeksi samasta sukupuolesta, jota Freud nimitti latentiksi homoseksuaalisuudeksi.[14] Behavioristinen koulukunta saavutti valta-aseman 1930- ja 1940-luvuilla yhdysvaltalaisessa ja brittiläisessä psykologiassa. Behaviorismi kiinnitti mielentilojen sijaan huomiota käyttäytymisen kategorisointiin, ja homoseksuaalisuus liitettiin tiettyihin liiallisen seksuaalikäyttäytymisen muotoihin. Sen jälkeen homoseksuaalisuutta on yritetty määritellä pysyvänä suuntautumisena. Tutkija Alfred Kinseyn tutkimustulokset siitä, että ihmisiä ei voi jaotella hetero- ja homoseksuaaleihin aiheutti määritelmäkriisin, sillä homoseksuaalisuutta pidettiin pienen ja määritellyn kategorian patologiana. Tieteilijät päättivät säilyttää heteroseksuaalisuuden ja homoseksuaalisuuden erilliset kategoriat, ja lisäksi erottivat toisistaan homoseksuaaliset teot ja homoseksuaalisen henkilön, mikä mahdollisti homoseksuaalisuuden säilyttämisen olemisen muotona.[15]
Homoseksuaalisuuden sairausluokituksesta poistamista alettiin ajamaan Philadelphiassa, Yhdysvalloissa vuonna 1965[16]. Vuonna 1969 New Yorkissa oli Stonewallin mellakoiksi kutsuttu tapahtuma, jossa homot ja lesbot nousivat homoseksuaaleja vainoavaa järjestelmää vastaan. Mellakoista tuli ratkaiseva tapahtuma, joka käynnisti homojen oikeuksien liikkeen Yhdysvalloissa ja muualla maailmassa.[5]
Vuonna 1973 Yhdysvaltojen psykiatriyhdistys APA poisti homoseksuaalisuuden DSM:stä, joka on mielenterveyden häiriöiden arvostettu sairausluokitus. Yhdysvallat oli maailman ensimmäinen maa, joka teki uudistuksen sairausluokitukseen. Tämä johti kahden eri koulukunnan kehittymiseen: toiset pitivät homoseksuaalisuutta edelleen patologiana, toiset normaalina.[5] Sairausluokituksesta poistamiseen vaikuttivat aktivistit[17]. Sairausluokituksesta poistamista perusteltiin sillä, että homoseksuaalit kärsivät stigmasta, jonka homoseksuaalisuuden määritteleminen sairaudeksi luo. Aktivistien tavoitteena oli tehdä homoseksuaalisuudesta normaalia, kun taas lääketiede pyrki määrittelemään homoseksuaalisuutta epänormaaliksi, poikkeavaksi.[18]
1960- ja 1970-luvuilla homoseksuaalisuus ilmeni seksuaali-identiteettinä. Ihmiset alkoivat julistaa identiteettinsä olevan homoseksuaali. Se liittyi miespuolisilla homoseksuaaleilla tehtyihin sosiologisiin tutkimuksiin ja homoseksuaaliksi leimautumisen sosiaalisiin vaikutuksiin. Seksuaali-identiteetin ajatus kiteytyy kaapista ulostulemisessa. Homoseksuaalisuus seksuaali-identiteettinä muutti kysymyksen siitä, mikä saa ihmisen kehittymään homoseksuaaliksi muotoon mikä saa ihmisen kehittymään henkilöksi, joka identifioituu homoseksuaaliksi. Tällöin homoseksuaalisuuden tutkimus kohdistui identiteetin muotoutumisen tutkimiseen. Plummerin (1981) mukaan tällöin ei ole tarkoituksena löytää homoseksuaalisuuden kausaalisia syitä, vaan kehtysprosesseja jotka saavat yksilön rakentamaan ja pitämään yllä tiettyä seksuaali-identiteettiä. Seksuaali-identiteetti tarkoittaa, että yksilö kategorisoi itsensä tietynlaiseksi henkilöksi kokemusten ja tunteiden valossa.[19] Richardsonin ja Hartin (1981) mukaan homoseksuaaliset tunteet ja homoseksuaaliset teot voivat olla seurausta siitä, että yksilö määrittelee itsensä homoseksuaaliksi.
1980-luvulla puhkesi Yhdysvalloissa HI-viruksen leviämisestä johtuva AIDS-epidemia. Tämä pääasiassa homomiesten keskuudessa levinnyt sairaus kovensi ihmisten suhtautumista homoseksuaalisuutta kohtaan, koska sairauden leviäminen uhkasi kansanterveyttä.[20][21]
Erilaiset homoseksuaalien tyypit
Tutkijat ovat kiinnittäneet huomiota siihen, että luultavasti esiintyy erilaisia homoseksuaalisuuden tyyppejä. Tämä tarkoittaa että homoseksualisuus ei ole vain yhdenlainen asia ja sitä että kaikki homoseksuaalit eivät ole homoseksuaaleja samoista syistä.[22]
Homoseksuaaliset miehet käyttävät täsmällisiä nimikkeitä itseidentifiointiin. Yleisen käsityksen mukaan on rooleiltaan kahdenlaisia homomiehiä: antavia (homoslangissa top) ja vastaanottavia (bottom). Näihin on tarjottu selitykseksi sitä, kumpi rooleista tuntuu henkilölle luontevammalta. Mutta monet homomiehet identifioituvat molemmiksi, josta käytetään sanaa versatile. Toisaalta kaikkia homomiehiä anaaliyhdyntä ei edes kiinnosta ja suosivat muita seksin muotoja. Osa miehistä ei identifioidu topeiksi, bottomeiksi, eikä versatileiksi ollenkaan. Osa ei edes identifioidu homoiksi, vaikka harrastaisivat anaaliyhdyntää miesten kanssa. Nämä identifioituvat men that have sex with men (MSM) -kategoriaan ja ovat usein myös heteroseksuaalissa suhteissa eli ovat biseksuaaleja. Tutkimusten mukaan top-miehet ovat useammin antava osapuoli myös suuseksissä ja top-miehet identifioituvat harvimmiten homoiksi ja heillä on myös eniten sisäistettyä homofobiaa, itseinhoa homoseksuaalisia halujaan kohtaan.[23]
Vastaavasti homoseksuaalisilla naisilla esiintyy toisistaan poikkeavat butch- ja femme-roolit. On olemassa myös biseksuaalisia femmejä.[24]
Teoriat homoseksuaalisuudesta
Homoseksuaalisuutta koskevat teoriat voidaan jakaa kolmeen päätyyppiin:
patologia: Homoseksuaalisuus on ihmisen sairaus, joka poikkeaa normaalista heteroseksuaalisesta kehityksestä. Tässä teoriasuuntauksessa samaan sukupuoleen kohdistuva mielenkiinto tai sukupuolelle epätyypillinen käyttäytyminen on merkki sairaudesta tai häiriöstä. Tässä teoriasuuntauksessa jokin puutteellisuus tai ulkoinen patogeeninen agentti aiheuttaa homoseksuaalisuuden. Tässä teoriasuuntauksessa homoseksuaalisuutta pidetään vakavana, psykopatologiana.
epäkypsyys: Homoseksuaalisuus on nuoren ihmisen kypsymättömyydestä johtuvaa käyttäytymistä matkalla heteroseksuaaliseen suuntautumiseen. Tässä teoriasuuntauksessa homoseksuaalisuus on vaihe, jonka yli yleensä kasvetaan. Tässä erityisesti psykoanalyyttisessa teoriasuuntauksessa ihmisen seksuaalisuuden ajatellaan kulkevan kehitysvaiheiden läpi ja homoseksuaalisuus edustaa kehityksellistä pysähtymistä, retardaatiota. Tässä teoriasuuntauksessa homoseksuaalisuus on suhteellisen harmitonta, eikä patologia.
normaali variaatio: Homoseksuaalisuus on ihmisen seksuaalisuuden normaaliin variaatioon kuuluvaa. Tässä teoriasuuntauksessa homoseksuaalien tyypillisesti ajatellaan syntyneen erilaisiksi, mutta se on verrattavissa vasenkätisyyteen. Tässä teoriasuuntauksessa homoseksuaalisuus on luonnollinen ilmiö ja luonnollisuus on sama kuin normaali. Teoriasuuntauksessa ei nähdä tarvetta sisällyttää homoseksuaalisuutta mielenterveyden häiriöiden luokitukseen.
[5]
Todisteita ilmiön olemassaolosta
Homoseksuaalisuuden evolutiivinen selitys saattaa olla, että homomiehen siskot ovat poikkeuksellisen viehättäviä, vetävät miehiä puoleensa ja saavat enemmän lapsia kuin muut naiset.[25]
Ympäristötekijöistä homoseksuaalisuuden esiintymiseen vaikuttavat ei-jaetut tekijät, joskin naispuolisten homoseksuaalien kohdalla myös jaettu ympäristö saattaa olla merkittävässä roolissa.[26] Toisissa tutkimuksissa on saatu pienempiä ja hyvin vaihtelevia yhdenmukaisuuksia välillä 5–60 %.[27]
Miesten ja naisten homoseksuaalisuuden etiologia näyttää olevan erilainen, sillä erimunaisten kaksosten osalta yhden kaksosen homoseksuaalisuus on yhteydessä toisen kaksosen kohonneeseen homoseksuaalisuuden todennäköisyyteen ainoastaan silloin, kun he ovat samaa sukupuolta.[26]
Olsonin teorian mukaan homoseksuaalisuus johtuisi aivopuoliskojen dominanssista. Heteronaisilla ja homomiehillä yleensä oikea aivopuolisko on dominoiva. Sen sijaan heteromiehillä ja lesboilla yleensä vasen aivopuolisko on dominoiva. Olson arvelee, että geeni tai hormoni säätelee sitä, kumpi aivopuolisko dominoi.[28] Aivojen kuvausten perusteella tiedetään, että homomiesten ja heteronaisten aivojen rakenteet muistuttavat toisiaan; vastaavasti lesbojen ja heteromiesten aivojen rakenteet muistuttavat toisiaan.[29][30] Homomiesten ja heteronaisten kumpikin aivopuolisko on samankokoinen ja heillä on vasemmassa mantelitumakkeessa enemmän hermoyhteyksiä kuin oikeassa. Lesbojen ja heteromiesten oikea aivopuolisko on vasempaa suurempi, ja hermoyhteyksiä on enemmän oikeassa mantelitumakkeessa.[31]
Archives of Sexual Behavior -tiedelehden tutkimuksen mukaan äidiltää paljon testosteronia saavasta tyttösikiöstä tulee butch-lesbo ja paljon estrogeenia saavasta femmelesbo. Heteromiehillä ja lesboilla aivojen hypotalamuksen inah3-alue on yleensä suuri, miehistä kiinnostuneilla pieni. Se säätelee orientaatiota ja kehittyy 6-8 viikon sikiöiässä testosteronin vaikutuksesta. Poikasikiöillä testosteronin tuottavat yleensä kivekset, mutta geenit tai äidin terveydentila voivat vaikuttaa hormonimääriin, stressikin.[32]
Maskuliiniset ominaisuudet selittyvät hyvin sikiöaikaisella testosteroninsaannilla. Myös 1950-70-luvuilla keskenmenojen ehkäisyyn käytetty synteettinen estrogeeni tuotti saajilleen ylimäärän bi- ja lesbotyttäriä (mitattuna suuntautumisella, ei seksikokemuksilla) ja tavallista naisellisempia tyttäriä. Vastaavasti sikiöajan estrogeenilla tai testosteronilla saatiin naarashiiret kiinnostumaan naarashiiristä.[32] Estrogeeneista estradioli vastaa aivojen maskulinisaatiosta. Uroksilla sitä aromatisoituu kivesten tuottamasta testosteronista.[33].
Etiologia
Homoseksuaalisuutta pidettiin mielisairautena, mutta psykiatrian kyky selittää homoseksuaalisuutta ilmeni heikoksi. Biologisia selityksiä homoseksuaalisuudelle alettiin etsiä, kun psykiatriassa käytetyt ympäristöön liittyvät sosiaaliset ja kulttuuriset selitykset olivat pieniä kiinteiltä vaikutuksiltaan ja kausaatioiltaan epämääräisiä.[34]
Vuonna 1981 Kinsey-instituutin tekemässä tutkimuksessa todettiin, että vanhempien vaikutusta homoseksuaalisuuden kehittymiseen on liioiteltu ja tutkimuksessa myös todettiin, että heteroseksuaalisten mahdollisuuksien puutetta sekä traumaattisia heteroseksuaalisia kokemuksia on myös liioiteltu.[35] Vuonna 1986 Kinsey-instituutin tekemän tutkimuksen mukaan sukupuoli-nonkonformistisuus lapsuudessa on homoseksuaalisuuden tärkein ennusmerkki.[36]
Ensimmäiseksi biologit etsivät homoseksuaalisuuden selitystä aikuisten ihmisten hormoneista. Homomiesten ja heteromiesten testosteroni- ja estrogeenipitoisuudet kuitenkin havaittiin samantasoiksi ja aikuisten poikkeavien hormonipitoisuuksien hypoteesi kaatui.[34]
Tämän jälkeen homoseksuaalisen syytä on etsitty syntymää edeltävistä sikiön kohdussa kokemista hormonialtistuksista. Hypoteesiä tukee se fakta, että testosteronille altistavaa CAH-sairautta sairastavista naisista 37 prosenttia on lesboja tai biseksuaaleja. Toisaalta hypoteesiä vastaan puhuu se, että hormonaalisista ongelmista sikiövaiheessa kärsineet, joille on tullut hormonaalisista poikkeavuuksista sukupuolielinten tai sukurauhasten epämuodostumia, eivät ole homoseksuaaleja.[34]
Veljesten syntymäjärjestys
Blanchardin veljesten syntymäjärjestykseen (engl. fraternal birth order, FBO) liittyvä selitys on varmin ja tieteellisesti todistettu miesten homoseksuaalisuuden aiheuttaja. Siinä jokaisen nuoremman veljen todennäköisyys olla homoseksuaali kasvaa 33 prosentilla. Selityksessä on kyse raskaana olevan äidin immuunireaktiosta, jossa on vasta-aineita Y-kromosomiin liittyvää neurologiselle kehitykselle tärkeää neuroligiini 4 (NLGN4Y) -proteiinia vastaan.[37][38] Blanchardin arvion mukaan 15–29 prosenttia miespuolisista homoseksuaaleista on homoseksuaaleja tämän selityksen vuoksi. Vaikutus on silti pieni vaikka miehellä olisi usempi isoveli.[39]
Geeneihin liittyvät selitykset
Baileyn ja Pillardin homomiehillä vuonna 1991 tekemässä geenitutkimuksessa on tutkittu miesten homoseksuaalisuuden periytyvyyttä. Homoseksuaalisuus ei ole 100-prosenttisesti periytyvää, mikä tekee siitä multifaktoriaalisesti periytyvää, mikä tarkoittaa että homoseksuaalisuuden ilmenemiseen vaikuttavat muutkin tekijät kuin vain geenit.[34] Bailey ja Pillard ovat tehneet lesboilla vuonna 1993 vastaavan tutkimuksen, jossa geenien vaikutus naisten homoseksuaalisuuteen (lesbouteen) on yhtä suuri kuin miehillä. Tutkimusten mukaan kuitenkin jopa identtisten kaksosten joilla on ollut sama kasvuympäristö, seksuaaliset suuntautumiset voivat olla toisistaan poikkeavia. Geenit selittävät identtisten kaksosten homoseksuaalisuudesta vain 52 prosenttia.[40] Identtisistä kaksosista kummatkin ovat vain 20 prosentin todennäköisyydellä homoseksuaaleja.[41]
Vuonna 1993 Hamer löysi homomiesten X-kromosomeista yhteneviä kohtia.[42] Homoveljeksien perimää tutkittaessa on havaittu 8-kromosomissa ja X-kromosomissa sijaitsevien 8q12- ja Xq28-geenialueiden vaikuttavan miesten seksuaaliseen suuntautumiseen.[43] Geenit selittävät miesten homoseksuaalisuudesta 30-40 prosenttia[42].
Kaksostutkimuksia on arvosteltu vinoutuneisuudesta, sillä ne ovat perustuneet vapaaehtoisuuteen. Todennäköisesti ne kaksosparit, joissa molemmat osapuolet ovat homoseksuaaleja, ovat olleet halukkaampia ilmoittautumaan kuin sellaiset, joissa vain toinen osapuoli on homoseksuaalinen.[27]
Vuonna 2017 on löydetty kaksi miesten homoseksuaalisuuteen liittyvää geeniä. Kromosomissa 13 sijaitseva SLITRK6 on aivojen kehitykseen liittyvä geeni, joka vaikuttaa erityisesti väliaivoissa ja kromosomissa 14 sijaitseva TSHR on geeni joka koodaa tyreotropiinia (TSH) vastaanottavaa reseptoria.[44]
Tutkijat ovat yrittäneet löytää homoseksuaalisuuden aiheuttavaa "homogeeniä" sitä löytämättä. Homogeeniä etsittiin, koska homoseksuaalisuutta pidettiin synnynnäisenä ja geeni olisi ollut yksinkertainen selitys sille, mikä aiheuttaa homoseksuaalisuuden ennen syntymää[45]. Geenitutkimusten pohjalta voidaan sanoa,  että yhtä yksittäistä homogeeniä ei ole olemassa. Geenitutkimuksessa hyödynnetään nykyään epigenetiikkaa ja on kehitetty epigeneettisiä selitysmalleja, joissa keskitytään hormoneille herkkyyteen. Hormoneihin keskitytään CAH-sairaudesta tiedetyn pohjalta.[46][41]
Kilpirauhaseen liittyvät selitykset
Alustavien tutkimusten mukaan kilpirauhasen toiminta ja kilpirauhashormonit äidin raskausaikana saattavat olla yhteydessä lapsen homoseksuaalisuuteen.[47][48][49][50]
Tanskalaisen tutkimuksen mukaan lesboilla esiintyy 2,92-kertaisesti Hashimoton tautia ja homomiehillä 1,88-kertaisesti Gravesin tautia.[51]
Eräässä nuorisopsykiatrian potilaita koskeneessa tutkimuksessa 15 lapsen äideillä oli kilpirauhasongelmia raskausaikana. Nuorisopsykiatrian potilaista löytyi 16 homoseksuaalista nuorta. 12 tapauksessa homoseksuaalinen nuori oli kilpirauhasongelmista raskausaikana kärsineen naisen lapsi. Yhteys oli merkitsevä molemmilla sukupuolilla.[52] Väestötasolla homoseksuaalisuuden ja kilpirauhasen vajaatoiminnan esiintyvyys ovat samaa luokkaa[53].
Hypotyreoosiin liittyvässä selitysmallissa epäillään äidin raskausajan aikaista kilpirauhasen vajaatoimintaa ja äidin kilpirauhasen autoimmuunisairautta. Tähän liittyvät kilpisrauhashormonien puute ja Hashimoton tauti.[54] Raskaus vaatii äidin kilpirauhaselta tavallista suurempaa ponnistelua, mihin se tavanomaisesti vastaa kasvattamalla hormonituotantoa[53]. Äidin kilpirauhasen toiminnalla on vaikutusta sikiön neurologiseen kehitykseen[55]. Tässä selitysmallissa kilpirauhasen hormonitoiminta on riittämätön ja tietyt aivojen alueet jäävät kehittymättä[52].
Myös hypertyreoosi eli kilpirauhasen liikatoiminta vaikuttaa hormonitasoihin. Naisilla kilpirauhasen liikatoiminta, kuten Gravesin tauti, johtaa korkeampaan testosteronipitoisuuteen.[56] Miehillä kilpirauhasen liikatoiminnan on todettu kasvattavan dihydrotestosteronin pitoisuutta 8–10-kertaiseksi normaaliin verrattuna.[57]
Kilpirauhasen toimintaan liittyvää selitystä tukee löytö, jossa äidin ottama kilpirauhaslääkitys on yhteydessä tyttären lesbouteen.[58] Kilpirauhasen vajaatoimintaa lääkitään levotyroksiinilla[52], joka oli vuonna 2015 Yhdysvalloissa kaikkein eniten määrätty reseptilääke, sekä kuivatulla sian kilpirauhasella.[59][60] Lääkitystä käytetään kilpirauhasen vajaatoiminnan hoitoon myös raskausaikana ja imetysaikana[61]. Eläinperäisissä valmisteissa hormonien suhteet ovat erilaisia kuin terveellä ihmisellä, mistä seuraa että T3:n pitoisuus nousee tavallista korkeammaksi ja voi kehittyä kilpirauhasen liikatoiminnan kaltainen oireisto.[60]
Hormonitoimintaa häiritsevät kemikaalit
Eläimillä on havaittu homoseksuaalisuutta liittyen ympäristön hormonitoimintaa häiritseviin kemikaaleihin. Eläinlajeja joilla on tehty kyseisenlaisia havaintoja ovat linnut, sammakot, hylkeet, jääkarhut, merinilviäiset ja tusinoittain muita. Myös joillain kalojen populaatioilla on havaittu sukupuolisen kehittymisen erikoisuuksia, lähellä sellu- ja poperitehtaita sekä jätevesien käsittelylaitoksia. Yksi esimerkki eläinlajeilla havaitusta sukupuolisen kehityksestä on floridalaiset alligaattorit saastuneella Apopkajärvellä, jonka ympäristössä on ekstensiivisesti maanviljelyä, jätevedenpuhdistamo ja jonne on päätynyt DDT:tä ja DDE:tä. Luonnossa on havaittu myös vaikutuksia naisten käyttämien ehkäisypillerien jäämistä.[62] Iibislinnuilla homoseksuaalisuutta esiintyy kun ne ovat altistuneet metyylielohopealle.[63]
Tanskalaisen hiirillä tehdyn tutkimuksen mukaan yleinen raskausaikana käytetty kipulääke parasetamoli vähentää hiirten urostyypillistä käyttäytymistä. Aikaisempien tutkimusten mukaan parasetamoli voi estää poikasikiön testosteronituotannon ja aiheuttaa kivesten epämuodostumisen. Tutkimuksessa kiinnitettiin huomiota testosteronituotannon merkittävään alenemaan. Raskaana oleville naarashiirille annettiin parasetamoliannoksia jotka ovat suhteessa ihmisnaaraan annoksiin. Homoseksuaalisuutta tutkittaessa on havaittu, että homomiesten SDN (engl. sexual dimorphic nucleus) on poikkeava, ja tutkimuksessa löydettiin että parasetamolille raskausaikana altistuneiden uroshiirten SDN:ssä oli puolet vähemmän neuroneita. Näillä uroshiirillä myös aivotoiminnan vilkkaus SDN:ssä oli puolet vähäisempää.[64]
Homoseksuaaleina itseään pitävien osuus väestöstä
Homoseksuaaleina itseään pitävien osuuden selvittäminen väestöstä ei ole helppoa. Osuuden selvittämisessä on otettava huomioon kriteerit joita käytetään, rajat ja aikajakso jonka sisällä seksuaalinen suuntautuminen määritellään.[65] Monet ihmiset, huolimatta siitä että heillä on omaan sukupuoleen kohdistuvaa kiinnostusta, voivat epäröidä määritellä itseään homo- tai biseksuaaleiksi. Niitten ihmisten määrä, joilla on tunteita samaa sukupuolta kohtaan voi olla suurempi kuin niiden määrä, jotka myös toteuttavat käytännössä näitä tunteita. Toisaalta taas tunteita toteuttavien ihmisten määrä voi olla suurempi kuin ihmisten, jotka varsinaisesti määrittelevät itsensä homoksi, lesboiksi tai bi-seksuaaliksi.[66]
Merkittävimpien tutkimusten mukaan 2–11%:lla ihmisistä on ollut jonkinlaisia samaan sukupuoleen kohdistuvia seksuaalisia kontakteja elämänsä aikana.[67][68][69][70][71][72][73][74] Tämä osuus nousee 16–21%:iin kun raportoidaan joko samaan sukupuoleen kohdistuva kiinnostus tai käyttäytyminen, tai molemmat niistä.[75] Vuonna 2005 tehdyssä tutkimuksessa, 20% anonyymisti tutkimukseen vastanneista ilmoitti, että heillä on joitain homoseksuaalisia tunteita – tosin vain 2–3% heistä määritteli itsensä homoseksuaaliksi.[76] Vuonna 1992 tehdyssä tutkimuksessa 6,1%:lla Britanniassa asuvista miehistä oli ollut homoseksuaalisia kokemuksia, kun taas Ranskassa vastaava luku oli 4,1%.[77] Vastaavasti Yhdysvalloissa, William Instituten vuonna 2011 tekemän raportin mukaan 3,5%, eli suunnilleen 9 miljoonaa ihmistä aikuisväestöstä, on joko lesboja, homoja tai biseksuaaleja.[78] Yhdysvalloissa vuonna 2000 tehdyssä väestönlaskennassa maassa oli noin 600000 samaa sukupuolta olevaa naimatonta kotitaloutta.[79]

Suomi
Seksuaalista identiteettiä on Suomessa tutkittu satunnaisotoksiin perustuvilla kysely- ja haastattelututkimuksilla 1971 ja 1992. 18–54-vuotiaista suomalaisista piti itseään homoseksuaalina vuonna 1971 tehdyssä tutkimuksessa 0,8% ja vuonna 1992 tehdyssä tutkimuksessa 0,6%.[80]
Ruotsi
Ruotsissa Forskningsgruppen för Samhälls- och Informationsstudier (FSI) ja Folkhälsoinsitutet tekivät vuonna 1998 satunnaisotokseen perustuvan kyselytutkimuksen, jonka mukaan homoseksuaaleja on 1–2% 16–79-vuotiaista.[81]
Norja
Norjassa vuonna 2008 tehdyn 6465 henkilön haastattelututkimuksen mukaan yli 16-vuotiaista 0,6% miehistä ja 0,7% naisista pitää itseään homoseksuaalina.[82]
Yhdistynyt kuningaskunta
Yhdistyneessä kuningaskunnassa vuosina 2009–2010 tehdyn 247623 haastateltavaa sisältäneen laajan kyselytutkimuksen mukaan 0,9% yli 16-vuotiaista pitää itseään homoseksuaalina.[83]
Yhdysvallat
Viiteen laajaan kyselytutkimukseen perustuen on arvioitu, että 1,7% yhdysvaltalaisista aikuisista pitää itseään homoseksuaalina.[84]
Kanada
Vuonna 2003 Kanadassa tehtiin 135000 ihmisille kyselytutkimus, jonka mukaan 18–59-vuotiaista miehistä 1,3% ja naisista 0,7% piti itseään homoseksuaalina.[85]
Australia
Australiassa tehtiin 19307 ihmisen kyselytutkimus, jonka mukaan 1,6% miehistä ja 0,8% naisista piti itseään homoseksuaalina.[86] [87]
Lainsäädäntö

Suomessa ”homoseksuaaliset teot” olivat rangaistavia vuoteen 1971 asti ja homoseksuaalisuus lakkasi olemasta virallisesti listattu sairaus 1981.[88]
Homoseksuaalisuuden juridisissa historioissa länsimaissa on nähtävissä jako kahteen perinteeseen: toisaalta Ranskan vallankumouksen vaikuttamat lakijärjestelmät ja toisaalta protestanttinen traditio. Ranskan vallankumouksen vaikutus lakijärjestelmiin näkyy erityisesti lakien suhteessa yksityisyyteen. Ranskan vallankumouksen traditiossa yksityiset käytännöt, esimerkiksi homoseksuaaliset teot, eivät olleet rangaistavia, elleivät ne sisältäneet väkivaltaa tai seksiä alaikäisten kumppaneiden kanssa, mutta poliisi ja juridinen järjestelmä puuttuivat säännöllisesti julkisuudessa tapahtuneisiin tekoihin. Toinen lakijärjestelmä, joka oli yleisempi protestanttisissa maissa, piti sisällään erilaisen käsityksen siitä, mitä valtion tulee kontrolloida. Tässä traditiossa katsottiin olemassa olevan itsessään moraalittomia tekoja, joista tulisi rangaista sellaisina myös sekulaarisen lain edessä.[89]
Samaa sukupuolta olevien parien avioliitto on hyväksytty lailla seuraavissa maissa: Hollannissa (vuodesta 2001), Belgiassa (2003), Espanjassa (2005),[90] Kanadassa (2005),[91] Etelä-Afrikassa (2006),[92] Norjassa (2009),[93] Ruotsissa (2009),[94] Portugalissa (2010),[95] Islannissa (2010)[96], Argentiinassa (2010)[97][98], Tanskassa (2012)[99], Uruguayssa (2013)[100], Uudessa-Seelannissa (2013)[101], Ranskassa (2013)[102], Isossa-Britanniassa (2014)[103], Yhdysvalloissa (2015) [104] ja Suomessa (2017) [105]
Yhteiskunnan asenteet

Ei-heteroseksuaalisuuden hyväksyntä on alhaisinta Aasiassa ja Afrikassa ja korkeinta Euroopassa, Australiassa ja Amerikoissa. Länsimainen yhteiskunta on muuttunut viime vuosikymmeninä yhä hyväksyvämmäksi homoseksuaalisuutta kohtaan. Professori Amy Adamczyk totesi maiden erojen selittyvän pitkälti kolmella tekijällä: demokraattisten instituutioiden vahvuus, taloudellisen kehityksen taso (kansantuote) ja uskonnollisuus.[106]
Asenteet homoseksuaalisuuden hyväksyttävyydestä vaihtelevat suuresti maittain. Yhdysvaltalaisen Pew Research Centerin kyselytutkimuksessa vuonna 2013 asenteet homoseksuaalisuutta kohtaan olivat myönteisimmät länsimaissa ja etenkin Euroopan unionin maissa, joista useimmissa yli kolme neljäsosaa oli sitä mieltä, että yhteiskunnan tulisi hyväksyä homoseksuaalisuus. Yhdysvalloissa hyväksyjiä oli 60 prosenttia, Japanissa 54 prosenttia, Israelissa 40 prosenttia, Venäjällä 16 prosenttia ja latinalaisessa Amerikassa keskimäärin hieman yli puolet. Afrikassa ja muslimimaissa homoseksuaalisuuden hyväksyntää kannatti useimmiten alle 10 prosenttia väestöstä. Homoseksuaalisuus hyväksyttiin yleisesti sitä harvemmin, mitä suurempi merkitys uskonnolla on yhteiskunnassa. Nuoret vastaajat olivat useissa maissa hyväksyvämpiä kuin vanhat.[107]
Asenteet homomiehiä ja lesboja kohtaan ovat suurelti riippuvaisia siitä onko homoseksuaalisuus synnynnäistä vai valinta. Ihmiset suhtautuvat homoseksuaalisuuteen hyväksyvämmin jos sen etiologia on synnynnäinen, kun taas jos ihminen ajattelee sen olevan valinta, suhtautuminen on vähemmän hyväksyvää. Ajatukseen siitä, että homoseksuaalisuus on valinta, liittyy usein ajatus homoseksuaalisuuden syntisyydestä ja epäluonnollisuudesta.[108]
Vuonna 2015 julkaistun syrjintää selvittävän Eurobarometrin mukaan Euroopan unionin maitten vastaajista 71 prosenttia on sitä mieltä, että seksuaalivähemmistöihin kuuluvilla ihmisillä tulisi olla samat oikeudet kuin heteroseksuaaleilla. Vastaajista 61 prosenttia tukee samaa sukupuolta olevien avioliittojen sallimista kaikkialla Euroopassa. Suomessa asenteet samaisen Eurobarometrin mukaan seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjä kohtaan ovat myönteisempiä kuin Euroopan unionissa keskimäärin: barometrin mukaan suomalaisista 74 prosenttia on samaa mieltä siitä, että seksuaalivähemmistöihin kuuluvilla ihmisillä tulisi olla samat oikeudet kuin heteroseksuaaleilla, ja 66 prosenttia on samaa mieltä siitä, että samaa sukupuolta olevien avioliitot pitäisi sallia kaikkialla Euroopassa.[109]
Sosiopoliittisesti homoseksuaalisuuden etiologian selvittäminen saattaa tuoda homoseksuaaleille hyötyä sen myötä, että homoseksuaalisuus voidaan tieteellisesti todistaa synnynnäiseksi eikä se olisi enää joidenkin ihmisten mielestä valinta. Toisaalta, etiologian selviäminen saattaa johtaa siihen, että homoseksuaalisuus osoitetaan geneettiseksi anomaliaksi, viaksi tai puutteellisuudeksi, joka voidaan ehkäistä tai joka jonain päivänä osataan jopa parantaa.[108]
Syrjintä
1950-luvun lopulta ja 1960-luvulla homoseksuaalisuuteen alettiin suhtautua enemmän sairautena kuin rikoksena.[110] Yhdysvalloissa homoseksuaalisuus poistettiin sairausluokituksesta vuonna 1973.[111] Suomessa homoseksuaalisuus poistettiin sairausluokituksesta Suomen Lääkintöhallituksen päätöksellä vuonna 1981, sen jälkeen kun Seta oli kirjelmöinyt asiasta Lääkintöhallitukselle vaatien sairausluokituksen poistamista kokonaan, sekä siitä että Lääkintöhallituksen tulisi ”tehokkaasti työskennellä homoseksuaalisuuden sairausleiman synnyttämien vakavien haittavaikutuksien poistamiseksi”.[111]
Suomessa homot ja lesbot kokevat syrjintää yhä työpaikoilla ja kouluissa, vaikka laki syrjinnän tiukasti kieltääkin. Tutkimusten mukaan homojen ja lesbojen työsyrjinnästä on näyttöä.[112][113], ja syrjintää voi ilmetä esimerkiksi työhönottotilanteessa, työehdoissa sekä kohtelussa työpaikoilla.[114] Seksuaali- ja sukupuolivähemmistöihin kuuluvat ihmiset voivat esimerkiksi joutua kuulemaan epäasiallista ja loukkaavaa puhetta, kuten homottelua tai loukkaavia vitsejä, sekä osaan heistä voi kohdistua suoranaista seksuaalisuuteen tai sukupuoleen liittyvää halventavaa nimittelyä, tai jopa seksuaalista häirintää.[115] Jotkut homoseksuaalit pitävät työpaikoillaan seksuaalisen suuntautumisensa mieluummin salassa.[116] Kyselyjen perusteella, suuntautumisestaan avoimet olivat kohdanneet työsyrjintää sitä salaavia useammin. Toisaalta, ne jotka salaavat seksuaalisen suuntautumisensa, näkevät syrjintää tapahtuvan useammin omalla työpaikallaan.[115] Viimeisinä vuosikymmeninä yleinen suhtautuminen homoseksuaalisuuteen on muuttunut paljon suvaitsevaisemmaksi.
Historia
Homoseksuaalien kohtelu

Monille uskonnoille on ollut ominaista kielteinen suhtautuminen homoseksuaalisuuteen. Monien uskontokuntien piirissä seksuaalivähemmistöt ovat muodostaneet itsenäisiä ryhmiä, joissa homoseksuaalisuus on sallittua.[117] Kristinuskossa homoseksuaalisuuden harjoittamista on vanhastaan pidetty syntinä.[118] Vanhassa Testamentissa Jumala antaa lain, jonka mukaan ”jos mies makaa miehen kanssa niin kuin naisen kanssa maataan, he ovat molemmat tehneet kauhistuttavan teon ja heidät on surmattava. He ovat itse ansainneet kuolemansa.”[119] Samassa lainkohdassa tuomitaan myös kuolemaan monista muista rikkomuksista kuten esimerkiksi äidin tai isän herjaamisesta.[120] Islamilaisissa maissa homoseksuaalisuudesta on määrätty kuolemantuomioita.[121]
Vuonna 1869 unkarilainen kirjailija Károly Mária Kertbeny käytti dokumentoidusti ensimmäisen kerran käsitettä homoseksuaali avoimessa kirjeessä Preussin oikeusministerille vaatien ’luonnonvastaisen käyttäytymisen’ kieltävien lakien kumoamista. Homoseksuaali yleistyi käsitteenä 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa sekä korvasi aikaisemmin käytössä olleet sanat, joista sodomiitti lienee tunnetuin. Lääketieteessä käytettiin pitkään rinnakkain lukuisia sanoja kuvaamaan samaa ilmiötä, mutta sanat olivat osin ristiriitaisia keskenään. Tällaisia sanoja olivat esimerkiksi inversio, uranismi, uniseksuaalisuus, biseksuaalisuus ja psyykkinen hermafrodismi. Käsite homofilia pyrki korostamaan rakkauden ja ihmissuhteen merkityksen tärkeyttä pelkän seksuaalisen mieltymyksen lisäksi.[122] Käsite homoseksuaali kuului sekä oikeudelliseen että medikaaliseen terminologiaan. Michel Foucault kirjoittaa, että ennen kuin termi homoseksuaali stabiloi seksuaalisen erilaisuuden, sodomiitti oli ollut vain sarja tekoja siinä missä homoseksuaalisuus nyt nimesi ihmisryhmän.[123]
Suomessa homoseksuaalisuus oli rikos vuoteen 1971 asti. Entisen lain mukaan samaan sukupuolen kanssa harjoitetusta haureudesta voitiin tuomita ankarimmillaan kahden vuoden vankeusrangaistukseen.[124] Vielä 1980-luvulla homoseksuaalisuus miellettiin omaksi valinnaksi, seksuaaliseksi preferenssiksi ja henkilön valisemaksi elämäntavaksi, mutta se on korvautunut biologiaan perustuvalla seksuaalisen suuntautumisen käsitteellä[34].
Vanhemmuus
Naisparien adoptoimat ei-sukulaislapset ovat seksuaalikäyttäytymiseltään samanlaisia kuin heteroparien lapset. Kasvatus ei näytä vaikuttavan suuntautumiseen vaan synnynnäiset tekijät.[32]
Lesbo- ja homovanhemmat ovat tieteellisen tutkimuksen mukaan yhtä sopivia kuin heteroseksuaalit ja heidän lapsensa yhtä terveitä ja sopeutuvia kuin heteroperheiden lapset.[125][126][127] Tutkimuskatsausten mukaan päinvastaisesta ei ole mitään näyttöä.[127][128][129][130][131]
Eläinten homoseksuaalisuus
Homoseksuaalista käyttäytymistä on havaittu noin 1500 lajilla, joista 500:lla se on hyvin dokumentoitua.[132] Homoseksuaalisuutta esiintyy eläinkunnassa etenkin sosiaalisten eläinten, kuten vesilintujen ja -nisäkkäiden, apinoiden ja ihmisapinoiden keskuudessa. Yleisintä se on Australiassa elävillä mustajoutsenilla, joiden pariskunnista noin neljännes on keskenään samaa sukupuolta, useimmat koiraspareja. Useimmat näistä pariskunnista hoivaavat yhdessä joko omaa tai muilta ryöstettyä jälkikasvua, ja koirasparien hoivaamilla poikasilla on jopa suurempi eloonjäämisprosentti kuin heteroparien hoivaamilla.[133][134]
Tutkimuksissa on havaittu ympäristömyrkkynä esiintyvän metyylielohopean aiheuttavan iibislinnuissa homoseksuaalista käytöstä. Elohopea muuttaa koiraiden sukupuolihormonien, testosteronin ja estradiolin tasoja.[135]
Georgetownin yliopiston professori Janet Mann on esittänyt teorian, jonka mukaan ainakin delfiinien homoseksuaalinen käyttäytyminen olisi evolutiivisesti eduksi, koska se vähentäisi lajinsisäistä, erityisesti urosten välistä, aggressiota.[136]
Urospingviiniparien on havaittu kestäneen eliniän, niiden rakentaneen pesiä yhdessä ja hautoneen kiveä sijaismunana. Vuonna 2004 Central Park Zoo -eläintarhassa Yhdysvalloissa erään samasukupuolisen parin kivi korvattiin hedelmöittyneellä munalla, jota pari hautoi ja josta kuoriutuneen poikasen se kasvatti omanaan.[137][138]
Orangeilla on havaittu homoseksuaalista käytöstä.[139] Banaanikärpäsillä ei ole geeniä, jonka avulla ne kykenisivät erottamaan sukupuolet toisistaan.[140]
Vuonna 2006 Oslon yliopiston luonnonhistoriallisessa museossa avattiin Against Nature? -niminen näyttely. Museossa esiteltiin näytekappalein ja kuvin joitakin eläinlajeja, joilla homoseksuaalisuutta väitetään esiintyvän. Lajit vaihtelevat pienistä hyönteisistä kaskelotteihin.[141]
Eläinten käyttäytymisen luonnehtimista homoseksuaalisuudeksi on arvosteltu antropomorfismista eli ihmisen ominaisuuksien sijoittamisesta eläimiin.[142] Seksologiassa erotetaan toisistaan genitaalisuus eli hetkellinen ulkoinen käyttäytyminen ja seksuaalisuus eli kohtuullisen pysyvä persoonallisuuden ominaisuus.[143] Tieteellisessä tutkimuksessa persoonallisuus liitetään ainoastaan ihmislajin edustajiin eli persooniin.[144]
Homoseksuaalien mielenterveysongelmat ja lieveilmiöt
Masennuksen esiintyvyys on homomiehillä kolminkertainen kokonaisväestöön verrattuna. Koska masennus on itsemurhan riskitekijä, homomiehillä on myös korkeampi itsemurhan riski. Masennus ja itsemurhanhimoisuus voivat vaikuttaa homomiesten alkoholin ja huumeiden käyttöön, suojaamattomaan anaaliyhdyntään ja HI-viruksen leviämiseen.[145] Nuorilla homoseksuaaleilla itsemurhaan kuoleminen on arvioitu 2–7 kertaa korkeammaksi kuin heteroseksuaalisilla nuorilla. Enemmän dataa on saatavilla itsemurhan ajattelemisesta, jossa homoseksuaalisilla nuorilla esiintyvyys on kaksinkertaista verrattuna heteroseksuaaleihin. Itsemurhia ja itsemurhan ajattelua selitetään kahdella eri teorialla: vähemmistöstressillä ja interpersonaalisella itsemurhan psykologisella teorialla.[146] Hyväksyvämmin suhtautuva sosiaalinen ympäristö voi vähentää itsemurhia 20–25 prosentilla[147].
Iso-Britanniassa homoseksuaaleista yli kolmannes käyttää laittomia huumausaineita, kun taas kokonaisväestössä osuus on viisi prosenttia. Homoseksuaaleilla on siis seitsemänkertainen todennäköisyys käyttää huumeita. Tutkimuksen mukaan homoseksuaaleilla on kymmenkertainen todennäköisyys, että on käyttänyt kokaiinia viimeisen kuukauden aikana ja 13-kertainen todennäköisyys siihen, että on käyttänyt ketamiinia viimeisen kuukauden aikana.[148] Kokonaisväestössä huumeiden käyttö vähenee iän myötä, mutta Pride-tapahtumissa tehdyn tutkimuksen perusteella 36-40-vuotiaat homoseksuaalit käyttävät yhtä paljon huumeita kuin nuoremmat. [149]
Katso myös
Homofobia
Homoseksuaalisuus ja uskonnot
Kinseyn asteikko
Luettelo tunnetuista homo- ja biseksuaaleista
Samaa sukupuolta olevien avioliitto
Biseksuaalisuus
Bi-curious
Biseksuaalisuuden häivyttäminen
Seksuaalinen joustavuus
Seta
Lähteet

Kirjallisuutta
Citation error, replace with{{cite book| author = Aldrich, Robert (toim.)| title = Rakkaus samaan sukupuoleen: Homoseksuaalisuuden historia| location = Helsinki| publisher = Multikustannus| year = 2006| version = (Gay Life and Culture: A World History, 2006.) Suomentanut Veli-Pekka Ketola| id = ISBN 952-468-103-X}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Eschebach, Insa (toim.)| title = Homophobie und Devianz: Weibliche und männliche Homosexualität im Nationalsozialismus| location = Berlin| publisher = Metropol Verlag| year = 2012| isbn = 978-3-86331-066-0| language = Template:De}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Hagman, Sandra| title = Seven Queer Brothers: Narratives of Forbidden Male Same-Sex Desires from Modernizing Finland 1894–1971| location = Firenze| publisher = European University Institute| year = 2014| version = Diss| language = Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.| format = [ Tiivistelmä verkossa]}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Hankamäki, Jukka| title = Enkelirakkaus: Filosofia ja uskonto homoseksuaalisuutena| location = Helsinki| publisher = Books on Demand| year = 2008| id = ISBN 978-952-498-092-0}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Hautanen, Tarja| title = Yksityistilaisuus: Turkulaisten homojen ja lesbojen kulttuurihistoriaa| location = Helsinki| publisher = Seksuaalinen tasavertaisuus ry| year = 2005| id = ISBN 952-9862-17-2}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Jokinen, Juha Veli (toim.)| title = Homo! Lesbo! Tositarinoita 2000-luvun Suomesta| location = Helsinki–Jyväskylä| publisher = Minerva| year = 2009| id = ISBN 978-952-492-201-2}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Juvonen, Tuula| title = Varjoelämää ja julkisia salaisuuksia| location = Tampere| publisher = Vastapaino| year = 2002| version = Väitöskirja: Tampereen yliopisto| id = ISBN 951-768-109-7}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Juvonen, Tuula| title = Kaapista kaapin päälle: Homoseksuaaliset ihmiset ja heidän oikeutensa edustuksellisessa politiikassa| location = Tampere| publisher = Vastapaino| year = 2015| isbn = 978-951-768-449-1}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Kellomäki, Ani ym. (toim.)| title = Kaikki muuttuu paremmaksi| location = Kirkkonummi| publisher = Paasilinna| year = 2010| id = ISBN 978-952-5856-29-3}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Koivisto, Nelli (toim.)| title = Lupa kuulua – lupa näkyä: Seksuaali- ja sukupuolivähemmistöt liikunnassa ja urheilussa| location = Helsinki| publisher = Suomen liikunta ja urheilu| year = 2005| id = ISBN 952-5062-65-1}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Lehto, Juhani E. & Kovero, Camilla| title = Homoseksuaalisuus tieteen näkökulmasta ja miesten kertomana| location = Helsinki| publisher = Lilith| year = 2010| id = ISBN 978-951-98810-4-1}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Lehtonen, Jukka – Mustola, Kati (toim.)| title = ”Eihän heterotkaan kerro...”: Seksuaalisuuden ja sukupuolen rajankäyntiä työelämässä| location = Helsinki| publisher = Työministeriö| year = 2004| id = ISBN 951-735-603-X}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Löfström, Jan (toim.)| title = Scandinavian homosexualities: Essays on Gay and Lesbian Studies| location = Binghamton| publisher = Harrington Park Press| year = 1998| isbn = 1-56023-111-4| language = Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Miettinen, Jukka O. (toim.)| title = Miesten kesken: Miesten välinen rakkaus maailmankirjallisuuden valossa| location = Helsingissä| publisher = Otava| year = 1993| id = ISBN 951-1-12268-1}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Parkkinen, Marja-Leena (toim.)| title = Ulos kaapista: Tositarinoita homoseksuaalisuuden kohtaamisesta| location = Helsinki| publisher = Like| year = 2003| id = ISBN 952-471-096-X}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Puolimatka, Tapio| title = Lapsen ihmisoikeus: oikeus isään ja äitiin| publisher = Kustannus Oy Uusi Tie| year = 2015| id = ISBN 9789516195981}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Puolimatka, Tapio| title = Yhteiskuntakoe lapsilla?| publisher = Kuva ja Sana| year = 2016| id = ISBN 978-951-585-315-6}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Puonti, Ari| title = Suhteesta siunaukseen – Homoseksuaalisuus, terapeuttinen sielunhoito ja Raamattu| publisher = Kustannus Oy Uusi Tie| year = 2010| id = ISBN 978-951-619-523-3}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Sievers, Kai & Stålström, Olli (toim.)| title = Rakkauden monet kasvot: Homoseksuaalisesta rakkaudesta, ihmisoikeuksista ja vapautumisesta| location = Espoo| publisher = Weilin + Göös| year = 1984| id = ISBN 951-35-2679-8}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Stålström, Olli| title = Homoseksuaalisuuden sairausleiman loppu| location = Helsinki| publisher = Gaudeamus| year = 1997| version = Väitöskirja: Kuopion yliopisto| id = ISBN 951-662-716-1}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Terry, Jennifer| title = An American Obsession: Science, Medicine, and Homosexuality in Modern Society| location = Chicago| publisher = The University of Chicago Press| year = 1999| isbn = 0-226-79366-4| language = Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Vilkka, Hanna| title = Sukupuolen ja seksuaalisuuden kohtaaminen| location = Jyväskylä| publisher = PS-kustannus| year = 2010| id = ISBN 978-952-451-462-0}}
Aiheesta muualla


 – seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen asemaa ajava järjestö


. Helsingin kaupunginkirjaston aihepakettiarkisto.
 Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.
 entry  in the Stanford Encyclopedia of Philosophy


Luokka:Seksuaalinen suuntautuminen
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit