Question: Mikä on Suomen louhituin metalli?

Kaivannaistoiminta

Kaivannaistoiminta on toimintaa, jossa kallioperästä louhitaan teollisuuden raaka-aineina tärkeitä malmeja ja muita kaivannaisia. Arvokkaat mineraalit jaetaan malmimineraaleihin ja epämetallisiin kaivannaisiin. Tärkeimpiä teollisuuden tarvitsemia metalleja ovat muiden muassa rauta, alumiini ja kupari. Merkittäviä epämetallisia kaivannaisia ovat muiden muassa graniitti, kalkkikivi, timantit ja vuorisuola. Kaivannaiset ovat uusiutumattomia luonnonvaroja, mutta silti niiden niukkuus eli reaalihinta on pikemminkin vähentynyt kuin kasvanut vuosikymmenten ja vuosisatojen mittaan. Louhinnalla on ympäristölle monia vahingollisia vaikutuksia. Nyky-yhteiskunta perustuu kuitenkin edelleen suurelta osin kaivannaisteollisuuden tuottamien raaka-aineiden varaan, joten siitä ei täysin voida luopuakaan.
Kaivannaisteollisuuden tuotantoyksiköitä ovat kaivos, rikastamo ja usein myös sulatto.
Malmit

Malmien synty
Malmit ovat taloudellisesti merkittäviä kivilajeja, jotka sisältävät metallimineraaleja. Yleensä malmit ovat syntyneet vuorten poimuttuessa, kun kivilajit ovat sulaneet ja magma myöhemmin jäähtynyt ja jähmettynyt, jolloin magmapesäkkeen alaosaan ovat ensiksi eriytyneet ja näin pesäkkeet pohjalle vajonneet raskaat mineraalit, kuten kromiitti ja magnetiitti. Magmapesäkkeen yläosaan taas on kiteytynyt viimeiseksi muun muassa hopea-, kulta-, kupari-, lyijy- ja nikkelimalmeja. Näiden malmioiden välissä oleva kivi sen sijaan on vähemmän metallipitoisempaa. Malmiesiintymiä tunnetaan eniten vanhojen poimuvuoristojen alueella, missä malmiot ovat paljastuneet rapautumisen aiheuttaman kulutuksen seurauksena. 
Louhinnan kannattavuus
Se, kannattaako metallia louhia ja minkälaisina pitoisuuksina, riippuu sen arvokkuudesta. Nykyaikana jalostusmenetelmät ovat kehittyneet, jolloin yhä kannattavammaksi on tullut louhia myös pienimuotoisempia esiintymiä. Louhinnan taloudelliseen kannattavuuteen vaikuttaa myös maailmanmarkkinahinta. Joissakin kehitysmaissa, joissa tietyllä kaivostuotteella on merkittävä asema viennistä, voi maailmanmarkkinahinnan lasku aiheuttaa kansantalouden kriisin. Maailmanmarkkinahinta riippuu uusien, lupaavien varojen löytymisestä sekä metallituotteiden kierrätyksen lisääntymisestä. Metalleja on myös pyritty monin paikoin korvaamaan halvemmilla muoviratkaisuilla. Kun malmi on louhittu, siitä poistetaan muu, vähämetallinen aines eli se rikastetaan. Rikaste taas jalostetaan metalliksi.  
Tärkeimmät metallit
Ylivoimaisesti tärkein teollisuuden metalli on rauta, jonka osuus kaikista louhituista ja jalostetuista metalleista on 95 %. Se on myös halvin metalli, jota käytetään. Rauta on maankuoren yleisimpiä alkuaineita. Sen hinta määräytyy pääasiassa louhinnan ja kuljetuksen aiheuttamista kustannuksista. Eniten rautamalmia on vanhassa ja kuluneessa kallioperässä, missä sitä tavallisesti louhitaan avolouhoksissa. Parhaimmillaan malmeissa on rautaa yli 50 prosenttia. Merkittävimpiä rautamalmintuottajamaita ovat Kiina, Brasilia, Venäjä, Ukraina sekä Australia. Kivihiilen avulla pelkistämällä valmistetaan terästä. Terästeollisuudessa hiilen kulutus on erittäin suurta, minkä seurauksena edullisimmat rautamalmin esiintymät ovat kivihiiliesiintymien läheisyydessä, esimerkiksi Ukrainan itäosassa Donetsin laakiolla sekä Koillis-Yhdysvalloissa. Suurimmat teräksentuottajamaat ovat Kiina, Japani, Venäjä ja Yhdysvallat, mutta 1980-luvulla lähtien kehitysmaiden, esimerkiksi Brasilian, Intian ja Korean tasavallan terästeollisuus on kehittynyt erittäin voimakkaasti. Koska kehitysmaiden teräs on halpaa, on se aiheuttanut hankaluuksia rikkaiden teollisuusmaiden teräsyhtiöille. Viime vuosina teräksen kulutus maailmalla on laskenut ja sitä on pyritty korvaamaan muilla aineilla.
Maankuoren yleisin metalli on alumiini. Alumiinimalmista käytetään nimitystä bauksiitti, joka on muodostunut latosolimaannoksessa tropiikissa. Maailman suurin bauksiitintuottaja on Australia, jonka osuus on noin kolmannes. Bauksiitin kaivaminen on edullista, mutta se käsitellään elektrolyyttisesti, mikä vaatii paljon sähköenergiaa. Yleensä alumiinin erottaminen suoritetaankin halvan energian maissa kuten Kanadassa ja Norjassa. Teräksen jälkeen alumiini on eniten teollisuudessa käytetty metalli. Alumiinia käytetään sen keveyden ja ruostumattomuuden vuoksi lentokoneiden, autojen ja juomatölkkien valmistuksessa.

Maailmankaupassa merkittäviä metalleja ovat kupari, lyijy, sinkki ja tina. Kupari johtaa hyvin sähköä, mutta se on kallis raaka-aine ja sitä onkin pyritty korvaamaan alumiinilla. Merkittävimmän kuparintuottajamaat ovat Chile ja Yhdysvallat, mutta kehitysmaiden kuparintuotanto lisääntyy koko ajan niiden runsaiden kuparimalmivarojen seurauksena. Esimerkiksi Sambian viennistä kuparin osuus on lähes 70 %. Kuparista valmistetaan pronssia tinan kanssa. Tinaa käytetään myös muihin metalliseoksiin sekä ohutlevypinnoitteena ja juotosmetallina. Sinkki on merkittävä teräksen seosmetalli. Merkittävin sinkintuottajamaa on Kiina.
Jalometalleista merkittävimmät ovat kulta ja hopea. Kulta esiintyy puhtaana luonnossa ja sitä on pitkät ajat huuhdottu joista. Merkittävin kullantuottajamaa on Etelä-Afrikka. Kulta on monilta ominaisuuksiltaan hyvä metalli: sitä on helppo muotoilla ja käsitellä ja se johtaa myös hyvin sähköä, eikä se hapetu. Hopeaa käytetään kullan tavoin koruihin, mutta sillä on taipumus tummua. Hopeaa käytetään eniten valokuvateollisuudessa. Suurimmat hopeaesiintymät ovat Meksikossa, Perussa ja Yhdysvalloissa.
Epämetalliset kaivannaiset
Kallioperän epämetallisia kaivannaisia käytetään rakentamisessa ja teollisuudessa. Merkittäviä epämetallisia kaivannaisia ovat rakennuskivet, vuorisuola, korukivet ja timantit. Tärkeitä rakennuskiviä ovat muun muassa graniitti, josta tehdään rakennusten lisäksi rakennuslaattoja ja katujen reunakivetyksiä. Kalkkikivestä jauhettua kalkkia käytetään sementin valmistamiseen ja sitä levitetään pelloille vähentämään happamuutta. Marmori on syntynyt tasalaatuisesta kalkkikivestä ja se on tärkeä rakennusmateriaali.
Vuorisuolaa ovat suolakerrostumat, jotka ovat syntyneet entisajan merien haihduttua. Suolakerrostumia on muun muassa Keski-Euroopan pohjoisosissa. Suolaa louhitaan sekä kulutuskäyttöön että kemianteollisuudelle. Korukiviä ovat muun muassa kvartsit. Korukiviä käytetään korujen lisäksi koriste-esineisiin. Timantti on kovin aine, mitä luonnossa tavataan. Suurin timantintuottaja on Australia, mutta suuria timanttikaivoksia on myös Afrikan eteläosan maissa. Timanttia käytetään sen kovuuden ansiosta hiomalaitteisiin ja poranteriin, mutta suuri osa myös koruihin.
Kaivannaisten riittävyys
Luonnonvarojen niukkuus on pitkään vähentynyt: niiden hinnat ovat pudonneet vuosikymmenten ja vuosisatojen ajan.[1]
Luonnonvarojen niukkuutta mittaa parhaiten reaalihinta. Mineraalien reaalihinta on laskenut 48 % vuodesta 1950 vuoteen 1990. U.S. Geological Surveyn Carroll Ann Hodges kirjoitti Science-lehdessä 2.6.1995 (s. 1305–1312): "mitään kestäviä niukkuuksia mineraaleista ei ole ollut. Taloudelle tärkeät mineraalit eivät ole vähissä ja tuskin tulevat olemaankaan useiden seuraavien sukupolvien aikana". Ainoa niukentunut (kallistunut) resurssi on työvoima.[2]
Varsinaisia fosfaattikivivarantoja arvioidaan olevan 67 gigatonnia (Jasinski 2013) eli 338 vuodeksi. Laajemmin fosfaattikiveä on vielä moninkertainen määrä, arviolta 290–460 gigatonnia  (Jasinski 2013; Van Kauwenbergh 2010).[3]
On tavallista luulla kaivannaisten loppuvan pian. 1860-luvulla arvioitiin, että hiili loppuu vuoden 1900 tienoilla ja öljy ei pysty korvaamaan sitä pitääkseen taloutta yllä. Hinnannousu kuitenkin sai ihmiset etsimään vaihtoehtoja, ja öljyn hyödyntämisteknologiaa kehitettiin, alettiin porata kaivamisen sijaan.[4]
Kaivostoiminnan ympäristöhaitat
Kaivannaisten louhinta aiheuttaa monia haittoja ympäristölle. Kun malmia louhitaan avolouhintana, joudutaan maasta irrottamaan metallipitoisen malmin lisäksi malmiota peittävää maa-ainesta ja kalliota. Kuparitonnin tuottaminen avolouhoksella vaatii esiintymästä riippuen jopa satojen tonnien verran päällysmaan ja kallion louhintaa malmin lisäksi. 
Rikastuksessa käytetään monia myrkkyjä kuten elohopeaa, rikkihappoa ja syanidia ja kun metalli on erotettu malmista, kuona upotetaan usein vesistöihin tai varastoidaan suuriin kasoihin. Teollisuusjätteeksikin joskus luettavan kaivosjätteen metallipitoisuus saattaa joissain tapauksissa olla yhtä suuri tai jopa suurempi kuin malmin metallipitoisuus[5].
Euroopan unionin alueella satoja miljoonia tonneja jätettä edelleen toiminnassa olevilta tai entisiltä kaivosalueilta on edelleen varastoitu käsittelemättä enemmän tai vähemmän tiiviisti paikallisyhteisöjen läheisyyteen. Suljetut ja hylätyt kaivosjätealueet voivat aiheuttaa vakavan vaaran ympäristölle ja paikallisyhteisöille.[5]
Suomi
Suomalaistutkijoiden mukaan ympäristölupa mahdollistaa ympäristön haittaamisen luvan rajoissa. Jotta haitoista saataisiin korvaus, pitäisi olla haittavero, esimerkiksi kaikista vesistöpäästöistä. Kaivoslakia on syytetty asioista, jotka pitäisi hoitaa ympäristölainsäädännöllä. Ympäristöoikeuden professorien mukaan ei voida sanoa, onko Suomen kaivossääntely tavallista lepsumpaa.[6]
Vattin ylijohtaja Anni Huhtalan mukaan ympäristövahingot pitäisi maksattaa yrityksillä. Yhdysvalloissa öljyteollisuudella on pieni vakuutusmaksu, joka poisti vastuuttomat yritykset alalta. Tämä vähensi haittoja. Kansanedustaja Timo Heinonen (kok) esitti joulukuussa 2018 kaivosyhtiöille rahastomaksuja ympäristövahinkoja varten. Huhtalan mukaan valtion pitäisi omistaa mineraalit siinä mielessä, että yritysten pitäisi maksaa valtiolle markkinahintaan sidottua veroa kaivamistaan mineraaleista.[6]
Kaivannaistoiminta Suomessa
Metallimalmikaivosyhtiöt
Suomessa toimivia metallimalmikaivosyhtiöitä ovat (suuruusjärjestyksessä  nostetun malmin ja sivukiven määrän mukaan vuonna 2011):
 Talvivaara Sotkamo Oy, yhtiön kotimaa Suomi
Talvivaaran kaivos
 Agnico Eagle Mines Limited, Kanada
Suurkuusikon kaivos
 Outokumpu Chrome Oy, Suomi
Kemin kaivos
 , Kanada
Pyhäsalmen kaivos
 , Ruotsi
Laivan kaivos
 , Australia
Oriveden kaivos
Jokisivun kaivos
 , Ruotsi
Pahtavaaran kaivos
 , Kanada
Hituran kaivos
 , Kanada
Kevitsan kaivos
 , Ruotsi
Pampalon kaivos
 , Australia
Kylylahden kaivos[7][8]
Mineraalikaivosyhtiöt
Suomessa toimivat seuraavat mineraalikaivokset
 Arctic Ametisti, yhtiön kotimaa Suomi; louhittava aines jalokivet 
Lampivaaran kaivos
 Juuan dolomiittikalkki, Suomi; karbonaatti
Reetinniemen kaivos
Mataran kaivos
 Juuan yrityspalvelu, Suomi; teollisuuskivet
Sara-ahon kaivos
 Karelia Beryl, Suomi; jalokivet
Kännätsalon kaivos
 Mondo Minerals, Yhdysvallat; talkki
Punasuon kaivos
Uutelan kaivos
Horsmanahon kaivos
Pehmytkiven kaivos
 Nordkalk, Suomi; karbonaatti
Aholan kaivos
Ihalaisen kaivos
Limberg-Skräbbölen kaivos
Matkusjoen kaivos
Mustion kaivos
Putinotkon kaivos
Ruokojärven kaivos
Sipoon kaivos
Tytyrin kaivos
 Nunnalahden uuni, Suomi; teollisuuskivet
Nunnalahden kaivos
 Paroc, Suomi; teollisuuskivet
Joutsenlammen kaivos
Lehlammen kaivos
Sallitun kaivos
Vanhasuon kaivos
Ybbernäsin kaivos
 Rudus, Suomi; teollisuuskivet
Mustamäen kaivos
 Salon mineraali, Suomi; karbonaatti
Hyypiämäen kaivos
 Sibelco Nordic, Belgia; kvartsi ja maasälpä
Kinahmin kaivos
Sälvän kaivos
 SMA Mineral, Ruotsi; karbonaatti
Ankelen kaivos
Kalkkimaan kaivos
Rantamaan kaivos
Ristimaan kaivos
 Teuvo Tielinen, Suomi; jalokivet
Tevalaisen kaivos
 Tulikivi, Suomi; teollisuuskivet
Kivikankaan kaivos
Koskelan kaivos
Tulikiven kaivos
Vaaralammen kaivos
 Yara, Norja; apatiitti
Siilinjärven kaivos[8]
Lähteet

Aiheesta muualla

Luokka:Kaivosteollisuus
Luokka:Materiaalitekniikka
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit