תקנות לביצוע אמנת האג 1954 (סדר הדין האזרחי)

{{ח:התחלה}}
{{ח:כותרת|תקנות לביצוע אמנת האג 1954 (סדר הדין האזרחי), תשכ״ט–1968}}
{{ח:קטע3||תקנות לביצוע אמנת האג משנת 1954 בדבר סדר־הדין האזרחי}}

{{ח:פתיח-התחלה}}
{{ח:תיבה|ק״ת תשכ״ט, 470|תקנות לביצוע אמנת האג 1954 (סדר הדין האזרחי)|https://olaw.org.il/takanot/takanot-2320.pdf}}; {{ח:תיבה|תשמ״ב, 486|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4306.pdf}}; {{ח:תיבה|תשנ״ח, 596|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-5889.pdf}}, {{ח:תיבה|1018|ת״ט|https://olaw.org.il/takanot/takanot-5910.pdf}}.
{{ח:סוגר}}
{{ח:מפריד}}

{{ח:מבוא}}
בתוקף סמכותי לפי {{ח:חיצוני|חוק עזרה משפטית בין מדינות#סעיף 59|סעיף 12}} {{ח:חיצוני|חוק עזרה משפטית בין מדינות|לחוק העזרה המשפטית למדינות זרות, תשט״ז–1956}}, ולפי {{ח:חיצוני|חוק בתי המשפט#סעיף 108|סעיף 46}} {{ח:חיצוני|חוק בתי המשפט|לחוק בתי המשפט, תשי״ז–1957}}, ושאר הסמכויות הנתונות לי לפי כל דין, אני מתקין תקנות אלה:
{{ח:סוגר}}
{{ח:מפריד}}

{{ח:קטע2||תוכן עניינים}}

{{ח:פנימי|פרק 1|פרק ראשון: כללי}}

{{ח:פנימי|פרק 2|פרק שני: המצאת מסמכים}}

{{ח:פנימי|פרק 3|פרק שלישי: בקשות חיקור דין}}

{{ח:פנימי|פרק 4|פרק רביעי: ערובה לכושר פרעון}}

{{ח:פנימי|פרק 5|פרק חמישי: עזרה משפטית ללא תשלום}}

{{ח:פנימי|תוספת|תוספת}}

{{ח:קטע2|פרק 1|פרק ראשון: כללי}}

{{ח:סעיף|1|הגדרות|תיקון: תשנ״ח}}
{{ח:ת}} בתקנות אלה –
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”האמנה“ – האמנה בדבר סדר הדין האזרחי שנחתמה בהאג ביום 1 במרס 1954, שמדינת ישראל הצטרפה אליה ביום י״ט בכסלו תשכ״ח (21 ביוני 1968) ושהיא בת תוקף לגבי ישראל מיום כ״ה באב תשכ״ח (19 באוגוסט 1698);
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מדינה בעלת האמנה“ – כל מדינה שאישררה את האמנה או הצטרפה לה או מדינה המפורטת {{ח:פנימי|תוספת|בתוספת}};
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”רשות שיפוטית“ – כל בית משפט או בית דין בישראל, לרבות רשם של בית משפט;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”הרשות המבקשת“ – נציג דיפלומטי או קונסולרי של מדינה בעלת האמנה המשמש בתפקידו בישראל;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”הרשות המתבקשת“ – הרשות השיפוטית שבתחום שיפוטה נמצא מקום מושבו או מקום מגוריו של האדם שיש למסור לו מסמך;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מסמך“ – ”כתב בי־דין“ כהגדרתו {{ח:חיצוני|תקנות סדר הדין האזרחי החדשות|בתקנות סדר הדין האזרחי, תשכ״ג–1963}}, ולרבות מסמך משפטי חיצוני כהגדרתו {{ח:חיצוני|חוק עזרה משפטית בין מדינות|בחוק העזרה המשפטית למדינות זרות, תשט״ז–1956}};
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מנהל בתי־המשפט“ – שופט ששר המשפטים מינהו על ביצועם של סדרי המינהל של בתי־המשפט, על פי {{ח:חיצוני|חוק בתי המשפט#סעיף 82|סעיף 14 לחוק השופטים, תשי״ג–1953}}, לרבות בא כוחו וכל מי שמנהל בתי־המשפט ייפה את כוחו לענין תקנות אלה.

{{ח:סעיף|2|הענינים שעליהן חלות התקנות}}
{{ח:ת}} תקנות אלה כוחן יפה לגבי ענינים אזרחיים או מסחריים בלבד, ולגבי {{ח:פנימי|פרק 5|הפרק החמישי}} – לרבות ענינים מינהליים.

{{ח:סעיף|3|תחולת התקנות}}
{{ח:ת}} תקנות אלה לא יגרעו מכוחן של תקנות אחרות, אך יחולו על אף האמור בכל תקנה אחרת.

{{ח:קטע2|פרק 2|פרק שני: המצאת מסמכים}}

{{ח:סעיף|4|בקשה להמצאת מסמך בישראל}}
{{ח:תת|(א)}} בקשה להמציא בישראל מסמך שנעשה באחת המדינות בעלות האמנה תוגש על־ידי הרשות המבקשת למנהל בתי המשפט ויצורף לה המסמך בשני עותקים.
{{ח:תת|(ב)}} בבקשה יצויינו שם הרשות שהיא מקור המסמך המועבר, שמותיהם ותיאורם של הצדדים למסמך, מענו של האדם שהמסמך נועד לו ומהותו של המסמך.

{{ח:סעיף|5|תרגום המסמך}}
{{ח:תת|(א)}} הובע בבקשה רצון לבצע את ההמצאה לפי דיני ישראל או בדרך מיוחדת של המצאה ולא נערך המסמך בעברית או בשפה אחרת שהוסכם עליה בין מדינת ישראל לבין המדינה המבקשת לענין בקשות כאלה לפי האמנה – יצורף לו תרגום לשפה העברית או לשפה האחרת שהוסכם עליה כאמור.
{{ח:תת|(ב)}} אם אין הסכם אחר בין מדינת ישראל לבין המדינה המבקשת, יאומת התרגום על ידי הרשות המבקשת או על ידי מי שרשאי לאמת תרגומים בישראל.

{{ח:סעיף|6|העברת המסמך לרשות המתבקשת}}
{{ח:ת}} הבקשה תועבר על ידי מנהל בתי המשפט לרשות המתבקשת לשם ביצוע ההמצאה.

{{ח:סעיף|7|אימתי מסרבים להמציא מסמך}}
{{ח:תת|(א)}} מנהל בתי המשפט רשאי לסרב להעביר מסמך לרשות המתבקשת, אם הוא סבור שהמצאתו עלולה לפגוע בריבונותה של מדינת ישראל או בבטחונה.
{{ח:תת|(ב)}} החליט מנהל בתי המשפט מאחד הטעמים האמורים שאין להעביר את המסמך, יחזירנו לרשות המבקשת ויודיע לה על הטעם לסירוב.

{{ח:סעיף|8|המצאה רגילה}}
{{ח:ת}} ההמצאה תבוצע בהתאם {{ח:חיצוני|תקנות סדר הדין האזרחי|לתקנות סדר הדין האזרחי, תשכ״ג–1963}}, אולם אם המסמך לא היה ערוך בעברית או בשפה אחרת שהוסכם עליה כאמור {{ח:פנימי|סעיף 5|בתקנה 5(א)}}, ואף לא צורף לו תרגום לשפה העברית, תהא ההמצאה במסירת המסמך לאדם שאליו נועד ובלבד שיסכים לקבלו מרצון.

{{ח:סעיף|9|המצאה בדרך מיוחדת}}
{{ח:ת}} הובע בבקשה הרצון שההמצאה תהיה בדרך מיוחדת, ואין ההמצאה בדרך המיוחדת סותרת דיני ישראל – תהא ההמצאה כמבוקש.

{{ח:סעיף|10|אישור המצאה}}
{{ח:תת|(א)}} הרשות השיפוטית תעביר למנהל בתי המשפט אחד מאלה:
{{ח:תתת|(1)}} עותק המסמך חתום על ידי האדם שלו נועד, נושא תאריך ומאומת;
{{ח:תתת|(2)}} תעודת אישור של הרשות השיפוטית על ההמצאה, דרכה ותאריכה;
{{ח:תתת|(3)}} תעודה של הרשות השיפוטית על אי־המצאה בציון הסיבה שמנעה את ההמצאה.
{{ח:תת|(ב)}} היתה ההמצאה בדרך מיוחדת, יצורף לאישור או לתעודת האישור חשבון ההוצאות המיוחדות שנגרמו עקב ההמצאה בדרך המיוחדת.

{{ח:סעיף|11|העברת האישור לרשות המבקשת}}
{{ח:ת}} מנהל בתי המשפט יעביר לרשות המבקשת את עותק המסמך המאושר, את תעודת האישור או את תעודת אי־ההמצאה, כאמור {{ח:פנימי|סעיף 10|בתקנה 10}}, וכן את חשבון ההוצאות המיוחדות שנגרמו עקב ההמצאה בדרך מיוחדת.

{{ח:סעיף|12|פטור מהוצאות}}
{{ח:ת}} המצאתו של מסמך בישראל לפי תקנות אלה וכל פעולה הקשורה בה לא יהיו טעונים מס, אגרה או תשלום הוצאות, פרט להוצאות מיוחדות שנגרמו עקב המצאה בדרך מיוחדת.

{{ח:סעיף|13|בקשה להמצאת מסמך בחוץ־לארץ}}
{{ח:ת}} רצה אדם להמציא מסמך שנעשה בישראל לאדם במדינה בעלת האמנה, יגיש בקשה על כך למנהל בתי המשפט ויצרף אליה את המסמך בשני עותקים.

{{ח:סעיף|14|תרגום המסמך ואימותו}}
{{ח:תת|(א)}} לא נערך המסמך האמור {{ח:פנימי|סעיף 13|בתקנה 13}} בשפת המדינה המתבקשת או בשפה אחרת שהוסכם עליה בין מדינת ישראל לבין המדינה המתבקשת לענין המצאת מסמכים לפי האמנה – יצרף המבקש תרגום המסמך לאחת השפות האמורות, בשני עותקים.
{{ח:תת|(ב)}} במקום התרגום רשאי המבקש, בהסכמת מנהל בתי המשפט, להפקיד סכום כסף או ליתן ערובה לבטחון הוצאות התרגום והוצאות אימותו במדינה המתבקשת.

{{ח:סעיף|15|ערובה להוצאות מיוחדות}}
{{ח:ת}} המבקש יפקיד סכום כסף או יתן ערובה, כפי שיורה מנהל בתי המשפט, לבטחון ההוצאות העלולות להיגרם במדינה המתבקשת עקב הזדקקות לשירותו של בעל כהונה משפטית שאינו עובד אותה מדינה, ואם ביקש שהמצאת המסמך כאמור {{ח:פנימי|סעיף 13|בתקנה 13}} תיעשה בדרך מיוחדת, יפקיד סכום כסף או יתן ערובה כאמור, לבטחון ההוצאות המיוחדות העלולות להיגרם על־ידי ההמצאה בדרך המבוקשת.

{{ח:סעיף|16|העברת המסמך למשרד החוץ}}
{{ח:ת}} אישר מנהל בתי המשפט את הבקשה שהוגשה כאמור {{ח:פנימי|סעיף 13|בתקנה 13}}, יעביר את המסמך למשרד החוץ שיעבירו לנציג הדיפלומטי או הקונסולרי המוסמך של ישראל לשם ביצוע ההמצאה.

{{ח:קטע2|פרק 3|פרק שלישי: בקשות חיקור דין}}

{{ח:סעיף|17|הגשת בקשות חיקור דין מחוץ־לארץ}}
{{ח:ת}} בקשת חיקור דין לביצוע פעולת חקירה משפטית או פעולה משפטית אחרת, הבאה מרשות שיפוטית של מדינה בעלת האמנה והמופנית לרשות שיפוטית בישראל, תוגש על־ידי הרשות המבקשת למנהל בתי המשפט.

{{ח:סעיף|18|תרגום בקשת חיקור דין}}
{{ח:תת|(א)}} בקשת חיקור דין שלא נערכה בעברית או בשפה אחרת שהוסכם עליה בין מדינת ישראל לבין המדינה המבקשת לענין בקשות כאלה לפי האמנה – יצורף לה תרגום לשפה העברית או לשפה האחרת שהוסכם עליה כאמור.
{{ח:תת|(ב)}} אם אין הסכם אחר בין מדינת ישראל לבין המדינה המבקשת, יאומת התרגום על ידי הרשות המבקשת או על ידי מי שרשאי לאמת תרגומים בישראל.

{{ח:סעיף|19|העברת בקשת חיקור דין לרשות המוסמכת}}
{{ח:תת|(א)}} מנהל בתי המשפט יעביר בקשת חיקור דין לרשות השיפוטית שאליה הופנתה.
{{ח:תת|(ב)}} לא היתה הרשות השיפוטית שאליה הופנתה בקשת חיקור דין מוסמכת לקיים אותה ויש רשות שיפוטית אחרת המוסמכת לכך, וכן אם לא פורש בבקשה שם הרשות השיפוטית – יעביר מנהל בתי המשפט על דעת עצמו את הבקשה לרשות השיפוטית המוסמכת ויודיע על כך לרשות המבקשת.
{{ח:תת|(ג)}} קיבלה רשות שיפוטית בקשת חיקור דין והחליטה שביצועה הוא בסמכותה של רשות שיפוטית אחרת – תעביר את הבקשה, על דעת עצמה, לאותה רשות שיפוטית ותודיע על כך למנהל בתי המשפט והוא יעביר את ההודעה לרשות המבקשת.

{{ח:סעיף|20|אימתי מסרבים לבצע בקשת חיקור דין}}
{{ח:תת|(א)}} מנהל בתי המשפט רשאי לסרב להעביר בקשת חיקור דין לרשות שיפוטית מטעמים אלה:
{{ח:תתת|(1)}} לא נקבעה אמיתות בקשת חיקור הדין;
{{ח:תתת|(2)}} אין ביצוע בקשת חיקור הדין בגדר סמכותה של שום רשות שיפוטית בישראל;
{{ח:תתת|(3)}} הוא סבור שביצוע בקשת חיקור הדין עלול לפגוע בריבונותה של מדינת ישראל או בטחונה.
{{ח:תת|(ב)}} החליט מנהל בתי המשפט שאין להעביר את בקשת חיקור הדין לרשות השיפוטית מאחד הטעמים האמורים בתקנת משנה (א), יחזירה לרשות המבקשת ויודיע לה על טעם הסירוב.

{{ח:סעיף|21|אמצעי כפיה}}
{{ח:ת}} בביצוע בקשת חיקור דין תזדקק הרשות השיפוטית לאותם אמצעי כפיה שמזדקקים להם בביצוע פעולה דומה בישראל.

{{ח:סעיף|22|ביצוע בקשת חיקור דין בדרך מיוחדת}}
{{ח:ת}} נתבקשה הרשות השיפוטית לבצע בקשת חיקור דין בדרך מיוחדת, ואין הביצוע בדרך המיוחדת בניגוד לדיני ישראל, תבוצע הבקשה כמבוקש.

{{ח:סעיף|23|מקום ומועד לביצוע בקשת חיקור דין}}
{{ח:ת}} ביקשה הרשות שיודיעו לה על המקום והמועד לביצוע בקשת חיקור דין, למען אפשר לבעל הדין להיות נוכח, תשלח הרשות השיפוטית הודעה על כך לרשות המבקשת זמן מתקבל על הדעת לפני ביצוע הבקשה.

{{ח:סעיף|24|פטור מהוצאות}}
{{ח:ת}} ביצוע בקשת חיקור דין לפי תקנות אלה וכל פעולה הקשורה בה לא יהיו טעונים מס, אגרה או תשלום הוצאות, פרט לשכר טרחת עדים ומומחים ופרט להוצאות המיוחדות שנגרמו עקב הביצוע בדרך מיוחדת.

{{ח:סעיף|25|אישור על ביצוע בקשת חיקור דין}}
{{ח:תת|(א)}} בוצעה בקשת חיקור דין, תעביר הרשות השיפוטית למנהל בתי המשפט את התעודה הקובעת את דבר הביצוע.
{{ח:תת|(ב)}} לתעודה יצורף חשבון שכר טרחת העדים והמומחים וכן חשבון ההוצאות שנגרמו אם בוצעה הבקשה בדרך מיוחדת.
{{ח:תת|(ג)}} לא בוצעה בקשת חיקור דין, תחזיר הרשות השיפוטית למנהל בתי המשפט את הבקשה בצירוף תעודה המפרשת את הסיבה שמנעה בעד הביצוע.
{{ח:תת|(ד)}} את התעודות הנקובות בתקנה זו יעביר מנהל בתי המשפט לרשות המבקשת.

{{ח:סעיף|26|בקשת חיקור דין בחוץ־לארץ}}
{{ח:תת|(א)}} החליט בית משפט בישראל שיש לבצע במדינה בעלת האמנה פעולת חקירה משפטית או פעולה משפטית אחרת, יעביר בקשת חיקור דין בענין זה למשרד החוץ.
{{ח:תת|(ב)}} משרד החוץ יעביר בקשת חיקור דין בדרך הדיפלומטית או הקונסולרית לרשות המוסמכת של המדינה המתבקשת.

{{ח:סעיף|27|פקדון להוצאות}}
{{ח:ת}} בעל דין שלפי בקשתו החליט בית משפט שיש לבצע במדינה בעלת האמנה פעולה משפטית על ידי בקשת חיקור דין, יפקיד – אם לא החליט בית המשפט החלטה אחרת בענין זה – בקופת בית המשפט, סכום כסף כפי שיקבע הרשם לבטחון הוצאות אלה:
{{ח:תת|(1)}} הוצאות תרגומה של בקשת חיקור הדין לשפת המדינה המתבקשת או לשפה שהוסכם עליה בין מדינת ישראל לבין המדינה המתבקשת לענין בקשות כאלה לפי האמנה;
{{ח:תת|(2)}} הוצאות אימות תרגומה של בקשת חיקור הדין במדינה המתבקשת;
{{ח:תת|(3)}} שכר טרחת עדים ומומחים;
{{ח:תת|(4)}} ההוצאות המיוחדות העלולות להיגרם על־ידי ביצוע בקשת חיקור הדין בדרך מיוחדת, אם נתבקש הדבר;
{{ח:תת|(5)}} ההוצאות העלולות להיגרם עקב ההזדקקות לשירותו של בעל כהונה משפטית שאינו עובד המדינה המתבקשת.

{{ח:קטע2|פרק 4|פרק רביעי: ערובה לכושר פרעון}}

{{ח:סעיף|28|פטור מערובה להוצאות המשפט}}
{{ח:תת|(א)}} תובע או מתערב, שהוא אזרח אחת המדינות בעלות האמנה ושמקום מושבו באחת מהן, לא תצווה עליו רשות שיפוטית, מחמת היותו זר או מחמת שאין לו בישראל מקום מושב או מקום מגורים, ליתן בטחון או ערובה לפרעון הוצאות משפט שנתבע עלול להוציאן ושהתובע או המתערב עלולים להתחייב בהן כלפיו במשפט.
{{ח:תת|(ב)}} מנהל בתי המשפט רשאי להורות כי האמור בתקנת משנה (א) לא יחול על אזרח אחת המדינות בעלות האמנה שמקום מגוריו הקבוע אינו בישראל, אם אותה מדינה אינה נוהגת לפי תקנה זו לגבי אזרח ישראל שמקום מגוריו הקבוע אינו בתחומה.

{{ח:סעיף|29|ביצוע החלטת חיוב בהוצאות משפט}}
{{ח:ת}} החלטה של בית משפט באחת המדינות בעלות האמנה המחייבת תובע או מתערב, שהוא אזרח אחת המדינות בעלות האמנה ושמקום מושבו באחת מהן, בתשלום הוצאות משפט, תיעשה בת ביצוע בישראל על־ידי הרשות השיפוטית המוסמכת אם נתקיימו תנאים אלה:
{{ח:תת|(1)}} הוגשה בקשה דרך הצינורות הדיפלומטיים או הקונסולריים לעשות את ההחלטה בת־ביצוע;
{{ח:תת|(2)}} לבקשה צורפו מסמכים אלה:
{{ח:תתת|(א)}} העתק ההחלטה מאומת על ידי רשות מוסמכת של המדינה המבקשת;
{{ח:תתת|(ב)}} אישור מאת רשות מוסמכת של המדינה המבקשת שההחלטה היא סופית וכן אישור מאת בעל התפקיד הגבוה ביותר בניהול הענינים המשפטיים של המדינה המבקשת הקובע שהרשות שאישרה את סופיות ההחלטה היתה מוסמכת לכך;
{{ח:תתת|(ג)}} תרגומים של הפסק שבהחלטת בית המשפט ושל המסמכים האמורים בפסקת משנה (ב) לעברית או לשפה אחרת שהוסכם עליה בין מדינת ישראל לבין המדינה המבקשת לענין עשיית החלטות בית המשפט לבנות־ביצוע לפי האמנה;
{{ח:תתת|(ד)}} התרגומים האמורים בפסקת משנה (ג) יהיו מאומתים על ידי הרשות המבקשת או על ידי מי שמוסמך לאמת תרגומים בישראל.
{{ח:תת|(3)}} על אף האמור בפסקה (2)(ב) אפשר להוכיח שההחלטה היא סופית על ידי הגשת מסמך שאומת כדין בהתאם {{ח:חיצוני|פקודת הראיות|לפקודת העדות}}, ומקום שקיים הסכם בין מדינת ישראל לבין המדינה המבקשת הקובע שהאישור יינתן בדרך אחרת, או הפוטר אותה מאישור, ינהגו לפי ההסכם.

{{ח:סעיף|30|הגשת בקשה לביצוע}}
{{ח:ת}} נתקבלה בקשה כאמור {{ח:פנימי|סעיף 29|בתקנה 29}}, תועבר למנהל בתי־המשפט, והוא יגיש, על דעת עצמו, בקשה לרשות השיפוטית לעשות את ההחלטה בת־ביצוע.

{{ח:סעיף|31|סדרי הדין}}
{{ח:תת|(א)}} הוגשה בקשה כאמור {{ח:פנימי|סעיף 30|בתקנה 30}}, תדון בה הרשות השיפוטית מבלי שתזדקק להזמנת בעלי הדין במשפט שבו ניתנה ההחלטה.
{{ח:תת|(ב)}} נוכחה הרשות השיפוטית שהעתק החלטת בית־המשפט הוא אמיתי וכי ההחלטה היא סופית לפי חוקי הארץ שבה ניתנה, ושתרגום הפסק שבהחלטה אומת כאמור {{ח:פנימי|סעיף 29|בתקנה 29}}, תחליט לעשות את ההחלטה בת־ביצוע.
{{ח:תת|(ג)}} צורפה לבקשה האמורה בקשה לתשלום ההוצאות לצורך קיום התנאים האמורים {{ח:פנימי|סעיף 29|בתקנה 29(2)(ג) ו־(ד)}}, תשום הרשות השיפוטית את ההוצאות האמורות, ודינן כהוצאות המשפט.

{{ח:סעיף|32|העברת ההחלטה}}
{{ח:ת}} מנהל בתי המשפט יעביר למשרד החוץ את החלטת הרשות השיפוטית העושה את ההחלטה בת־ביצוע לשם העברתה למי שלזכותו ניתנה.

{{ח:סעיף|33|זכויות החייב}}
{{ח:ת}} החלטת הרשות השיפוטית שניתנה כאמור {{ח:פנימי|סעיף 31|בתקנה 31}} לא תפגע בזכות החייב לבקש את ביטולה או לערער עליה.

{{ח:סעיף|34|פטור מהוצאות}}
{{ח:ת}} הפעולות הקשורות בעשיית החלטה בת־ביצוע, לפי תקנות אלה, לא יהיו טעונות מס, אגרה או תשלום הוצאות כל שהן.

{{ח:סעיף|35|ביצוע בחוץ־לארץ של החלטת בית משפט בארץ}}
{{ח:ת}} רצה אזרח אחת המדינות בעלות האמנה, שמקום מושבו בישראל, שהחלטת בית משפט בישראל המזכה אותו בהוצאות משפט עקב תביעה שהוגשה נגדו על־ידי אזרח מדינה בעלת האמנה, או עקב התערבותו של אדם כזה במשפט, תיעשה בת־ביצוע במדינה בעלת האמנה, יגיש בקשה על כך למנהל בתי המשפט.

{{ח:סעיף|36|המסמכים שיצורפו לבקשה}}
{{ח:ת}} לבקשה שהוגשה כאמור {{ח:פנימי|סעיף 35|בתקנה 35}} יצורפו מסמכים אלה:
{{ח:תת|(1)}} העתק מאומת של החלטת בית המשפט;
{{ח:תת|(2)}} אישור מאת רשם בית המשפט שנתן את ההחלטה הקובע כי ההחלטה אינה ניתנת לערעור והיא סופית, או אישור רשם בית המשפט שלפניו היו רשאים לערער על ההחלטה שלא הוגש ערעור עליה במועד שנקבע בחוק;
{{ח:תת|(3)}} אישור שר המשפטים הקובע שרשם בית המשפט שנתן את האישור האמור בפסקה (2) היה מוסמך לתתו; אך אם קיים הסכם בין מדינת ישראל ובין המדינה המבקשת הקובע שהאישור יינתן בדרך אחרת או הפוטר אותה מאישור, ינהגו לפי ההסכם;
{{ח:תת|(4)}} תרגומים של הפסק שבהחלטת בית המשפט ושל המסמכים האמורים בפסקאות (2) ו־(3) לשפת המדינה שעשיית ההחלטה לבת־ביצוע מבוקשת בה או לשפה אחרת שהוסכם עליה בין מדינת ישראל לבין המדינה המתבקשת לענין עשיית החלטות בית המשפט לבנות־ביצוע לפי האמנה;
{{ח:תת|(5)}} במקום התרגומים האמורים בפסקה (4) רשאי המבקש, בהסכמת מנהל בתי המשפט, להפקיד סכום כסף לבטחון הוצאות התרגום או לתת ערובה על כך;
{{ח:תת|(6)}} המבקש יפקיד סכום כסף או יתן ערובה, כפי שיורה מנהל בתי המשפט, לבטחון הוצאות אימות התרגומים האמורים בפסקאות (4) ו־(5) במדינה המתבקשת.

{{ח:סעיף|37|העברת הבקשה למשרד החוץ}}
{{ח:ת}} מנהל בתי המשפט יעביר את הבקשה על נספחיה למשרד החוץ לשם העברתה דרך הצינורות הדיפלומטיים או הקונסולריים למדינה שבה מבקשים לעשות את החלטת בית המשפט בת־ביצוע.

{{ח:קטע2|פרק 5|פרק חמישי: עזרה משפטית ללא תשלום}}

{{ח:סעיף|38|דין זר כדין אזרח ישראל}}
{{ח:ת}} אזרח מדינה בעלת האמנה דינו כדין אזרח ישראל לגבי עזרה משפטית ללא תשלום ופטור מאגרות ומהוצאות משפט, בין שיש לו מקום מושב ומקום מגורים בישראל ובין שאין לו.

{{ח:סעיף|39|בקשת עזרה משפטית מחוץ־לארץ}}
{{ח:תת|(א)}} בקשה לעזרה משפטית ללא תשלום ולפטור מאגרות ומהוצאות המשפט של אזרח מדינה בעלת האמנה שאינו נמצא בישראל תוגש על־ידי הרשות המבקשת למנהל בתי המשפט ויחולו עליה, בשינויים המחוייבים, האמור {{ח:פנימי|סעיף 18|בתקנות 18}} {{ח:פנימי|סעיף 19|ו־19}}.
{{ח:תת|(ב)}} היה מקום מושבו או מקום מגוריו של אזרח מדינה בעלת האמנה המבקש עזרה משפטית ללא תשלום או פטור מאגרות ומהוצאות משפט מחמת עניות מחוץ לישראל, ודרוש שתעודת העניות או הצהרת העניות תאומת על ידי נציג דיפלומטי או קונסולרי של ישראל, לשם שימוש בה בישראל – ייעשה האימות ללא גביית אגרות ותשלומים.

{{ח:סעיף|40|תעודות עניות שניתנו מחוץ לישראל}}
{{ח:ת}} רשות שיפוטית או מינהלית הדנה בבקשתו של אזרח מדינה בעלת האמנה לקבלת עזרה משפטית ללא תשלום, או לפטרו מאגרות ומהוצאות משפט, תתחשב בשיקול דעתה –
{{ח:תת|(1)}} בתעודת עניות שהוצאה או בהצהרת עניות שאושרה על־ידי הרשות המוסמכת של מדינת מקום מושבו או מקום מגוריו של המבקש;
{{ח:תת|(2)}} בתעודת עניות שהוצאה או בהצהרת עניות שאושרה על־ידי נציג דיפלומטי או קונסולרי של המדינה שהמבקש הוא אזרחה, כשמקום מושבו או מקום מגוריו של המבקש הוא במדינה שאינה בעלת האמנה ושאין נוהגים בה להוציא תעודות עניות ולאשר הצהרות עניות.

{{ח:סעיף|41|בקשת ידיעות על רכושו של המבקש מחוץ לישראל}}
{{ח:תת|(א)}} רשות שיפוטית או מינהלית, הדנה בבקשתו של אזרח מדינה בעלת האמנה לקבלת עזרה משפטית ללא תשלום או לפטרו מאגרות ומהוצאות משפט, ומצאה שמן הראוי לקבל ידיעות או ידיעות נוספות על רכושו של המבקש באחת המדינות בעלות האמנה – תפנה לשם זה למנהל בתי המשפט.
{{ח:תת|(ב)}} מנהל בתי המשפט יפנה אל משרד החוץ בבקשה להשיג את הידיעות המבוקשות.

{{ח:סעיף|42|הנחות בישראל לגבי משפט שמחוץ לישראל}}
{{ח:תת|(א)}} הוכרה זכותו של אזרח מדינה בעלת האמנה לעזרה משפטית ללא תשלום או לפטור מאגרות ומהוצאות משפט מחמת עניות במדינה בעלת האמנה, תעמוד לו זכות זאת בישראל לגבי המצאת כתבי בי־דין ובקשות חיקור־דין באותו משפט.
{{ח:תת|(ב)}} הזכות האמורה בתקנת משנה (א) לא תפגע בזכותה של מדינת ישראל לבקש מהרשות המבקשת את החזרת התשלומים ששולמו למומחים בחיקור־דין.

{{ח:סעיף|43|בקשה לתעודת עניות בישראל}}
{{ח:תת|(א)}} ביקש אזרח ישראל או אזרח מדינה בעלת האמנה, שמקום מושבו או מקום מגוריו בישראל, להגיש תביעה משפטית או להתייצב במשפט שהוגש נגדו או להתערב במשפט, במדינה בעלת האמנה, ואין ידו משגת לשאת בהוצאות המשפט, יגיש בקשה לתעודת עניות למנהל בתי המשפט.
{{ח:תת|(ב)}} לבקשה תצורף הצהרה בשבועה מאת המבקש, בה יפרש את מקורות פרנסתו ואת הכנסותיו תוך שנת הכספים שחלפה, ידיעות על מהות המשפט, וכן כל ידיעה או נסיבה אחרת העלולה להוות סיוע לבקשה.

{{ח:סעיף|44|מתן תעודת עניות}}
{{ח:תת|(א)}} שוכנע מנהל בתי המשפט שידו של המבקש כאמור {{ח:פנימי|סעיף 43|בתקנה 43}} אינה משגת לשאת בהוצאות המשפט ושיש מקום להגיש את המשפט או להתייצב או להתערב בו, יוציא תעודת עניות המאשרת שהמבקש זכאי לעזרה משפטית ללא תשלום.
{{ח:תת|(ב)}} כל אישורים ואימותים לגבי תעודת עניות כאמור בתקנת משנה (א) יינתנו ללא גביית אגרות ותשלומים.

{{ח:סעיף|45|השם}}
{{ח:ת}} לתקנות אלה ייקרא ”תקנות לביצוע אמנת האג 1954 (סדר הדין האזרחי), תשכ״ט–1968“.

{{ח:קטע2|תוספת|תוספת|תיקון: תשנ״ח}}
{{ח:קטע4||{{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 1|תקנה 1}})}}}}

{{ח:סעיף*|||תיקון: תשנ״ח־2}}
{{ח:ת}} אוסטריה, אוזבקיסטן, איטליה, ארגנטינה, ארמניה, בוסניה והרצגובינה, בלגיה, בלרוס, גרמניה, דנמרק, הונגריה, הפדרציה הרוסית, הרפובליקה הסלובקית, הרפובליקה הקירגיזית, יוגוסלביה, יפן, ישראל, לבנון, לוקסמבורג, לטביה, מולדובה, מצרים, מרוקו, נורבגיה, סורינם, סלובניה, ספרד, עיר הוותיקן, פולין, פורטוגל, הרפובליקה של יוגוסלביה לשעבר – מקדוניה (FYROM), פינלנד, צ׳כיה, צרפת, קרואטיה, רומניה, שוודיה, שוויץ, תורכיה.

{{ח:חתימות|ה׳ בחשון תשכ״ט (27 באוקטובר 1968)}}
* '''יעקב ש׳ שפירא'''
שר המשפטים
{{ח:סוגר}}
{{ח:סוף}}
[[קטגוריה:בוט חוקים]]