חוק הנאמנות

{{ח:התחלה}}
{{ח:כותרת|חוק הנאמנות, תשל״ט–1979}}

{{ח:פתיח-התחלה}}
{{ח:מאגר|2000430}} '''חוקים קודמים:''' ''פקודת ההקדשות לצרכי צדקה:'' {{ח:תיבה|חא״י כרך א׳ פרק י״ד, עמ׳ 107|פקודת ההקדשות לצרכי צדקה|https://fs.knesset.gov.il/0/law/0_lsr_563216.pdf}}; {{ח:תיבה|ס״ח תשי״ד, 38|חוק לתיקון דיני החברות (הוראות שונות)|https://fs.knesset.gov.il/2/law/2_lsr_208360.pdf}}; {{ח:תיבה|תשל״ג, 262|תיקון מס׳ 2|https://fs.knesset.gov.il/7/law/7_lsr_208323.pdf}}. ''פקודת עניני צדקה (הנאמן הצבורי):'' {{ח:תיבה|חא״י כרך א׳ פרק ט״ו, 121|פקודת עניני צדקה (הנאמן הצבורי)|https://fs.knesset.gov.il/0/law/0_lsr_563219.pdf}}.

'''חוק חדש:''' {{ח:תיבה|ס״ח תשל״ט, 128|חוק הנאמנות|https://fs.knesset.gov.il/9/law/9_lsr_210375.pdf}}; {{ח:תיבה|תש״ם, 3|ת״ט|https://fs.knesset.gov.il/9/law/9_lsr_ec_317342.pdf}}, {{ח:תיבה|64|תיקון|https://fs.knesset.gov.il/9/law/9_lsr_210374.pdf}}, {{ח:תיבה|218|חוק העמותות|https://fs.knesset.gov.il/9/law/9_lsr_209222.pdf}}; {{ח:תיבה|תשס״ז, 349|תיקון מס׳ 6 לחוק החברות|https://fs.knesset.gov.il/17/law/17_lsr_300006.pdf}}.
{{ח:סוגר}}
{{ח:מפריד}}

{{ח:קטע2||תוכן עניינים}}

{{ח:פנימי|פרק א|פרק א׳: הוראות כלליות}}

{{ח:פנימי|פרק ב|פרק ב׳: נאמנות על פי כתב הקדש}}

{{ח:פנימי|פרק ג|פרק ג׳: הקדש ציבורי}}

{{ח:פנימי|פרק ד|פרק ד׳: חברות לתועלת הציבור {{ח:הערה|(בוטל)}}}}

{{ח:פנימי|פרק ה|פרק ה׳: שונות}}

{{ח:קטע2|פרק א|פרק א׳: הוראות כלליות}}

{{ח:סעיף|1|מהות הנאמנות}}
{{ח:ת}} נאמנות היא זיקה לנכס שעל פיה חייב נאמן להחזיק או לפעול בו לטובת נהנה או למטרה אחרת.

{{ח:סעיף|2|יצירה}}
{{ח:ת}} נאמנות נוצרת על פי חוק, על פי חוזה עם נאמן או על פי כתב הקדש.

{{ח:סעיף|3|נכסי הנאמנות}}
{{ח:תת|(א)}} פירותיהם ותמוריהם של נכסי הנאמנות יהיו אף הם לנכסי הנאמנות.
{{ח:תת|(ב)}} אין לרדת לנכסי הנאמנות אלא בשל חובות המוטלים עליהם או הנובעים מפעולות הנאמנות.
{{ח:תת|(ג)}} הנאמן חייב להחזיק את נכסי הנאמנות בנפרד מנכסים אחרים או בדרך המאפשרת להבחין ביניהם.

{{ח:סעיף|4|רישום הערה}}
{{ח:ת}} היה בנכסי הנאמנות נכס שפעולות בו טעונות רישום בפנקס המתנהל על־פי חוק, רשאי הנאמן להודיע על קיום הנאמנות לממונה על הפנקס, והממונה ירשום בו הערה מתאימה.

{{ח:סעיף|5|כוחה של נאמנות כלפי צד שלישי}}
{{ח:ת}} כוחה של נאמנות יפה כלפי כל מי שידע או שהיה עליו לדעת עליה, ומשנרשמה הערה לפי {{ח:פנימי|סעיף 4|סעיף 4}} – כלפי כל העולם.

{{ח:סעיף|6|כספי הנאמנות}}
{{ח:ת}} כספי הנאמנות שאינם דרושים לצרכיה השוטפים חייב הנאמן להחזיק או להשקיע כיעיל לשמירת הקרן ולעשיית פירות; שר המשפטים רשאי לקבוע בתקנות דרכים שבהן ניתן להשקיע כספי נאמנות, והנאמן אינו נושא באחריות אם השקיע אותם בהתאם לתקנות אלה.
{{ח:ת}} {{ח:הערה|פורסמו {{ח:חיצוני|תקנות ההקדשות לצרכי צדקה|תקנות ההקדשות לצרכי צדקה, תשל״ד–1974}}.}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|פורסמו {{ח:חיצוני|תקנות הנאמנות (דרכי השקעת כספי הקדש ציבורי)|תקנות הנאמנות (דרכי השקעת כספי הקדש ציבורי), התשס״ד–2004}}.}}

{{ח:סעיף|7|חשבונות ודיווח}}
{{ח:תת|(א)}} הנאמן חייב לנהל חשבונות בכל עניני הנאמנות.
{{ח:תת|(ב)}} הנאמן חייב לתת לנהנים דין וחשבון על עניני הנאמנות אחת לשנה ובגמר כהונתו, ולמסור להם ידיעות נוספות לפי דרישתם הסבירה.

{{ח:סעיף|8|שכר והוצאות|תיקון: תשס״ז}}
{{ח:תת|(א)}} נאמן אינו זכאי לשכר בעד מילוי תפקידיו, זולת אם מילוים היה מעיסוקיו; אולם רשאי בית המשפט להקציב לו שכר, אם ראה שהדבר מתחייב מהיקף תפקידיו כנאמן.
{{ח:תת|(ב)}} נאמן זכאי לשיפוי על הוצאות סבירות שהוציא ועל התחייבויות שהתחייב בהן באופן סביר עקב מילוי תפקידיו.
{{ח:תת|(ג)}} נאמן רשאי להחזיר לעצמו את שכרו והוצאותיו מנכסי הנאמנות, והוא רשאי לעכבם בידו כערובה לסילוק המגיע לו לפי סעיף זה.
{{ח:תת|(ד)}} שר המשפטים, באישור ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת, רשאי לקבוע הוראות לענין שכר, גמול והחזר הוצאות שישולמו לפי סעיף זה לנאמן של הקדש ציבורי כהגדרתו {{ח:פנימי|סעיף 26|בסעיף 26}}, לרבות הגבלות לענין תשלומים כאמור; הוראות כאמור בסעיף קטן זה יכול שייקבעו לסוגי הקדש ציבורי.

{{ח:סעיף|9|נאמנים אחדים}}
{{ח:תת|(א)}} בנאמנות שיש בה יותר מנאמן אחד –
{{ח:תתת|(1)}} יפעלו הנאמנים ביחד; היו דעותיהם חלוקות, יפעלו לפי הוראות בית המשפט;
{{ח:תתת|(2)}} בענין שאינו סובל דיחוי רשאי כל אחד מהם לפעול על דעת עצמו;
{{ח:תתת|(3)}} הם אחראים לפעולותיהם יחד ולחוד, פרט לנאמן שהתנגד לפעולה או לא ידע עליה;
{{ח:תתת|(4)}} נתפנה מקומו של אחד מהם או שחדל לפעול, או שהוכרז פסול דין או פושט רגל, על הנותרים או הנותר לעשות מיד למילוי מקומו לפי {{ח:פנימי|סעיף 21|סעיף 21}} ולהמשיך במילוי תפקידיהם ככל שהדבר אינו סובל דיחוי.
{{ח:תת|(ב)}} פעולה של אחד הנאמנים שנעשתה בתמורה כלפי אדם שפעל בתום לב תהא בת־תוקף אף אם היתה סותרת הוראת סעיף קטן (א)(1).

{{ח:סעיף|10|חובות וסמכויות}}
{{ח:תת|(א)}} נאמן חייב לשמור על נכסי הנאמנות, לנהלם ולפתחם ולפעול להשגת מטרות הנאמנות, ומוסמך הוא לעשות כל הדרוש למילוי תפקידיו.
{{ח:תת|(ב)}} במילוי תפקידיו חייב הנאמן לנהוג באמונה ובשקידה כפי שאדם סביר היה נוהג באותן נסיבות.
{{ח:תת|(ג)}} נאמן של כמה נאמנויות לא יפעל בפעולה שביניהן.
{{ח:תת|(ד)}} נאמן אינו רשאי לאצול מתפקידיו לזולתו; אין בכך כדי למנוע העסקת אדם כדרוש למטרות הנאמנות.

{{ח:סעיף|11|כפיפות לתנאי הנאמנות}}
{{ח:ת}} הוראות {{ח:פנימי|סעיף 3|סעיפים 3(א) ו־(ג)}}, {{ח:פנימי|סעיף 6|6}}, {{ח:פנימי|סעיף 7|7}}, {{ח:פנימי|סעיף 8|8}}, {{ח:פנימי|סעיף 9|9(א)}}, {{ח:פנימי|סעיף 10|10(א), (ג) ו־(ד)}} {{ח:פנימי|סעיף 13|ו־13}} יחולו בכפוף לתנאי הנאמנות.

{{ח:סעיף|12|אחריות|תיקון: תש״ם}}
{{ח:תת|(א)}} נאמן אחראי לנזק שנגרם לנכסי הנאמנות או לנהנים עקב הפרת חובתו כנאמן; על אחריותו לאבדנם ולנזקם של נכסי הנאמנות המוחזקים בידו יחולו הוראות {{ח:חיצוני|חוק השומרים|חוק השומרים, תשכ״ז–1967}}; לענין זה יראו את הנאמן כשומר ואת הנהנים כבעלי הנכסים.
{{ח:תת|(ב)}} בית המשפט רשאי לפטור נאמן מאחריותו, כולה או מקצתה, אם פעל בתום לב ונתכוון למילוי תפקידיו.
{{ח:תת|(ג)}} נאמן רשאי לבקש מבית המשפט הוראות, והוא אינו נושא באחריות אם פעל בתום לב לפי הוראות בית המשפט או באישורו.

{{ח:סעיף|13|איסור טובת הנאה}}
{{ח:תת|(א)}} נאמן לא ירכוש לעצמו או לקרובו נכס מנכסי הנאמנות או כל זכות בו, לא יפיק לעצמו או לקרובו טובת הנאה אחרת מנכסי הנאמנות או מפעולותיה, ולא יעשה דבר שיש בו סתירה בין טובת הנאמנות לבין טובתו שלו או של קרובו.
{{ח:תת|(ב)}} ”קרוב“ של נאמן, לענין סעיף זה –
{{ח:תתת|(1)}} בן זוגו;
{{ח:תתת|(2)}} הורה, הורה־הורה, צאצא, אח או אחות של הנאמן או של בן זוגו;
{{ח:תתת|(3)}} בן זוג של אחד המנויים בפסקה (2);
{{ח:תתת|(4)}} שותף של נאמן או של אחד המנויים בפסקאות (1) עד (3);
{{ח:תתת|(5)}} תאגיד שבהונו, ברווחיו או בשליטתו יש לנאמן או למנויים בפסקאות (1) עד (3) חלק העולה על 5%.
{{ח:תת|(ג)}} בית המשפט רשאי לאשר מראש פעולה מן המנויות בסעיף קטן (א) אם ראה שהיא לטובת הנאמנות.
{{ח:תת|(ד)}} הוראות סעיף קטן (א) אינן באות לגרוע ממה שמגיע לנאמן או לקרובו מכוח היותם נהנים.
{{ח:תת|(ה)}} פעולה מן המנויות בסעיף זה שנעשתה בלי אישור בית המשפט – בטלה, זולת אם נעשתה בתמורה כלפי אדם שאינו בין המנויים בסעיף קטן (ב)(1) ו־(2) ושפעל בתום לב.

{{ח:סעיף|14|ביטול פעולות|תיקון: תש״ם}}
{{ח:ת}} פעולה שנעשתה בהפרת חובת הנאמנות והצד השלישי ידע או היה עליו לדעת על ההפרה, או שנעשתה ללא תמורה, רשאי בית המשפט לבטלה ועל הצד השלישי יחולו אחריות וחובות כשל נאמן; ידיעה על קיום הנאמנות, אין בה בלבד משום ידיעה על הפרת חובת הנאמנות.

{{ח:סעיף|15|דין ריווח אסור}}
{{ח:ת}} ריווח שהפיק נאמן שלא כדין עקב הנאמנות, דינו כחלק מנכסי הנאמנות.

{{ח:סעיף|16|נכסי נאמנות שנתבטלה}}
{{ח:ת}} נתבטלה נאמנות, רשאי בית המשפט לקבוע מה ייעשה בנכסיה, והוא יורה על העברתם למטרות חינוך, תרבות, דת, מדע, אמנות, סעד, בריאות או ספורט, הכל לפי תנאי הנאמנות ולפי אומד דעתו של יוצרה.

{{ח:קטע2|פרק ב|פרק ב׳: נאמנות על פי כתב הקדש}}

{{ח:סעיף|17|יצירה ותחילה של הקדש}}
{{ח:תת|(א)}} הקדשת נכסים לטובת נהנה או למטרה אחרת (להלן – הקדש) טעונה מסמך בכתב (בחוק זה – כתב הקדש) שבו מביע יוצר ההקדש את כוונתו ליצור הקדש וקובע מטרותיו, נכסיו ותנאיו, והמסמך הוא אחד מאלה:
{{ח:תתת|(1)}} כתב חתום בידי יוצר ההקדש בפני נוטריון;
{{ח:תתת|(2)}} צוואה של יוצר ההקדש, למעט צוואה בעל־פה;
{{ח:תתת|(3)}} הוראת תשלום לענין {{ח:חיצוני|חוק הירושה#סעיף 147|סעיף 147 לחוק הירושה, תשכ״ה–1965}}.
{{ח:תת|(ב)}} תחילתו של הקדש היא עם העברת השליטה בנכסי ההקדש לידי הנאמן.
{{ח:תת|(ג)}} נמצאו נכסים המשמשים הקדש, אלא שאין על כך כתב הקדש, רשאי בית המשפט להצהיר על קיום הקדש ולהגדיר מטרותיו, נכסיו, תנאיו ותחילתו.

{{ח:סעיף|18|שינוי וביטול של הקדש}}
{{ח:תת|(א)}} יוצר ההקדש וצד שלישי רשאים בכל עת להוסיף נכסים לנכסי ההקדש.
{{ח:תת|(ב)}} אחרי תחילת ההקדש אין יוצרו רשאי לשנות את תנאיו, לגרוע מנכסיו או לבטלו, אלא אם שמר לעצמו זכות לכך בכתב ההקדש או שבאו על כך הסכמת הנהנים או אישור בית המשפט.
{{ח:תת|(ג)}} אין בהוראות סעיף זה כדי לגרוע מזכותו של היוצר לחזור בו מיצירת ההקדש לפני תחילתו, מדיני ביטול צוואה או מדיני ביטול או שינוי של הוראה לענין {{ח:חיצוני|חוק הירושה#סעיף 147|סעיף 147 לחוק הירושה, תשכ״ה–1965}}.

{{ח:סעיף|19|הוראות בית־משפט}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט רשאי בכל עת לתת לנאמן הוראות בכל הנוגע למילוי תפקידיו וכל הוראה אחרת שתיראה לו לניהול היעיל של ההקדש.
{{ח:תת|(ב)}} בית המשפט רשאי, אף בסטיה מכתב ההקדש, להתיר לנאמן את השימוש בנכסי ההקדש לסיפוק הצרכים החיוניים של נהנה או של התלויים בו.

{{ח:סעיף|20|זכויות הנהנים}}
{{ח:ת}} זכותו של נהנה על פי הקדש אינה ניתנת להמחאה, לשעבוד או לעיקול, זולת אם הותרו בכתב ההקדש או שבית המשפט התירם לסיפוק של מזונות או של מסים המגיעים מן הנהנה או – בנסיבות מיוחדות – לסיפוק חובות אחרים המגיעים ממנו.

{{ח:סעיף|21|מינוי נאמן}}
{{ח:תת|(א)}} נאמן של הקדש יתמנה בכתב ההקדש או על פיו.
{{ח:תת|(ב)}} באין מינוי כאמור, וכשנבצר מנאמן למלא תפקידיו או שלא התחיל או חדל למלאם, רשאי בית המשפט למנות נאמן לתקופה ובתנאים שייראו לו.
{{ח:תת|(ג)}} לא יתמנה אדם נאמן של הקדש אלא בהסכמתו.
{{ח:תת|(ד)}} קטין, פסול דין, פושט רגל ותאגיד שניתן עליו צו פירוק אינם כשרים להיות נאמן של הקדש.
{{ח:תת|(ה)}} נהנה של הקדש אינו כשר להיות נאמן שלו, זולת אם הותר הדבר בכתב ההקדש.

{{ח:סעיף|22|פקיעת כהונתו של נאמן}}
{{ח:תת|(א)}} נאמן של הקדש רשאי להתפטר בהודעה בכתב למי שרשאי למנות נאמן לאותו הקדש, וכשישנם נאמנים אחדים – לנאמנים האחרים.
{{ח:תת|(ב)}} נאמן שנתמנה בידי בית המשפט או שהיה נאמן יחיד, התפטרותו אינה תופסת אלא אם בא עליה אישור בית המשפט ומן היום שנקבע לכך באישור.
{{ח:תת|(ג)}} בית המשפט רשאי לפטר נאמן אם לא מילא תפקידיו כראוי או שראה בית המשפט סיבה אחרת לפיטוריו.

{{ח:סעיף|23|שינוי וביטול על פי בית המשפט}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט רשאי לשנות או לבטל הוראה מהוראות כתב ההקדש, אם מטעמים שיוצר ההקדש הביא לפניו ואם משום שראה כי חל שינוי של ממש בנסיבות המצדיק לעשות כן ושהדבר תואם את אומד דעתו של יוצר ההקדש.
{{ח:תת|(ב)}} בית המשפט רשאי לבטל הקדש אם ראה שמטרותיו הושגו או שאינן ניתנות להגשמה.

{{ח:סעיף|24|אמצעי שמירה}}
{{ח:ת}} הקדש שאין לו נאמן, או שהנאמן לא התחיל או חדל לפעול או שנבצר ממנו למלא תפקידיו, רשאי הנאמן הציבורי לנקוט אמצעים הנראים לו לשמירת נכסי ההקדש ולשמירת זכויות הנהנים, כל עוד לא נתמנה נאמן לפי {{ח:פנימי|סעיף 21|סעיף 21}}.

{{ח:קטע2|פרק ג|פרק ג׳: הקדש ציבורי}}

{{ח:סעיף|25|מינוי רשם|תיקון: תשס״ז}}
{{ח:ת}} שר המשפטים ימנה עובד המדינה, הכשיר לכהן כשופט של בית משפט שלום, להיות רשם ההקדשות (להלן – הרשם); הודעה על המינוי תפורסם ברשומות.

{{ח:סעיף|26|רישום}}
{{ח:תת|(א)}} נאמן של נאמנות שמטרתה או אחת ממטרותיה היא קידומו של ענין ציבורי (להלן – הקדש ציבורי) חייב, תוך שלושה חדשים מן היום שהיה לנאמן, להודיע לרשם על קיום ההקדש הציבורי ועל הפרטים המנויים להלן, זולת אם ניתנה עליהם הודעה לפני כן, והוא חייב להודיע לרשם על כל שינוי בפרטים אלה תוך שלושה חדשים מיום השינוי; להודעה על קיום הקדש ציבורי יש לצרף העתק מכתב ההקדש.
{{ח:תת|(ב)}} ואלה הפרטים:
{{ח:תתת|(1)}} שמו ומענו של יוצר ההקדש;
{{ח:תתת|(2)}} מועד תחילת ההקדש;
{{ח:תתת|(3)}} מטרותיו;
{{ח:תתת|(4)}} נכסיו;
{{ח:תתת|(5)}} שמו ומענו של כל נאמן;
{{ח:תתת|(6)}} פרטים אחרים שקבע שר המשפטים.
{{ח:תת|(ג)}} הרשם ינהל פנקס ההקדשות הציבוריים וירשום בו את הפרטים האמורים; הפנקס יהיה פתוח לעיון לכל; הרשם יפרסם ברשומות הודעה על רישום הקדש.
{{ח:ת}} {{ח:הערה|פורסמו {{ח:חיצוני|תקנות ההקדשות לצרכי צדקה|תקנות ההקדשות לצרכי צדקה, תשל״ד–1974}}.}}

{{ח:סעיף|27|חובת השקעה}}
{{ח:ת}} שר המשפטים רשאי לקבוע, בתקנות לפי {{ח:פנימי|סעיף 6|סעיף 6}}, דרכי השקעה שיהיו חובה על נאמן של הקדש ציבורי.
{{ח:ת}} {{ח:הערה|פורסמו {{ח:חיצוני|תקנות הנאמנות (דרכי השקעת כספי הקדש ציבורי)|תקנות הנאמנות (דרכי השקעת כספי הקדש ציבורי), התשס״ד–2004}}.}}

{{ח:סעיף|28|נאמן שהוא נהנה}}
{{ח:ת}} על נאמן של הקדש ציבורי לא יחול {{ח:פנימי|סעיף 21|סעיף 21(ה)}}.

{{ח:סעיף|29|חובת דיווח ומתן מידע}}
{{ח:תת|(א)}} נאמן של הקדש ציבורי חייב להגיש לרשם דין וחשבון על עניני ההקדש במועד ובדרך שקבע שר המשפטים; הדין וחשבון יכיל את הפרטים שקבע השר, אם דרך כלל ואם לסוגים של הקדשות ציבוריים.
{{ח:תת|(ב)}} הנאמן חייב למסור לרשם, לפי דרישתו, מידע והעתקי מסמכים בכל הנוגע לעניני ההקדש.
{{ח:תת|(ג)}} {{ח:פנימי|סעיף 7|סעיף 7(ב)}} לא יחול על הקדש ציבורי.

{{ח:סעיף|30|חקירה|תיקון: תשס״ז}}
{{ח:תת|(א)}} קיים יסוד סביר לחשש שלגבי הקדש ציבורי לא קויימה הוראה מהוראות חוק זה או מהוראות כתב ההקדש, או שפרטים או מסמכים שנמסרו לרשם אינם מלאים או אינם נכונים, רשאי הרשם, מיזמתו או לפי בקשת היועץ המשפטי לממשלה, לחקור בענינו של אותו הקדש ציבורי, ויהיו לו לענין זה הסמכויות לפי {{ח:חיצוני|חוק ועדות חקירה#סעיף 9|סעיפים 9 עד 11}} {{ח:חיצוני|חוק ועדות חקירה#סעיף 27|ו־27(ב) לחוק ועדות חקירה, תשכ״ט–1968}}.
{{ח:תת|(ב)}} לצורך ביצוע חקירה כאמור בסעיף קטן (א) רשאי הרשם למנות חוקר; מונה חוקר כאמור יהיו נתונות לו סמכויות החקירה כאמור בסעיף קטן (א), בכפוף לתנאי המינוי; החוקר ימסור לרשם דין וחשבון.
{{ח:תת|(ג)}} מונה חוקר כאמור בסעיף קטן (ב), רשאי הרשם להטיל את הוצאות החקירה, כולן או חלקן, על ההקדש הציבורי, על נאמנים בו, או על אדם שפנה לרשם בבקשה לפתוח בחקירה, ורשאי הוא לדרוש ממבקש החקירה ערובה להוצאותיה.

{{ח:סעיף|31|עונשין}}
{{ח:ת}} נאמן של הקדש ציבורי שהפר חובה המוטלת עליו לפי {{ח:פנימי|סעיף 26|סעיפים 26}} {{ח:פנימי|סעיף 27|או 27}}, דינו – מאסר שנה או קנס 50,000 לירות, ואם עשה כן בכוונת מרמה – מאסר שנתיים.

{{ח:קטע2|פרק ד|פרק ד׳: חברות לתועלת הציבור {{ח:הערה|(בוטל)}}|תיקון: תשס״ז}}

{{ח:סעיף|32||תיקון: תשס״ז}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|33||תיקון: תשס״ז}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|34||תיקון: תשס״ז}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|35||תיקון: תש״ם־2, תש״ם־3}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:קטע2|פרק ה|פרק ה׳: שונות}}

{{ח:סעיף|36|הנאמן הציבורי}}
{{ח:תת|(א)}} שר המשפטים ימנה נאמן ציבורי; הודעה על המינוי תפורסם ברשומות.
{{ח:תת|(ב)}} הנאמן הציבורי יכול לשמש נאמן של נאמנויות, ומקום שבית המשפט ממנה נאמן, רשאי הוא למנות את הנאמן הציבורי כנאמן יחיד גם בנאמנות שלפי תנאיה יש בה יותר מנאמן אחד.

{{ח:סעיף|37|סמכות שיפוט}}
{{ח:ת}} בית המשפט המוסמך לפי חוק זה – למעט הליכים לפי {{ח:פנימי|סעיף 31|סעיף 31}} – הוא בית המשפט המחוזי.

{{ח:סעיף|38|ערעור}}
{{ח:ת}} החלטות בית המשפט לפי {{ח:פנימי|סעיף 8|סעיפים 8(א)}}, {{ח:פנימי|סעיף 9|9(א)(1)}}, {{ח:פנימי|סעיף 13|13(ג)}}, {{ח:פנימי|סעיף 20|20}}, {{ח:פנימי|סעיף 21|21}} {{ח:פנימי|סעיף 22|ו־22}} אינן ניתנות לערעור אלא ברשות לפי {{ח:חיצוני|חוק בתי המשפט#סעיף 41|סעיף 19(ב) לחוק בתי־המשפט, תשי״ז–1957}}.

{{ח:סעיף|39|הרשאים לפנות לבית המשפט}}
{{ח:ת}} בכל ענין לפי חוק זה רשאי לפנות לבית המשפט כל נאמן, נהנה, יוצר הנאמנות או אדם אחר שמעונין בדבר; וכן רשאי היועץ המשפטי לממשלה או בא כוחו לפתוח בכל הליך לפי חוק זה, לרבות ערעור, ולהתייצב ולטעון בהליך כזה, בכל הנוגע לנאמנות ובכל דבר אחר שהוא סבור שיש בו ענין לציבור.

{{ח:סעיף|40|ייצוג נהנה}}
{{ח:ת}} נהנה שמחמת גילו, מצב בריאותו או ליקוי רוחני או גופני אינו יכול לעמוד על זכויותיו, רשאי הנאמן הציבורי לייצגו כלפי הנאמן.

{{ח:סעיף|41|אי־תחולה}}
{{ח:תת|(א)}} לגבי הקדש דתי שנוסד בפני בית דין דתי על פי הדין הדתי רשאי בית הדין הדתי להורות שהוראות חוק זה בענין יצירת הקדש ובענין ניהולו הפנימי לא יחולו עליו.
{{ח:תת|(ב)}} שר המשפטים רשאי להורות, באישור ועדת החוקה חוק ומשפט של הכנסת, כי הוראות חוק זה, כולן או מקצתן, לא יחולו על הקדש שיצרו או נטלו חלק ביצירתו הנהלת ההסתדרות הציונית העולמית או הנהלת הסוכנות היהודית לארץ־ישראל, כמשמעותן {{ח:חיצוני|חוק מעמדן של ההסתדרות הציונית העולמית ושל הסוכנות היהודית לארץ-ישראל|בחוק מעמדן של ההסתדרות הציונית העולמית ושל הסוכנות היהודית לארץ־ישראל, תשי״ג–1952}}, לרבות קרן קיימת לישראל וקרן היסוד – המגבית המאוחדת לישראל.

{{ח:סעיף|42|סייג לתחולה}}
{{ח:ת}} הוראות חוק זה יחולו כשאין בחוק אחר הוראות מיוחדות לענין הנדון.

{{ח:סעיף|43|ביצוע ותקנות|תיקון: תשס״ז}}
{{ח:תת|(א)}} שר המשפטים ממונה על ביצוע חוק זה והוא רשאי להתקין תקנות לביצועו.
{{ח:תת}} {{ח:הערה|פורסמו {{ח:חיצוני|תקנות ההקדשות לצרכי צדקה|תקנות ההקדשות לצרכי צדקה, תשל״ד–1974}}.}}
{{ח:תת|(ב)}} שר המשפטים, באישור ועדת החוקה חוק ומשפט של הכנסת, רשאי לקבוע סכומי אגרת רישום, אגרה שנתית, וכן אגרות ותשלומים אחרים שיש לשלמם בשל פעולות ושירותים שנותן הרשם לפי חוק זה ורשאי הוא לפטור מתשלום אגרה או לקבוע סכומי אגרות ותשלומים שונים, לסוגי הקדש ציבורי, לפי אמות מידה שיקבע.

{{ח:סעיף|44|הוראות מעבר}}
{{ח:תת|(א)}} הקדש שהיה קיים ערב תחילתו של חוק זה לפי פקודת ההקדשות לצרכי צדקה יראוהו כהקדש ציבורי ויחולו עליו הוראות חוק זה מתחילת חוק זה; התאגדו נאמניו של הקדש כזה לפי סעיף 36 לאותה פקודה, ימשיכו להוות תאגיד כאמור שם.
{{ח:תת|(ב)}} מי שכיהן ערב תחילת חוק זה כמפקח על ההקדשות, יראוהו כאילו נתמנה רשם לפי חוק זה, ופנקס ההקדשות ופנקס החברות לתועלת הציבור שהתנהלו ערב תחילת חוק זה יראום כמתנהלים לפי חוק זה.

{{ח:סעיף|45|ביטולים}}
{{ח:ת}} בטלות –
{{ח:תת|(1)}} פקודת ההקדשות לצרכי צדקה;
{{ח:תת|(2)}} פקודת עניני צדקה (הנאמן הציבורי).

{{ח:סעיף|46|תחילה|תיקון: תש״ם־2}}
{{ח:ת}} תחילתו של חוק זה תהיה ששה חדשים לאחר פרסומו ברשומות, למעט {{ח:פנימי|סעיף 35|סעיף 35}} שתחילתו תהיה ביום כ״ט בשבט תשמ״א (3 בפברואר 1981).

{{ח:חתימות|נתקבל בכנסת ביום א׳ באב תשל״ט (25 ביוני 1979).}}
* '''מנחם בגין'''
ראש הממשלה
* '''שמואל תמיר'''
שר המשפטים
* '''יצחק נבון'''
נשיא המדינה
{{ח:סוגר}}
{{ח:סוף}}
[[קטגוריה:בוט חוקים]]