תקנות למניעת זיהום מי הים בשמן (אגרה להגנת איכות הסביבה הימית)

{{ח:התחלה}}
{{ח:כותרת|תקנות למניעת זיהום מי הים בשמן (אגרה להגנת איכות הסביבה הימית), התשמ״ג–1983}}

{{ח:פתיח-התחלה}}
{{ח:תיבה|ק״ת תשמ״ג, 1973|תקנות למניעת זיהום מי הים בשמן (אגרה להגנת איכות הסביבה הימית)|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4518.pdf}}.
{{ח:סוגר}}
{{ח:מפריד}}

{{ח:מבוא}}
בתוקף סמכותי לפי {{ח:חיצוני|פקודת מניעת זיהום מי הים בשמן#סעיף 17|סעיף 17}} {{ח:חיצוני|פקודת מניעת זיהום מי הים בשמן|לפקודת מניעת זיהום מי הים בשמן [נוסח חדש], התש״ם–1980}}, ובאישור ועדת הפנים ואיכות הסביבה של הכנסת, אני מתקין תקנות אלה:
{{ח:סוגר}}
{{ח:מפריד}}

{{ח:סעיף|1|הגדרות}}
{{ח:ת}} בתקנות אלה –
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”בעל“ – לענין כלי שיט לסוגיהם – הבעל, החוכר, המפעיל או הקברניט של כלי השיט וכן סוכנו של כל אחד מהם; ולענין מסוף – הבעל, החוכר, המחזיק בקרקע או הממונה על המסוף;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מנהל נמל“ – כמשמעותו {{ח:חיצוני|פקודת הנמלים|בפקודת הנמלים [נוסח חדש], התשל״א–1971}} (להלן – פקודת הנמלים);
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”כלי שיט“ – כמשמעותו {{ח:חיצוני|חוק הספנות (כלי שיט)|בחוק הספנות (כלי שיט), התש״ך–1960}} (להלן – חוק הספנות), למעט כלי שיט קטן;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”כלי שיט קטן“ – אחד מאלה:
{{ח:תתת|(1)}} כלי שיט שארכו עד 24 מטר והמונע בכוח מנוע;
{{ח:תתת|(2)}} כלי שיט נמלי;
{{ח:תתת|(3)}} ספינת דיג;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”כלי שיט ישראלי“ – כלי שיט הרשום במרשם כלי השיט הישראלי כמשמעותו {{ח:חיצוני|חוק הספנות (כלי שיט)|בחוק הספנות}} או החייב ברישום כאמור;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מכלית“ – כלי שיט אשר רוב נפח המטען שלו בנוי או מותאם לנשיאת שמן בצובר, בין שהוא טעון שמן או מי נטל ובין שהוא ריק, לרבות כלי שיט המותאם להובלה לסירוגין של מטען בתפזורת, עפרות או שמן והמוביל למעשה שמן;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מסוף“ – מיתקן המשמש לריתוק כלי שיט לצורך הזרמת שמן מכלי השיט למיתקני חוף או להיפך;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”נמל“ – כמשמעותו {{ח:חיצוני|פקודת הנמלים|בפקודת הנמלים}};
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”קצא״א“ – חברת קו צינור אילת – אשקלון בע״מ;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”רשות הנמלים“ – כמשמעותה {{ח:חיצוני|חוק רשות הספנות והנמלים|בחוק רשות הנמלים, התשכ״א–1961}}.

{{ח:סעיף|2|הטלת אגרה}}
{{ח:ת}} מוטלת בזה אגרה להגנת איכות הסביבה הימית (להלן – האגרה), כלהלן:
{{ח:תת|(1)}} על בעל כלי שיט – אגרה בשיעור 25% מסכום אגרת המגדלור החלה על אותו כלי שיט לפי {{ח:חיצוני|תקנות הנמלים#סעיף 190|תקנות 190}}, {{ח:חיצוני|תקנות הנמלים#סעיף 198|198}} {{ח:חיצוני|תקנות הנמלים#סעיף 202|ו־202 לתקנות הנמלים, התשל״א–1971}} (להלן – תקנות הנמלים).
{{ח:תת|(2)}} על בעל מכלית בנמל אילת ובנמל אשקלון – אגרה בשיעור אגרת המגדלור כאמור {{ח:חיצוני|תקנות הנמלים#תוספת 5 חלק א פרט 9|בסעיף 9(א)(1) לתוספת החמישית לתקנות הנמלים}}.
{{ח:תת|(3)}} על בעל מסוף – אגרה בשיעור 0.13 שקלים לטונה משקל של מטען שמן המוזרם אל המסוף מכלי שיט; שיעור זה יותאם על פי השינויים בשער החליפין של הדולר של ארצות הברית, על פי השיטה הקבועה {{ח:חיצוני|תקנות הנמלים#סעיף 189|בתקנה 189}} לגבי אגרת מגדלור.
{{ח:תת|(4)}} על בעל כלי שיט קטן ישראלי – אגרה בשיעור 4% מסכום האגרה המוטלת על אותו כלי שיט בעד בדיקה כללית כמפורט {{ח:חיצוני|תקנות הנמלים (בטיחות השיט)#תוספת 15|בתוספת החמש עשרה לתקנות הנמלים (בטיחות השיט), התשמ״ג–1982}}.

{{ח:סעיף|3|אופן תשלום האגרה וגבייתה}}
{{ח:תת|(א)}} בעל כלי שיט החייב בתשלום אגרה לפי {{ח:פנימי|סעיף 2|תקנה 2(1) ו־(2)}} ישלם את האגרה כמפורט להלן:
{{ח:תתת|(1)}} בנמלי רשות הנמלים, למעט במסוף קצא״א שבנמל אילת – למנהל הנמל הנוגע בדבר, ביחד עם אגרת המגדלור;
{{ח:תתת|(2)}} בנמל אשקלון ובמסוף קצא״א שבנמל אילת – למנהל קצא״א;
{{ח:תתת|(3)}} בשאר הנמלים – למנהל הנמל הנוגע בדבר.
{{ח:תת}} מנהל הנמל או מנהל קצא״א, לפי הענין יעביר את האגרה שגבה בכל חודש לחשב משרד הפנים עבור הקרן.
{{ח:תת|(ב)}} בעל כלי שיט החייב בתשלום אגרה לפי {{ח:פנימי|סעיף 2|תקנה 2(4)}} ישלם את האגרה בבנק הדואר ביחד עם אגרת הבדיקה הכללית – לזכות חשב משרד הפנים עבור הקרן.
{{ח:תת|(ג)}} בעל מסוף החייב בתשלום אגרה לפי {{ח:פנימי|סעיף 2|תקנה 2(3)}} ישלם את האגרה לחשב משרד הפנים עבור הקרן, אחת לחודש לגבי החודש שקדם לו.

{{ח:חתימות|י״ז באב התשמ״ג (27 ביולי 1983)}}
* '''יוסף בורג'''
שר הפנים
{{ח:סוגר}}
{{ח:סוף}}
[[קטגוריה:בוט חוקים]]