חוק שירות הציבור (מתנות)

{{ח:התחלה}}
{{ח:כותרת|חוק שירות הציבור (מתנות), תש״ם–1979}}

{{ח:פתיח-התחלה}}
{{ח:מאגר|2001398}} {{ח:תיבה|ס״ח תש״ם, 2|חוק שירות הציבור (מתנות)|https://fs.knesset.gov.il/9/law/9_lsr_209628.pdf}}, {{ח:תיבה|12|ת״ט|https://fs.knesset.gov.il/9/law/9_lsr_ec_317485.pdf}}; {{ח:תיבה|תשס״ב, 11|תיקון|https://fs.knesset.gov.il/15/law/15_lsr_300422.pdf}}; {{ח:תיבה|תשס״ו, 355|חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנת הכספים 2006)|https://fs.knesset.gov.il/17/law/17_lsr_300065.pdf}}.
{{ח:סוגר}}
{{ח:מפריד}}

{{ח:סעיף|1|הגדרות}}
{{ח:ת}} בחוק זה –
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”עובד הציבור“ – נושא משרה או תפקיד מטעם המדינה, לרבות חייל כמשמעותו {{ח:חיצוני|חוק השיפוט הצבאי|בחוק השיפוט הצבאי, תשט״ו–1955}};
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מתנה“ – הקניית נכס שלא בתמורה או מתן שירות או טובת הנאה אחרת שלא בתמורה.

{{ח:סעיף|2|דין מתנה לעובדי הציבור|תיקון: תשס״ב}}
{{ח:תת|(א)}} ניתנה לעובד הציבור באשר הוא עובד הציבור מתנה – בין בישראל ובין בחוץ לארץ, בין שניתנה לו עצמו ובין שניתנה לבן זוגו החי עמו או לילדו הסמוך על שולחנו – ועובד הציבור לא סירב לקבלה ולא החזירה לנותנה לאלתר, תקום המתנה לקנין המדינה; ובמתנה שאין בה קנין חייב עובד הציבור לשלם לאוצר המדינה את שוויה.
{{ח:תת|(א1)}} עובד הציבור רשאי לבקש היתר להקנות לו מתנה שקיבל, ואולם לא יינתן היתר להקניית מתנה למקבלה, לפי סעיף קטן זה, אם יש למתנה ערך בעבור המדינה מלבד ערכה הכלכלי, או אם יש בהקנייתה לעובד הציבור משום חשש לפגיעה בטוהר המידות; קבלת היתר לפי סעיף קטן זה מותנית בתשלום לאוצר המדינה, והכל בדרך, במועד וכפי שיקבע שר המשפטים.
{{ח:תת|(ב)}} סעיף קטן (א) לא יחול על –
{{ח:תתת|(1)}} מתנה קטנת ערך וסבירה שניתנה לפי הנהוג בנסיבות הענין;
{{ח:תתת|(2)}} מתנה מחבריו לעבודה, לשירות או לתפקיד של עובד הציבור;
{{ח:תתת|(3)}} פרס שהוענק לעובד הציבור על הישגיו מאוצר המדינה וכן פרס שהוענק לעובד הציבור על הישגיו שלא מאוצר המדינה אם ניתן להענקתו פומבי בדרך שנקבעה בתקנות.
{{ח:תת|(ג)}} במתנה שקמה לקנין המדינה ובסכום שיש לשלם לפי סעיף קטן (א) ינהגו בהחזרה לנותן המתנה, בהענקה לעובד הציבור או בדרך אחרת, הכל לפי שנקבע בתקנות.

{{ח:סעיף|3|חובת עובד הציבור}}
{{ח:תת|(א)}} על קבלת מתנה {{ח:פנימי|סעיף 2|שסעיף 2}} חל עליה חייב עובד הציבור להודיע ועליו לנהוג בה במועד ובדרך שנקבעו בתקנות.
{{ח:תת|(ב)}} עובד הציבור שהפר ביודעין חובה המוטלת עליו לפי סעיף קטן (א), דינו – קנס פי שלושה משווי המתנה ביום קבלתה או ביום פסק הדין המרשיע, לפי הגבוה יותר.
{{ח:תת|(ג)}} שר המשפטים רשאי לקבוע בתקנות מקרים שבהם ניתן לקבל כופר כסף מעובד. הציבור שהפר חובה המוטלת עליו לפי סעיף קטן (א) או שנחשד בהפרה כזאת; סכום הכופר לא יעלה על הקנס המירבי שניתן להטיל בשל ההפרה; נתקבל כופר, יופסק כל הליך משפטי לענין ההפרה, אולם אם הוגש כתב אישום אין לקבל כופר כל עוד לא הודיע היועץ המשפט לממשלה על עיכוב הליכי המשפט.

{{ח:סעיף|4|תחולה על עובדים ציבוריים אחרים|תיקון: תשס״ו}}
{{ח:תת|(א)}} חוק זה יחול גם על בעלי משרות ותפקידים מטעם רשויות מקומיות, מועצות דתיות, קופות חולים ובתי חולים ציבוריים; לענין זה –
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”בית חולים ציבורי“ – כל אחד מאלה:
{{ח:תתתת|(1)}} תאגיד בריאות כהגדרתו {{ח:חיצוני|חוק יסודות התקציב#סעיף 21|בסעיף 21 לחוק יסודות התקציב, התשמ״ה–1985}};
{{ח:תתתת|(2)}} בית חולים בבעלות רשות מקומית;
{{ח:תתתת|(3)}} בית חולים בבעלות קופת חולים;
{{ח:תתתת|(4)}} בית חולים שהוא מוסד ציבורי כהגדרתו {{ח:חיצוני|פקודת מס הכנסה#סעיף 9.2|בסעיף 9(2)(א) לפקודת מס הכנסה}};
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”קופת חולים“ – כהגדרתה {{ח:חיצוני|חוק ביטוח בריאות ממלכתי|בחוק ביטוח בריאות ממלכתי, התשנ״ד–1994}}.
{{ח:תת|(ב)}} שר המשפטים רשאי בצו, באישור ועדת החוקה חוק ומשפט של הכנסת, להחיל חוק זה על בעלי משרות ותפקידים מטעם גופים שהוקמו בחוק ומטעם חברות ממשלתיות לסוגיהן כמשמעותן {{ח:חיצוני|חוק החברות הממשלתיות|בחוק החברות הממשלתיות, תשל״ה–1975}}.
{{ח:תת}} {{ח:הערה|פורסם {{ח:חיצוני|צו שירות הציבור (מתנות) (החלת החוק על עובדים ציבוריים אחרים)|צו שירות הציבור (מתנות) (החלת החוק על עובדים ציבוריים אחרים), התשמ״ז–1987}}, המחיל את החוק על בעלי משרות ותפקידים מטעם גופים שהוקמו בחוק ומטעם חברות ממשלתיות כמשמעותן {{ח:חיצוני|חוק החברות הממשלתיות|בחוק החברות הממשלתיות, התשל״ה–1975}}.}}
{{ח:תת|(ג)|(1)}} ברשויות המקומיות, במועצות הדתיות, בקופות החולים, בבתי החולים הציבוריים ובגוף שעליו הוחל חוק זה לפי סעיף זה, יבוא לענין חוק זה לגבי בעל משרה או תפקיד בהם במקום המדינה – הרשות המקומית, המועצה הדתית, קופת החולים, בית החולים הציבורי או הגוף שמטעמם הוא מכהן במשרה או ממלא את התפקיד, ובמקום אוצר המדינה – קופתם של אותה רשות מקומית, מועצה דתית, קופת חולים, בית חולים ציבורי או אותו גוף כאמור, הכל לפי הענין.
{{ח:תתת|(2)}} נוסף על הוראות פסקה (1), לגבי בעלי משרות ותפקידים מטעם קופות החולים ובתי החולים הציבוריים, בהגדרה ”מתנה“, במקום ”אחרת שלא בתמורה“ יקראו ”אחרת שלא בתמורה, מאת יצרן, יבואן או ספק של תכשיר כהגדרתו {{ח:חיצוני|פקודת הרוקחים|בפקודת הרוקחים [נוסח חדש], התשמ״א–1981}}, או של ציוד רפואי“.

{{ח:סעיף|5|שמירת דינים}}
{{ח:ת}} חוק זה אינו בא לגרוע {{ח:חיצוני|חוק העונשין#פרק ט סימן ה|מסימן ה׳ לפרק ט׳ לחוק העונשין, תשל״ז–1977}}, או מכל חיוב או איסור אחר שהוטל על עובד הציבור בחיקוק או בדרך אחרת.

{{ח:סעיף|6|}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|הנוסח שולב {{ח:חיצוני|חוק העונשין|בחוק העונשין, תשל״ז–1977}}.}}

{{ח:סעיף|7|ביצוע ותקנות}}
{{ח:ת}} שר המשפטים ממונה על ביצוע חוק זה והוא רשאי, באישור ועדת החוקה חוק ומשפט של הכנסת, להתקין תקנות לביצועו ובין השאר –
{{ח:תת|(1)}} בענינים המסורים לפי חוק זה לתקנות;
{{ח:תת|(2)}} בדבר כללי התנהגות של עובד הציבור לענין קבלת מתנות, סירוב לקבלן והחזרתן לאלתר;
{{ח:תת|(3)}} בדבר ההוצאות של מסירת מתנה לידי המדינה והתנאים שבהם תישאר מתנה כפקדון בידי מקבלה או בידי אדם אחר.
{{ח:ת}} {{ח:הערה|פורסמו {{ח:חיצוני|תקנות שירות הציבור (מתנות)|תקנות שירות הציבור (מתנות), תש״ם–1980}} (ק״ת תש״ם, 1646).}}

{{ח:סעיף|8|תחילה}}
{{ח:ת}} תחילתו של חוק זה ששה חדשים מיום פרסומו.

{{ח:חתימות|נתקבל בכנסת ביום ג׳ בחשון תש״ם (24 באוקטובר 1979).}}
* '''יצחק נבון'''
נשיא המדינה
* '''מנחם בגין'''
ראש הממשלה
* '''שמואל תמיר'''
שר המשפטים
{{ח:סוגר}}
{{ח:סוף}}
[[קטגוריה:בוט חוקים]]