תקנות שירות המדינה (משמעת) (סדרי הדין של בית הדין)/רשויות מקומיות

{{ח:התחלה}}
{{ח:כותרת|תקנות שירות המדינה (משמעת) (סדרי הדין של בית הדין), תשכ״ד–1963}}
{{ח:קטע3||תקנות בדבר סדרי הדין של בית הדין}}
{{ח:קטע3||'''התאמות לפי {{ח:חיצוני|תקנות הרשויות המקומיות (משמעת) (סדרי הדין של בתי הדין)|תקנות הרשויות המקומיות (משמעת) (סדרי הדין של בתי הדין), תשל״ט–1979}}'''}}

{{ח:פתיח-התחלה}}
{{ח:תיבה|ק״ת תשכ״ד, 104|תקנות שירות המדינה (משמעת) (סדרי הדין של בית הדין)|https://olaw.org.il/takanot/takanot-1502.pdf}}; {{ח:תיבה|תשכ״ה, 1438|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-1691.pdf}}; {{ח:תיבה|תשכ״ו, 247|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-1795.pdf}}; {{ח:תיבה|תשכ״ח, 720|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-2175.pdf}}; {{ח:תיבה|תש״ל, 1598|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-2560.pdf}}; {{ח:תיבה|תשל״ה, 1960|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-3352.pdf}}; {{ח:תיבה|תשל״ז, 1680|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-3709.pdf}}; {{ח:תיבה|תשמ״א, 163|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4181.pdf}}, {{ח:תיבה|361|תיקון מס׳ 2|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4195.pdf}}; {{ח:תיבה|תשנ״ג, 894|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-5328.pdf}}; {{ח:תיבה|תשנ״ט, 73|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-5937.pdf}}; {{ח:תיבה|תשס״ג, 840|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-6250.pdf}}, {{ח:תיבה|946|ת״ט|https://olaw.org.il/takanot/takanot-6256.pdf}}.

'''{{ח:חיצוני|תקנות הרשויות המקומיות (משמעת) (סדרי הדין של בתי הדין)|תקנות הרשויות המקומיות (משמעת) (סדרי הדין של בתי הדין), תשל״ט–1979}}:''' {{ח:תיבה|ק״ת תשל״ט, 788|תקנות הרשויות המקומיות (סדרי הדין של בתי הדין)|https://olaw.org.il/takanot/takanot-3952.pdf}}, {{ח:תיבה|1320|ת״ט|https://olaw.org.il/takanot/takanot-3987.pdf}}.
{{ח:סוגר}}
{{ח:מפריד}}

{{ח:מבוא}}
בתוקף סמכותי לפי {{ח:חיצוני|חוק שירות המדינה (משמעת)/רשויות מקומיות#סעיף 7|סעיף 7}} {{ח:חיצוני|חוק שירות המדינה (משמעת)/רשויות מקומיות|לחוק שירות המדינה (משמעת), תשכ״ג–1963}}, אני מתקין תקנות אלה:

{{ח:מפריד}}
נוסח זה של {{ח:חיצוני|תקנות שירות המדינה (משמעת) (סדרי הדין של בית הדין)|תקנות שירות המדינה (משמעת) (סדרי הדין של בית הדין), תשכ״ד–1963}} כולל שינויים ותיאומים לפי {{ח:חיצוני|תקנות הרשויות המקומיות (משמעת) (סדרי הדין של בתי הדין)|תקנות הרשויות המקומיות (משמעת) (סדרי הדין של בתי הדין), תשל״ט–1979}}.
{{ח:סוגר}}
{{ח:מפריד}}

{{ח:קטע2||תוכן עניינים}}

{{ח:פנימי|פרק 1|פרק ראשון: הגשת תובענה}}

{{ח:פנימי|פרק 2|פרק שני: הליכים לפני הדיון}}

{{ח:פנימי|פרק 3|פרק שלישי: הליכי הדיון}}

{{ח:פנימי|פרק 3 סימן א|סימן א׳: תחילת הדיון}}

{{ח:פנימי|פרק 3 סימן ב|סימן ב׳: פרשת התביעה וההגנה}}

{{ח:פנימי|פרק 3 סימן ג|סימן ג׳: עדויות, אמרות}}

{{ח:פנימי|פרק 3 סימן ג1|סימן ג{{ח:הערה|׳}}1: הכרעת דין}}

{{ח:פנימי|פרק 3 סימן ד|סימן ד׳: גזר הדין}}

{{ח:פנימי|פרק 4|פרק רביעי: סדרי הדיון בערעור על החלטה של ועדת משמעת}}

{{ח:פנימי|פרק 5|פרק חמישי: סדרי הדיון בדיון חוזר}}

{{ח:פנימי|פרק 6|פרק ששי: בקשה לביטול ולעיכוב ביצוע של החלטות ועדת משמעת}}

{{ח:פנימי|פרק 7|פרק שביעי: הוראות שונות}}

{{ח:פנימי|תוספת|תוספת}}

{{ח:קטע2|פרק 1|פרק ראשון: הגשת תובענה}}

{{ח:סעיף|1|תחום שיפוט|תיקון: תשס״ג}}
{{ח:תת|(א)}} שר המשפטים, בהתייעצות עם ראש הרשות המקומית, רשאי לקבוע תחומי שיפוט גאוגרפיים לבית הדין למשמעת.
{{ח:תת}} {{ח:הערה|פורסמה {{ח:חיצוני|קביעת תחומי שיפוט לפי תקנות שירות המדינה (משמעת) (סדרי הדין של בית הדין)|קביעת תחומי שיפוט}} ({{ח:חיצוני|https://olaw.org.il/yalkut/yalkut-13390.pdf|י״פ תשפ״ה, 6368}}), לפיה נקבעו תחומי שיפוט גאוגרפיים לבית הדין למשמעת של עובדי המדינה כמפורט להלן: נעברה עבירת משמעת, תוגש התובענה לבית הדין למשמעת בירושלים.}}
{{ח:תת|(ב)}} התובענה תוגש לבית הדין שבאזור שיפוטו נעברה העבירה או שבו נמצא מקום מגוריו של הנאשם.
{{ח:תת|(ג)}} על אף האמור בתקנת משנה (ב), רשאי אב בית הדין, לבקשת נאשם או תובע ומטעמים שיירשמו, להחליט על העברת דיון מבית דין למשמעת שבו הוגשה התובענה, לבית דין למשמעת שבתחום שיפוט אחר.

{{ח:סעיף|1א|הגשת תובענה|תיקון: '''תשל״ט'''; תשס״ג}}
{{ח:ת}} תובענה תוגש למזכירות בית הדין בארבעה עותקים ובמספר עותקים נוסף כמספר הנאשמים.

{{ח:סעיף|2|תוכן התובענה|תיקון: '''תשל״ט'''; תשל״ז}}
{{ח:ת}} התובענה תוגש {{ח:פנימי|תוספת|בטופס שבתוספת}} ותכיל פרטים אלה (להלן – התובענה):
{{ח:תת|(1)}} שם הנאשם, גילו ומענו;
{{ח:תת|(2)}} המשרד והיחידה בהם הוא מועסק;
{{ח:תת|(3)}} דרגתו ותואר משרתו;
{{ח:תת|(4)}} תיאור העובדות המהוות את עבירת המשמעת, הנסיבות, המקום והזמן;
{{ח:תת|(5)}} ציון הפסקה {{ח:חיצוני|חוק הרשויות המקומיות (משמעת)#סעיף 9|בסעיף 9 לחוק הרשויות המקומיות}}, שעל פיה מואשם הנאשם, ולענין {{ח:חיצוני|חוק הרשויות המקומיות (משמעת)#סעיף 9|סעיף 9(2) לחוק הרשויות המקומיות}} – פירוט הנוהג, החוק, התקנה או ההוראה שבאי קיומה מואשם העובד;
{{ח:תת|(6)}} שמות עדי התביעה ומעניהם.

{{ח:סעיף|3|צירוף פסק דין|תיקון: תשס״ג}}
{{ח:ת}} ניתן בענין העומד לדיון לפני בית הדין למשמעת, פסק דין בהליכים פליליים נגד הנאשם, יצורף פסק הדין.

{{ח:סעיף|4|צירוף אישומים ונאשמים|תיקון: תשל״ז, תשס״ג}}
{{ח:תת|(א)}} מותר לצרף בתובענה אחת כמה אישומים, בין אם הם מבוססים על אותן עובדות ובין אם הם מבוססים על עובדות שונות, ובלבד שכל אישום יצויין בנפרד ויפורטו בו מהותו והוראת החוק החלה עליו.
{{ח:תת|(ב)}} מותר להאשים בתובענה אחת כמה נאשמים בין כצדדים לעבירת המשמעת ובין בדרך אחרת.

{{ח:סעיף|5|הפרדה לפני תחילת הדיון}}
{{ח:ת}} אב בית הדין רשאי להורות, לפני תחילת הדיון, על הפרדת אישומים או על הפרדת דינם של נאשמים המואשמים בתובענה אחת.

{{ח:סעיף|6|הפרדה על ידי בית הדין}}
{{ח:ת}} בית הדין רשאי, בכל שלב מהשלבים שלפני הכרעת הדין, לצוות על הפרדת הדיון באישום פלוני או בנאשם פלוני שנכלל בתובענה.

{{ח:סעיף|7|תובענה חדשה בהפרדת הדיון}}
{{ח:ת}} הורה אב בית הדין או בית הדין על הפרדת הדיון, יקבע אם תוגש תובענה אחרת בשל האישום שהדיון בו הופרד או נגד הנאשם שדיונו הופרד או לאו.

{{ח:סעיף|8|פגם בתובענה}}
{{ח:ת}} לא תיפסל תובענה עקב כל פגם בה, אם לדעת בית הדין, אין בדבר חשש לעיוות דינו של הנאשם; אולם רשאי בית הדין לדחות את הדיון למועד אחר וליתן הוראות כפי שימצא לנכון כדי להסיר את החשש.

{{ח:סעיף|9|המצאת תובענה|תיקון: '''תשל״ט'''}}
{{ח:ת}} העתק התובענה יומצא לנאשם, לפי מענו או באמצעות הרשות המקומית בה הוא מועסק.

{{ח:סעיף|10|עיון בחומר הראיות|תיקון: תשנ״ט}}
{{ח:תת|(א)}} הוגשה תובענה, רשאים הנאשם וסניגורו, וכן אדם שהסניגור הסמיכו לכך או, בהסכמת התובע, אדם שהנאשם הסמיכו לכך, לעיין בכל זמן סביר בחומר החקירה המצוי בידי התובע והנוגע לתובענה שהוגשה ולהעתיקו.
{{ח:תת|(ב)}} נאשם רשאי לבקש מבית הדין שאליו הוגשה התובענה להורות לתובע להתיר לו עיון בחומר שלטענתו הוא חומר חקירה שלא הועמד לעיונו.
{{ח:תת|(ג)}} בקשה לפי תקנת משנה (ב) תידון בפני אב בית הדין למשמעת בשבתו כדן יחיד.
{{ח:תת|(ד)}} בעת הדיון בבקשה יעמיד התובע את החומר שבמחלוקת לעיונו של בית הדין בלבד.
{{ח:תת|(ה)}} אין בהוראות תקנה זו כדי לפגוע בהוראות {{ח:חיצוני|פקודת הראיות#פרק ג|פרק ג׳ לפקודת הראיות [נוסח חדש], התשל״א–1971}}.

{{ח:סעיף|10א|דרכי העיון וההעתקה|תיקון: תשנ״ט}}
{{ח:ת}} עיון בחומר החקירה או העתקה ממנו יהיו במשרד התובע או במקום אחר שהתובע הועיד לכך, ובמעמד אדם שהתובע מינה, דרך כלל או לענין פלוני, להבטיח שהעיון וההעתקה ייעשו בהתאם לחוק ולהוראות התובע.

{{ח:קטע2|פרק 2|פרק שני: הליכים לפני הדיון}}

{{ח:סעיף|11|הודעה לתובע ולנאשם|תיקון: תשכ״ח, תשס״ג}}
{{ח:ת}} הוגשה תובענה ונתמנה מותב בית הדין אשר ידון בה וכן נקבע מקום הדיון ומועד תחילתו, תימסר על כך הודעה לתובע ולנאשם לא יאוחר משבעה ימים לפני תחילת הדיון.

{{ח:סעיף|12|תיקון תובענה על ידי תובע|תיקון: תשס״ג}}
{{ח:ת}} תובע רשאי, בהודעה לבית הדין, בכל עת עד לתחילת הדיון, לתקן תובענה, להוסיף עליה או לגרוע ממנה; בית הדין ימציא העתק מן ההודעה לנאשם.

{{ח:סעיף|13|תיקון תובענה|תיקון: תשכ״ח, תשס״ג}}
{{ח:ת}} בית הדין רשאי, בכל שלב מהשלבים שלאחר תחילת הדיון, לתקן כתב תובענה לפי בקשת התובע, להוסיף עליו או לגרוע ממנו, ובלבד שתינתן לנאשם הזדמנות סבירה להתגונן.

{{ח:סעיף|14|חזרה מאישום|תיקון: תשכ״ח, תשס״ג}}
{{ח:ת}} תובע רשאי בכל עת לאחר תחילת ההליך, ולפני מתן פסק הדין לגבי כל הנאשמים או לגבי חלקם, לחזור בו מתובענה או מאישום שבה.

{{ח:סעיף|15|תוצאות ביטול התובענה|תיקון: תשס״ג}}
{{ח:ת}} חזר בו התובע מתובענה או מאישום לפני תשובת הנאשם לאישום, יבטל בית הדין, בהחלטה בכתב, את האישום; חזר בו לאחר מכן, שלא בשל פרישתו של הנאשם משירות המדינה, יזכה בית הדין את הנאשם מאותו אישום או מהתובענה כולה.

{{ח:סעיף|16|הזמנת עדים}}
{{ח:ת}} בית הדין רשאי, לפי בקשת בעל הדין, להזמין כל אדם להעיד בפניו, זולת אם היה סבור שאין בהזמנת אותו אדם להועיל לבירור שאלה הנוגעת לדיון; כן רשאי בית הדין להזמין עדים מטעמו.

{{ח:סעיף|17|המצאת מסמכים}}
{{ח:ת}} בית הדין רשאי, לבקשת בעל דין, או מטעמו, הכל כאמור {{ח:פנימי|סעיף 18|בתקנה 18}}, להורות לעד שהוזמן או לכל אדם אחר להמציא לבית הדין תוך המועד שיקבע, מסמכים הנמצאים ברשותו.

{{ח:סעיף|17א|רציפות הדיון|תיקון: תש״ל, תשס״ג}}
{{ח:ת}} כל עוד לא הוחל בגביית ראיות, רשאי בית הדין לדחות מפעם לפעם את מועד תחילת הדיון או המשכו, כפי הצורך; הוחל בגביית הראיות, ימשיך בית הדין בדיון במועדים סמוכים זה לזה ככל הניתן.

{{ח:קטע2|פרק 3|פרק שלישי: הליכי הדיון}}
{{ח:קטע3|פרק 3 סימן א|סימן א׳: תחילת הדיון|תיקון: תשס״ג}}

{{ח:סעיף|18|תוצאות אי התייצבות צד לדיון|תיקון: תשכ״ח, תשס״ג}}
{{ח:ת}} לא הופיעו, בתחילת הדיון או בהמשכו, נאשם או תובע שהוזמנו, רשאי בית הדין לדחות את הדיון למועד אחר, ואם לדעת בית הדין לא היה הצדק סביר לאי הופעתו – רשאי בית הדין להמשיך בדיון בהעדרו.

{{ח:סעיף|19|קריאת התובענה|תיקון: תשס״ג}}
{{ח:ת}} בתחילת הדיון יקרא בית הדין את כתב התובענה לנאשם.

{{ח:סעיף|20|הסברת התובענה ותרגומה|תיקון: תשס״ג}}
{{ח:תת|(א)}} נראה ליושב ראש בית הדין כי הנאשם לא הבין את התובענה, יסביר לו את תוכנה או יורה להסביר לו את תוכנה בלשון המובנת לו.
{{ח:תת|(ב)}} נתברר לבית הדין שהנאשם אינו יודע עברית, ימנה לו מתרגם או יתרגם לו בעצמו.

{{ח:סעיף|21|טענות מקדמיות}}
{{ח:ת}} לאחר קריאת התובענה רשאי הנאשם או בא כוחו לטעון טענות מקדמיות.

{{ח:סעיף|22|דיון בטענה מקדמית}}
{{ח:ת}} נטענה טענה מקדמית, יחליט בה בית הדין לאחר שנתן לתובע הזדמנות להשיב עליה, אולם רשאי הוא לדחותה גם אם לא עשה כן; וכן רשאי הוא להשהות את מתן החלטתו עד לשלב אחר של הדיון; נתקבלה טענה מקדמית, רשאי בית הדין לתקן את התובענה או לבטלה.

{{ח:סעיף|23|טענות מקדמיות בשלב מאוחר}}
{{ח:ת}} לא טען הנאשם או בא כוחו בשלב זה טענה מקדמית, אין בכך כדי למנעו מלטעון אותה בכל שלב אחר של הדיון; אולם לגבי טענה מקדמית של חוסר סמכות, פגם או פסול בתובענה, או שאין התובענה מגלה עבירה, אין הוא רשאי לעשות כן אלא ברשות בית הדין.

{{ח:סעיף|24|תשובת הנאשם לתובענה}}
{{ח:ת}} לא בוטלה התובענה עקב טענה מקדמית יישאל הנאשם אם הוא מודה באשמה או בעובדות.

{{ח:סעיף|25|תוצאות אי כפירה}}
{{ח:ת}} עובדה שהנאשם לא כפר בה בהודעתו לבית הדין – יראו אותה כמוכחת, זולת אם החליט בית הדין שלא לראותה כך.

{{ח:סעיף|26|תוצאות כפירה|תיקון: תשכ״ח, תשנ״ג}}
{{ח:תת|(א)}} כפר הנאשם בעובדה הנטענת בתובענה, או שלא כפר בה ובית הדין החליט שלא לראותה כמוכחת, רשאי בית הדין לבקש ממנו תגובה מפורטת לתובענה.
{{ח:תת|(ב)}} בית הדין רשאי, בהחלטתו לענין חיוב הנאשם או זיכויו, ולענין גזר הדין, להביא בחשבון את העובדה שהנאשם סירב למסור גירסתו בענין, או שקיימת סתירה בין גירסתו לבין הגירסה העולה מראיות הנאשם; הוראה זו אינה באה לגרוע מסמכות בית הדין להביא בחשבון לענין זה עובדות אחרות.

{{ח:סעיף|27|הבהרת טענות הנאשם}}
{{ח:ת}} בשלב תשובת הנאשם רשאי בית הדין, והתובע ברשות בית הדין, לשאול את הנאשם שאלות לשם הבהרת טענותיו או סתירות בהן בלבד אך לא ייחקר עליהן.

{{ח:סעיף|28|הודעה על ידי הנאשם|תיקון: תשכ״ח, תשס״ג}}
{{ח:ת}} עד לתחילת הדיון רשאי הנאשם למסור הודעתו לבית הדין כאמור {{ח:פנימי|סעיף 24|בתקנה 24}} וגירסתו כאמור {{ח:פנימי|סעיף 26|בתקנה 26(א)}} בכתב, ואם עשה כן דינם כדין הודעה וגירסה הנמסרים בפני בית הדין; הודעה כאמור תימסר בשני עותקים, שאחד מהם יומצא על ידי בית הדין לתובע.

{{ח:סעיף|29|חזרה מהודיה}}
{{ח:ת}} בית הדין רשאי להרשות לנאשם, בכל שלב של הדיון עד למתן פסק הדין, לחזור בו מהודיה באשמה או בעובדה ולכפור בהן, וכן רשאי הוא לדרוש הוכחת אשמה או עובדה אף שהנאשם הודה בה או לא כפר בה.

{{ח:סעיף|30|הודיה של חלק מהנאשמים}}
{{ח:ת}} צורפו בתובענה אחת נאשמים אחדים וחלק מהם הודה בכל האישומים, או שרואים אותם כמוכחים לגביהם, רשאי בית הדין להרשיעם מיד וליתן גזר הדין, או להשהות את ההרשעה ומתן גזר הדין עד להכרעת דינם של יתר הנאשמים.

{{ח:קטע3|פרק 3 סימן ב|סימן ב׳: פרשת התביעה וההגנה}}

{{ח:סעיף|31|פרשת התביעה}}
{{ח:ת}} אם לאחר תשובת הנאשם מוטלת על התביעה חובת הוכחה, יפתח התובע בהבאת ראיות לאישומים בהם כפר הנאשם, אולם רשאי הוא, לפני שיביא ראיותיו, לומר דברי פתיחה לתובענה.

{{ח:סעיף|32|תוצאות טענת אין להשיב אשמה|תיקון: תשס״ג}}
{{ח:ת}} עם סיום פרשת התביעה רשאי הנאשם או בא כוחו לטעון כי האשמה לא הוכחה אף לכאורה, והתובע רשאי להשיב על הטענה; קיבל בית הדין את טענת הנאשם – יזכהו מן האשמה.

{{ח:סעיף|33|פרשת ההגנה}}
{{ח:ת}} סיים התובע הבאת ראיותיו, ולא זוכה הנאשם מכוח טענה כאמור {{ח:פנימי|סעיף 32|בתקנה 32}} רשאי הנאשם להביא ראיותיו ורשאי הוא, לפני שיביא ראיותיו, לומר דברי פתיחה.

{{ח:סעיף|34|המועד למסירת עדות על ידי הנאשם}}
{{ח:ת}} רצה הנאשם למסור עדות או הודעה יעשה כן בתחילת פרשת הגנתו, אולם רשאי בית הדין להרשותו למסור הודעה ועדות בשלב אחר.

{{ח:סעיף|35|ראיות מטעם בית הדין}}
{{ח:ת}} רשאי בית הדין לשמוע עד שהזמין מטעמו, ואפילו כבר נשמעה עדותו, ולהורות על הבאת כל ראיה אחרת.

{{ח:סעיף|36|ראיות נוספות}}
{{ח:ת}} בית הדין רשאי להרשות לבעלי הדין להביא ראיות לסתור נקודות שנתעוררו בראיות בעל הדין שכנגד או של בית הדין ואשר בעל הדין המבקש לא יכול היה לצפותן מראש, או להוכיח עובדות שהנאשם חזר מהודאתו בהן לאחר סיום פרשת התובע.

{{ח:סעיף|37|ראיות לסתור ראיות נוספות|תיקון: תשס״ג}}
{{ח:ת}} הביא בעל דין ראיות נוספות כאמור {{ח:פנימי|סעיף 36|בתקנה 36}}, רשאי בעל הדין שכנגד או בא כוחו להביא ראיות לסתור אותן.

{{ח:סעיף|38|סיכומים}}
{{ח:ת}} בתום שמיעת הראיות, או אם לא היה צורך בכך לאור תשובת הנאשם, רשאים התובע, ואחריו הנאשם, להשמיע את סיכומיהם לענין האשמה.

{{ח:קטע3|פרק 3 סימן ג|סימן ג׳: עדויות, אמרות|תיקון: תשס״ג}}

{{ח:סעיף|39|חקירת עדים על ידי בעלי הדין}}
{{ח:ת}} אם לא הורה בית הדין על סדר אחר יהא עד נחקר תחילה על ידי בעל הדין שביקש את שמיעת עדותו; אחריו רשאי בעל הדין שכנגד לחקור את העד חקירה שכנגד ואחריו רשאי בעל הדין שביקש את שמיעת העד לחזור ולחקרו חקירה חוזרת.

{{ח:סעיף|40|סדר חקירת עדים של נאשמים אחדים}}
{{ח:ת}} נכללו בתובענה אחת נאשמים אחדים, יקבע בית הדין את סדרי חקירת העדים והסיכומים.

{{ח:סעיף|40א|עד עויין|תיקון: תשכ״ח}}
{{ח:ת}} קבע בית הדין כי עד שנקרא על ידי בעל דין הוא עד עויין לאותו בעל דין – בין מפני שמסר בבית הדין עדות הסותרת עדותו בפני חוקר ובין מטעם אחר – רשאי הוא להרשות לבעל הדין לחקור את העד בחקירה הראשית כאילו היתה חקירה שכנגד ולקבוע סדר חקירתו על ידי בעלי הדין האחרים.

{{ח:סעיף|40ב|זכות חקירה שכנגד במקרים מסויימים|תיקון: תשכ״ח}}
{{ח:ת}} היה לבית הדין יסוד להניח כי עדו של אחד הנאשמים יעיד לרעת נאשם אחר, רשאי הוא להרשות הנאשם האחר, אם לא חקר את העד חקירה ראשית, לחקרו חקירה שכנגד לפני התובע.

{{ח:סעיף|40ג|עדות בכתב|תיקון: תשס״ג}}
{{ח:ת}} עדות בכתב תהא קבילה כראיה בהליכים שמתנהלים בבית הדין, אם מתן העדות הוכח על ידי העדתו בעל פה בבית הדין של נותנה ושניתנה הזדמנות לחקרו חקירה נגדית, ואולם עדות בכתב תהא קבילה בלא העדה כאמור, אם בעלי הדין הסכימו לכך.

{{ח:סעיף|40ד|הוכחת אמרה של נאשם|תיקון: תשס״ג}}
{{ח:ת}} אמרתו של נאשם מותר להוכיח בעדותו של אדם ששמע אותה; נרשמה האמרה בכתב והנאשם חתם עליה או קיים אותה באופן אחר, מותר להוכיחה בעדות על כך ממי שהיה נוכח באותו מעמד; אמרה שנרשמה כאמור מותר להוכיחה אף בתצהיר בכתב של מי שהיה נוכח באותו מעמד, אם הנאשם מיוצג וסנגורו מסכים לכך.

{{ח:סעיף|40ה|הודאת נאשם|תיקון: תשס״ג}}
{{ח:ת}} עדות על הודאת נאשם כי עבר עבירה, תהא קבילה רק אם הביא התובע עדות בדבר הנסיבות שבהן ניתנה ההודאה ובית הדין שוכנע שההודאה היתה חופשית ומרצון.

{{ח:סעיף|40ו|אזהרת עד|תיקון: תשס״ג}}
{{ח:תת|(א)}} עד שעומד להעיד לפני בית הדין, מזהירים אותו תחילה בלשון המובנת לו, כי עליו להעיד אמת ואת האמת כולה, וכי יהיה צפוי לעונשים הקבועים בחוק אם לא יעשה כן.
{{ח:תת|(ב)}} העד ישיב כי הבין את האזהרה, וכי הוא מתחייב לעשות כן.

{{ח:סעיף|40ז|מינוי עד מומחה|תיקון: תשס״ג}}
{{ח:תת|(א)}} בית הדין רשאי, מטעמים שיירשמו, למנות מיזמתו עד מומחה בענין הדורש דעה מקצועית או חישוב לצורך הבהרת חומר הראיות שלפניו.
{{ח:תת|(ב)}} עדותו של עד מומחה תינתן בכתב וכן תינתן הזדמנות לצדדים לחקור אותו חקירה נגדית או להביא ראיות מטעמם.

{{ח:סעיף|40ח|גביה מוקדמת של עדות|תיקון: תשס״ג}}
{{ח:ת}} בית הדין רשאי לאחר הגשת כתב תובענה, לבקשתו של תובע או נאשם, לגבות עדות של אדם לאלתר, אם ראה כי העדות חשובה לבירור העובדות, וכי יש יסוד סביר להניח שאי אפשר יהיה לגבותה במהלך הדיון, או אם נמצא חשש שאמצעים פסולים יניאו את העד מלמסור עדות אמת במהלך הדיון.

{{ח:סעיף|41|עובדות שנקבעו בפסק דין}}
{{ח:ת}} עובדה שהוכחה בבית משפט או בבית דין אחר רשאי בית הדין לראותה כמוכחת בפניו לכאורה אם הוגש העתק מאושר של פסק הדין שבו נקבעה אותה העובדה.

{{ח:סעיף|42|עדות מטעם בית הדין}}
{{ח:ת}} נקרא עד להעיד מטעם בית הדין תינתן לבעלי הדין הזדמנות לחקרו חקירה שכנגד בסדר שיקבע בית הדין.

{{ח:סעיף|43|מקום גביית עדות}}
{{ח:תת|(א)}} בית הדין רשאי לגבות עדות בכל מקום שימצא לנכון וכן לבקר בכל מקום כדי לברר עובדות הנוגעות לאשמה, ובלבד שהתובע והנאשם הוזמנו כדין למקום גביית העדות.
{{ח:תת|(ב)}} בית הדין רשאי לחקור עד בכל שלב משלבי מתן עדותו ולערוך עימות עדים.

{{ח:סעיף|44|עדות נאשם}}
{{ח:ת}} הנאשם רשאי להעיד בעצמו ואם עשה כן דינו, לענין חקירתו, כדין כל עד אחר.

{{ח:סעיף|45|חקירת עד}}
{{ח:ת}} בחקירת עד בבית הדין, לא ירשה בית הדין חקירה אשר, לדעת בית הדין, אינה לענין ואינה הוגנת ובפרט לא ירשה בית הדין חקירה שיש בה משום עלבון, הפחדה, התעיה או ביוש שאינם לענין ואינם הוגנים.

{{ח:סעיף|45א|העדת נפגע בעבירת מין|תיקון: תשס״ג, תשס״ג־2}}
{{ח:תת|(א)}} בסעיף זה, ”עבירת מין“ – עבירה לפי {{ח:חיצוני|חוק למניעת הטרדה מינית|החוק למניעת הטרדה מינית, התשנ״ח–1998}}, או לפי {{ח:חיצוני|חוק העונשין#פרק י סימן ה|סימן ה׳ לפרק י׳ לחוק העונשין, התשל״ז–1977}}, או התנהגות בעלת אופי מיני, שאינה הולמת עובד ציבור – הכל על פי האמור בתובענה נגד הנאשם.
{{ח:תת|(ב)}} בית הדין לא ירשה חקירה בדבר עברו המיני של הנפגע בעבירת מין, אלא אם כן ראה מטעמים שיירשמו, כי איסור החקירה עלול לגרום לנאשם עיוות דין.
{{ח:תת|(ג)}} בית הדין רשאי להורות, בין מיזמתו ובין לבקשת תובע, לפני מתן העדות או במהלכה, שמתלונן ימסור את עדותו שלא בנוכחות הנאשם אלא בנוכחות סנגורו, אם נוכח שמסירת העדות בנוכחות הנאשם עלולה לפגוע במתלונן או לפגום בעדות; עדות שלא בנוכחות נאשם תינתן מחוץ לאולם בית המשפט, באמצעות מערכת טלוויזיה במעגל סגור, או בכל דרך אחרת שתמנע מן העד לראות את הנאשם.
{{ח:תת|(ד)}} בית הדין לא יחליט כאמור בתקנת משנה (ג), אלא לאחר שנתן הזדמנות לבעלי הדין להשמיע את טענותיהם ונעשו הסידורים הדרושים כדי לאפשר –
{{ח:תת|(1)}} לבית הדין – לצפות בעד, להאזין לו ולהציג לו שאלות בזמן אמת בכל מהלך העדות;
{{ח:תת|(2)}} לנאשם – לצפות בעד או להאזין לו ולשמור על קשר עם סניגורו, בכל מהלך העדות, ולהציג לעד שאלות באמצעותו בזמן אמת, במהלך החקירה הנגדית.
{{ח:תת|(ה)}} בית הדין רשאי להורות שדיון בענין עדות באופן האמור, יתבצע שלא בנוכחות העד.
{{ח:תת|(ו)}} בקשת תובע, כאמור בתקנת משנה (ג), תוגש בכתב למזכירות בית הדין הדן בתובענה לא יאוחר מארבעה עשר ימים לפני המועד הקבוע לתחילת שמיעת פרשת התביעה, אלא אם כן קבע בית הדין תקופה קצרה ממנה.

{{ח:קטע3|פרק 3 סימן ג1|סימן ג{{ח:הערה|׳}}1: הכרעת דין|תיקון: תשס״ג}}

{{ח:סעיף|46|החלטת בית הדין בתום הבירור|תיקון: תשכ״ח, תשס״ג}}
{{ח:ת}} מצא בית הדין, בתום בירור האשמה שיש בראיות שהיו לפניו כדי הוכחת האשמה ירשיע בה את הנאשם בפסק דינו; בית הדין רשאי להרשיע נאשם בעבירה שאשמתו בה נתגלתה מן העובדות שהוכחו לפניו, אף אם עובדות אלה לא נטענו בכתב התובענה, ובלבד שניתנה לנאשם הזדמנות סבירה להתגונן.

{{ח:סעיף|47|פסק הדין בכתב|תיקון: תשכ״ח, תשל״ז}}
{{ח:ת}} בית הדין יתן את פסק דינו בכתב, ודעת מיעוט תצויין בפסק הדין וכן תמצית נימוקיה; פסק הדין יכיל הרצאה תמציתית של נושא התובענה, ממצאי בית הדין לגבי העובדות המהותיות, השאלות המשפטיות שעמדו להכרעה, ההחלטה ונימוקיה; אולם אם בתום בירור האשמה, וכל עוד בית הדין יושב לדין, החליט בית הדין על זיכוי הנאשם מאשמה, רשאי הוא להודיע על הזיכוי בעל פה וללא נימוקים, ולמסור את נימוקי הזיכוי בכתב לבעלי הדין במועד אחר; החליט בית הדין על זיכוי הנאשם במועד מאוחר יותר, רשאי הוא למסור את החלטתו ונימוקיה בכתב לבעלי הדין.

{{ח:סעיף|48|שימוע פסק הדין או מסירתו|תיקון: תשכ״ח, תשל״ה}}
{{ח:ת}} בית הדין רשאי לקרוא את פסק דינו בפני בעלי הדין שהתייצבו או לשלוח העתקים מאושרים ממנו בדואר רשום לנאשם ולתובע.

{{ח:סעיף|48א|בקשה להוצאות ההגנה|תיקון: תשכ״ח}}
{{ח:ת}} בקשה לתשלום הוצאות ההגנה על פי {{ח:חיצוני|חוק שירות המדינה (משמעת)/רשויות מקומיות#סעיף 36|סעיף 36 לחוק}} תוגש לבית הדין מיד לאחר קריאת החלטתו, ואם לא נקראה בפני הנאשם – תוך שבעה ימים לאחר מסירתה לנאשם.

{{ח:קטע3|פרק 3 סימן ד|סימן ד׳: גזר הדין}}

{{ח:סעיף|49|ראיות לקביעת מידת העונש|תיקון: '''תשל״ט'''; תשמ״א, תשמ״א־2, תשס״ג}}
{{ח:תת|(א)}} הורשע הנאשם – רשאי התובע תחילה, ואחריו נציג הרשות המקומית בה מועסק הנאשם, שנקבע על ידי ראש הרשות המקומית {{ח:הערה|האמורה}}, ולאחריו הנאשם, להביא ראיות שיש בהן ענין לקביעת אמצעי המשמעת.
{{ח:תת|(ב)}} {{ח:הערה|(תקנת משנה זו הותקנה לאחר פרסום {{ח:חיצוני|תקנות הרשויות המקומיות (משמעת) (סדרי הדין של בתי הדין)|תקנות הרשויות המקומיות (משמעת) (סדרי הדין של בתי הדין), תשל״ט–1979}}, ואינה רלוונטית לעניין החלת התקנות על רשויות מקומיות):}}
{{ח:תת}} בתקנה זו, ”ראש הרשות המקומית“, לגבי עובדי מערכת בתי המשפט לרבות עובדי לשכות ההוצאה לפועל ובתי הדין לעבודה – מנהל בתי המשפט שנתמנה על פי {{ח:חיצוני|חוק בתי המשפט#סעיף 82|סעיף 82(א) לחוק בתי המשפט [נוסח משולב], התשמ״ד–1984}}.

{{ח:סעיף|50|סיכומים לענין העונש|תיקון: '''תשל״ט'''}}
{{ח:ת}} בתום הבאת הראיות רשאי התובע ואחריו הנאשם להשמיע את סיכומיהם לענין אמצעי המשמעת וכן רשאים הם להביע דעתם על אמצעי המשמעת שיש לנקוט נגד הנאשם; נציג הרשות המקומית מועסק הנאשם רשאי אף הוא להביע דעתו על אמצעי המשמעת שיש לנקוט נגד הנאשם לפני סיכום הנאשם בשלב שיורה בית הדין.

{{ח:סעיף|51|גזר הדין|תיקון: תשכ״ח, תשל״ז}}
{{ח:ת}} לאחר הסיכומים לענין אמצעי המשמעת יקבע בית הדין את אמצעי המשמעת שיש לנקוט נגד הנאשם כגזר הדין; גזר הדין יכיל את פרטיו האישיים של הנאשם, פרטים על שירותו הנוגעים לענין, תמצית הטענות שהועלו והראיות שהובאו לגבי אמצעי המשמעת, את אמצעי המשמעת שהוטל והנימוקים להטלתו; בית הדין יקרא את גזר דינו בפני בעלי הדין שהתייצבו; לא התייצבו בעלי הדין יצורף גזר הדין לפרוטוקול ללא שימועו.

{{ח:סעיף|52|הודעה על זכות לערעור|תיקון: '''תשל״ט'''; תשכ״ח, תשס״ג}}
{{ח:ת}} כתום שימוע גזר הדין יסביר בית הדין לצדדים את זכותו לערער על פסק הדין של בית הדין ויודיע לו המועד להגשת הערעור; כן יודיע בית הדין לנאשם, אם החליט על פיטוריו מיד, על זכותו לבקש עיכוב הביצוע לפי {{ח:חיצוני|חוק הרשויות המקומיות (משמעת)#סעיף 24|סעיף 24(ב) לחוק הרשויות המקומיות}}, ואם היה הנאשם מושעה יודיע לו על זכויותיו לגבי משכורתו לפי {{ח:חיצוני|חוק שירות המדינה (משמעת)/רשויות מקומיות#סעיף 53|סעיפים 53}} {{ח:חיצוני|חוק שירות המדינה (משמעת)/רשויות מקומיות#סעיף 54|ו־54 לחוק}}; נעדר הנאשם מן הדיון בשעת שימוע גזר הדין, או שלא היה שימוע, יירשמו הודעות בית הדין, כאמור, בגזר הדין.

{{ח:סעיף|52א|בקשה לעיכוב ביצוע, לאי־ניכוי הכנסה ולתשלום משכורת|תיקון: '''תשל״ט'''; תשכ״ח}}
{{ח:ת}} בקשה לעיכוב ביצוע פיטורים, שלא לנכות הכנסה, ולתשלום משכורת, לפי {{ח:חיצוני|חוק הרשויות המקומיות (משמעת)#סעיף 24|סעיפים 24(ב) לחוק הרשויות המקומיות}}, {{ח:חיצוני|חוק שירות המדינה (משמעת)/רשויות מקומיות#סעיף 53|{{ח:הערה|וסעיפים}} 53}} {{ח:חיצוני|חוק שירות המדינה (משמעת)/רשויות מקומיות#סעיף 54|ו־54 לחוק}}, בהתאמה, תוגש לבית הדין מיד עם קריאת גזר הדין, ואם לא נקרא בפני הנאשם, תוך שבעה ימים מיום מסירתו לנאשם; לפני החלטתו בענין, יתן בית הדין הזדמנות לנאשם ולתובע להשמיע טענותיהם.

{{ח:קטע2|פרק 4|פרק רביעי: סדרי הדיון בערעור על החלטה של ועדת משמעת}}

{{ח:סעיף|53||תיקון: '''תשל״ט'''}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(אינה חלה).}}

{{ח:סעיף|54||תיקון: '''תשל״ט'''}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(אינה חלה).}}

{{ח:סעיף|55||תיקון: '''תשל״ט'''}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(אינה חלה).}}

{{ח:סעיף|56||תיקון: '''תשל״ט'''}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(אינה חלה).}}

{{ח:סעיף|57||תיקון: '''תשל״ט'''}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(אינה חלה).}}

{{ח:סעיף|58||תיקון: '''תשל״ט'''}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(אינה חלה).}}

{{ח:סעיף|59||תיקון: '''תשל״ט'''}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(אינה חלה).}}

{{ח:סעיף|60||תיקון: '''תשל״ט'''}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(אינה חלה).}}

{{ח:סעיף|61||תיקון: '''תשל״ט'''}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(אינה חלה).}}

{{ח:סעיף|62||תיקון: '''תשל״ט'''}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(אינה חלה).}}

{{ח:סעיף|63||תיקון: '''תשל״ט'''}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(אינה חלה).}}

{{ח:סעיף|64||תיקון: '''תשל״ט'''}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(אינה חלה).}}

{{ח:סעיף|65||תיקון: '''תשל״ט'''}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(אינה חלה).}}

{{ח:סעיף|66||תיקון: '''תשל״ט'''}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(אינה חלה).}}

{{ח:סעיף|67||תיקון: '''תשל״ט'''}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(אינה חלה).}}

{{ח:קטע2|פרק 5|פרק חמישי: סדרי הדיון בדיון חוזר}}

{{ח:סעיף|68|הגשת הבקשה}}
{{ח:ת}} בקשה לקיום דיון חוזר לפי {{ח:חיצוני|חוק שירות המדינה (משמעת)/רשויות מקומיות#סעיף 56|סעיף 56 לחוק}} (להלן {{ח:פנימי|פרק 5|בפרק זה}} – הבקשה) תוגש בכתב לאב בית הדין בארבעה עותקים.

{{ח:סעיף|69|תוכן הבקשה}}
{{ח:ת}} הבקשה תכיל –
{{ח:תת|(1)}} את שם המבקש;
{{ח:תת|(2)}} את מספר תיק בית הדין שבו נדון המבקש;
{{ח:תת|(3)}} את נימוקי הבקשה.

{{ח:סעיף|70|צירוף החלטה}}
{{ח:ת}} לבקשה יצורף העתק מהחיוב בדין וגזר הדין של בית הדין.

{{ח:סעיף|71|המצאה למשיב והערות|תיקון: '''תשל״ט'''}}
{{ח:תת|(א)}} הוגשה בקשה על ידי היועץ המשפטי לממשלה יומצא העתק ממנה לנשפט ולראש השרות המקומית; מת העובד הנשפט, יומצא העתק מהבקשה לאחד מן הזכאים האחרים כאמור {{ח:חיצוני|חוק שירות המדינה (משמעת)/רשויות מקומיות#סעיף 57|בסעיף 57 לחוק}}, שהוא תושב ישראל וידוע מקום הימצאו.
{{ח:תת|(ב)}} הוגשה בקשה על ידי הנדון יומצא העתק ממנה ליועץ המשפטי לממשלה.
{{ח:תת|(ג)}} מי שהומצא לו העתק מהבקשה לפי תקנה זו, רשאי, תוך שלושים יום מיום קבלת ההעתק, למסור לאב בית הדין את חוות דעתו בכתב עליה והעתק מחוות הדעת יומצא למבקש באותו זמן.

{{ח:סעיף|72|איחוד בקשות}}
{{ח:ת}} הוגשו בקשות אחדות לקיום דיון חוזר באותו ענין, רשאי אב בית הדין להחליט על איחוד הבקשות.

{{ח:סעיף|73|פרטים נוספים}}
{{ח:ת}} אב בית הדין בדונו בבקשה, רשאי לצוות על התובע להגיש לו, במועד שקבע לכך, פרטים נוספים ומפורטים יותר לטענה שבחוות דעתו או בבקשתו, הכל לפי הענין.

{{ח:סעיף|74|חזרה מבקשה לדיון חוזר}}
{{ח:ת}} מגיש בקשה לקיום דיון חוזר (להלן {{ח:פנימי|פרק 5|בפרק זה}} – המבקש), רשאי לחזור בו מבקשתו בכל שלב של הדיון בה עד למתן ההחלטה עליה.

{{ח:סעיף|75|החלטה בבקשה}}
{{ח:ת}} אב בית הדין יחליט בבקשה לפי המסמכים שהוגשו לו והוא רשאי לדרוש מהמבקש פרטים נוספים.

{{ח:סעיף|75א|הרכב המותב|תיקון: תשס״ג, תשס״ג־2}}
{{ח:ת}} הרכב המותב שימונה בדיון חוזר יהא, במידת האפשר, שונה מן ההרכב שמונה בדיון הראשון.

{{ח:סעיף|76|סדרי הדין|תיקון: תשס״ג}}
{{ח:ת}} בדיון חוזר יחולו סדרי הדין הנוהגים בדיון על פי תובענה, ובית הדין יקיים את הדיון כאילו הנדון מואשם לפניו בתובענה שהוגשה נגדו בראשונה.

{{ח:סעיף|77|החלטה לאחר שמיעת טענות}}
{{ח:ת}} בית הדין ידון בדבר לאחר שנתן הזדמנות לבעלי הדין להשמיע טענותיהם, ולהביא ראיות ולחקור עדים שהתייצבו לפני בית הדין, הכל בסדר שיקבע בית הדין.

{{ח:סעיף|78|סטיה מסדרי דין}}
{{ח:ת}} בדיון החוזר רשאי בית הדין לקבל כראיה עדות שנגבתה ונרשמה בבית הדין בדיון הראשון.

{{ח:קטע2|פרק 6|פרק ששי: בקשה לביטול ולעיכוב ביצוע של החלטות ועדת משמעת}}

{{ח:סעיף|79||תיקון: '''תשל״ט'''}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(אינה חלה).}}

{{ח:סעיף|80||תיקון: '''תשל״ט'''}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(אינה חלה).}}

{{ח:קטע2|פרק 7|פרק שביעי: הוראות שונות}}

{{ח:סעיף|81|איסור הפרעה}}
{{ח:ת}} המפריע לדיוני בית הדין לעיני בית הדין, רשאי בית הדין להורות על הרחקתו.

{{ח:סעיף|82|חילוקי דעות|תיקון: '''תשל״ט'''}}
{{ח:ת}} בית הדין יחליט ברוב דעות; לא היה רוב דעות לגבי סוג אמצעי המשמעת או מידתו, רואים חבר בית הדין שהציע את אמצעי המשמעת או את מידת אמצעי המשמעת החמורים ביותר, לפי הסדר שהם מנויים {{ח:חיצוני|חוק הרשויות המקומיות (משמעת)#סעיף 17|בסעיף 17 לחוק הרשויות המקומיות}}, כאילו הצטרף לדעתו של חבר בית הדין שהציע את ההצעה הקרובה ביותר להצעתו; אולם הציע חבר בית הדין פרסום החלטת בית הדין, כולה או מקצתה, יקבע יושב ראש בית הדין לענין זה את מידת חומרתה וגזר הדין ויקבע בהתאם כאמור.

{{ח:סעיף|83|רישום החלטות|תיקון: '''תשל״ט'''; תשכ״ח}}
{{ח:ת}} כל החלטה של בית הדין תירשם בפרוטוקול הנרשם לפי {{ח:פנימי|סעיף 86|תקנה 86}}; פסק הדין וגזר הדין, וכן החלטות לפי {{ח:חיצוני|חוק שירות המדינה (משמעת)/רשויות מקומיות#סעיף 36|סעיפים 36 {{ח:הערה|לחוק}}}}, {{ח:חיצוני|חוק הרשויות המקומיות (משמעת)#סעיף 24|{{ח:הערה|סעיף}} 24(א) לחוק הרשויות המקומיות}}, {{ח:חיצוני|חוק שירות המדינה (משמעת)/רשויות מקומיות#סעיף 44|{{ח:הערה|וסעיפים}} 44(ב)}}, {{ח:חיצוני|חוק שירות המדינה (משמעת)/רשויות מקומיות#סעיף 53|53}}, {{ח:חיצוני|חוק שירות המדינה (משמעת)/רשויות מקומיות#סעיף 54|54}} {{ח:חיצוני|חוק שירות המדינה (משמעת)/רשויות מקומיות#סעיף 59|או 59 לחוק}} או לפי {{ח:פנימי|סעיף 88|תקנה 88}} ייחתמו על ידי חברי בית הדין ויצויין בהם תאריך חתימתם; נבצר מחבר בית הדין לחתום, ירשום יושב ראש בית הדין את הסיבה לדבר ויחתום על כך.

{{ח:סעיף|84|המצאת פסק דין וגזר דין|תיקון: תשכ״ח}}
{{ח:ת}} העתק מפסק הדין, ואם הורשע הנאשם – גם העתק מגזר הדין, יומצאו לבעלי הדין.

{{ח:סעיף|85|שינוי בהרכב בית הדין|תיקון: תשכ״ח, תשס״ג}}
{{ח:תת|(א)}} נבצר מאחד מחברי בית הדין להמשיך בדיון או לסיים אותו, יקבע אב בית הדין חבר אחר במקומו; בית הדין בהרכבו החדש רשאי להמשיך בדיון מהשלב שאליו הגיע לפני שינוי ההרכב.
{{ח:תת|(ב)}} על אף האמור בתקנת משנה (א) מותר לקרוא פסק דין או גזר דין שנחתמו בידי כל חברי בית הדין, אף אם נבצר מאחד או משנים מחברי בית הדין להיות נוכחים בשעת השימוע.

{{ח:סעיף|86|פרוטוקול}}
{{ח:ת}} מהלך הדיון בכל הליך לפני בית הדין יירשם בדרך שיורה אב בית הדין (להלן – הפרוטוקול).

{{ח:סעיף|87|טעויות סופר|תיקון: תשכ״ח}}
{{ח:ת}} רשאי בית הדין ומשנסתיים הדיון בפניו – אב בית הדין, על פי בקשת בעל דין או חבר בית הדין או מיזמתו לתקן כל טעות סופר בהחלטה של בית הדין או לתקן שגיאות שנפלו מתוך פליטת קולמוס או השמטה מקרית; נעשה התיקון על פי בקשת חבר בית הדין או מיזמת אב בית הדין משנסתיים הדיון – יובא התיקון לידיעת בעלי הדין.

{{ח:סעיף|88|אי רישום פרוטוקול}}
{{ח:ת}} בית הדין רשאי להורות על אי רישום בפרוטוקול, או על מחיקה מהפרוטוקול, של ענין הנוגע, לדעתו, בבטחון המדינה או ביחסי החוץ שלה; לפני תום הדיון רשאי בעל דין לבקש מבית הדין לתקן רישום בפרוטוקול כדי להעמידו על דיוקו.

{{ח:סעיף|89|מסירת פרוטוקול|תיקון: תשס״ג}}
{{ח:ת}} העתק מהפרוטוקול יומצא לתובע ולנאשם אלא אם החליט ראש המותב החלטה אחרת לגבי כל הפרוטוקול או חלק ממנו.

{{ח:סעיף|89א|סדרי דין באין הוראות|תיקון: תשכ״ח}}
{{ח:ת}} בכל ענין של סדר הדין בפניו שאין עליו הוראה בחיקוק, ינהג בית הדין בדרך הנראית לו טובה ביותר לעשיית משפט צדק.

{{ח:סעיף|89ב|פגמים שאינם פוגמים בדין|תיקון: תשכ״ח}}
{{ח:ת}} ליקוי טכני בעריכתו של מסמך הנערך לפי {{ח:חיצוני|חוק שירות המדינה (משמעת)/רשויות מקומיות|החוק}} או לפי תקנות אלה, אין בו כדי לפגום בתקפם של ההליכים על פיו, אולם אם נראה לבית הדין כי יש בדבר חשש לעיוות דינו של הנאשם, רשאי הוא לדחות את הדיון למועד אחר, או להורות הוראה אחרת כדי להסיר את החשש.

{{ח:סעיף|90|המצאה|תיקון: תשס״ג}}
{{ח:ת}} כל מסמך שיש להמציא לפי תקנות אלה למעט המצאה לבית הדין תהיה המצאתו ביד או בדואר רשום לפי מען המגורים או בדרך אחרת שאישר אב בית הדין.

{{ח:סעיף|91|פעולות הסניגור}}
{{ח:ת}} כל פעולה שהנאשם רשאי או חייב לעשותה לפי תקנות אלה, רשאי לעשותה במקומו סניגורו, חוץ מהודיה באשמה.

{{ח:סעיף|92|המזכיר}}
{{ח:ת}} אב בית הדין ימנה מזכיר לבית הדין; מתפקידיו יהיה לעזור לבית הדין בניהול הפרוטוקול, במשלוח מסמכים, המצאתם וקבלתם, ולעשות פעולות אחרות{{ח:הערה|,}} הכל לפי הוראות אב בית הדין.

{{ח:סעיף|92א||תיקון: '''תשל״ט'''}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(אינה חלה).}}

{{ח:סעיף|93|סמכויות משלימות של אב בית הדין|תיקון: תשס״ג, תשס״ג־2}}
{{ח:תת|(א)}} מקום שמסורה סמכות לבית הדין לפי {{ח:חיצוני|חוק שירות המדינה (משמעת)/רשויות מקומיות|החוק}}, לרבות סמכות לעשות פעולה משפטית, שבית הדין נדרש לעשותה – תהא הסמכות מסורה, כל עוד לא הורכב מותב בית הדין בידי אב בית הדין.
{{ח:תת|(ב)}} משנקבע מותב בית הדין, מסורה לראש המותב או לאב בית הדין, בתיאום עם ראש המותב, כל סמכות שתהא דרושה לניהולם התקין של הדיונים.

{{ח:סעיף|94|השם|תיקון: תשס״ג}}
{{ח:ת}} לתקנות אלה ייקרא ”תקנות שירות המדינה (משמעת) (סדרי הדין של בית הדין), תשכ״ד–1963“.

{{ח:קטע2|תוספת|תוספת}}
{{ח:קטע4||{{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 2|תקנה 2}})}}}}

{{ח:סעיף*|||תיקון: '''תשל״ט'''; תשל״ז}}
{{ח:ת}} '''טופס תובענה''' : {{ח:הערה|(הושמט)}}

{{ח:חתימות|כ״ה התשרי תשכ״ד (13 באוקטובר 1963)}}
* '''בכור שלום שטרית'''
שר המשטרה
ממלא מקום שר המשפטים
{{ח:סוגר}}
{{ח:סוף}}
[[קטגוריה:בוט חוקים]]