תקנות בתי דין דתיים (דמי בטלה)

{{ח:התחלה}}
{{ח:כותרת|תקנות בתי דין דתיים (דמי בטלה), תשי״ז–1957}}
{{ח:קטע3||תקנות בדבר תשלום דמי בטלה}}

{{ח:פתיח-התחלה}}
{{ח:תיבה|ק״ת תשי״ז, 1400|תקנות בתי דין דתיים (דמי בטלה)|https://olaw.org.il/takanot/takanot-0703.pdf}}; {{ח:תיבה|תשכ״ב, 1062|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-1248.pdf}}; {{ח:תיבה|תשכ״ו, 1848|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-1873.pdf}}; {{ח:תיבה|תש״ם, 1768|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4131.pdf}}, {{ח:תיבה|2024|ת״ט|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4142.pdf}}; {{ח:תיבה|תשמ״א, 1525|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4272.pdf}}; {{ח:תיבה|תשמ״ב, 1349|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4383.pdf}}; {{ח:תיבה|תשמ״ג, 1201|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4488.pdf}}; {{ח:תיבה|תשמ״ד, 860|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4583.pdf}}, {{ח:תיבה|1505|תיקון מס׳ 2|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4601.pdf}}; {{ח:תיבה|תשמ״ה, 532|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4749.pdf}}, {{ח:תיבה|1844|תיקון מס׳ 2|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4850.pdf}}; {{ח:תיבה|תשמ״ו, 920|תיקון מס׳ 3|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4933.pdf}}; {{ח:תיבה|תשמ״ח, 46|תיקון מס׳ 4|https://olaw.org.il/takanot/takanot-5059.pdf}}; {{ח:תיבה|תשמ״ט, 1133|תיקון מס׳ 5|https://olaw.org.il/takanot/takanot-5203.pdf}}; {{ח:תיבה|תשס״א, 499|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-6090.pdf}}.
{{ח:סוגר}}
{{ח:מפריד}}

{{ח:מבוא}}
בתוקף סמכותי לפי {{ח:חיצוני|חוק בתי דין דתיים (הזמנה לבית הדין)#סעיף 6|הסעיפים 6}} {{ח:חיצוני|חוק בתי דין דתיים (הזמנה לבית הדין)#סעיף 8|ו־8}} {{ח:חיצוני|חוק בתי דין דתיים (הזמנה לבית הדין)|לחוק בתי דין דתיים (הזמנה לבית הדין), תשט״ז–1956}}, אני מתקין תקנות אלה:
{{ח:סוגר}}
{{ח:מפריד}}

{{ח:סעיף|1|שכר עדים והוצאותיהם|תיקון: תשס״א}}
{{ח:ת}} נענה אדם להזמנה להעיד בבית דין, רשאי בית הדין לצוות כי ישולמו לאותו אדם דמי נסיעתו ממקומו למקום מושב בית הדין וחזרה, וכן דמי בטלה ודמי לינה כפי שייראו בעיני בית־הדין, ובלבד שלא יעלו על השיעורים הנקובים {{ח:חיצוני|תקנות סדר הדין האזרחי (אכיפת פסקי-חוץ)#תוספת 2|בתוספת השניה לתקנות סדר הדין האזרחי, התשמ״ד–1984}} (להלן – התוספת).

{{ח:סעיף|2|שכר מומחה ורופא}}
{{ח:תת|(א)}} נענה אדם להזמנה להעיד בבית דין כמומחה, ישולם לו, נוסף על דמי הנסיעה והלינה כאמור, שכר כפי שייראה בעיני בית הדין.
{{ח:תת|(ב)}} לא יחוייב אוצר המדינה לשלם, על פי תקנת משנה (א), שכר מומחה העולה על השיעורים הנקובים {{ח:חיצוני|תקנות סדר הדין האזרחי (אכיפת פסקי-חוץ)#תוספת 2|בתוספת}}.
{{ח:תת|(ג)}} בדק רופא גופו של אדם, או הגיש דין וחשבון או תעודה רפואית לבית הדין, ישולם לו שכר לפי השיעורים הנקובים {{ח:חיצוני|תקנות סדר הדין האזרחי (אכיפת פסקי-חוץ)#תוספת 2|בתוספת}}.

{{ח:סעיף|3|מניעת תשלומים כפולים}}
{{ח:תת|(א)}} לפני מתן צו בדבר תשלום דמי נסיעה, דמי בטלה ודמי לינה לעד, יברר בית הדין אם ניתנו צווים בדבר תשלומים כאמור לאותו עד בקשר עם משפט אחר שחל אותו יום, או שנדחה לאותו יום מהיום שקדם לו, בין באותו בית דין ובין בבית דין אחר שישב בדין באותו מקום מושב.
{{ח:תת|(ב)}} לא יהיה העד זכאי לדמי נסיעה או לדמי לינה אם נפסקו לו תשלומים אלה מחמת משפט אחר כאמור.
{{ח:תת|(ג)}} לא יהיה העד זכאי לדמי בטלה שיעלו על ההפרש שבין הסכום הנקוב {{ח:חיצוני|תקנות סדר הדין האזרחי (אכיפת פסקי-חוץ)#תוספת 2|בתוספת}} לבין התשלום שנפסק לו מחמת משפט אחר שחל באותו יום.

{{ח:סעיף|4|השם}}
{{ח:ת}} לתקנות אלה ייקרא ”תקנות בתי דין דתיים (דמי בטלה), תשי״ז–1957“.

{{ח:קטע2|תוספת|תוספת {{ח:הערה|(בוטלה)}}|תיקון: תשכ״ב, תשכ״ו, תש״ם, תשמ״א, תשמ״ב, תשמ״ג, תשמ״ד, תשמ״ד־2, תשמ״ה, תשמ״ה־2, תשמ״ו, תשמ״ח, תשמ״ט, תשס״א}}

{{ח:חתימות|י״ג באייר תשי״ז (14 במאי 1957)}}
* '''משה שפירא'''
שר הדתות
{{ח:סוגר}}
{{ח:סוף}}
[[קטגוריה:בוט חוקים]]