פקודת בתי הדין האזרחיים והדתיים (שפוט)

{{ח:התחלה}}
{{ח:כותרת|פקודת בתי הדין האזרחיים והדתיים (שפוט)}}
{{ח:קטע3||פקודה המגדירה ביתר דיוק את שפוטם של בתי הדין האזרחיים והדתיים בשאלות וקף ובעניני בקשות לקבלת ”דייה“}}

{{ח:פתיח-התחלה}}
{{ח:מאגר|2069925}} {{ח:תיבה|חא״י כרך 1 פרק י״ח עמ׳ 134|פקודת בתי הדין האזרחיים והדתיים (שפוט)|https://fs.knesset.gov.il/0/law/0_lsr_563228.pdf}}; {{ח:תיבה|ע״ר 1947, תוס׳ 1, 38|תיקון|https://fs.knesset.gov.il/0/law/0_lsr_562459.pdf}}; {{ח:תיבה|ע״ר תש״ח, תוס׳ א׳, 1|פקודת סדרי השלטון והמשפט|https://fs.knesset.gov.il/0/law/0_lsr_312670.pdf}}; {{ח:תיבה|ע״ר תש״ח, 22|הודעה בדבר סמכויות השרים}}.
{{ח:סוגר}}
{{ח:מפריד}}

{{ח:מבוא}}
{{ח:הערה|מכוח האמור {{ח:חיצוני|פקודת סדרי השלטון והמשפט#סעיף 14|בסעיפים 14}} {{ח:חיצוני|פקודת סדרי השלטון והמשפט#סעיף 15|ו־15 לפקודת סדרי השלטון והמשפט, תש״ח–1948}}, כל סמכות שהיתה נתונה על פי החוק בידי הנציב העליון תהא נתונה לממשלה, וכל מקום בו נאמר בחוק ”פלשתינה (א״י)“ ייקרא מעתה ”ישראל“. פורסמה הודעה על הענקת סמכויות הנציב העליון לשר הדתות (ע״ר תש״ח, 22).}}
{{ח:סוגר}}
{{ח:מפריד}}

{{ח:סעיף|1|השם הקצר}}
{{ח:ת}} פקודה זו תקרא {{ח:הערה|”}}פקודת בתי הדין האזרחיים והדתיים (שפוט){{ח:הערה|“}}.

{{ח:סעיף|2|הפיכת וקפים בלתי מושלמים שנעשו בפני בית הדין המושלמי הדתי להקדשות לצרכי צדקה|תיקון: [1925], [1926], תש״ח}}
{{ח:ת}} וקף לא מושלמי שנעשה בפני בית דין מושלמי דתי לפני התפרסם {{ח:חיצוני|דבר המלך במועצה על ארץ-ישראל|דבר המלך במועצה על ארץ־ישראל, 1922}}, יוכל המקדיש של אותו וקף או, אם מת המקדיש, האפוטרופוס על הוקף, או, אם יש יותר מאפוטרופוס אחד, רוב האפוטרופסים של הוקף שנתמנו עפ״י שטר הוקף או שנתמנו ע״י בית הדין השרעי לפני יום תחילתה של פקודה זו {{ח:הערה|(ביום 1.3.1925)}}, לפנות לבית המשפט האזרחי, תוך שמונה עשר חדש מהתאריך דלעיל, בבקשה לתת צו להמיר את הוקף ולעשותו הקדש לצרכי צדקה עפ״י הוראות {{ח:חיצוני|חוק הנאמנות|פקודת ההקדשות לצרכי צדקה}}; ומשהוגשה הבקשה יוכל בית הדין להודיע שהרכוש יוחזק בתורת הקדש עפ״י הוראות {{ח:חיצוני|חוק הנאמנות|הפקודה דלעיל}} כאילו נוצר ההקדש עפ״י הוראותיה של {{ח:חיצוני|חוק הנאמנות|אותה פקודה}}.

{{ח:סעיף|3|השיפוט לגבי יסודם של וקפים לא מושלמים שנעשו בפני בתי דין מושלמיים דתיים}}
{{ח:ת}} אם לא הוגשה בקשה כזאת או אם הוגשה ולא נתקבלה ע״י בית המשפט האזרחי –

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 3.א}}
{{ח:תת|(א)}} יוגש לפני בית המשפט האזרחי משפט או משא ומתן משפטי אחר בדבר יסודו או תקפו של וקף כזה מלבד אם יסכימו כל הצדדים הנוגעים בדבר להביא את השאלה שהם נחלקים בה לפני בית המשפט המושלמי הדתי: הצדדים במשפט או במו״מ אחר בבית משפט אזרחי יוכלו לקבל, עפ״י הסכם, צו לעכב את המשפט בבית המשפט האמור בכל עת קודם למתן פסק הדין למען יוכלו להעביר אותו משפט או אותו מו״מ משפטי אחר לבית דין דתי ולהביא מחדש את המשפט או את המו״ה המשפטי האחר לפני בית הדין הדתי;

{{ח:סעיף*||השיפוט בדבר הנהלתו של אותו ווקף|עוגן=סעיף 3.ב}}
{{ח:תת|(ב)}} משפט או מו״מ משפטי אחר בדבר הנהלת וקף כזה יובא בפני בית הדין של העדה הדתית שמקדיש הוקף השתייך לה: אם לא השתייך המקדיש לעדה דתית או אם אין בית דין קבוע לעדה, יובא המשפט או המו״מ המשפטי בפני בית המשפט האזרחי אשר ידון בו לפי עיקרי הצדק הכלליים.

{{ח:סעיף|4|מחלוקת בשאלת השפוט בנוגע לוקף תובא לפני בית דין מיוחד|תיקון: תש״ח}}
{{ח:ת}} נחלקו בית משפט דתי ובית משפט אזרחי בשאלה אם הענין הנידון הוא ענין של וקף בגדר שפוטו המיוחד של בית דין דתי, מעבירין את הענין לבית המשפט המיוחד שהוזכר {{ח:חיצוני|דבר המלך במועצה על ארץ-ישראל#סעיף 55|בסעיף 55 של דבר המלך במועצה על ארץ־ישראל, 1922}}.

{{ח:סעיף|5|משפטים בדבר זכות קנין או זכות חזקה בנכסי מקרקעין יהיו נידונים ע״י בית משפט אזרחי}}
{{ח:ת}} כל משפט או מו״מ משפטי אחר בנוגע לזכות הקנין או לזכות החזקה במקרקעים יוחלט ע״י בית משפט אזרחי אף אם טען איזה צד או איזה אדם שהקרקע היא וקף.

{{ח:סעיף|6|שיפוט במקרי דייה {{ח:הערה|[במקור: דיית]}}|תיקון: 1947}}
{{ח:ת}} לבית־המשפט הדתי המוסלמי יהיה שיפוט במקרי בקשה על דמי כופר־נפש לרגל רצח־אדם או חבלה באברים (דייה {{ח:הערה|[במקור: דיית])}}, כשכל הצדדים הנוגעים בדבר הם מוסלמים, או – אם אינם מוסלמים – מסכימים הם למסור את הבקשה לבית־משפט דתי מוסלמי.

{{ח:חתימות|1.3.1925}}
{{ח:סוגר}}
{{ח:סוף}}
[[קטגוריה:בוט חוקים]]