חוק ההסגרה

{{ח:התחלה}}
{{ח:כותרת|חוק ההסגרה, תשי״ד–1954}}

{{ח:פתיח-התחלה}}
{{ח:מאגר|2000253}} {{ח:תיבה|ס״ח תשי״ד, 174|חוק ההסגרה|https://fs.knesset.gov.il/2/law/2_lsr_208271.pdf}}; {{ח:תיבה|תשט״ז, 28|תיקון|https://fs.knesset.gov.il/3/law/3_lsr_208272.pdf}}; {{ח:תיבה|תשכ״ה, 182|חוק סדר הדין הפלילי|https://fs.knesset.gov.il/5/law/5_lsr_211740.pdf}}; {{ח:תיבה|תשל״ה, 228|תיקון מס׳ 3|https://fs.knesset.gov.il/8/law/8_lsr_208273.pdf}}; {{ח:תיבה|תשל״ח, 53|חוק לתיקון דיני עבירות חוץ|https://fs.knesset.gov.il/9/law/9_lsr_209175.pdf}}; {{ח:תיבה|תשנ״ד, 358|תיקון מס׳ 39 לחוק העונשין (חלק מקדמי וחלק כללי)|https://fs.knesset.gov.il/13/law/13_lsr_203772.pdf}}; {{ח:תיבה|תשנ״ט, 138|תיקון מס׳ 6|https://fs.knesset.gov.il/14/law/14_lsr_211630.pdf}}; {{ח:תיבה|תשס״א, 384|תיקון מס׳ 7|https://fs.knesset.gov.il/15/law/15_lsr_300371.pdf}}; {{ח:תיבה|תשע״ט, 232|תיקון מס׳ 137 לחוק העונשין|https://fs.knesset.gov.il/20/law/20_lsr_528388.pdf}}; {{ח:תיבה|תשפ״ה, 529|תיקון מס׳ 152 לחוק העונשין|https://fs.knesset.gov.il/25/law/25_lsr_6235343.pdf}}.
{{ח:סוגר}}
{{ח:מפריד}}

{{ח:סעיף|1|אין הסגרה אלא לפי חוק זה}}
{{ח:ת}} לא יוסגר אדם הנמצא בישראל לידי מדינה אחרת אלא לפי חוק זה.

{{ח:סעיף|1א|סייג להסגרת אזרח|תיקון: תשל״ח, תשנ״ט, תשס״א}}
{{ח:תת|(א)}} אדם שעבר עבירת הסגרה לפי חוק זה ובעת עשיית העבירה הוא אזרח ישראלי ותושב ישראל, לא יוסגר אלא אם כן התקיימו שני אלה:
{{ח:תתת|(1)}} בקשת ההסגרה היא כדי להעמידו לדין במדינה המבקשת;
{{ח:תתת|(2)}} המדינה המבקשת את הסגרתו התחייבה מראש להעבירו בחזרה למדינת ישראל לשם נשיאת עונשו בה, אם הוא יורשע בדין ויוטל עליו עונש מאסר.
{{ח:תת|(ב)}} אין בהוראות סעיף קטן (א) כדי למנוע מהאזרח הישראלי לוותר על החזרתו למדינת ישראל לשם נשיאת עונשו בה.
{{ח:תת|(ג)}} הוראות {{ח:חיצוני|חוק העונשין#סעיף 10|סעיף 10 לחוק העונשין, התשל״ז–1977}}, יחולו, בשינויים המחויבים, על נשיאת מאסר בישראל לפי סעיף זה.

{{ח:סעיף|2|עבירת הסגרה|תיקון: תשל״ח, תשס״א}}
{{ח:תת|(א)}} בחוק זה, עבירת הסגרה היא כל עבירה שאילו נעברה בישראל דינה מאסר שנה או עונש חמור מזה.
{{ח:תת|(ב)}} על אף הוראות סעיף קטן (א), הוכרז אדם בר־הסגרה בשל עבירת הסגרה אחת לפחות, ניתן להסגירו גם בשל עבירה שאינה עבירת הסגרה.

{{ח:סעיף|2א|תנאים להסגרה|תיקון: תשס״א}}
{{ח:תת|(א)}} מותר להסגיר אדם ממדינת ישראל למדינה אחרת אם נתמלאו כל אלה:
{{ח:תתת|(1)}} בין מדינת ישראל לבין המדינה המבקשת קיים הסכם בדבר הסגרת עבריינים;
{{ח:תתת|(2)}} האדם נאשם או נתחייב בדין במדינה המבקשת בשל עבירת הסגרה (להלן – המבוקש).
{{ח:תת|(ב)}} מדינת ישראל תנהג הדדיות ביחסי הסגרה, אלא אם כן החליט שר המשפטים אחרת.
{{ח:תת|(ג)}} לענין חוק זה –
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”הסכם“ – הסכם דו־צדדי או אמנה רב־צדדית, לרבות כל אחד מאלה:
{{ח:תתתת|(1)}} הסכם או אמנה שאינם מיוחדים להסגרת עבריינים אך כוללים הוראות בענין זה;
{{ח:תתתת|(2)}} הסכם מיוחד שאליו הגיעו מדינת ישראל והמדינה המבקשת לענין הסגרתו של מבוקש, בהתאם להוראות חוק זה;
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”המדינה המבקשת“ – כל אחד מאלה:
{{ח:תתתת|(1)}} מדינה המבקשת להסגיר אדם לידיה כדי להעמידו לדין, כדי לגזור את דינו או כדי שיישא בה עונש מאסר שהוטל בה עליו;
{{ח:תתתת|(2)}} בית דין בין־לאומי כמפורט {{ח:פנימי|תוספת חלק א|בחלק א׳ שבתוספת}}, המבקש להעביר אדם לידיו כדי להעמידו לדין, כדי לגזור את דינו או כדי לקבוע היכן יישא האדם את העונש שהוטל עליו בבית הדין;
{{ח:תתתת|(3)}} גוף מדיני אחר כמפורט {{ח:פנימי|תוספת חלק ב|בתוספת בחלק ב׳}};
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”נתחייב בדין“ – לרבות אדם שהוכרע דינו אך טרם נגזר דינו.

{{ח:סעיף|2ב|סייגים להסגרה|תיקון: תשס״א, תשע״ט, תשפ״ה}}
{{ח:תת|(א)}} לא יוסגר מבוקש למדינה המבקשת באחד מאלה:
{{ח:תתת|(1)}} בקשת ההסגרה הוגשה בשל עבירה בעלת אופי מדיני, או שהוגשה כדי להאשים את המבוקש או להענישו על עבירה בעלת אופי מדיני, אף אם אין מבקשים את הסגרתו בגלל עבירה כאמור;
{{ח:תתת|(2)}} קיים יסוד לחשוד שבקשת ההסגרה הוגשה מתוך הפליה בשל גזעו או דתו של המבוקש;
{{ח:תתת|(3)}} בקשת ההסגרה הוגשה בשל עבירה צבאית שהיא אחת מאלה:
{{ח:תתתת|(א)}} עבירה אשר אדם יכול להתחייב בה רק אם היה חייל בשעת עשייתה;
{{ח:תתתת|(ב)}} עבירה בניגוד לדיני שירות ביטחון;
{{ח:תתת|(4)}} המבוקש עמד לדין בישראל על מעשה העבירה שבגללו מבקשים את הסגרתו, ונמצא זכאי או חייב;
{{ח:תתת|(5)}} המבוקש הורשע במדינה אחרת על מעשה עבירה שבגללו מבקשים את הסגרתו, ונשא את עונשו או את החלק הנותר ממנו בישראל;
{{ח:תתת|(6)}} בקשת ההסגרה הוגשה בשל עבירה שנתיישנה או עונש שנתיישן לפי דיניה של מדינת ישראל;
{{ח:תתת|(7)}} בקשת ההסגרה הוגשה בשל מעשה עבירה שבשלו קיבל המבוקש חנינה או מחילה במדינה המבקשת;
{{ח:תתת|(8)}} היענות לבקשת ההסגרה עלולה לפגוע בתקנת הציבור או באינטרס חיוני של מדינת ישראל.
{{ח:תת|(ב)}} לענין סעיף קטן (א)(1) לא תיחשב כעבירה בעלת אופי מדיני כל אחת מעבירות אלה:
{{ח:תתת|(1)}} עבירה ששתי המדינות התחייבו באמנה רב־צדדית להסגיר בשלה;
{{ח:תתת|(2)}} רצח, רצח בנסיבות מחמירות, המתה בנסיבות של אחריות מופחתת, המתה בקלות דעת, או גרימת חבלה חמורה;
{{ח:תתת|(3)}} כליאת שווא, חטיפה או לקיחת בני ערובה;
{{ח:תתת|(4)}} עבירת מין לפי {{ח:חיצוני|חוק העונשין#סעיף 345|סעיפים 345}} {{ח:חיצוני|חוק העונשין#סעיף 348|או 348(א) ו־(ב) לחוק העונשין, התשל״ז–1977}};
{{ח:תתת|(5)}} הכנה או החזקה של נשק, חומר נפיץ או חומר משמיד אחר, או שימוש בכל נשק או חומר, הכל במטרה לסכן חיי אדם או לגרום נזק חמור לרכוש;
{{ח:תתת|(6)}} גרימת נזק לרכוש במטרה לסכן חיים;
{{ח:תתת|(7)}} קשר לבצע כל אחת מהעבירות המפורטות בפסקאות (1) עד (6).

{{ח:סעיף|3|בקשת הסגרה של מדינת ישראל ושל מדינה אחרת|תיקון: תשס״א}}
{{ח:תת|(א)}} בחוק זה, ”בית המשפט המחוזי“ – בית המשפט המחוזי בירושלים.
{{ח:תת|(ב)}} בקשת הסגרה מטעם המדינה המבקשת תוגש לשר המשפטים, והוא רשאי להורות כי המבוקש יובא לפני בית המשפט המחוזי כדי לקבוע אם הוא בר־הסגרה; עתירה כאמור תוגש על ידי היועץ המשפטי לממשלה או בא כוחו.
{{ח:תת|(ג)}} בקשת הסגרה מטעם מדינת ישראל תוגש למדינה שבה נמצא המבוקש על ידי היועץ המשפטי לממשלה או מי שהוסמך לכך על ידו.

{{ח:סעיף|4||תיקון: תשס״א}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|5|מעצר לאחר עתירה}}
{{ח:ת}} הוגשה עתירה, יכול בית המשפט, בכל שלב של הדיון, לצוות על מעצרו של המבוקש, תקפו של הצו יהיה עד למתן החלטה באותה עתירה, אם לא ביטלו בית המשפט לפני כן.

{{ח:סעיף|6|מעצר בלי צו עד לעתירה|תיקון: תשס״א}}
{{ח:ת}} היועץ המשפטי לממשלת ישראל או בא כוחו, או קצין משטרה בדרגת סגן ניצב ומעלה, רשאים לצוות בכתב על מעצר מבוקש לפני הגשת העתירה, וכן על מעצר אדם שיש יסוד להניח שהוא בר־הסגרה וכי תוגש בקשה להסגירו ונראה למצווה, כי המעצר דרוש להבטחת ההסגרה.

{{ח:סעיף|7|מעצר לפי צו|תיקון: תשל״ה, תשס״א, תש״ף}}
{{ח:תת|(א)}} מי שנעצר לפי {{ח:פנימי|סעיף 6|סעיף 6}} יובא תוך 48 שעות לפני שופט של בית משפט שלום לשם קבלת צו מעצר עליו, ואולם אם הוגשה עתירה לפי {{ח:פנימי|סעיף 3|סעיף 3}} בתוך התקופה האמורה, יובא העצור לפני שופט של בית המשפט המחוזי.
{{ח:תת|(ב)}} תוקפו של צו לפי סעיף קטן (א) לא יעלה על עשרים ימים; ואולם רשאי בית משפט שלום להתיר ולחזור ולהתיר את ההחזקה במעצר לתקופות נוספות מעבר לעשרים ימים אם ביקש זאת היועץ המשפטי לממשלה על יסוד נסיבות המעכבות הגשת עתירה לפי {{ח:פנימי|סעיף 3|סעיף 3}}.
{{ח:תת|(ג)}} תקופות המעצר לפי {{ח:פנימי|סעיף 6|סעיפים 6}} {{ח:פנימי|סעיף 7|ו־7}} יחד לא יעלו על שישים ימים; ואולם אם הודיע היועץ המשפטי לממשלה, לאחר שהמדינה המבקשת הגישה בקשת הסגרה לגבי המבוקש העצור, כי יש לכאורה מקום להגיש עתירה כאמור {{ח:פנימי|סעיף 3|בסעיף 3}}, רשאי שופט להאריך את המעצר, מטעם זה, לתקופה נוספת שלא תעלה על עשרה ימים.

{{ח:סעיף|8||תיקון: תשנ״ד, תשס״א}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|9|הכרזת מבוקש כבר־הסגרה|תיקון: תשס״א}}
{{ח:תת|(א)}} הוכח בשעת הדיון בעתירה לפי {{ח:פנימי|סעיף 3|סעיף 3}}, כי המבוקש נתחייב בדין על עבירת הסגרה במדינה המבקשת, או כי יש ראיות שהיו מספיקות כדי להעמידו לדין על עבירה כזאת בישראל, וכי נתמלאו שאר התנאים הקבועים בחוק להסגרתו – יכריז בית המשפט, כי המבוקש הוא בר־הסגרה.
{{ח:תת|(ב)}} על אף האמור בסעיף קטן (א), רשאי בית המשפט, בלא בדיקת הראיות, להכריז על מבוקש כבר־הסגרה אם המבוקש ביקש זאת.

{{ח:סעיף|10||תיקון: תשס״א}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|11|דחיית דיון בעתירה|תיקון: תשס״א}}
{{ח:ת}} מבוקש העומד לדין או הנושא את ענשו בישראל על עבירה אחרת, רשאי בית המשפט הדן בעתירה להסגרתו לדחות את הדיון בה לתקופה שבית המשפט יקבענה; נדחה הדיון, לא תובא תקופת הדחיה בחשבון תקופת ההתיישנות הקבועה בדיני מדינת ישראל לענין האמור {{ח:פנימי|סעיף 2ב|בסעיף 2ב(א)(6)}}.

{{ח:סעיף|11א|הסגרה זמנית מישראל|תיקון: תשט״ז, תשס״א}}
{{ח:תת|(א)}} מבוקש שהוא נאשם בעבירת הסגרה במדינה המבקשת והורשע בדינו בישראל על עבירה אחרת, מותר לעכב או להפסיק את ביצוע ענשו בישראל ולהסגירו למדינה המבקשת לשם נקיטת ההליכים הדרושים כדי לשפטו על העבירה שעליה הוא מבוקש, בתנאי שיוחזר לישראל, לכשיידרש, לביצוע ענשו או לגמר ביצועו, במועד ובדרך שייקבע בהסכם עם המדינה המבקשת או על פיו.
{{ח:תת|(ב)}} מבוקש שהוכרז כבר־הסגרה והוסגר זמנית למדינה המבקשת, הורשע בה והוטל עליו עונש מאסר, ובטרם נשא באותה מדינה את כל עונשו הוחזר לישראל כאמור בסעיף קטן (א), יועבר, עם סיום נשיאת עונשו בישראל, למדינה המבקשת לנשיאת העונש שהוטל עליו בה, או החלק ממנו שטרם נשא, והכל אם לא הוסכם אחרת בין מדינת ישראל לבין המדינה המבקשת.

{{ח:סעיף|12|ראָיות}}
{{ח:ת}} בית משפט הדן בעתירה לא יפסול כראָיה –
{{ח:תת|(1)}} עדות, בגלל זה בלבד שנגבתה במדינה זרה;
{{ח:תת|(2)}} מסמך או עדות שנקבעו בהסכם בין ישראל ובין המדינה המבקשת ככשרים להתקבל כראָיה לענין הסגרה.

{{ח:סעיף|13|ערעור}}
{{ח:תת|(א)}} למבוקש וליועץ המשפטי לממשלה תהיה זכות ערעור על החלטתו של בית המשפט המחוזי בעתירה.
{{ח:תת|(ב)}} הערעור יוגש לבית המשפט העליון כבית משפט לערעורים פליליים תוך שלושים יום מיום מתן ההחלטה.
{{ח:תת|(ג)}} הוראות סעיף זה באות להוסיף על התרופות והסעד שבית המשפט העליון כבית דין גבוה לצדק רשאי לתתם בין לפני הערעור ובין לאחר מכן לפי כל דין, ולא לגרוע מהם.

{{ח:סעיף|14|מתן תוקף סופי להכרזה}}
{{ח:ת}} הכרזת מבוקש כבר־הסגרה תקבל תוקף סופי, אם עברה תקופת הערעור ולא הוגש ערעור; או אם הוגש ערעור והוא נדחה.

{{ח:סעיף|15|החזקה במשמורת|תיקון: תשס״א}}
{{ח:ת}} מבוקש שהוכרז בר־הסגרה רשאי בית המשפט לצוות על החזקתו במשמורת עד להסגרתו, אם לא בוטלה ההכרזה בערעור או על פי {{ח:פנימי|סעיף 19|סעיף 19}}.

{{ח:סעיף|16|דין עונש מוות}}
{{ח:ת}} לא יוסגר מבוקש על עבירה שדינה במדינה המבקשת הוא עונש מוות, כשאין דינה כך בישראל, אלא אם התחייבה המדינה המבקשת שלא יוטל עליו עונש מוות, ושאם הוטל או יוטל – יוחלף בעונש קל מזה.

{{ח:סעיף|17|סייג להסגרה|תיקון: תשס״א}}
{{ח:תת|(א)}} לא יוסגר מבוקש אלא אם הובטח על פי ההסכם עם המדינה המבקשת שהוא לא ייעצר, לא יועמד לדין ולא ייענש באותה מדינה על עבירה אחרת שעבר לפני הסגרתו, ושהוא לא יוסגר על ידי אותה מדינה למדינה אחרת על עבירה שעבר לפני הסגרתו; אולם הוראה זו לא תחול אם המבוקש יצא מהמדינה המבקשת לאחר הסגרתו וחזר אליה מרצונו, או אם ניתנה למבוקש לאחר שהוסגר אפשרות לצאת מהמדינה המבקשת והוא לא יצא ממנה תוך שלושים ימים לאחר שניתנה לו אפשרות כזו, או אם שר המשפטים נתן את הסכמתו בכתב לפעולה כזאת נגד המבוקש.
{{ח:תת|(ב)}} על אף הוראות סעיף קטן (א) רישה, ניתן להסגיר מבוקש על פי הסכם הכולל הוראות בענין הסגרה אך אינו הסכם מיוחד להסגרה, אם קיבלה מדינת ישראל התחייבות מראש של המדינה המבקשת, שהמבוקש לא ייעצר, לא יועמד לדין, לא ייענש באותה מדינה, ולא יוסגר למדינה שלישית אלא בהתאם להוראות סעיף קטן (א).
{{ח:תת|(ג)}} שר המשפטים ייתן את הסכמתו לפי סעיף קטן (א) אם סבר, לאחר שניתנה למבוקש הזדמנות לטעון את טענותיו בכתב, שאין מניעה להסכים לכך לפי הוראות חוק זה, וקיבל מהמדינה המבקשת את ההתחייבויות המפורטות בחוק זה לענין הסגרת אזרח ותושב ואי ביצוע עונש מוות.

{{ח:סעיף|18|ביצוע הסגרה}}
{{ח:ת}} שר המשפטים רשאי לצוות על ביצוע הסגרתו של מבוקש שהכרזתו כבר־הסגרה קיבלה תוקף סופי, ומשציווה כך מותר יהיה למסור את המבוקש למדינה המבקשת ולהעבירו מחוץ לגבולות ישראל.

{{ח:סעיף|19|ביטול הכרזה}}
{{ח:תת|(א)}} לא הוסגר מבוקש, או לא הועבר מחוץ לגבולות ישראל, תוך ששים יום מיום שהכרזתו כבר־הסגרה קיבלה תוקף סופי – ההכרזה בטלה, אלא אם הוארך תקפה לפי {{ח:פנימי|סעיף 20|סעיף 20}}.
{{ח:תת|(ב)}} מבוקש שהועמד לדין בישראל או הנושא את ענשו בישראל על עבירה אחרת, התקופה שבה נשא בענשו או עמד בדין לא תובא בחשבון ששים הימים האמורים בסעיף קטן (א).

{{ח:סעיף|20|הארכת תקפה של הכרזה}}
{{ח:ת}} אם לפני ביטול ההכרזה הוגשה על ידי היועץ המשפטי לממשלת ישראל או על ידי פרקליט המדינה בקשה להארכת תקפה, רשאי בית המשפט שלפי החלטתו קיבלה ההכרזה תוקף סופי להאריך את תקפה של ההכרזה, אם יש נסיבות מיוחדות המעכבות את ביצוע ההסגרה, לתקופה נוספת שבית המשפט יקבענה לפי הנסיבות שהוכחו.

{{ח:סעיף|20א|צו להחזרה|תיקון: תשט״ז, תשס״א}}
{{ח:ת}} מי שהוסגר לישראל בתנאי שיוחזר לאחר גמר ההליכים שלמענם הוסגר לישראל, מוסמך שר המשפטים לצוות על החזרתו, בדרך ובמועד שייקבע בהסכם עם המדינה המתבקשת, על אף כל עונש שיוטל על המוסגר בישראל, החזרתו של אדם למדינה שממנה הוסגר לישראל לפי סעיף זה אינה מהווה הסגרה לפי חוק זה.

{{ח:סעיף|20ב|חזרה מרצון|תיקון: תשס״א}}
{{ח:תת|(א)}} מבוקש רשאי, בכל עת, להגיש לשר המשפטים בקשה בכתב לחזור למדינה המבקשת כדי לעמוד שם לדין, כדי שיגזרו את עונשו או כדי לשאת בה את עונשו (בחוק זה – בקשה לחזרה מרצון).
{{ח:תת|(ב)}} הוגשה בקשה לחזרה מרצון, יודיע שר המשפטים על כך בלא דיחוי למדינה המבקשת.
{{ח:תת|(ג)}} הוגשה הבקשה לחזרה מרצון אחרי שהוגשה עתירה לבית המשפט לפי {{ח:פנימי|סעיף 3|סעיף 3}}, יודיע היועץ המשפטי לממשלה לבית המשפט על כך ובית המשפט יפסיק את הדיון בעתירה.
{{ח:תת|(ד)}} מבוקש שביקש לחזור מרצון, יוחזק במשמורת חוקית בתקופה שיימצא בישראל עד לחזרתו למדינה המבקשת, ובלבד שתקופה זו לא תעלה על חמישה עשר ימים; בית המשפט המחוזי רשאי, לפי בקשת היועץ המשפטי לממשלה, להאריך תקופה זו לתקופה נוספת אחת של עד חמישה עשר ימים, אם סבר שקיימות נסיבות מיוחדות המצדיקות את עיכוב חזרתו של המבוקש למדינה המבקשת.

{{ח:סעיף|20ג|אי החלת דיני הסגרה על חזרה מרצון|תיקון: תשס״א}}
{{ח:ת}} הוראות חוק זה לענין הסגרת אדם לא יחולו על מבוקש שביקש לחזור מרצון למדינה המבקשת.

{{ח:סעיף|21|תנאי הסכמים|תיקון: תשס״א}}
{{ח:תת|(א)}} הותנה בין ישראל לבין מדינה זרה בהסכם בענין הסגרה –
{{ח:תתת|(1)}} כי רק חלק מעבירות ההסגרה יהיו עבירות הסגרה לגבי אותה מדינה;
{{ח:תתת|(2)}} כי עציר ישוחרר ממעצרו, אם לא הוגשה בקשה להסגרתו או אם לא הוגשו הוכחות מספיקות להכריז עליו שהוא בר־הסגרה תוך תקופה שנקבעה בהסכם;
{{ח:תתת|(3)}} כי מסמכים וכל חומר אחר שנתפסו אצל מבוקש היכולים לשמש הוכחה נגדו במשפט, יימסרו למדינה המבקשת;
{{ח:תתת|(4)}} כי המועד לביטול הכרזה על מבוקש שלא הוסגר יהיה קצר מן המועד שנקבע {{ח:פנימי|סעיף 19|בסעיף 19}},
{{ח:תת}} ינהגו כמותנה, על אף האמור בחוק זה או בכל חוק אחר.
{{ח:תת|(ב)}} על אף הוראות סעיף קטן (א)(3) אין למסור למדינה המבקשת מסמכים וכל חומר אחר ששר המשפטים קבע, לאחר התייעצות עם ראש הממשלה או השר הנוגע בדבר, שאין למסור אותם או את חלקם בשל אינטרס חיוני של מדינת ישראל.

{{ח:סעיף|22|שחרור בערבות|תיקון: תשכ״ה}}
{{ח:ת}} {{ח:חיצוני|חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים)#פרק ב סימן ו|פקודת השחרור בערבות, 1944}}, תחול על כל מבוקש, כל עוד אין עליו הכרזה בעלת תוקף סופי שהוא בר־הסגרה; ולצורך פקודה זו רואים –
{{ח:תת|(1)}} כל עבירה שעליה מבקשים את הסגרתו כעבירה שעליה הוא נאשם בישראל;
{{ח:תת|(2)}} מבוקש שנעצר לפי {{ח:פנימי|סעיף 5|סעיף 5}} {{ח:פנימי|סעיף 7|או 7}} – כעצור שטרם הוגש עליו כתב אישום;
{{ח:תת|(3)}} הכרזתו כבר־הסגרה, אם הוא מבוקש בתורת נאשם – כהגשת כתב אישום;
{{ח:תת|(4)}} הכרזתו כבר־הסגרה, אם הוא מבוקש בתורת נידון – כגזר דין המטיל את העונש שהוא חייב לשאתו במדינה המבקשת.

{{ח:סעיף|23|הוראות מעבר}}
{{ח:ת}} הוגשה בקשת הסגרה, וניתן צו על ידי שר המשפטים לפי סעיף 9(2) לפקודת ההסגרה, לפני תהילת תקפו של חוק זה – יחולו על אותה בקשה הוראות פקודת ההסגרה, כאילו חוק זה לא נכנס לתקפו. לא ניתן צו כאמור – יחולו על אותה בקשה הוראות חוק זה.

{{ח:סעיף|24|דין מי שהוסגר לישראל|תיקון: תשס״א}}
{{ח:ת}} הוסגר אדם לישראל על ידי מדינה זרה, לא ייעצר ולא יובא לדין על עבירה אחרת שעבר לפני הסגרתו, וכן לא יוסגר למדינה אחרת על עבירה שעבר לפני הסגרתו, אלא אם נתנה אותה מדינה זרה את הסכמתה בכתב לפעולה כזאת, או אם לא יצא אדם זה מישראל תוך שלושים ימים לאחר שניתנה לו, משהוסגר, אפשרות לעשות זאת, או אם יצא מישראל לאחר שהוסגר וחזר אליה מרצונו.

{{ח:סעיף|24א|מעבר מוסגרים|תיקון: תשט״ז, תשס״א}}
{{ח:תת|(א)|(1)}} שר המשפטים רשאי לאשר בקשה להעברת אדם המוסגר ממדינה למדינה, דרך מדינת ישראל, אם נתקיימו שני אלה:
{{ח:תתתת|(א)}} למדינה המבקשת יש הסכם הסגרה עם מדינת ישראל;
{{ח:תתתת|(ב)}} למדינה המקבלת, כשהיא אינה המדינה המבקשת, יש יחסים דיפלומטיים עם מדינת ישראל.
{{ח:תתת|(2)}} שר המשפטים לא יאשר בקשה להעביר מוסגר דרך מדינת ישראל אלא אם כן קבע היועץ המשפטי לממשלה שהתקבלו מהמדינה הנוגעת בדבר ההתחייבויות האמורות {{ח:פנימי|סעיף 1א|בסעיפים 1א}} {{ח:פנימי|סעיף 16|ו־16}}.
{{ח:תתת|(3)}} בסעיף קטן זה, ”המדינה המבקשת“ – המדינה המסגירה את האדם או המדינה המקבלת אותו.
{{ח:תת|(ב)}} העברת מוסגר בשמי מדינת ישראל, בלא תחנת ביניים בישראל, אינה טעונה אישור.

{{ח:סעיף|24ב|ביצוע ההחזרה או המעבר|תיקון: תשט״ז}}
{{ח:ת}} אדם שחל עליו צו לפי {{ח:פנימי|סעיף 20א|סעיף 20א}} {{ח:פנימי|סעיף 24א|או 24א}} מותר להחזיקו במשמורת בישראל לשם ביצוע ההחזרה או המעבר, להעבירו אל מחוץ לגבולות ישראל ולמסרו למדינה המקבלת, כאילו הוכרז בר־הסגרה לפי חוק זה וניתן עליו צו לפי {{ח:פנימי|סעיף 18|סעיף 18}}.

{{ח:סעיף|24ג|התאמת מונחים|תיקון: תשס״א}}
{{ח:ת}} לענין חוק זה, דין בקשה של בית דין בין־לאומי להעברת מבוקש כדין בקשת הסגרה, ודין העברת מבוקש כדין הסגרת מבוקש, לכל דבר וענין; בסעיף זה, ”בית דין בין־לאומי“ – כמשמעותו {{ח:פנימי|סעיף 2א|בסעיף 2{{ח:הערה|(}}א{{ח:הערה|)}}(ג) בפסקה (2) להגדרה ”המדינה המבקשת“}}.

{{ח:סעיף|24ד|שינוי {{ח:פנימי|תוספת|התוספת}}|תיקון: תשס״א}}
{{ח:ת}} שר המשפטים רשאי, בהסכמת שר החוץ ובאישור ועדת החוקה חוק ומשפט של הכנסת, לשנות את {{ח:פנימי|תוספת|התוספת}}.

{{ח:סעיף|25|ביטולים}}
{{ח:תת|(א)}} {{ח:הערה|הנוסח שולב {{ח:חיצוני|חוק עזרה משפטית בין מדינות|בפקודת העדות (משפטים פליליים זרים)}}.}}
{{ח:תת|(ב)}} כדי להסיר ספק נאמר בזה, כי חוק העבריינים הפליטים, 1881, אינו חל בישראל מיום הקמת המדינה.

{{ח:סעיף|26|ביצוע ותקנות}}
{{ח:ת}} שר המשפטים ממונה על ביצוע חוק זה והוא רשאי להתקין תקנות בכל הנוגע לביצועו, ובכלל זה תקנות בדבר סדרי הדין בעתירות, בבקשות ובערעור וכללי הראָיה בעתירות.
{{ח:ת}} {{ח:הערה|פורסמו {{ח:חיצוני|תקנות ההסגרה (סדרי דין וכללי ראיות בעתירות)|תקנות ההסגרה (סדרי דין וכללי ראיות בעתירות), תשל״א–1970}}.}}

{{ח:קטע2|תוספת|תוספת|תיקון: תשס״א}}
{{ח:קטע4||{{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 2א|סעיף 2א}}, פסקאות (2) ו־(3) להגדרה ”המדינה המבקשת“)}}}}
{{ח:קטע3|תוספת חלק א|חלק א׳}}

{{ח:סעיף*|1||עוגן=תוספת חלק א פרט 1}}
{{ח:ת}} {{ח:חיצוני|w:בית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר|בית הדין הבין־לאומי לשפיטת אנשים האחראים להפרות חמורות על המשפט הבין־לאומי ההומניטרי שנעברו בשטחה של יוגוסלביה לשעבר מאז 1991 – The International Tribunal for the Prosecution of Persons Responsible for Serious Violations of International Humantiarian Law Committed in the Territory of the Former Yugoslavia since 1991}}.

{{ח:סעיף*|2||עוגן=תוספת חלק א פרט 2}}
{{ח:ת}} {{ח:חיצוני|w:בית הדין הפלילי הבינלאומי לרואנדה|בית הדין הבין־לאומי לרואנדה – The international Tribunak for rwanda}}.

{{ח:קטע3|תוספת חלק ב|חלק ב׳}}

{{ח:סעיף*|1||עוגן=תוספת חלק ב פרט 1}}
{{ח:ת}} האזור המנהלי המיוחד הונג קונג – Hong Kong Special Administrative Region.

{{ח:חתימות|נתקבל בכנסת ביום כ״ד באב תשי״ד (23 באוגוסט 1954).}}
* '''משה שרת'''
ראש הממשלה
* '''פנחס רוזן'''
שר המשפטים
* '''יצחק בן־צבי'''
נשיא המדינה
{{ח:סוגר}}
{{ח:סוף}}
[[קטגוריה:בוט חוקים]]