תקנות הזבלים החקלאיים

{{ח:התחלה}}
{{ח:כותרת|תקנות הזבלים החקלאיים, 1938}}
{{ח:קטע3||תקנות שהתקין הנציב העליון עפ״י {{ח:חיצוני|פקודת הזבלים החקלאיים#סעיף 9|סעיף 9}}}}

{{ח:פתיח-התחלה}}
{{ח:תיבה|ע״ר 1938, תוס׳ 2, 1039|תקנות הזבלים החקלאיים}}; {{ח:תיבה|1939, תוס׳ 2, 11|תקון}}, {{ח:תיבה|517|תקון (מס׳ 2)}}, {{ח:תיבה|1068|תקון (מס׳ 3)}}; {{ח:תיבה|ע״ר תש״ח, תוס׳ א׳, 1|פקודת סדרי השלטון והמשפט|https://fs.knesset.gov.il/0/law/0_lsr_312670.pdf}}, {{ח:תיבה|39|פקודת המטבע|https://fs.knesset.gov.il/0/law/0_lsr_312686.pdf}}; {{ח:תיבה|ע״ר תש״ח, 22|הודעה בדבר סמכויות השרים}}; {{ח:תיבה|ס״ח תש״ט, 1|חוק המעבר|https://fs.knesset.gov.il/1/law/1_lsr_208911.pdf}}.
{{ח:סוגר}}
{{ח:מפריד}}

{{ח:מבוא}}
{{ח:הערה|מכוח האמור {{ח:חיצוני|פקודת סדרי השלטון והמשפט#סעיף 11|בסעיף 11 לפקודת סדרי השלטון והמשפט, תש״ח–1948}} – לפיו החוק הקיים בארץ־ישראל נשאר בתקפו, בשינויים הנובעים מתוך הקמת המדינה ורשויותיה – מקום בו נאמר ”מחלקת החקלאות והדיג“ ייקרא מעתה ”משרד החקלאות“. לפי {{ח:חיצוני|https://fs.knesset.gov.il/0/law/0_lsr_312686.pdf|סעיף 2 לפקודת המטבע, תש״ח–1948}}, כל מקום בו נאמר ”פונט“ הכוונה היא ללירה ישראלית. לפי {{ח:חיצוני|חוק המעבר#סעיף 13|סעיף 13 לחוק המעבר, תש״ט–1949}}, כל מקום בו נאמר בחוק ”עתון רשמי“ ייקרא מעתה ”רשומות“.}}
{{ח:סוגר}}
{{ח:מפריד}}

{{ח:סעיף|1|השם}}
{{ח:ת}} תקנות אלה תקראנה {{ח:הערה|”}}תקנות הזבלים החקלאיים, 1938{{ח:הערה|“}}.

{{ח:סעיף|2|רישום|תיקון: תש״ח־2}}
{{ח:תת|(1)}} כל אימפורטר {{ח:הערה|[יבואן]}} וכל חרושתן מקומי של זבלים חקלאיים חייבים להגיש למנהל בקשה לרישום כל סימני־איכות של זבלים שיש בדעתם להוציא למכירה.
{{ח:תת|(2)}} טופס הבקשה וטופס תעודת הרישום יהיו כמובא {{ח:פנימי|תוספת 1|בתוספת הראשונה לתקנות אלה}}. צריך לצרף לבקשה שתי דוגמאות שמשקל כל אחת יהיה לא פחות מ־250 גרם בצירוף מס רישום בסך לירה אחת.
{{ח:תת|(3)}} המנהל רשאי לדרוש כל פרטים הדרושים לו נוסף על הפרטים הנדרשים בטופס הבקשה. אם אישר המנהל את הרישום נותנין למבקש תעודת רישום, ואילו אם סירב לאשר, מודיעין למבקש בכתב את נימוקי הסירוב.

{{ח:סעיף|3|תקפן וחידושן של תעודות רישום|תיקון: תש״ח־2}}
{{ח:ת}} תעודות רישום יתם מועדן ביום 31 בדצמבר שלאחר תאריך הוצאתן, ומותר לחדשן מדי שנה בשנה, לפי שיקול דעתו של המנהל, בתשלום מס בסך לירה אחת. בקשות לחידוש צריך להגיש לפחות עשרה ימים לפני גמר מועדה של התעודה.

{{ח:סעיף|4|סימון}}
{{ח:תת|(1)}} כל צרור המכיל זבל חקלאי צריך לרשום עליו בכתב ברור ובר־קיימא –
{{ח:תתת|(א)}} את שמו וכתובתו של האימפורטר או החרושתן המקומי ושם ארץ הייצור, אלא שהמנהל רשאי להרשות כי במקום השם והכתובת ישתמשו בסימן המסחרי או בשם העסק, שנרשמו אצל רושם סימני המסחר או רושם הפטנטים וסימני האמצאה, או גם בסימן המסחרי וגם בשם העסק;
{{ח:תתת|(ב)}} את שם סימן האיכות ומספר תעודת־הרישום שניתנה עפ״י התקנות האלה;
{{ח:תתת|(ג)}} מכסת האחוזים למאה, לפי המשקל של יסוד מן היסודות {{ח:הערה|[במקור: העסודות]}} האלה:–
{{ח:תתתת|(I)}} חנקן שיבוטא בפורמולה N.
{{ח:תתתת|(II)}} חומצת הזרחן שתבוטא בפורמולה P2O3 וצריך לציין גם את כל שעור היסוד הזה וגם את השעור הנמס במים.
{{ח:תתתת|(III)}} אשלג שיבוטא בפורמולה K2O.
{{ח:תת|(2)}} כל הסימנים שנקבעו לפי תקנה זו יהיו רשומים על החבילה או הפתק באותו צד.

{{ח:סעיף|5|פרסום פרטים ידועים ברשומות|תיקון: תש״ט}}
{{ח:ת}} המנהל יצוה לפרסם ברשומות:–
{{ח:תת|(א)}} תוך חודש ימים מיום מתן תעודת הרישום לכל זבל חקלאי, הודעה על הרישום המפרטת את שמו של החרושתן או האימפורטר וסימן האיכות, את ההרכב הכימי של הזבל וכל אותם הפרטים האחרים שהמנהל יראה צורך בהם;
{{ח:תת|(ב)}} לפני הראשון בפברואר שבכל שנה רשימה המוסרת את הפרטים המוזכרים בפסקא (א) מתקנה זו לגבי מצבם של הזבלים הרשומים ביום הראשון בינואר שבאותה שנה.

{{ח:סעיף|6|אריזה מחדש}}
{{ח:ת}} כשיש צורך לארוז זבל חקלאי מחדש, הרי האריזה מחדש תעשה ע״י אדם שהורשה מטעם החרושתן או האימפורטר או המנהל לסמן ולחתום את השקים בצורה הקבועה בתקנות אלה.

{{ח:סעיף|7|פקטורות}}
{{ח:ת}} כל אימפורטר או חרושתן או סוחר המוכר כל זבל חייב ליתן לקונה פקטורה {{ח:הערה|[חשבון]}} המוסרת את הכמות שנמכרה, השם וסימן האיכות, והמספר הרשום של מכסת האחוזים של היסודות כמוצהר בתעודת הרישום:
{{ח:ת}} בתנאי שמקום שאפשר להוכיח כי אין לנותן הפקטורה אפשרות לכלול את מכסות האחוזים של היסודות, מותר להשמיטן:
{{ח:ת}} ובתנאי שכל סוחר חייב להחזיק בחנותו העתקות של תעודת הרישום, וכל קונה או פקיד ממשלה מיופה כוח רשאי לעיין בהן.

{{ח:סעיף|8|חותמות}}
{{ח:ת}} כל שק המכיל זבל צריך לטבוע עליו את חותמת החרושתן או האימפורטר באופן שצריך יהיה לשבר את החותמת כדי שתהא אפשרות לפתוח את השקים בדרך הרגילה. על החותמות צריך לרשום אותה כתובת המופיעה בתעודת הרישום של אותו זבל.

{{ח:סעיף|9|סמכות הכניסה}}
{{ח:ת}} כל בודק או נוטל דוגמאות רשאי בכל עת מתאמת להכנס ולבדוק כל חנות או מרכבה שהחזיקו בהם, או שחושדין שמחזיקין בהם, כל זבל לצורך מכירה, או בטרנזיט לצורך מכירה או שמיצרין או אורזין בהם זבלים.

{{ח:סעיף|10|נטילת דוגמאות|תיקון: תש״ח}}
{{ח:תת|(1)}} כל בודק או נוטל דוגמאות רשאי ליטול דוגמאות של כל זבל או יסודות שנמצאו בשעת בדיקת כל חנות או מרכבה עפ״י התקנה דלעיל:
{{ח:תת}} בתנאי שהדוגמא תהא ניטלת במעמד המוכר, ואם אפשר, עד מהימן, והיא תחולק במעמדם לשלושה חלקים – האחד יישלח למעבדה הממשלתית לבדיקה, השני יישאר בידי המוכר או בא כוחו או פקידו והשלישי יישאר אצל המשרד המחוזי של משרד החקלאות {{ח:הערה|[במקור: מחלקת החקלאות והדיג]}} או במקום אחר, ככל שהמנהל יקבע.
{{ח:תת|(2)}} כל דוגמא שניטלה כאמור לעיל תושם בכלי קבול מתאים של זכוכית שמדביקין עליו פתק שיהיו רשומים עליו הפרטים הבאים:–
{{ח:תתת|(א)}} שם הזבל, סימן האיכות שלו והמספר הרשום שלו;
{{ח:תתת|(ב)}} שם המוכר וחתימתו;
{{ח:תתת|(ג)}} שם העד וחתימתו;
{{ח:תתת|(ד)}} חתימת הפקיד נוטל הדוגמא;
{{ח:תתת|(ה)}} תאריך נטילת הדוגמא ומקומה.
{{ח:תת|(3)}} במעמד המוכר או בא כוחו או פקידו חותמין את הדוגמאות בחותמת־שעוה שתהא טבועה עליה חותמת הממשלה או חותמתו או טביעת בהנו של המוכר.
{{ח:תת}} בשעת נטילת הדוגמא יודיע הפקיד המוכר על רצונו לבדוק את הזבל בהתאם להוראות {{ח:חיצוני|פקודת הזבלים החקלאיים|הפקודה}} והתקנות האלה.
{{ח:תת|(4)}} כל מקום שנוטלין דוגמאות רשמיות בהתאם להוראות תקנה זו, אין מטילין כל תשלום בעד נטילת הדוגמאות או הבדיקה.

{{ח:סעיף|11|בקשות לנטילת דוגמאות ולבדיקה, ומסים בעד פעולות אלה|תיקון: תש״ח־2}}
{{ח:תת|(1)}} כל מוכר זבל או קונה זבל רשאי להגיש בקשה לבודק או לנוטל הדוגמאות ליטול דוגמאות ולבדוק בצורה הקבועה {{ח:פנימי|סעיף 10|בתקנה 10}}.
{{ח:תת|(2)}} מטילין בעד הבדיקה מס בסך 200 פרוטה לקביעת מכסת האחוזים של כל יסוד ויסוד, ועל המבקש לשלם את המס הזה.
{{ח:תת}} בתנאי שאם סבור המנהל כי טובת עניני הצבור דורשת לעשות את הבדיקה בחנם, רשאי הוא לצוות בכתב כי הבדיקה תעשה בחנם.

{{ח:סעיף|12|מספר הצרורות שמהן ינטלו {{ח:הערה|[במקור: יוטלו]}} דוגמאות}}
{{ח:תת|(1)}} כשמספיקין את הזבל בצרורות, יהא מספר הצרורות שיבוררו לנטילת דוגמאות, כדלקמן:–
{{ח:תת}} {{טורים שווים ממורכז |

הכמות במשלוח

|

מספר השקים שנבחרו

}}
{{ח:תת}} {{טורים שווים | לא יותר מטון אחד | לא פחות משני שקים. }}
{{ח:תת}} {{טורים שווים | יותר מטון אך לא יותר משני טונים | לא פחות מארבעה שקים. }}
{{ח:תת}} {{טורים שווים | יותר משני טונים אך לא יותר מארבעה טונים | לא פחות מששה שקים. }}
{{ח:תת}} {{טורים שווים | יותר משלושה טונים; בעד כל טון העודף על שלושה טונים | שק נוסף אחד; לעולם אין צורך לבחור {{ח:הערה|[במקור: לבכור]}} יותר מחמשה עשר שקים. }}
{{ח:תת|(2)}} הברירה תעשה מחלקים שונים של כל המשלוח כולו.

{{ח:סעיף|13|השמוש בכלי לנטילת דוגמאות}}
{{ח:ת}} כל אימת שמהות הזבל והשקים מאפשרת זאת, נוטלין את הדוגמא בכלי לנטילת דוגמאות בעל צורה מאושרת. נועצין את הכלי לנטילת דוגמאות לתוך השקים לכל אורכה של השפופרת. מערבבין יפה את הכמויות השונות שניטלו מן השקים הנבחרים ומן התערובות נוטלין דוגמא של שני קילוגרם לערך. כל אחד מן החלקים שכל דוגמא צריכה להיות מחולקת בהם אינו צריך בדרך כלל, להיות פחות מ־250 קילוגרם.

{{ח:סעיף|14|נטילת דוגמאות ממשלוח שנמסר בלא אריזה}}
{{ח:ת}} כל אימת שמוסרין זבל בלא אריזה, נוטלין שעור מן הזבל מן החלקים השונים של כל המשלוח ומערבבין אותו יפה ביחד, ונוטלין מן התערובת דוגמא של שני קילוגרם בערך כדי לשוב וליטול דוגמא הימנו לשלושה חלקים. מותר ליטול דוגמא מכל שק ושק, כשרואין צורך בכך.

{{ח:סעיף|15|מספר המשלוחים שיטלו מהם דוגמאות}}
{{ח:ת}} לפי שיקול דעתו של המנהל יצמצמו את מספר המשלוחים שיטלו מהם דוגמאות עד כדי המינימום הדרוש כדי לקיים פיקוח כתיקונו. רשאי המנהל לפי שיקול דעתו לדרוש ולקבל תעודות־בדיקה ממעבדות מקומיות או ממעבדות מחו״ל.

{{ח:סעיף|16|דו״ח של הבודק}}
{{ח:ת}} יש לשלוח למשרד המחוזי של משרד החקלאות {{ח:הערה|[במקור: המחלקה לחקלאות ולדיג]}} אשר ממנו נשלחה הדוגמא את ההעתקה המקורית של הדו״ח של הבודק בענין הדוגמאות שניטלו לפי הוראות התקנות האלה, והעתקות חתומות מן הדו״ח הזה תשלחנה למנהל ולמוכר הזבל או לבעל הזבל.

{{ח:סעיף|17|שעורי ההשתנות (וריאציה) של יסודות}}
{{ח:ת}} חוץ אם פורש אחרת בתקנות אלה, הרי דוגמאות של זבלים שניטלו עפ״י הוראות {{ח:חיצוני|פקודת הזבלים החקלאיים|הפקודה}} והתקנות האלה רואין אותם כדוגמאות המתאימות במדה מספקת להרכב הרשום, אם מכסות האחוזים שנמצאו למעשה הן לא יותר מיחידה אחת פחות מן השעורים הרשומים בפקטורה, בפתקאות ובתעודות הרושם.

{{ח:סעיף|18|סמכותו של המנהל לדרוש בדיקה במקרים ידועים}}
{{ח:ת}} כל חרושתן, אימפורטר וסוחר המחזיק מלאי של זבל ליותר משנה אחת, חייב להודיע את הדבר למנהל, והלה רשאי לדרוש מאתו להראות תעודת בדיקה או להורות כי תעשה בדיקה רשמית.

{{ח:סעיף|19|הוראות מיוחדות לגבי זבלים מיוחדים}}
{{ח:ת}} הוראות {{ח:פנימי|סעיף 1|התקנות 1 עד 18}}, ועד בכלל, שבתקנות אלה לא תחולנה על זבלים המפורטים {{ח:פנימי|תוספת 2|בתוספת השניה לתקנות אלה}}.

{{ח:קטע2|תוספת 1|התוספת הראשונה|תיקון: 1939}}

{{ח:סעיף*|||תיקון: 1939-3}}
{{ח:ת}} '''טופס בקשה לרישום זבל''' {{ח:הערה|(הטופס הושמט)}}

{{ח:סעיף*|||תיקון: 1939-2}}
{{ח:ת}} '''טופס תעודת רישום''' {{ח:הערה|(הטופס הושמט)}}

{{ח:קטע2|תוספת 2|התוספת השניה}}

{{ח:סעיף*}}
{{ח:ת}} גואנו
{{ח:ת}} הומינול
{{ח:ת}} אבקה דקיקה (פודדיט)
{{ח:ת}} טחלב הכבול
{{ח:ת}} אבקת עצמות
{{ח:ת}} קמח עצמות
{{ח:ת}} קמח דגים.
{{ח:ת}} זבל בלדי
{{ח:ת}} דם מיובש.
{{ח:ת}} זבל משק חקלאי.
{{ח:ת}} אשפת עיר.
{{ח:ת}} תרכבות של זבל ירוק וזבל בעלי חיים.

{{ח:חתימות|16 בספטמבר, 1938.}}
* בפקודת הוד מעלתו,
'''ס. מודי'''
מ״מ המזכיר הראשי
{{ח:סוגר}}
{{ח:סוף}}
[[קטגוריה:בוט חוקים]]