פקודת הראיות

{{ח:התחלה}}
{{ח:כותרת|פקודת הראיות [נוסח חדש], תשל״א–1971}}

{{ח:פתיח-התחלה}}
{{ח:מאגר|2000920}} '''פקודת העדות:''' {{ח:תיבה|חא״י כרך א׳ פרק נ״ד, עמ׳ 650|פקודת העדות|https://fs.knesset.gov.il/0/law/0_lsr_563342.pdf}}; {{ח:תיבה|ע״ר 1937, תוס׳ 1, 64|פקודת ההוצאה מתוקנת של החוקים (תקונים)|https://fs.knesset.gov.il/0/law/0_lsr_561094.pdf}}; {{ח:תיבה|1940, תוס׳ 1, 189|תקון|https://fs.knesset.gov.il/0/law/0_lsr_561650.pdf}}; {{ח:תיבה|1946, תוס׳ 1, 170|תיקון|https://fs.knesset.gov.il/0/law/0_lsr_562339.pdf}}; {{ח:תיבה|1947, תוס׳ 1, 29|תיקון|https://fs.knesset.gov.il/0/law/0_lsr_562450.pdf}}; {{ח:תיבה|ס״ח תשי״א, 10|תיקון|https://fs.knesset.gov.il/1/law/1_lsr_209114.pdf}}; {{ח:תיבה|תשי״ד, 106|תיקון|https://fs.knesset.gov.il/2/law/2_lsr_209113.pdf}}; {{ח:תיבה|תשט״ז, 10|תיקון|https://fs.knesset.gov.il/3/law/3_lsr_209112.pdf}}; {{ח:תיבה|תש״ך, 99|חוק אימוץ ילדים|https://fs.knesset.gov.il/4/law/4_lsr_210105.pdf}}; {{ח:תיבה|תשכ״ה, 182|חוק סדר הדין הפלילי|https://fs.knesset.gov.il/5/law/5_lsr_211740.pdf}}; {{ח:תיבה|תשכ״ח, 194|חוק לתיקון דיני הראיות|https://fs.knesset.gov.il/6/law/6_lsr_209380.pdf}}; {{ח:תיבה|תשכ״ט, 17|תיקון מס׳ 7|https://fs.knesset.gov.il/6/law/6_lsr_209111.pdf}}; {{ח:תיבה|תשל״א, 65|תיקון מס׳ 8|https://fs.knesset.gov.il/7/law/7_lsr_209110.pdf}}. '''פקודת השבועות:''' {{ח:תיבה|ע״ר 1936, תוס׳ 1, 230|פקודת השבועות|https://fs.knesset.gov.il/0/law/0_lsr_563977.pdf}}; {{ח:תיבה|ע״ר 1943, תוס׳ 1, 28|תקון|https://fs.knesset.gov.il/0/law/0_lsr_561925.pdf}}.

'''נוסח חדש:''' {{ח:תיבה|דמ״י תשל״א, 421|פקודת הראיות [נוסח חדש]|https://fs.knesset.gov.il/7/law/7_lsr_vn_525729.pdf}}; {{ח:תיבה|ס״ח תשל״ג, 191|תיקון|https://fs.knesset.gov.il/7/law/7_lsr_209379.pdf}}, {{ח:תיבה|236|תיקון מס׳ 2|https://fs.knesset.gov.il/7/law/7_lsr_209378.pdf}}; {{ח:תיבה|תשל״ו, 203|חוק הנוטריונים|https://fs.knesset.gov.il/8/law/8_lsr_210261.pdf}}; {{ח:תיבה|תשל״ח, 206|תיקון מס׳ 11 לחוק בנק ישראל|https://fs.knesset.gov.il/9/law/9_lsr_208082.pdf}}; {{ח:תיבה|תש״ם, 14|תיקון מס׳ 4|https://fs.knesset.gov.il/9/law/9_lsr_209377.pdf}}, {{ח:תיבה|58|ת״ט|https://fs.knesset.gov.il/9/law/9_lsr_ec_317420.pdf}}; {{ח:תיבה|תשמ״א, 305|חוק הפרשנות|https://fs.knesset.gov.il/9/law/9_lsr_209361.pdf}}; {{ח:תיבה|תשמ״ב, 197|תיקון מס׳ 6|https://fs.knesset.gov.il/10/law/10_lsr_209375.pdf}}, {{ח:תיבה|216|ת״ט|https://fs.knesset.gov.il/10/law/10_lsr_ec_317421.pdf}}; {{ח:תיבה|תש״ן, 11|תיקון מס׳ 26 לחוק העונשין|https://fs.knesset.gov.il/12/law/12_lsr_211672.pdf}}; {{ח:תיבה|תשנ״א, 54|תיקון מס׳ 9|https://fs.knesset.gov.il/12/law/12_lsr_211676.pdf}}; {{ח:תיבה|תשנ״ב, 225|חוק־יסוד: הממשלה|https://fs.knesset.gov.il/12/law/12_lsr_210707.pdf}}; {{ח:תיבה|תשנ״ה, 367|חוק המחשבים|https://fs.knesset.gov.il/13/law/13_lsr_211757.pdf}}; {{ח:תיבה|תשנ״ו, 164|חוק העובדים הסוציאליים|https://fs.knesset.gov.il/13/law/13_lsr_211734.pdf}}; {{ח:תיבה|תשנ״ח, 17|תיקון מס׳ 3 לחוק למניעת אלימות במשפחה|https://fs.knesset.gov.il/14/law/14_lsr_211454.pdf}}; {{ח:תיבה|תש״ס, 229|תיקון מס׳ 56 לחוק העונשין|https://fs.knesset.gov.il/15/law/15_lsr_300268.pdf}}; {{ח:תיבה|תשע״ב, 511|תיקון מס׳ 15|https://fs.knesset.gov.il/18/law/18_lsr_301474.pdf}}; {{ח:תיבה|תשע״ו, 308|תיקון מס׳ 16|https://fs.knesset.gov.il/20/law/20_lsr_318970.pdf}}, {{ח:תיבה|1141|תיקון מס׳ 75 לחוק סדר הדין הפלילי|https://fs.knesset.gov.il/20/law/20_lsr_348255.pdf}}; {{ח:תיבה|תשע״ז, 388|תיקון מס׳ 18|https://fs.knesset.gov.il/20/law/20_lsr_367947.pdf}}; {{ח:תיבה|תשפ״ב, 984|תיקון מס׳ 19|https://fs.knesset.gov.il/24/law/24_lsr_644582.pdf}}, {{ח:תיבה|1050|חוק חסיון ראיות (טיפול נפשי בהליכים פליליים שעניינם עבירות מין או עבירות אלימות חמורה במשפחה) (תיקוני חקיקה)|https://fs.knesset.gov.il/24/law/24_lsr_648101.pdf}}.
{{ח:סוגר}}
{{ח:מפריד}}

{{ח:מבוא}}
נוסח חדש זה בא במקום פקודת העדות ובמקום פקודת השבועות, 1935.

{{ח:מפריד}}
{{ח:הערה|האות העברית שליד כותרת השוליים מציינת את הפקודה המוחלפת – '''ע''' לפקודת העדות, '''ש''' לפקודת השבועות; המספר מציין את הסעיף של החוק המוחלף. האות והמספר אינם מופיעים במקור.}}
{{ח:סוגר}}
{{ח:מפריד}}

{{ח:קטע2||תוכן עניינים}}

{{ח:פנימי|פרק א|פרק א׳: עדות שבעל־פה}}

{{ח:פנימי|פרק א סימן א|סימן א׳: הזמנת עדים וכשרותם}}

{{ח:פנימי|פרק א סימן ב|סימן ב׳: עדות על אמרות}}

{{ח:פנימי|פרק א סימן ג|סימן ג׳: עדות מחוץ למדינה}}

{{ח:פנימי|פרק ב|פרק ב׳: עדות שבכתב}}

{{ח:פנימי|פרק ב סימן א|סימן א׳: תצהירים}}

{{ח:פנימי|פרק ב סימן ב|סימן ב׳: שבועות}}

{{ח:פנימי|פרק ב סימן ג|סימן ג׳: עדות של מומחים ועובדי הציבור}}

{{ח:פנימי|פרק ב סימן ד|סימן ד׳: תעודות ציבוריות ונכריות}}

{{ח:פנימי|פרק ב סימן ה|סימן ה׳: רשומה מוסדית}}

{{ח:פנימי|פרק ב סימן ו|סימן ו׳: העתק צילומי}}

{{ח:פנימי|פרק ב סימן ז|סימן ז׳: פסק דין מרשיע במשפט פלילי}}

{{ח:פנימי|פרק ב סימן ח|סימן ח׳: תעודה נושנה}}

{{ח:פנימי|פרק ג|פרק ג׳: ראיות חסויות}}

{{ח:פנימי|פרק ד|פרק ד׳: משקלן של ראיות}}

{{ח:פנימי|פרק ה|פרק ה׳: שונות}}

{{ח:פנימי|תוספת 1|תוספת ראשונה}}

{{ח:פנימי|תוספת 2|תוספת שניה: {{מוקטן|תקנות}}}}

{{ח:קטע2|פרק א|פרק א׳: עדות שבעל־פה}}
{{ח:קטע3|פרק א סימן א|סימן א׳: הזמנת עדים וכשרותם}}

{{ח:סעיף|1|סמכות להזמין עדים|אחר=[ע/13]}}
{{ח:תת|(א)}} מותר להזמין כל אדם ליתן עדות שהיא קבילה ושייכת לעניין; והוא, כשאין הוראה אחרת בפקודה זו.
{{ח:תת|(ב)}} בית המשפט רשאי, לפי שיקול דעתו, לסרב להוציא הזמנה אם אין בה צורך או אם ראה שנתבקשה למטרה שאיננה גילוי האמת.

{{ח:סעיף|2|הכל כשרים להעיד|אחר=[ע/3 רישה]}}
{{ח:ת}} הכל כשרים להעיד בכל משפט, בכפוף לאמור {{ח:פנימי|סעיף 3|בסעיפים 3}} {{ח:פנימי|סעיף 4|ו־4}}, ואין אדם פסול להעיד מפני שהוא בעל דין בתובענה אזרחית, או מתלונן או נאשם במשפט פלילי, או מפני שהוא מעבידו, עובדו, בן זוגו או קרובו של התובע, המתלונן, הנתבע או הנאשם, או מפני שהורשע או נושא עונש על עבירה.

{{ח:סעיף|3|סייג לעדותם של בני זוג|אחר=[ע/3 תנאי רישה]}}
{{ח:ת}} במשפט פלילי אין בן זוג כשר להעיד לחובת בן זוגו, ואין כופים אותו להעיד לחובת אדם המואשם יחד עם בן זוגו בכתב אישום אחד.

{{ח:סעיף|4|סייג לעדותם של הורה וילד|אחר=[ע/3 תנאי סיפה]}}
{{ח:ת}} במשפט פלילי אין הורה וילד כשרים להעיד האחד לחובת משנהו, ואין כופים אחד מהם להעיד לחובת אדם המואשם יחד עם משנהו בכתב אישום אחד.

{{ח:סעיף|5|עדות מותרת|תיקון: [תשכ״ח], תש״ן, תשנ״א, תשנ״ח, תש״ס, תשע״ו|אחר=[ע/5]}}
{{ח:תת|(א)}} הסייגים {{ח:פנימי|סעיף 3|שבסעיפים 3}} {{ח:פנימי|סעיף 4|ו־4}} לא יחולו במשפט פלילי בשל אחד מאלה:
{{ח:תתת|(1)}} חבלת גוף או אלימות או איום באחד מאלה;
{{ח:תתת|(2)}} עבירה לפי {{ח:חיצוני|חוק העונשין#סעיף 337|סעיפים 337}} {{ח:חיצוני|חוק העונשין#סעיף 362|או 362 לחוק העונשין, התשל״ז–1977}} (להלן – חוק העונשין), או לפי {{ח:חיצוני|חוק העונשין#פרק ח סימן י|סימן י׳ בפרק ח׳}} ולפי {{ח:חיצוני|חוק העונשין#פרק י סימן ה|סימנים ה׳}} {{ח:חיצוני|חוק העונשין#פרק י סימן ו1|או ו׳1 בפרק י׳ לחוק העונשין}}, שעבר בן זוג נגד בן זוגו, הורה נגד ילדו או ילד נגד הורהו;
{{ח:תתת|(2א)}} עבירה לפי {{ח:חיצוני|חוק העונשין#סעיף 287|סעיף 287 לחוק העונשין}}, לעניין הפרת צו הגנה לפי {{ח:חיצוני|חוק למניעת אלימות במשפחה|חוק למניעת אלימות במשפחה, התשנ״א–1991}}, או לעניין הפרת צו שיפוטי אחר לפי כל דין, שעניינו הגנת בן זוגו, ילדו או הורהו של המפר, מפניו;
{{ח:תתת|(3)}} עבירה לפי {{ח:חיצוני|חוק העונשין#סעיף 244|סעיפים 244 עד 246}}, {{ח:חיצוני|חוק העונשין#סעיף 249|249}} {{ח:חיצוני|חוק העונשין#סעיף 249א|ו־249א לחוק העונשין}}, שנעברה בקשר לאחת העבירות המפורטות בסעיף זה;
{{ח:תתת|(4)}} {{ח:הערה|(נמחקה).}}
{{ח:תת|(ב)}} הסייגים {{ח:פנימי|סעיף 3|שבסעיפים 3}} {{ח:פנימי|סעיף 4|ו־4}} לא יחולו על עדות של אדם שהגיש תלונה נגד בן זוגו, ילדו או הורהו, לפני העניין, במשפט פלילי בעניין אותה תלונה, בין שהוא הראשון שהגיש תלונה באותו עניין ובין שהוגשה כבר תלונה באותו עניין בידי אדם אחר.
{{ח:תת|(ג)}} לעניין סעיפים קטנים (א) ו־(ב), אחת היא אם העד הוא נפגע העבירה או אדם אחר.

{{ח:סעיף|6|עדות לזכות בן משפחה – ראיה לחובתו|אחר=[ע/4 רישה]}}
{{ח:ת}} נקרא בן זוג להעיד לזכות בן זוגו, או נקרא הורה או ילד להעיד זה לזכותו של זה, תהא העדות, בין בחקירה ראשית ובין בחקירה שכנגד מטעם התביעה, כשרה לשמש ראיה להוכחת אשמתו של הנאשם.

{{ח:סעיף|7|עדות לעצמו או ליריב|אחר=[ע/14]}}
{{ח:ת}} במשפט אזרחי יכול בעל דין להעיד לעצמו או להיות מוזמן להעיד ליריבו.

{{ח:סעיף|8|הגדרות|תיקון: [תש״ך], תשע״ו|אחר=[ע/4 סיפה]}}
{{ח:ת}} {{ח:פנימי|פרק א סימן א|בסימן זה}} –
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”בן זוג“ – לרבות הידוע בציבור כבן זוגו, ולמעט מי שחי בנפרד מבן זוגו ואינו מנהל עמו משק בית משותף מתוך כוונה לפרק את חיי המשפחה באופן קבוע, אף אם הם מתגוררים תחת קורת גג אחת;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”ילד“ – לרבות מאומץ;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”הורה“ – לרבות מאמץ.

{{ח:קטע3|פרק א סימן ב|סימן ב׳: עדות על אמרות}}

{{ח:סעיף|9|אמרת עד בעת ביצוע עבירה|אחר=[ע/7]}}
{{ח:ת}} עדות על אמרה שנאמרה בשעה שנעשה, לפי הטענה, מעשה עבירה, או בסמוך לפניו או לאחריו, והאמרה נוגעת במישרין לעובדה השייכת לענין, תהא קבילה אם אמר אותה אדם שהוא עצמו עד במשפט.

{{ח:סעיף|10|אמרה של קרבן אלימות|אחר=[ע/8]}}
{{ח:ת}} עדות על אמרה שאמר אדם שנעשה בו, לפי הטענה, מעשה אלימות, והאמרה נוגעת לאותו מעשה או לנסיבות־לואי שלו, תהא קבילה אף אם האדם שאמר אותה אינו נוכח כעד ואף אין להביאו למשפט משום שהוא נפטר או תשוש או חולה או נעדר מן הארץ, ובלבד שנתקיימה באותה אמרה אחת מאלה:
{{ח:תת|(1)}} היא נאמרה בשעת מעשה האלימות, או בסמוך לאחריו, או לאחר שהיתה לו ההזדמנות הראשונה להתאונן עליו;
{{ח:תת|(2)}} היא נוגעת למעשה האלימות לפי סדר האירועים עד כדי היותה חוליה בשלשלת הנסיבות הקשורות במישרין לביצוע העבירה;
{{ח:תת|(3)}} היא נאמרה בשעה שהוא היה גוסס, או האמין שהוא גוסס, בעקבו של מעשה האלימות.

{{ח:סעיף|10א|אמרת עד מחוץ לבית המשפט|תיקון: תש״ם}}
{{ח:תת|(א)}} אמרה בכתב שנתן עד מחוץ לבית המשפט תהיה קבילה כראיה בהליך פלילי אם נתקיימו אלה:
{{ח:תתת|(1)}} מתן האמרה הוכח במשפט;
{{ח:תתת|(2)}} נותן האמרה הוא עד במשפט וניתנה לצדדים הזדמנות לחקרו;
{{ח:תתת|(3)}} העדות שונה, לדעת בית משפט, מן האמרה בפרט מהותי, או העד מכחיש את תוכן האמרה או טוען כי אינו זוכר את תכנה.
{{ח:תת|(ב)}} בית־המשפט רשאי לקבל אמרה כאמור בסעיף קטן (א) אף אם נותן האמרה איננו עד, בין משום שהוא מסרב להעיד או אינו מסוגל להעיד, ובין שלא ניתן להביאו לבית־המשפט משום שאינו בחיים או לא ניתן למצאו, ובלבד שבית־המשפט שוכנע שמנסיבות הענין עולה, כי אמצעי פסול שימש להניא או למנוע את נותן האמרה מלתת את העדות.
{{ח:תת|(ג)}} בית המשפט רשאי לסמוך ממצאיו על אמרה שנתקבלה לפי סעיף זה, או על חלקה, והוא רשאי להעדיף את האמרה על עדותו של העד, והכל אם ראה לעשות כן לנוכח נסיבות הענין, לרבות נסיבות מתן האמרה, הראיות שהובאו במשפט, התנהגות העד במשפט ואותות האמת שנתגלו במהלך המשפט, והטעמים יירשמו.
{{ח:תת|(ד)}} לא יורשע אדם על סמך אמרה שנתקבלה לפי סעיף זה אלא אם יש בחומר הראיות דבר לחיזוקה.

{{ח:סעיף|10ב|קבלת אמרה בהסכמה|תיקון: תש״ם}}
{{ח:ת}} אמרה בכתב שניתנה מחוץ לבית המשפט תהיה קבילה כראיה בהליך פלילי אף אם נותנה אינו עד במשפט, אם שני הצדדים הסכימו לכך ותוכן האמרה לא היה שנוי במחלוקת, ובלבד שהנאשם היה מיוצג על ידי עורך דין.

{{ח:סעיף|10ג|שמירת דינים|תיקון: תש״ם}}
{{ח:ת}} אין האמור {{ח:פנימי|סעיף 10א|בסעיפים 10א}} {{ח:פנימי|סעיף 10ב|ו־10ב}} כדי להכשיר ראיה שאינה קבילה מסיבה אחרת שבדין או לפסול ראיה שהיא כשרה לפי דין אחר.

{{ח:סעיף|11|הוכחת אמרה של נאשם|תיקון: [תשכ״ה], תש״ם, תש״ם־2|אחר=[ע/9א]}}
{{ח:ת}} אמרתו של נאשם מותר להוכיח בעדותו של אדם ששמע אותה; נרשמה האמרה בכתב והנאשם חתם עליה או קיים אותה באופן אחר, מותר להוכיחה בעדות על כך ממי שהיה נוכח באותו מעמד; אמרה שנרשמה כאמור מותר להוכיחה אף בתצהיר בכתב של מי שהיה נוכח באותו מעמד, אם הנאשם מיוצג וסניגורו הסכים לכך או – כאשר האמרה נוגעת לאישום בעוון או בחטא – אם הנאשם, במענה לשאלת בית המשפט ולאחר שבית המשפט הסביר לו את זכותו לחקור את נותן התצהיר, אישר שקרא את האמרה או שהיא הוקראה לו, אינו כופר בכך שהאמרה היא אמרתו וויתר על חקירת מקבל האמרה.

{{ח:סעיף|12|הודיה|תיקון: תש״ם|אחר=[ע/9]}}
{{ח:תת|(א)}} עדות על הודיית הנאשם כי עבר עבירה, תהא קבילה רק אם הביא התובע עדות בדבר הנסיבות שבהן ניתנה ההודיה ובית המשפט ראה שההודיה היתה חפשית ומרצון.
{{ח:תת|(ב)}} בית המשפט רשאי לקבל כראיה, להוכחת הנסיבות שבהן ניתנה הודיית נאשם, גם תצהיר בכתב של מקבל ההודיה, שבו הוא מפרט את נסיבות גביית ההודיה ומצהיר כי ההודיה היתה חפשית ומרצון, והוא אם נתקיים אחד מאלה:
{{ח:תתת|(1)}} הנאשם מיוצג וסניגורו ויתר על חקירת מקבל ההודיה;
{{ח:תתת|(2)}} ההודיה היתה על עבירה שהיא עוון או חטא והנאשם, במענה לשאלת בית המשפט ולאחר שבית המשפט הסביר לו את זכותו לחקור את נותן התצהיר, אישר שקרא את ההודיה או שהיא הוקראה לו, אינו כופר בכך שההודיה היתה חפשית ומרצון וויתר על חקירת מקבל ההודיה.

{{ח:קטע3|פרק א סימן ג|סימן ג׳: עדות מחוץ למדינה}}

{{ח:סעיף|13|גביית עדות על ידי שלוח במשפט אזרחי|אחר=[ע/15]}}
{{ח:תת|(א)}} לפי בקשת בעל דין במשפט אזרחי רשאי בית המשפט, אם נראה צורך בכך למען הצדק ולפי התנאים שהורה עליהם, לצוות שעד או כל אדם אחר ייחקר בתצהיר על־ידי אדם פלוני ובמקום פלוני שמחוץ לתחום שיפוטו של בית המשפט, ורשאי בית המשפט ליתן הוראה בכל דבר הכרוך באותה חקירה, כפי שייראה סביר וצודק, ורשאי הוא להתיר לכל בעל דין להגיש את פרוטוקול העדות כראיה באותו משפט.
{{ח:תת|(ב)}} אדם שהורו לו לערוך חקירה כאמור רשאי להשביע ולערוך דו״ח מיוחד לבית המשפט בדבר החקירה ובדבר התנהגותו של כל עד או אדם אחר בה או בדבר היעדרו ממנה, ורשאי בית המשפט להורות על כל הליך וליתן כל צו כפי שייראה לו צודק.

{{ח:סעיף|14|עדות מחוץ למדינה במשפט פלילי|אחר=[ע/16]}}
{{ח:ת}} על אף האמור {{ח:חיצוני|חוק סדר הדין הפלילי|בחוק סדר הדין הפלילי, תשכ״ה–1965}}, מקום שנגבתה עדות מחוץ לתחום שיפוטם של בתי המשפט בישראל, מכוח כל אמנה, הסכם או דין, לצורך הליך פלילי בישראל, רשאי בית המשפט להתיר שפרוטוקול העדות שניתנה כאמור יוגש כראיה במשפט, ובלבד שבית המשפט ראה להנחת דעתו שיש סיבה מספקת להיעדרו של העד שהעיד לפי הפרוטוקול וכי לנאשם או לעורך דינו ניתנה הזדמנות לחקור את העד חקירה שכנגד בשעה שנגבתה העדות.

{{ח:קטע2|פרק ב|פרק ב׳: עדות שבכתב}}
{{ח:קטע3|פרק ב סימן א|סימן א׳: תצהירים|תיקון: [תשט״ז]}}

{{ח:סעיף|15|תצהיר שבכתב כראיה בדין|תיקון: [תשט״ז]|אחר=[ע/37]}}
{{ח:תת|(א)}} מקום שמותר לאדם על־פי דין, או שנדרש אדם, להוכיח דבר על־ידי תצהיר בכתב, בשבועה או בהן צדק, יהיה תצהירו בכתב ראיה כשרה, אם הוזהר המצהיר כי עליו להצהיר את האמת וכי יהא צפוי לענשים הקבועים בחוק אם לא יעשה כן.
{{ח:תת|(ב)}} האזהרה לפי סעיף קטן (א) תינתן, ונתינתה תאושר על פני התצהיר, על ידי אחד מאלה:
{{ח:תתת|(1)}} שופט;
{{ח:תתת|(2)}} דיין בבית דין דתי;
{{ח:תתת|(3)}} היועץ המשפטי לממשלה, פרקליט המדינה, פרקליטי מחוז, פרקליטי נפה, וסגני פרקליט המדינה ופרקליטי המחוז ועוזריהם;
{{ח:תתת|(4)}} עורך־דין;
{{ח:תתת|(5)}} ראש רשות מקומית;
{{ח:תתת|(6)}} אדם אחר שהסמיכו לכך שר המשפטים.

{{ח:סעיף|16|תחולת הדין הפלילי|תיקון: [תשט״ז]|אחר=[ע/38]}}
{{ח:ת}} לענין {{ח:חיצוני|חוק העונשין#סעיף 239|סעיף 120 לפקודת החוק הפלילי, 1936}}, דין תצהיר שנעשה לפי {{ח:פנימי|סעיף 15|סעיף 15}} כדין הצהרה בשבועה.

{{ח:סעיף|17|חקירה בעל־פה|תיקון: [תשט״ז]|אחר=[ע/39]}}
{{ח:תת|(א)}} הוראות {{ח:פנימי|סעיף 15|סעיף 15}} אינן גורעות מכוחו של בית המשפט לצוות כי המצהיר ייחקר בבית המשפט, ובית המשפט ייעתר לבקשתו של בעל דין לצוות על כך; לא התייצב המצהיר, רשאי בית המשפט לפסול תצהירו מלשמש ראיה.
{{ח:תת|(ב)}} נתברר לבית המשפט, שבקשתו של בעל דין לחקור מצהיר בבית המשפט באה לשם קנטור או מתוך קלות דעת, רשאי הוא להטיל על המבקש את הוצאות החקירה.

{{ח:קטע3|פרק ב סימן ב|סימן ב׳: שבועות}}

{{ח:סעיף|18|הגדרה|תיקון: [1943]|אחר=[ש/2]}}
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”רשם“, לענין פקודה זו – מי שנתמנה להיות רשם או סגן רשם על פי {{ח:חיצוני|חוק בתי המשפט#פרק ג סימן א|סעיף 30 לחוק בתי המשפט, תשי״ז–1957}}.

{{ח:סעיף|19|סמכות להשביע|אחר=[ש/3]}}
{{ח:ת}} רשם או שופט בית משפט שלום רשאי – לכל ענין שאין לגביו הוראה על כך בחיקוק אחר – להשביע אדם, או לקבל ממנו תצהיר, אם –
{{ח:תת|(1)}} הדבר נדרש לבית משפט או לענין אחר בישראל, או לבית משפט או לרישום מסמך מחוץ לישראל;
{{ח:תת|(2)}} האדם חייב שבועה או תצהיר;
{{ח:תת|(3)}} האדם רוצה למסור הודעה בשבועה או בתצהיר;
{{ח:תת|(4)}} האדם רוצה לערוך בפניו מסמך שעריכתו מחייבת שבועה או תצהיר.

{{ח:קטע3|פרק ב סימן ג|סימן ג׳: עדות של מומחים ועובדי הציבור|תיקון: [תשי״ד], [תשט״ז]}}

{{ח:סעיף|19א|ראיה לפעולת הממשלה|תיקון: תשנ״ב}}
{{ח:תת|(א)}} מסמך הניתן על ידי הממשלה, ייחתם בידי ראש הממשלה או בידי שר שראש הממשלה הסמיכו לכך, או בידי מזכיר הממשלה.
{{ח:תת|(ב)}} אישור בכתב של מזכיר הממשלה שהממשלה עשתה דבר פלוני ישמש ראיה שאכן נעשה הדבר כאמור באישור.

{{ח:סעיף|20|חוות דעת מומחה ותעודת רופא|תיקון: [תשי״ד]|אחר=[ע/25]}}
{{ח:ת}} בית המשפט רשאי, אם אין הוא רואה חשש לעיוות דין, לקבל כראיה, בכתב, חוות דעתו של מומחה בשאלה שבמדע, שבמחקר, שבאמנות או שבידיעה מקצועית (להלן – חוות דעת), ותעודה של רופא על מצב בריאותו של אדם (להלן – תעודת רופא).

{{ח:סעיף|21|חזקת חתימה|תיקון: [תשי״ד]|אחר=[ע/28]}}
{{ח:ת}} חוות דעת ותעודת רופא שנעשו בישראל חזקה שהחתימה המופיעה בהן נכונה, כל עוד לא הוכח היפוכו של דבר.

{{ח:סעיף|22|חוות דעת ותעודת רופא שנעשו מחוץ לישראל|תיקון: [תשי״ד]|אחר=[ע/29]}}
{{ח:ת}} לא יקבל בית משפט כראיה חוות דעת או תעודת רופא שנעשו מחוץ לישראל, אלא כשיש עליהן אישור של נציב קונסולרי או דיפלומטי של ישראל –
{{ח:תת|(1)}} שהחתימה על חוות הדעת או תעודת הרופא ראויה לאמון;
{{ח:תת|(2)}} שלפי חוקי המקום שבו נעשתה חוות הדעת או תעודת הרופא צפוי למומחה או לרופא עונש על דברי שקר הכלולים בהן.

{{ח:סעיף|23|תעודת עובד הציבור|תיקון: [תשט״ז]|אחר=[ע/32]}}
{{ח:ת}} בית המשפט רשאי, אם אין הוא רואה חשש לעיוות הדין, לקבל כראיה תעודה על דבר שנרשם במסמך רשמי; התעודה תהא חתומה בידי עובד הציבור שעשה את הרישום או את המעשה או קיבל את הידיעה שנרשמה, ואם אין הוא עוד באותו שירות – בידי האחראי על היחידה שבה עבד.

{{ח:סעיף|24|טפסים ותקנות|תיקון: [תשי״ד], [תשט״ז]|אחר=[ע/27, ע/34]}}
{{ח:תת|(א)}} חוות דעת, תעודת רופא ותעודת עובד הציבור ייערכו לפי הטפסים הקבועים {{ח:פנימי|תוספת 1|בתוספת הראשונה}} או בדומה להם ככל האפשר.
{{ח:תת|(ב)}} שר המשפטים רשאי, בתקנות, לקבוע דרך הגשתן של חוות דעת, תעודת רופא או תעודת עובד הציבור ולהביא שינויים בטפסיהן.
{{ח:תת}} {{ח:הערה|פורסמו {{ח:חיצוני|תקנות סדרי הדין (עדות מומחים)|תקנות סדרי הדין (עדות מומחים), תשט״ו–1954}}.}}

{{ח:סעיף|25|דין תעודות לפי {{ח:פנימי|פרק ב סימן ג|סימן זה}} כדין עדות בשבועה|תיקון: [תשי״ד], [תשט״ז]|אחר=[ע/26, ע/33]}}
{{ח:תת|(א)}} חוות דעת, תעודת רופא ותעודת עובד הציבור שהוגשו כראיה לבית המשפט – דינן כדין עדות בשבועה לענין {{ח:חיצוני|חוק העונשין#סעיף 237|סעיף 117 לפקודת החוק הפלילי, 1936}}.
{{ח:תת|(ב)}} לצורך סעיף זה, דין חוות דעת ותעודת רופא שנעשו מחוץ לישראל כדין חוות דעת ותעודת רופא שנעשו בישראל.
{{ח:תת|(ג)}} כל חוות דעת וכל תעודת רופא יכילו הצהרת המומחה או הרופא כי הוראות סעיף זה ידועות לו.

{{ח:סעיף|26|חקירה בעל־פה|תיקון: [תשי״ד], [תשט״ז]|אחר=[ע/30, ע/36]}}
{{ח:תת|(א)}} הוראות {{ח:פנימי|פרק ב סימן ג|סימן זה}} אינן גורעות מכוחו של בית המשפט לצוות כי מומחה או רופא או עובד הציבור ייחקרו בבית המשפט, ובית המשפט ייעתר לבקשתו של בעל דין לצוות על כך.
{{ח:תת|(ב)}} נתברר לבית המשפט שבקשתו של בעל דין לחקור מומחה או רופא או עובד הציבור בבית המשפט באה לשם קנטור או מתוך קלות דעת, רשאי הוא להטיל על המבקש את הוצאות החקירה.

{{ח:סעיף|27|שמירת זכויות וסמכויות|תיקון: [תשט״ז]|אחר=[ע/35]}}
{{ח:ת}} אין בהוראות {{ח:פנימי|פרק ב סימן ג|סימן זה}} לענין עדות של עובדי הציבור –
{{ח:תת|(1)}} כדי לגרוע מהוראות כל חוק אחר בדבר הוכחת עובדה על ידי תעודה של עובד הציבור;
{{ח:תת|(2)}} כדי לגרוע מכל דין שלפיו רשאי או חייב עובד הציבור לסרב להעיד או לסרב למסור תעודה;
{{ח:תת|(3)}} כדי לגרוע מכל דין הפוסל עדות או המסייג קבלתה כראיה.

{{ח:סעיף|28|הגדרה|תיקון: [תשי״ד], [תשל״א]|אחר=[ע/31]}}
{{ח:ת}} לענין {{ח:פנימי|פרק ב סימן ג|סימן זה}}, ”עובד הציבור“ –
{{ח:תת|(1)}} עובד המדינה, לרבות שופט, דיין בבית דין דתי, חבר הממשלה ומבקר המדינה;
{{ח:תת|(2)}} עובד ההסתדרות הציונית העולמית והסוכנות היהודית לארץ־ישראל;
{{ח:תת|(3)}} עובד או נושא תפקיד של גוף ציבורי אחר שקבע שר המשפטים באישור ועדת החוקה חוק ומשפט של הכנסת.
{{ח:ת}} {{ח:הערה|לפי צו הראיות (קביעת עובדי ציבור), תשל״ב–1972 (ק״ת תשל״ב, 634), ראשי רשויות מקומיות וסגניהם בשכר ועובדי רשויות מקומיות המדורגים בדרגה ט״ו ומעלה בדירוג האחיד או בדרגה מקבילה בדרגים המקצועיים נקבעים כעובדי ציבור לענין {{ח:פנימי|פרק ב סימן ג|סימן ג׳ לפרק ב׳ לפקודה}}.}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|לפי צו הראיות (קביעת עובדי ציבור), תשל״ו–1976 (ק״ת תשל״ו, 958), חייל, כמשמעותו {{ח:חיצוני|חוק השיפוט הצבאי#סעיף 1|בסעיף 1 לחוק השיפוט הצבאי, תשט״ו–1955}}, שהוא קצין, נקבע כעובד ציבור לענין {{ח:פנימי|פרק ב סימן ג|סימן ג׳ לפרק ב׳ לפקודה}}.}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|לפי צו הראיות (קביעת עובדי ציבור), תשל״ח–1978 (ק״ת תשל״ח, 744), עובד שירות התעסוקה נקבע כעובד ציבור לענין {{ח:פנימי|פרק ב סימן ג|סימן ג׳ לפרק ב׳ לפקודה}}.}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|לפי צו הראיות (קביעת עובדי ציבור), תש״ם–1980 (ק״ת תש״ם, 1444), עובד המוסד לביטוח לאומי נקבע כעובד ציבור לענין {{ח:פנימי|פרק ב סימן ג|סימן ג׳ לפרק ב׳ לפקודה}}.}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|לפי צו הראיות (קביעת עובדי ציבור), התשמ״ג–1980 (ק״ת תשמ״ג, 228), בנק ישראל הוא גוף ציבורי שעובדיו או נושאי תפקידים שלו הם עובדי הציבור לענין {{ח:פנימי|פרק ב סימן ג|סימן ג׳ בפרק ב׳ לפקודה}}.}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|לפי צו הראיות (קביעת עובדי ציבור), התש״ס–1999 (ק״ת תש״ס, 18), המוסד לבטיחות ולגיהות, כמשמעותו {{ח:חיצוני|חוק ארגון הפיקוח על העבודה|בחוק ארגון הפיקוח על העבודה, התשי״ד–1954}}, הוא גוף ציבורי שעובדיו או נושאי תפקידים בו הם עובדי הציבור לענין {{ח:פנימי|פרק ב סימן ג|סימן ג׳ בפרק ב׳ לפקודה}}.}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|לפי צו הראיות (קביעת גוף ציבורי), התשפ״ב–2022 (ק״ת תשפ״ב, 2890), הרשות לשמירת הטבע והגנים הלאומיים שהוקמה {{ח:חיצוני|חוק גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה#סעיף 3|בסעיף 3 לחוק גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה, התשנ״ח–1998}}, היא גוף ציבורי שעובדיו או נושאי תפקידים שלו הם עובדי הציבור לעניין {{ח:פנימי|פרק ב סימן ג|סימן ג׳ לפרק ב׳ לפקודה}}.}}

{{ח:קטע3|פרק ב סימן ד|סימן ד׳: תעודות ציבוריות ונכריות}}

{{ח:סעיף|29|הגדרות|תיקון: [תשי״א], תשל״ו|אחר=[ע/18(2), ע/20]}}
{{ח:ת}} {{ח:פנימי|פרק ב סימן ד|בסימן זה}} –
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”נציג דיפלומטי“ – שגריר, ציר, ממונה על שגרירות או צירות, יועץ של שגרירות או צירות, מזכיר ראשון, מזכיר שני או מזכיר שלישי של שגרירות או צירות, המשמשים בתפקידם במדינת חוץ;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”נציג קונסולרי“ – קונסול כללי, קונסול, סגן קונסול, קונסול כללי בפועל או סוכן קונסולרי, המשמשים בתפקידם במקום שמחוץ לישראל;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”תעודה ציבורית“ – תעודה של אחד הגופים המנויים להלן שהיא מעשה חקיקה, שיפוט או ביצוע, או רשומה של מעשה כאמור, או שהיא חלק מן הרשומות הרשמיות של אחד הגופים המנויים להלן, ובכלל זה תעודה המוחזקת כרשומה, בין שנעשתה בדרך רשמית ובין בדרך אחרת; ואלה הגופים:
{{ח:תתת|(1)}} מדינת ישראל או הרשות הריבונית של שטח ארץ שמחוץ לישראל;
{{ח:תתת|(2)}} משרדי הממשלה, רשות מקומית, בית משפט, בית דין, גוף אחר בעל סמכות שיפוטית או מעין שיפוטית, נוטריון, או כל גוף רשמי אחר של ישראל או של שטח ארץ שמחוץ לישראל (להלן – מוסדות);
{{ח:תתת|(3)}} עובד המדינה, עובד רשות ריבונית של שטח ארץ שמחוץ לישראל או עובד מוסד (להלן – פקיד);
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מדפיס רשמי“ –
{{ח:תתת|(1)}} לגבי ישראל – המדפיס הממשלתי או מי שהוכח כי הוא מורשה רשמית להדפיס את התעודה הנדונה או תעודות מן הסוג הנדון;
{{ח:תתת|(2)}} לגבי שטח ארץ שמחוץ לישראל – כל מדפיס שהוכח כי הוא המדפיס בשביל הממשלה או הרשות הריבונית של אותו שטח ארץ או מורשה כאמור בפיסקה (1).

{{ח:סעיף|30|הוכחת תעודות־חוץ|תיקון: [1946], [תשי״א]|אחר=[ע/18(1)]}}
{{ח:ת}} יפוי־כוח או כל מסמך אחר שבכתב שנערכו או שהוצאו במקום שמחוץ לשטח שחל עליו משפט מדינת ישראל, מותר, בכל משפט או ענין אזרחיים, ובכפוף לכל סייג מוצדק, להוכיחם באישורם של הצדדים שהוציאום, או בהצהרה שבכתב של אחד מעדי האימות, שנמסרו כנחזה בפני אחד מאלה:
{{ח:תת|(1)}} נציג דיפלומטי או קונסולרי ישראלי, וקויימו בכתב חתום בידו ובחותמתו על גבי המסמך או בנספח אליו;
{{ח:תת|(2)}} נוטריון ציבורי, וקויימו בכתב חתום בידו ובחותמתו הנוטריונית ואומתו בכתב בידי נציג דיפלומטי או קונסולרי ישראלי ובחותמתו הרשמית על גבי המסמך או בנספח אליו.

{{ח:סעיף|31|אין צורך להוכיח מעמדו של המקיים|תיקון: [תשי״א]|אחר=[ע/19]}}
{{ח:ת}} תעודה הנחזית מקויימת כאמור {{ח:פנימי|סעיף 30|בסעיף 30}}, יראוה כאילו הוכחה כראוי, ואין צורך להוכיח את חתימתו או חותמתו או מעמדו הרשמי של האדם הנחזה להיות מקיים האישור או ההצהרה.

{{ח:סעיף|32|הוכחת תעודות ציבוריות|תיקון: [1947]|אחר=[ע/23]}}
{{ח:ת}} תעודה ציבורית ניתן להוכיח בהגשת אחת מאלה, בלי לפגוע בדרכי הוכחה אחרים:
{{ח:תת|(1)}} המקור;
{{ח:תת|(2)}} העתקו הבדוק;
{{ח:תת|(3)}} העתקו שהודפס על ידי המדפיס הרשמי;
{{ח:תת|(4)}} העתקו המאושר בחותמתו הרשמי או בחתימתו של הפקיד שבידו משמורתו הרשמית;
{{ח:תת|(5)}} העתקו המאושר בחותמו הרשמי של המוסד שבידו משמורתו הרשמית;
{{ח:תת|(6)}} העתקו המאושר בחותמו או בחתימתו של שר או של נושא משרה אחר בדרג שווה־ערך, או של פקיד בדרג ובמשרה המניחים את דעתו של בית המשפט לגבי מהימנותו של האישור;
{{ח:תת|(7)}} העתקו המאושר בחותמו הרשמי של מוסד, אם מהימנותו של האישור מניחה דעתו של בית המשפט, בהתחשב עם טיבם של התעודה ושל המוסד שאישר אותה.

{{ח:סעיף|33|תעודות אישור של נציג ישראלי|תיקון: [1947], [תשי״א]|אחר=[ע/21]}}
{{ח:תת|(א)}} תעודת אישור של נציג דיפלומטי או קונסולרי ישראלי בשטח ארץ פלוני, תהא ראיה מספקת לכל אחת מהעובדות האלה:
{{ח:תתת|(1)}} כי תעודה ציבורית פלונית הודפסה בידי המדפיס הרשמי של אותו שטח ארץ;
{{ח:תתת|(2)}} כי חותם או חתימה פלונית הם חותמו וחתימתו הרשמיים של הפקיד הנחזה כבעל החותם או החתימה;
{{ח:תתת|(3)}} כי חותם פלוני הוא חותמו הרשמי של המוסד הנחזה כבעל החותם.
{{ח:תת|(ב)}} תעודת אישור של נציג דיפלומטי או קונסולרי ישראלי, כי לפי מיטב ידיעתו ואמונתו תעודה ציבורית פלונית נמצאת במשמורתו הרשמית של פקיד פלוני או של מוסד פלוני, תהא ראיה מספקת לדבר.

{{ח:סעיף|34|חזקות על תעודות ציבוריות|תיקון: [1947]|אחר=[ע/22]}}
{{ח:ת}} חזקה היא, כל עוד לא הוכח היפוכו של דבר, כי –
{{ח:תת|(1)}} תעודה ציבורית, ”רשומות“ וכל פרסום רשמי אחר הנחזים כמודפסים בידי מדפיס רשמי – הם אמנם מודפסים למעשה כאמור;
{{ח:תת|(2)}} תעודה ציבורית, שפקיד מאשר, בכתב חתום בידו או בחותמו, שהיא נמצאת במשמורתו הרשמית – היא אמנם במשמורתו למעשה;
{{ח:תת|(3)}} תעודה ציבורית, שמוסד מאשר, בכתב חתום בחותמו, שהיא נמצאת במשמורתו הרשמית – היא אמנם במשמורתו למעשה;
{{ח:תת|(4)}} תעודה ציבורית, הנחזית שנערכה רשמית בידי אדם פלוני ובנסיבות פלוניות – היא אמנם נערכה כך;
{{ח:תת|(5)}} חותמים וחתימות רשמיים שעל תעודה ציבורית או על העתק שלה, או על תעודות אישור לפי הוראות {{ח:פנימי|פרק ב סימן ד|סימן זה}} – הם אמיתיים וכל תיאורי המשרות של החתומים על התעודות או תעודות האישור הם מדוייקים.

{{ח:סעיף|34א|”רשומות“ – ראיה|תיקון: תשמ״א}}
{{ח:ת}} דבר שפורסם ב”רשומות“ חזקה שנעשה כראוי, והוא הדין בכל דבר שפרסם המדפיס הממשלתי אף שלא ברשומות.

{{ח:סעיף|34ב|תאריך הפרסום של ”רשומות“|תיקון: תשמ״א}}
{{ח:ת}} התאריך הנקוב של גליון ”רשומות“ הוא יום פרסומו.

{{ח:קטע3|פרק ב סימן ה|סימן ה׳: רשומה מוסדית|תיקון: [1940], תשנ״ה}}

{{ח:סעיף|35|הגדרות|תיקון: [1940], תשל״ח, תשנ״ה|אחר=[ע/14א]}}
{{ח:ת}} {{ח:פנימי|פרק ב סימן ה|בפרק זה {{ח:הערה|[צ״ל: בסימן זה]}}}} –
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”הליך משפטי“ – הליך אזרחי או פלילי בפני בית משפט, שניתן להביא בו ראיות;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מוסד“ – המדינה, רשות מקומית, עסק או כל מי שמספק שירות לציבור;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”עסק“ – לרבות משלח יד;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”פלט“ – כהגדרתו {{ח:חיצוני|חוק המחשבים|בחוק המחשבים, התשנ״ה–1995}};
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”רשומה מוסדית“ – מסמך, לרבות פלט, אשר נערך על ידי מוסד במהלך פעילותו הרגילה של המוסד;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”תאגיד בנקאי“ – כמשמעותו {{ח:חיצוני|חוק הבנקאות (רישוי)|בחוק הבנקאות (רישוי), התשמ״א–1980}}, ולרבות בנק ישראל.

{{ח:סעיף|36|קבילות רשומה מוסדית|תיקון: [1940], תשנ״ה|אחר=[ע/14ב]}}
{{ח:תת|(א)}} רשומה מוסדית תהא ראיה קבילה להוכחת אמיתות תוכנה בכל הליך משפטי, אם נתקיימו כל אלה –
{{ח:תתת|(1)}} המוסד נוהג, במהלך ניהולו הרגיל, לערוך רישום של האירוע נושא הרשומה בסמוך להתרחשותו;
{{ח:תתת|(2)}} דרך איסוף הנתונים נושא הרשומה ודרך עריכת הרשומה יש בהן כדי להעיד על אמיתות תוכנה של הרשומה;
{{ח:תתת|(3)}} היתה הרשומה פלט – הוכח בנוסף, כי –
{{ח:תתתת|(א)}} דרך הפקת הרשומה יש בה כדי להעיד על אמינותה;
{{ח:תתתת|(ב)}} המוסד נוקט, באורח סדיר, אמצעי הגנה סבירים מפני חדירה לחומר מחשב ומפני שיבוש בעבודת המחשב.
{{ח:תת|(ב)}} היתה הרשומה פלט, יראו לענין סעיף קטן (א)(1) את מועד עריכת הנתונים המהווים יסוד לפלט, כמועד עריכתה של הרשומה.
{{ח:תת|(ג)}} הוראות סעיף קטן (א) לא יחולו על רשומה אשר נערכה על ידי רשות מרשויות החקירה או התביעה הפלילית והמוגשת בהליך פלילי על ידי רשות כאמור. אין בהוראות סעיף קטן זה כדי לפסול או להגביל הגשת רשומה כאמור, אם ניתן להגישה בהתאם להוראות {{ח:פנימי|סעיף 39ב|סעיף 39ב}}.
{{ח:תת|(ד)}} התקבלה ראיה מכוח סעיף זה, יהיה הצד שכנגד זכאי לחקור חקירה נגדית עדים שזומנו על ידו לעדות, לשם הזמת הראיה, אם עדים אלה קשורים עם בעלי הדין שמטעמו הוגשה הראיה.

{{ח:סעיף|37||תיקון: [1940], תשנ״ה|אחר=[ע/14ג, ע/14ד]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(נמחק).}}

{{ח:סעיף|38|אי כפיית הגשה של רשומה מוסדית של תאגיד בנקאי|תיקון: [1940], תשנ״ה|אחר=[ע/14ה]}}
{{ח:ת}} בהליך משפטי שהתאגיד הבנקאי אינו בעל דין בו, אין כופים בנקאי או פקיד של תאגיד בנקאי, להגיש רשומה מוסדית של תאגיד בנקאי, שתוכנה ניתן להוכחה לפי {{ח:פנימי|פרק ב סימן ה|סימן זה}}, או להעיד דברים, על עסקאות או חשבונות הרשומים ברשומה המוסדית, אלא לפי צו בית המשפט שניתן מטעם מיוחד.

{{ח:סעיף|39|רשות עיון ברשומה מוסדית של תאגיד בנקאי|תיקון: [1940], תשנ״ה|אחר=[ע/14ו]}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט רשאי, על פי בקשת בעל דין בהליך משפטי, לצוות שהמבקש יהא רשאי, לצורך אותו הליך, לבדוק ולהעתיק כל רישום שברשומה מוסדית של תאגיד בנקאי.
{{ח:תת|(ב)}} צו לפי סעיף זה אפשר שיינתן בלי להזמין את התאגיד הבנקאי או כל בעל דין אחר או לאחר שהוזמנו, והצו יומצא לתאגיד הבנקאי שלושה ימים תמימים לפני הזמן שבו יש לקיים את הצו, זולת אם הורה בית המשפט אחרת.

{{ח:סעיף|39א|חוות דעת של מומחה|תיקון: תשנ״ה}}
{{ח:ת}} היה הפלט חיווי דיעה בענין שבמדע, שבמחקר, שבאמנות, שבידיעה מקצועית או בענין שברפואה, לא יהיה הפלט קביל כראיה, אלא אם כן הוגש בהתאם להוראות הדין החל על הגשת עדות בענינים אלה.

{{ח:סעיף|39ב|שמירת דינים|תיקון: תשנ״ה}}
{{ח:תת|(א)}} הוראות {{ח:פנימי|פרק ב סימן ה|סימן זה}} לא יהיה בהן כדי להכשיר ראיה שאינה קבילה מחמת טעם אחר, שאינו הכלל האוסר עדות שמיעה, ולא יהיה בהן כדי לפסול או להגביל הגשת ראיה שהיא כשרה לפי הכללים האמורים או לפי דין אחר.
{{ח:תת|(ב)}} בסעיף זה {{ח:פנימי|סעיף 39א|ובסעיף 39א}}, ”דין“ – לרבות הלכה פסוקה.

{{ח:קטע3|פרק ב סימן ו|סימן ו׳: העתק צילומי|תיקון: [תשכ״ט]}}

{{ח:סעיף|40|הגדרה|תיקון: [תשכ״ט]|אחר=[ע/23א]}}
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”העתק צילומי“, לענין {{ח:פנימי|פרק ב סימן ו|סימן זה}} – העתק ממקור המתקבל בתהליכי צילום, או בשיטה אחרת שנקבעה בתקנות, ושעל פיהם מתקבל העתק משתמר ומדוייק של המקור, בין בגדלו המקורי ובין בגודל שונה.
{{ח:ת}} {{ח:הערה|פורסמו {{ח:חיצוני|תקנות העדות (העתקים צילומיים)|תקנות העדות (העתקים צילומיים), תש״ל–1969}}.}}

{{ח:סעיף|41|העתק צילומי כראיה|תיקון: [תשכ״ט]|אחר=[ע/23ב]}}
{{ח:ת}} העתק צילומי של מסמך, מסוג מסמכים שנקבע לענין זה בתקנות, אשר מצורף אליו אישור שההעתק נעשה מן המקור באופן ובתנאים שנקבעו לאותו סוג מסמכים בתקנות, ישמש ראיה לכאורה בהליך משפטי –
{{ח:תת|(1)}} בכל מקרה שלפי הדין מותר להוכיח תכנו של מסמך בהעתקו;
{{ח:תת|(2)}} אם המקור בוער על פי תקנות ובתנאים שנקבעו בהן, ומצורף להעתק אישור על כך כפי שנקבע בתקנות לאותו סוג מסמכים.
{{ח:ת}} {{ח:הערה|פורסמו {{ח:חיצוני|תקנות העדות (העתקים צילומיים)|תקנות העדות (העתקים צילומיים), תש״ל–1969}}.}}

{{ח:סעיף|41א|העתק של רשומה מוסדית|תיקון: תשנ״ה}}
{{ח:ת}} ניתן להוכיח תוכנה של רשומה מוסדית על ידי העתק צילומי של הרשומה.

{{ח:סעיף|41ב|מעמדו של פלט|תיקון: תשנ״ה}}
{{ח:ת}} לענין {{ח:פנימי|פרק ב סימן ו|סימן זה}} לא ייחשב פלט שהוא רשומה מוסדית כהעתק המסמך שעל בסיסו הופק, אלא כמקור.

{{ח:סעיף|42|שמירת דינים|תיקון: [תשכ״ט], תשנ״ה|אחר=[ע/23ג]}}
{{ח:ת}} אין בהוראות {{ח:פנימי|פרק ב סימן ו|סימן זה}} כדי לגרוע מכל דין אחר בדבר כשרותו לראיה של העתק צילומי שנעשה לא לפי הוראות {{ח:פנימי|פרק ב סימן ו|סימן זה}}, אלא להוסיף עליו.

{{ח:קטע3|פרק ב סימן ז|סימן ז׳: פסק דין מרשיע במשפט פלילי|תיקון: תשל״ג־2}}

{{ח:סעיף|42א|קבילות פסק דין|תיקון: תשל״ג־2, תשע״ב, תשע״ז}}
{{ח:תת|(א)}} הממצאים והמסקנות של פסק דין חלוט במשפט פלילי, המרשיע את הנאשם, יהיו קבילים במשפט אזרחי כראיה לכאורה לאמור בהם אם המורשע או חליפו או מי שאחריותו נובעת מאחריות המורשע, ובכלל זה מי שחב בחובו הפסוק, הוא בעל דין במשפט האזרחי.
{{ח:תת|(א1)}} הוראות סעיף קטן (א) יחולו גם על פסק דין חלוט במשפט פלילי של בית משפט צבאי, כהגדרתו {{ח:חיצוני|תקנות שעת חירום (יהודה והשומרון – שיפוט בעבירות ועזרה משפטית)|בתקנות שעת חירום (יהודה והשומרון – שיפוט בעבירות ועזרה משפטית), התשכ״ז–1967}}, כפי שהוארך תוקפן ותוקן נוסחן בחוק, מעת לעת.
{{ח:תת|(ב)}} הוראות סעיף זה אינן חלות על –
{{ח:תתת|(1)}} פסק דין של בית משפט עירוני שלא ניתן מאת שופט של בית משפט שלום;
{{ח:תתת|(2)}} ממצאים ומסקנות שבגזר הדין, להבדיל מהכרעת הדין.

{{ח:סעיף|42ב|עיון בפרוטוקול ובחומר אחר|תיקון: תשל״ג־2}}
{{ח:ת}} הוגשה ראיה כאמור {{ח:פנימי|סעיף 42א|בסעיף 42א}}, רשאי בית המשפט לעיין גם בכתב האישום, בפרוטוקול ובכל חומר אחר שהוגש במשפט הפלילי, אם ראה צורך בכך לשם הבהרת האמור בראיה.

{{ח:סעיף|42ג|ראיות לסתירת פסק דין|תיקון: תשל״ג־2}}
{{ח:ת}} הוגשה ראיה כאמור {{ח:פנימי|סעיף 42א|בסעיף 42א}}, לא יהיה המורשע או חליפו או מי שחב בחובו הפסוק רשאי להביא ראיה לסתור, או ראיה שכבר נשמעה או הוגשה במשפט הפלילי, אלא ברשות בית המשפט, מטעמים שיירשמו וכדי למנוע עיוות דין.

{{ח:סעיף|42ד|ממצאים ומסקנות בתביעה אזרחית נגררת|תיקון: תשל״ג־2}}
{{ח:ת}} בדיון בתביעה אזרחית לפי {{ח:חיצוני|חוק בתי המשפט#סעיף 77|סעיף 35א לחוק בתי המשפט, תשי״ז–1957}}, יראו את הממצאים והמסקנות שנקבעו במשפט הפלילי כאילו נקבעו במשפט אזרחי.

{{ח:סעיף|42ה|שמירת דינים|תיקון: תשל״ג־2}}
{{ח:ת}} הוראות {{ח:פנימי|פרק ב סימן ז|סימן זה}} באות להוסיף על כל דין בדבר קבילות פסק דין כראיה.

{{ח:קטע3|פרק ב סימן ח|סימן ח׳: תעודה נושנה|תיקון: [1947], תשל״ג־2}}

{{ח:סעיף|43|תעודה נושנה|תיקון: [1947]|אחר=[ע/24]}}
{{ח:ת}} הוגשה תעודה שהיא, כנחזה או כמוכח, בת עשרים שנה לפחות והוצאה מתוך משמורת הנראית כשרה בעיני בית המשפט באותו מקרה, רשאי הוא להעמידה על חזקתה שהחתימה עליה וכל חלק בה הנחזים שנעשו בכתב ידו של פלוני נעשו בכתב ידו, ולגבי עשייתה או אימותה של התעודה – שנעשתה או שאומתה כהלכה בידי האדם הנחזה כמי שעשאה או אימתה.

{{ח:קטע2|פרק ג|פרק ג׳: ראיות חסויות|תיקון: [תשכ״ח]}}

{{ח:סעיף|44|חסיון לטובת המדינה|תיקון: [תשכ״ח], תשע״ו־2|אחר=[ע/5א(א), (ב)]}}
{{ח:תת|(א)}} אין אדם חייב למסור, ובית המשפט לא יקבל, ראיה אם ראש הממשלה או שר הבטחון הביע דעתו, בתעודה חתומה בידו, כי מסירתה עלולה לפגוע בבטחון המדינה, או אם ראש הממשלה או שר החוץ הביע דעתו, בתעודה חתומה בידו, כי מסירתה עלולה לפגוע ביחסי החוץ של המדינה, אלא אם מצא שופט של בית המשפט העליון, על־פי עתירת בעל־דין המבקש גילוי הראיה, כי הצורך לגלותה לשם עשיית צדק עדיף מן הענין שיש לא לגלותה, ובהליך פלילי – כי הראיה עשויה להועיל להגנת הנאשם ומידת התועלת שבה להגנה עולה על העניין שיש לא לגלותה, או שהיא חיונית להגנת הנאשם.
{{ח:תת|(ב)}} הוגשה לבית המשפט תעודה כאמור בסעיף קטן (א), רשאי בית המשפט, על פי בקשת בעל הדין המבקש גילוי הראיה, להפסיק את המשפט לתקופה שיקבע כדי לאפשר הגשת העתירה לגילוי הראיה, ואם ראה לנכון – גם עד להחלטה בעתירה.

{{ח:סעיף|45|חסיון לטובת הציבור|תיקון: [תשכ״ח], תשע״ו־2|אחר=[ע/5א(ג)]}}
{{ח:תת|(א)}} אין אדם חייב למסור, ובית המשפט לא יקבל, ראיה אם שר הביע דעתו, בתעודה חתומה בידו, כי מסירתה עלולה לפגוע בענין ציבורי חשוב, אלא אם מצא בית המשפט הדן בדבר, על־פי עתירת בעל דין המבקש גילוי הראיה, כי הצורך לגלותה לשם עשיית צדק עדיף מן הענין שיש לא לגלותה, ובהליך פלילי – כי הראיה עשויה להועיל להגנת הנאשם ומידת התועלת שבה להגנה עולה על העניין שיש לא לגלותה, או שהיא חיונית להגנת הנאשם.
{{ח:תת|(ב)}} אין בבירור עתירה כאמור בסעיף קטן (א) כדי לעכב את הדיון בהליך העיקרי למעט במקרים שבהם הכרעה בעתירה נחוצה להמשך הדיון.
{{ח:תת|(ג)}} בית המשפט רשאי להעביר את הדיון בעתירה לשופט יחיד שאינו דן בתיק, ואם היה בית המשפט הרכב – לשופט יחיד שהוא אחד משופטי ההרכב או שאינו דן בתיק.
{{ח:תת|(ד)|(1)}} השר לביטחון הפנים רשאי לאצול את סמכותו לפי סעיף זה לאחד מאלה (בסעיף קטן זה – ממונה על חסיונות):
{{ח:תתתת|(א)}} שופט מחוזי בדימוס בעל ידע וניסיון מקצועי בדין פלילי;
{{ח:תתתת|(ב)}} קצין משטרה בכיר בדימוס בדרגת תת־ניצב ומעלה ששירת באגף החקירות והמודיעין במשטרת ישראל;
{{ח:תתתת|(ג)}} פרקליט בדימוס ששימש בתפקיד משנה לפרקליט המדינה, מנהל המחלקה הפלילית בפרקליטות המדינה או פרקליט מחוז;
{{ח:תתתת|(ד)}} יועץ משפטי לשעבר של משרד ממשלתי או של גוף ביטחוני בעל ניסיון מקצועי בתחום המודיעין.
{{ח:תתת|(2)}} אצילה לפי פסקה (1) יכול שתהיה לכמה ממונים על חסיונות.
{{ח:תתת|(3)}} דין ממונה על חסיונות כדין עובד המדינה לעניין חיקוקים אלה:
{{ח:תתתת|(א)}} {{ח:חיצוני|חוק שירות הציבור (מתנות)|חוק שירות הציבור (מתנות), התש״ם–1979}};
{{ח:תתתת|(ב)}} {{ח:חיצוני|חוק העונשין|חוק העונשין, התשל״ז–1977}} – ההוראות הנוגעות לעובדי הציבור;
{{ח:תתתת|(ג)}} {{ח:חיצוני|חוק שירות הציבור (הגבלות לאחר פרישה)|חוק שירות הציבור (הגבלות לאחר פרישה), התשכ״ט–1959}};
{{ח:תתתת|(ד)}} {{ח:חיצוני|חוק שירות המדינה (סיוג פעילות מפלגתית ומגבית כספים)|חוק שירות המדינה (סיוג פעילות מפלגתית ומגבית כספים), התשי״ט–1959}};
{{ח:תתתת|(ה)}} פקודה זו;
{{ח:תתתת|(ו)}} {{ח:חיצוני|חוק שירות המדינה (משמעת)|חוק שירות המדינה (משמעת), התשכ״ג–1963}}, בשינויים שיקבע השר לביטחון הפנים, ככל שיקבע.

{{ח:סעיף|45א|פגיעה הנגרמת מצירוף ראיות|תיקון: תשע״ו־2}}
{{ח:ת}} מבלי לפגוע בכלליות האמור {{ח:פנימי|סעיף 44|בסעיפים 44}} {{ח:פנימי|סעיף 45|ו־45}}, ראש הממשלה, או השר כאמור {{ח:פנימי|סעיף 44|באותם סעיפים}}, רשאי להביע את דעתו כי מסירת הראיה עלולה לפגוע בביטחון המדינה, ביחסי החוץ שלה או בעניין ציבורי חשוב, לפי העניין, גם אם פגיעה כאמור עלולה להיגרם בשל צירוף הראיה וראיות אחרות, נוכח סוג המידע הנכלל בראיה, בתוכנו או היקפו וגם אם הראיות האחרות אינן קשורות לאותו הליך.

{{ח:סעיף|46|הדיון בעתירה לגילוי ראיה חסויה|תיקון: [תשכ״ח], תשע״ו־2|אחר=[ע/5א(ד), (ה)]}}
{{ח:תת|(א)}} הדיון בעתירה לגילוי ראיה לפי {{ח:פנימי|סעיף 44|סעיפים 44}} {{ח:פנימי|סעיף 45|או 45}} יהיה בדלתיים סגורות; לשם החלטה בעתירה רשאי השופט של בית המשפט העליון או בית המשפט, לפי הענין, לדרוש שהראיה או תכנה יובאו לידיעתו, ורשאי הוא לקבל הסברים מהיועץ המשפטי לממשלה או מנציגו ומנציג המשרד הממשלתי הנוגע בדבר, אף בהעדר יתר בעלי הדין.
{{ח:תת|(א1)}} בהחלטה כאמור בסעיף קטן (א) ישקול בית המשפט, בין השאר, את הקשר שבין החומר החסוי לגדר המחלוקת בין בעלי הדין, בשים לב לגרסת ההגנה, את הקשר שבין החומר החסוי לראיות הגלויות וחומר חסוי אחר בתיק, ואת קבילות החומר החסוי ומשקלו הצפוי אם יוגש כראיה במשפט, ורשאי הוא לקבל הסברים מהעותר אף בהעדר שאר בעלי הדין; לא יתיר בית משפט גילוי של ראיה חסויה, אלא לאחר שניתנה לתובע אפשרות להתייחס לטענות שנטענו שלא בפניו.
{{ח:תת|(א2)}} החליט בית המשפט שלא להתיר גילוי של ראיה חסויה, רשאי הוא לשוב ולבחון את החלטתו עם התקדמות הדיון בהליך העיקרי.
{{ח:תת|(ב)}} שר המשפטים רשאי להתקין תקנות סדרי דין לדיון בעתירה לפי {{ח:פנימי|סעיף 44|סעיפים 44}} {{ח:פנימי|סעיף 45|ו־45}} וסעיף זה.
{{ח:תת}} {{ח:הערה|פורסמו {{ח:חיצוני|תקנות סדרי הדין (עתירה לגילוי ראיה)|תקנות סדרי הדין (עתירה לגילוי ראיה), תשכ״ט–1969}}.}}

{{ח:סעיף|47|ראיות מפלילות|תיקון: [תשכ״ח]|אחר=[ע/5ב]}}
{{ח:תת|(א)}} אין אדם חייב למסור ראיה אם יש בה הודיה בעובדה שהיא יסוד מיסודותיה של עבירה שהוא מואשם בה או עשוי להיות מואשם בה.
{{ח:תת|(ב)}} ביקש אדם להימנע ממסירת ראיה מחמת שהיא עשויה להפלילו כאמור בסעיף קטן (א) ובית המשפט דחה את הבקשה והראיה נמסרה, לא תוגש הראיה נגד אותו אדם במשפט שבו הוא מואשם בשל העבירה שהעובדה המתגלית מן הראיה היא יסוד מיסודותיה, אלא אם הסכים לכך.
{{ח:תת|(ג)}} נאשם שבחר להעיד במשפטו כעד הסניגוריה, לא יחול עליו סעיף זה לגבי העבירה שהוא מואשם בה באותו משפט.

{{ח:סעיף|48|עדות עורך דין|תיקון: [תשכ״ח]|אחר=[ע/5ג]}}
{{ח:תת|(א)}} דברים ומסמכים שהוחלפו בין עורך דין לבין לקוחו או לבין אדם אחר מטעם הלקוח ויש להם קשר ענייני לשירות המקצועי שניתן על ידי עורך הדין ללקוח, אין עורך הדין חייב למסרם כראיה, אלא אם ויתר הלקוח על החסיון; והוא הדין בעובד של עורך דין אשר דברים ומסמכים שנמסרו לעורך הדין הגיעו אליו אגב עבודתו בשירות עורך הדין.
{{ח:תת|(ב)}} הוראות סעיף קטן (א) יחולו גם לאחר שחדל העד להיות עורך דין או עובד של עורך דין.

{{ח:סעיף|49|עדות רופא|תיקון: [תשכ״ח], תשפ״ב־2|אחר=[ע/5ד]}}
{{ח:תת|(א)}} רופא אינו חייב למסור ראיה על דבר הנוגע לאדם שנזקק לשירותו והדבר הגיע אליו תוך עבודתו כרופא והוא מן הדברים שלפי טיבם נמסרים לרופא בדרך כלל מתוך אמון שישמרם בסוד, אלא אם ויתר האדם על החסיון או שמצא בית המשפט כי הצורך לגלות את הראיה לשם עשיית צדק עדיף מן הענין שיש לא לגלותה; והוא הדין באדם שאגב עבודתו בשירות הרופא או בשירותו של מוסד רפואי או בצוות המקצועי העובד עם הרופא, תוך טיפול בחולים, הגיע אליו דבר שנמסר לרופא.
{{ח:תת|(ב)}} הוראות סעיף קטן (א) יחולו גם לאחר שחדל העד להיות רופא או לעבוד כאמור בסיפה לסעיף קטן (א).
{{ח:תת|(ג)|(1)}} נטען חסיון לפי סעיף זה, יהיה הדיון בטענה בדלתיים סגורות; החליט בית המשפט לשמוע את העדות, ישמע אותה בדלתיים סגורות, אלא אם כן הורה לדון בעניין, כולו או חלקו, בפומבי.
{{ח:תתת|(2)}} התקיים דיון כאמור בפסקה (1) בדלתיים סגורות, רשאי בית המשפט להרשות לאדם מסוים או לקבוצת בני אדם מסוימת להיות נוכחים בעת הדיון, כולו או חלקו.

{{ח:סעיף|50|עדות פסיכולוג|תיקון: [תשכ״ח], תשפ״ב־2|אחר=[ע/5ה]}}
{{ח:תת|(א)}} פסיכולוג־מומחה כמשמעותו בצו שהותקן לפי סעיף זה אינו חייב למסור ראיה על דבר הנוגע לאדם שנזקק לשירותו והדבר הגיע אליו תוך עבודתו כפסיכולוג והוא מן הדברים שלפי טיבם נמסרים לפסיכולוג בדרך כלל מתוך אמון שישמרם בסוד, אלא אם ויתר האדם על החסיון או שמצא בית המשפט כי הצורך לגלות את הראיה לשם עשיית צדק עדיף מן הענין שיש לא לגלותה.
{{ח:תת|(ב)}} הוראות סעיף קטן (א) יחולו גם לאחר שחדל העד להיות פסיכולוג־מומחה.
{{ח:תת|(ג)|(1)}} נטען חסיון לפי סעיף זה, יהיה הדיון בדלתיים סגורות; החליט בית־המשפט לשמוע את העדות, ישמע אותה בדלתיים סגורות, אלא אם כן הורה לדון בעניין, כולו או חלקו, בפומבי.
{{ח:תתת|(2)}} התקיים דיון כאמור בפסקה (1) בדלתיים סגורות, רשאי בית המשפט להרשות לאדם מסוים או לקבוצת בני אדם מסוימת להיות נוכחים בעת הדיון, כולו או חלקו.
{{ח:תת|(ד)}} שר הבריאות יתקין, בהסכמת שר המשפטים, צו שיגדיר מיהו פסיכולוג־מומחה לענין סעיף זה.
{{ח:תת}} {{ח:הערה|לפי {{ח:חיצוני|צו הראיות (פסיכולוג מומחה)|צו הראיות (פסיכולוג מומחה), תשל״ח–1978}} (ק״ת תשל״ח, 983), פסיכולוג־מומחה לענין סעיף זה הוא מי שרשאי לעסוק בפסיכולוגיה לפי {{ח:חיצוני|חוק הפסיכולוגים#סעיף 2|סעיפים 2(א)}} {{ח:חיצוני|חוק הפסיכולוגים#סעיף 2|או 2(ב) לחוק הפסיכולוגים, תשל״ז–1977}}, ובסייגים האמורים בהם.}}

{{ח:סעיף|50א|עדות עובד סוציאלי|תיקון: תשנ״ו, תשפ״ב־2}}
{{ח:תת|(א)}} עובד סוציאלי כהגדרתו {{ח:חיצוני|חוק העובדים הסוציאליים|בחוק העובדים הסוציאליים, התשנ״ו–1996}}, אינו חייב למסור ראיה על דבר הנוגע לאדם שנזקק לשירותו והדבר הגיע אליו תוך עיסוקו כעובד סוציאלי והוא מן הדברים שלפי טיבם נמסרים לעובד סוציאלי בדרך כלל מתוך אמון שישמרם בסוד, אלא אם כן ויתר האדם על החסיון או שבית המשפט מצא כי הצורך לגלות את הראיה לשם עשיית צדק עדיף על הענין שיש שלא לגלותה.
{{ח:תת|(ב)}} הוראות סעיף קטן (א) יחולו גם לאחר שחדל העד להיות עובד סוציאלי.
{{ח:תת|(ג)|(1)}} נטען חסיון לפי סעיף זה, יהיה הדיון בדלתיים סגורות; החליט בית המשפט לשמוע את העדות, ישמע אותה בדלתיים סגורות, אלא אם כן הורה לדון בעניין, כולו או חלקו, בפומבי.
{{ח:תתת|(2)}} התקיים דיון כאמור בפסקה (1) בדלתיים סגורות, רשאי בית המשפט להרשות לאדם מסוים או לקבוצת בני אדם מסוימת להיות נוכחים בעת הדיון, כולו או חלקו.

{{ח:סעיף|50ב|חסיון ראיות לעניין עדות בעל מקצוע בהליכים פליליים שעניינם עבירת מין או עבירת אלימות חמורה במשפחה|תיקון: תשפ״ב־2}}
{{ח:תת|(א)}} בסעיף זה –
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”בעל מקצוע“ – רופא לעניין טיפול נפשי, פסיכולוג או עובד סוציאלי כמשמעותם {{ח:פנימי|סעיף 49|בסעיפים 49}}, {{ח:פנימי|סעיף 50|50}} {{ח:פנימי|סעיף 50א|או 50א}}, בהתאמה;
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”חוק זכויות נפגעי עבירה“ – {{ח:חיצוני|חוק זכויות נפגעי עבירה|חוק זכויות נפגעי עבירה, התשס״א–2001}};
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”חוק השיפוט הצבאי“ – {{ח:חיצוני|חוק השיפוט הצבאי|חוק השיפוט הצבאי, התשט״ו–1955}};
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”עבירת מין או עבירת אלימות חמורה במשפחה“ – עבירה המנויה {{ח:חיצוני|חוק זכויות נפגעי עבירה#תוספת 1ג|בתוספת הראשונה ג׳ לחוק זכויות נפגעי עבירה}} ועבירה המנויה {{ח:חיצוני|חוק השיפוט הצבאי#תוספת 5א|בתוספת החמישית א׳ לחוק השיפוט הצבאי}}.
{{ח:תת|(ב)}} על אף האמור {{ח:פנימי|סעיף 49|בסעיפים 49}}, {{ח:פנימי|סעיף 50|50}} {{ח:פנימי|סעיף 50א|ו־50א}}, בהליך פלילי בעבירת מין או בעבירת אלימות חמורה במשפחה, לעניין ראיה על דבר הנוגע לנפגע עבירה שנזקק לשירותו של בעל מקצוע, יחולו הוראות אלה:
{{ח:תתת|(1)}} בהליך פלילי שהוגש בו כתב אישום בעבירה כאמור וההגנה מבקשת לגלות את הראיה, בעל המקצוע אינו חייב למסור את הראיה אלא אם כן נפגע העבירה ויתר על החיסיון או שבית המשפט מצא כי הראיה עשויה להועיל להגנת הנאשם ומידת התועלת שבה להגנה עולה על העניין שיש לא לגלותה, ובכלל זה על הפגיעה שעלולה להיגרם מגילויה לנפגע העבירה ולשיקומו, או שהיא חיונית להגנת הנאשם;
{{ח:תתת|(2)}} בהליך פלילי שנחקרה בו עבירה כאמור ולפי בקשת רשות חוקרת הורה בית המשפט על גילוי ראיה לפי הוראות {{ח:פנימי|סעיף 49|סעיף 49(א)}}, {{ח:פנימי|סעיף 50|50(א)}} {{ח:פנימי|סעיף 50א|או 50א(א)}}, או שנפגע העבירה ויתר על החיסיון – עם הגשת כתב האישום יחול על הראיה חיסיון כאמור {{ח:פנימי|סעיף 49|באותם סעיפים}}, אלא אם כן מתקיים אחד מאלה:
{{ח:תתתת|(א)}} הראיה חיונית להוכחת האישום;
{{ח:תתתת|(ב)}} הראיה עשויה להועיל להגנת הנאשם ומידת התועלת שבה להגנה עולה על העניין שיש לא לגלותה, ובכלל זה על הפגיעה שעלולה להיגרם מגילויה לנפגע העבירה ולשיקומו, או שהיא חיונית להגנת הנאשם;
{{ח:תתת|(3)}} תובע לא ימסור ראיה כאמור בפסקה (2), אלא אם כן פרקליט מחוז, משנהו או ממונה בכיר בפרקליטות שפרקליט המחוז הסמיכו לעניין זה, ראש יחידת תביעות במשטרת ישראל או סגנו או פרקליט צבאי או סגנו, לפי העניין, אישר כי החיסיון אינו חל על הראיה; לנאשם יינתן מידע על קיום ראיה שלא נמסרה כאמור;
{{ח:תתת|(4)}} בקשה לגילוי ראיה שלא נמסרה לפי הוראות פסקה (2) תידון בדרך שבה נדונות בקשות לפי {{ח:פנימי|סעיף 49|סעיף 49(א)}}, {{ח:פנימי|סעיף 50|50(א)}} {{ח:פנימי|סעיף 50א|או 50א(א)}}, ותיבחן בהתאם להוראות פסקה (1).
{{ח:תת|(ג)}} בהליך פלילי בעבירת מין או בעבירת אלימות חמורה במשפחה, בטרם יחליט בית המשפט לגלות ראיה חסויה על דבר הנוגע לנפגע עבירה שנזקק לשירותו של בעל מקצוע –
{{ח:תתת|(1)}} ייתן בית המשפט לנפגע העבירה זכות להביע את עמדתו, וייתן גם לבעל המקצוע הזדמנות להביע את עמדתו, והכול לפי הוראות {{ח:חיצוני|חוק זכויות נפגעי עבירה#סעיף 13א|סעיף 13א(ו) לחוק זכויות נפגעי עבירה}} או {{ח:חיצוני|חוק השיפוט הצבאי#סעיף 513יג1|סעיף 513יג1(ו) לחוק השיפוט הצבאי}}, לפי העניין;
{{ח:תתת|(2)}} ישקול בית המשפט את הפגיעה שעלולה להיגרם מגילוי הראיה לנפגע העבירה ולשיקומו, ובעניין קטין – ישקול גם את הפגיעה בטובת הקטין, ויחולו הוראות {{ח:חיצוני|חוק זכויות נפגעי עבירה#סעיף 13א|סעיף 13א(ו)(3) לחוק זכויות נפגעי עבירה}} או {{ח:חיצוני|חוק השיפוט הצבאי#סעיף 513יג1|סעיף 513יג1(ו)(3) לחוק השיפוט הצבאי}}, לפי העניין;
{{ח:תתת|(3)}} הוגשה הבקשה לגילוי הראיה בשלב החקירה – יבחן בית המשפט גם את קיום התנאים {{ח:חיצוני|חוק זכויות נפגעי עבירה#סעיף 13א|שבסעיף 13א(ב) לחוק זכויות נפגעי עבירה}} או {{ח:חיצוני|חוק השיפוט הצבאי#סעיף 513יג1|בסעיף 513יג1(ב) לחוק השיפוט הצבאי}}, לפי העניין.

{{ח:סעיף|51|עדות כהן דת|תיקון: [תשכ״ח]|אחר=[ע/5ו]}}
{{ח:ת}} כהן דת אינו חייב למסור עדות על דבר שנאמר לו בוידוי ואשר גילויו אסור עליו לפי דיני דתו.

{{ח:סעיף|52|תחולה|תיקון: [תשכ״ח]|אחר=[ע/5ז]}}
{{ח:ת}} הוראות {{ח:פנימי|פרק ג|פרק זה}} יחולו הן על מסירת ראיות בפני בית משפט ובית דין והן על מסירתן בפני רשות, גוף או אדם המוסמכים על פי הדין לגבות ראיות; ובמקום שמדובר {{ח:פנימי|פרק ג|בפרק זה}} ב”בית משפט“ – גם בית דין, גוף או אדם כאמור במשמע.

{{ח:קטע2|פרק ד|פרק ד׳: משקלן של ראיות}}

{{ח:סעיף|53|משקלה של עדות|אחר=[ע/12]}}
{{ח:ת}} ערכה של עדות שבעל־פה ומהימנותם של עדים בהם ענין של בית המשפט להחליט בו על פי התנהגותם של העדים, נסיבות הענין ואותות האמת המתגלים במשך המשפט.

{{ח:סעיף|54|הכרעה על פי עדות יחידה במשפט אזרחי|תיקון: [תשכ״ח]|אחר=[ע/6]}}
{{ח:ת}} פסק בית משפט במשפט אזרחי באחד המקרים שלהלן על פי עדות יחידה שאין לה סיוע, והעדות אינה הודיית בעל דין, יפרט בהחלטתו מה הניע אותו להסתפק בעדות זו; ואלה המקרים:
{{ח:תת|(1)}} העדות היא של קטין למטה מגיל 14;
{{ח:תת|(2)}} העדות היא של בעל דין או של בן־זוגו, ילדו, הורו, אחיו או אחותו של בעל דין;
{{ח:תת|(3)}} העדות היא של אדם המעונין בתוצאות המשפט לטובת בעל הדין שקרא אותו להעיד;
{{ח:תת|(4)}} התובענה היא נגד עזבון, קטין, חולה נפש או נעדר;
{{ח:תת|(5)}} נסיבות אחרות שבהן דרוש, לדעת בית המשפט, פירוט כאמור.

{{ח:סעיף|54א|הכרעה על־פי עדות יחידה במשפט פלילי|תיקון: תשמ״ב, תשמ״ב־2}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט לא ירשיע נאשם על סמך עדותו היחידה של שותפו לעבירה, אלא אם מצא בחומר הראיות דבר לחיזוקה; ואולם אם היה השותף עד מדינה – טעונה עדותו סיוע; לענין זה, ”עד מדינה“ – שותף לאותה עבירה המעיד מטעם התביעה לאחר שניתנה או שהובטחה לו טובת הנאה.
{{ח:תת|(ב)}} הרשיע בית משפט במשפט על עבירה לפי {{ח:חיצוני|חוק העונשין#פרק י סימן ה|סימן ה׳ לפרק י׳ לחוק העונשין, התשל״ז–1977}}, על פי עדות יחידה של הנפגע, יפרט בהכרעת הדין מה הניע אותו להסתפק בעדות זו.
{{ח:תת|(ג)}} אין בהוראות סעיף זה כדי לגרוע מהאמור {{ח:חיצוני|חוק לתיקון דיני הראיות (הגנת ילדים)#סעיף 11|בסעיף 11 לחוק לתיקון דיני הראיות (הגנת ילדים), התשט״ו–1955}}.

{{ח:סעיף|55|עדות קטין שאינו בר־אחריות פלילית|תיקון: [תשכ״ה], תשנ״א|אחר=[ע/6א]}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט השומע עדותו של קטין, שאינו בר־אחריות פלילית בשל גילו, יזהירו תחילה בלשון המובנת לקטין, שעליו להעיד את האמת, את כל האמת ואת האמת בלבד.
{{ח:תת|(ב)}} לא יורשע אדם על סמך עדות יחידה של קטין שאינו בר־אחריות פלילית בשל גילו, אלא אם כן יש בחומר הראיות דבר לחיזוקה.

{{ח:סעיף|56|ראיה שנתקבלה שלא כדין|אחר=[ע/10]}}
{{ח:ת}} ראיה שאינה קבילה במשפט פלילי ונתקבלה בטעות או בהיסח הדעת, לא תשמש הוכחה לאשמה ואין לבסס עליה שום פסק־דין; אף על פי כן, העובדה שבית המשפט שמע את הראיה לא תפסול את פסק־הדין, אלא אם סבור בית המשפט שהנאשם לא היה מורשע אילולא נמסרה אותה ראיה או שאין ראיה מספקת אחרת זולתה לתמוך בה את ההרשעה.

{{ח:סעיף|56א|סמכות לפסילת ראיה שהושגה שלא כדין|תיקון: תשפ״ב}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט הדן במשפט פלילי רשאי שלא לקבל ראיה שהושגה שלא כדין, ובכלל זה הודעת נאשם או עד, חפץ או כל ראיה אחרת, אם שוכנע שקבלתה במשפט תפגע באופן מהותי בזכות להליך הוגן, בשים לב לאופייה ולחומרתה של ההפרה, למידת ההשפעה של ההפרה על הראיה שהושגה ולעניין הציבורי שבקבלת הראיה או באי־קבלתה; בסעיף קטן זה, ”הפרה“ – השגת ראיה שלא כדין.
{{ח:תת|(ב)}} אין באמור בסעיף קטן (א) כדי לפגוע בכללים לפסילת ראיות הקבועים בהוראות חיקוק אחרות.

{{ח:סעיף|57|ראיות סותרות|אחר=[ע/11]}}
{{ח:ת}} סתירות בעדותם של עדים אין בהן, כשלעצמן, כדי למנוע את בית המשפט מקביעת עובדות שלגביהן חלו הסתירות.

{{ח:סעיף|57א|חזקת יצרן|תיקון: תשל״ג}}
{{ח:תת|(א)}} נמצא על טובין או על אריזתם או על מה שמחובר או נספח אליהם שמו של יצרן, מגדל או אורז (להלן – יצרן), שם עסקו או סימן מסחר שלו, או שם או סימן אחר שיש בו כדי לזהותו, יהיה בכך ראיה לכאורה, שייצר, גידל או ארז את הטובין.
{{ח:תת|(ב)}} נמצא על טובין או על אריזתם או על מה שמחובר או נספח אליהם שמו של משווק, שם עסקו או סימן מסחר שלו, או שם או סימן אחר שיש בו כדי לזהותו, ולא נמצא עליהם שמו של יצרן, יראו את המשווק לכל ענין כאילו הוא היצרן, זולת אם גילה לקונה, או למי שהוסמך לכך כדין, את זהות היצרן, משנדרש לכך.

{{ח:סעיף|57א1|חזקת זמן ייצור|תיקון: תשמ״ב}}
{{ח:ת}} מצרך מזון שלא צויין בו תאריך ייצורו – חזקה שיוצר תוך השנה שקדמה לגילוי העבירה שנעברה בו.

{{ח:סעיף|57ב|הדין הוא כמפורסמות|תיקון: תשמ״א}}
{{ח:ת}} כל דין הוא מן המפורסמות שאינן צריכות ראיה, אם אין הוראה אחרת משתמעת.

{{ח:סעיף|57ג|המצאה על־ידי הדואר|תיקון: תשמ״א}}
{{ח:ת}} מקום שחיקוק מתיר או מחייב להמציא מסמך על ידי הדואר, בין שהוא נוקט לשון ”המצאה“ ובין שהוא נוקט לשון ”נתינה“ או ”שליחה“ או לשון אחרת, רואים את ההמצאה – אם אין הוראה אחרת משתמעת – כמבוצעת –
{{ח:תת|(1)}} אם דוּוַר מכתב המכיל את המסמך והמען על המכתב היה כשורה ודמי המשלוח שולמו מראש או שהמכתב היה פטור מתשלום דמי דואר או נושא עליו סימן המעיד כי הוא נשלח בשירות המדינה;
{{ח:תת|(2)}} במועד שבו היה המכתב מגיע לתעודתו בדרך הרגילה של הדואר, אם לא הוכח היפוכו של דבר.

{{ח:קטע2|פרק ה|פרק ה׳: שונות}}

{{ח:סעיף|58|אגרות|תיקון: [תשט״ז]|אחר=[ע/40]}}
{{ח:ת}} שר המשפטים רשאי לקבוע, בתקנות, את שיעור השכר שיגבה עורך דין בעד שירותיו לפי {{ח:פנימי|סעיף 15|סעיף 15}} ואת האגרות שיש לשלם בעד אישור לפי {{ח:פנימי|סעיף 15|סעיף 15}} שלא על ידי עורך דין.
{{ח:ת}} {{ח:הערה|פורסמו {{ח:חיצוני|תקנות הראיות (שכר עורך-דין)|תקנות הראיות (שכר עורך־דין), תשל״ח–1978}}.}}

{{ח:סעיף|59|תקנות|תיקון: [תשכ״ה]|אחר=[ע/41, ש/4]}}
{{ח:תת|(א)}} שר המשפטים רשאי להתקין תקנות לענין פקודה זו.
{{ח:תת|(ב)}} תקנות לענין {{ח:פנימי|סעיף 19|סעיף 19}} יהיו מחייבות במידת האפשר לפי הנסיבות; {{ח:פנימי|תוספת 2|התקנות שבתוספת השניה}} יעמדו בתקפן במידה שלא שונו, או כל עוד לא בוטלו, בתקנות שהתקין השר לפי סעיף זה.

{{ח:סעיף|60|תחולה|אחר=[ע/2]}}
{{ח:ת}} הוראות פקודה זו יחולו בהליכים לפני כל בית משפט כמשמעותו {{ח:חיצוני|חוק בתי המשפט#פרק ב|בחוק בתי המשפט, תשי״ז–1957}}, והוא כשאין הוראה אחרת לענין זה.

{{ח:קטע2|תוספת 1|תוספת ראשונה|אחר=[ע/תוספת]}}
{{ח:קטע4||{{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 24|סעיף 24}})}}}}

{{ח:סעיף*|||תיקון: [תשי״ד]|עוגן=תוספת 1 טופס 1}}
{{ח:ת}} '''טופס חוות דעת'''
{{ח:תת}} {{ח:הערה|(הושמט).}}

{{ח:סעיף*|||תיקון: [תשי״ד]|עוגן=תוספת 1 טופס 2}}
{{ח:ת}} '''טופס תעודת רופא'''
{{ח:תת}} {{ח:הערה|(הושמט).}}

{{ח:סעיף*|||תיקון: [תשט״ז]|עוגן=תוספת 1 טופס 3}}
{{ח:ת}} '''טופס תעודת עובד הציבור'''
{{ח:תת}} {{ח:הערה|(הושמט).}}

{{ח:קטע2|תוספת 2|תוספת שניה|אחר=[ש/תוספת]}}
{{ח:קטע4||{{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 59|סעיף 59(ב)}})}}}}
{{ח:קטע3||תקנות}}

{{ח:סעיף*|1|הגדרות|עוגן=תוספת 2 פרט 1}}
{{ח:ת}} {{ח:פנימי|תוספת 2|בתקנות אלה}} –
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”משביע“ – רשם או שופט בית משפט שלום המשביע אדם או מקבל ממנו תצהיר;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”תצהיר“ – לרבות תעודה או מסמך שעליהם בא תצהיר.

{{ח:סעיף*|2|שמו ומענו של המצהיר|עוגן=תוספת 2 פרט 2}}
{{ח:ת}} בתצהיר יפורשו שמו המלא של המצהיר, עסקו או מקצועו ומענו.

{{ח:סעיף*|3|צורתו של תצהיר|עוגן=תוספת 2 פרט 3}}
{{ח:ת}} תצהיר יכול שיהא ערוך בגוף דבר או בגוף נסתר, ומותר לחלקו לשם הנוחות לסעיפים מסומנים במספרים סידוריים.

{{ח:סעיף*|4|תיקונים צריכים קיום|עוגן=תוספת 2 פרט 4}}
{{ח:ת}} כל ביני־שיטין, שינוי, מחק או טשטוש, שחלו בתצהיר לפני שנשבעו עליו, טעונים קיום בידי המשביע, בחתימת שמו, או ראשי תיבות של שמו, בשוליים שלצדם.

{{ח:סעיף*|5|תצהיר שאינו ניתן לקריאה|עוגן=תוספת 2 פרט 5}}
{{ח:ת}} אם התצהיר אינו ניתן לקריאה או קשה לקריאה, או שלדעת הנדרש להשביע הוא כתוב באופן המקל על שינוי־מרמה, רשאי הוא לסרב להשביע ורשאי לבקש שהתצהיר ייכתב שנית.

{{ח:סעיף*|6|חתימת המצהיר|עוגן=תוספת 2 פרט 6}}
{{ח:ת}} המצהיר יחתום על התצהיר במעמד השבועה, ואם אינו יכול לכתוב, יטבע בו סימנו במעמד המשביע.

{{ח:סעיף*|7|מודעת ההשבעה|עוגן=תוספת 2 פרט 7}}
{{ח:ת}} בסמוך לסופו של תצהיר ולשולי הנייר תבוא מודעת ההשבעה, כתובה בלי ביני־שיטין, שינוי, מחק או טשטוש וחתומה בידי המשביע; במודעה יפורשו –
{{ח:תת|(1)}} שמותיהם של המצהיר והמשביע;
{{ח:תת|(2)}} תאריך ההשבעה ומקומה;
{{ח:תת|(3)}} שהשבועה על התצהיר ניתנה בפני המשביע;
{{ח:תת|(4)}} אם המצהיר הוא עיוור או אינו יודע קרוא וכתוב – שאמנם כן הוא ושהתצהיר נקרא באזניו במעמד המשביע ונראה שהמצהיר הבין את תכנו, ואם טבע המצהיר את סימנו במקום חתימה – שאמנם כך עשה במעמד המשביע;
{{ח:תת|(5)}} פרטים נחוצים אחרים.

{{ח:סעיף*|8|תצהיר משותף|עוגן=תוספת 2 פרט 8}}
{{ח:ת}} נצטרפו מצהירים אחדים לשבועה על תצהיר אחד, ייכתבו במודעת ההשבעה שמות כולם ויפורש שכל אחד מהם נשבע על אמיתות הענינים שאמר בתצהיר.

{{ח:סעיף*|9|שינוי בתצהיר|עוגן=תוספת 2 פרט 9}}
{{ח:ת}} המשביע לא ירשה שינוי בתצהיר בלי שיושבע עליו שנית, ואם כבר הוספה על התצהיר מודעת ההשבעה, יוסיף עליו מודעה חדשה שיצויין בה השינוי; הוא גם רשאי שלא להרשות שבועה חדשה, אלא לדרוש שהתצהיר ישוב וייכתב מחדש.

{{ח:סעיף*|10|נוסח השבועה|עוגן=תוספת 2 פרט 10}}
{{ח:ת}} המוסר תצהיר בשבועה ינקוט לשון ברוח זו:
{{ח:תתת}} ”אני נשבע באלוהים, כי זה שמי וזו חתימתי (או: סימני) (והנשבע יצביע על חתימתו או על סימנו), וכי האמור בתצהירי זה (או במסמך אחר, לפי הענין) הוא נכון.“
{{ח:ת}} המוסר תצהיר בהן צדק ינקוט לשון ברוח זו:
{{ח:תתת}} ”אני מצהיר בהן צדק כי זה שמי וזו חתימתי (או: סימני) (והמצהיר יצביע על חתימתו או על סימנו), וכי האמור בתצהירי זה הוא נכון.“
{{ח:ת}} ואם היה התצהיר בהצהרה שלא בשבועה ושלא בהן צדק יוסיף מלים אלה:
{{ח:תתת}} ”אני מוסר הצהרה זו מתוך אמונה בלב שלם שהיא נכונה.“

{{ח:חתימות|נקבע בועדת החוקה חוק ומשפט של הכנסת ביום כ״ח באדר תשל״א (25 במרס 1971).}}
* '''יעקב ש׳ שפירא'''
שר המשפטים
{{ח:סוגר}}
{{ח:סוף}}
[[קטגוריה:בוט חוקים]]