תקנות מס הכנסה (ניכוי הוצאות מסויימות)

{{ח:התחלה}}
{{ח:כותרת|תקנות מס הכנסה (ניכוי הוצאות מסויימות), תשל״ב–1972}}
{{ח:קטע3||תקנות בדבר ניכוי הוצאות מסויימות}}

{{ח:פתיח-התחלה}}
{{ח:תיבה|ק״ת תשל״ב, 1337|תקנות מס הכנסה (ניכוי הוצאות מסויימות)|https://olaw.org.il/takanot/takanot-2865.pdf}}; {{ח:תיבה|תשל״ה, 1001|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-3298.pdf}}, {{ח:תיבה|1280|תיקון מס׳ 2|https://olaw.org.il/takanot/takanot-3316.pdf}}, {{ח:תיבה|2406|תיקון מס׳ 3|https://olaw.org.il/takanot/takanot-3377.pdf}}; {{ח:תיבה|תשל״ו, 1622|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-3526.pdf}}; {{ח:תיבה|תשל״ז, 858|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-3661.pdf}}; {{ח:תיבה|תשל״ח, 298|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-3783.pdf}}, {{ח:תיבה|731|תיקון מס׳ 2|https://olaw.org.il/takanot/takanot-3816.pdf}}, {{ח:תיבה|786|תיקון מס׳ 3|https://olaw.org.il/takanot/takanot-3821.pdf}}, {{ח:תיבה|922|תיקון מס׳ 4|https://olaw.org.il/takanot/takanot-3828.pdf}}; {{ח:תיבה|תשל״ט, 436|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-3929.pdf}}, {{ח:תיבה|848|תיקון מס׳ 2|https://olaw.org.il/takanot/takanot-3956.pdf}}, {{ח:תיבה|848|תיקון מס׳ 3|https://olaw.org.il/takanot/takanot-3956.pdf}}, {{ח:תיבה|1037|תיקון מס׳ 4|https://olaw.org.il/takanot/takanot-3974.pdf}}, {{ח:תיבה|1760|תיקון מס׳ 5|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4019.pdf}}; {{ח:תיבה|תש״ם, 557|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4064.pdf}}, {{ח:תיבה|776|תיקון [צ״ל: מס׳ 2]|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4078.pdf}}, {{ח:תיבה|1085|תיקון מס׳ 2 [צ״ל: מס׳ 3]|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4096.pdf}}, {{ח:תיבה|2067|תיקון מס׳ 3 [צ״ל: מס׳ 4]|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4144.pdf}}; {{ח:תיבה|תשמ״א, 74|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4172.pdf}}, {{ח:תיבה|180|תיקון מס׳ 2|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4182.pdf}}, {{ח:תיבה|362|תיקון מס׳ 3|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4195.pdf}}, {{ח:תיבה|363|תיקון מס׳ 4|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4195.pdf}}, {{ח:תיבה|630|תיקון מס׳ 5|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4211.pdf}}, {{ח:תיבה|652|ת״ט|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4212.pdf}}, {{ח:תיבה|1233|תיקון מס׳ 6|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4254.pdf}}, {{ח:תיבה|1324|תיקון מס׳ 7|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4262.pdf}}; {{ח:תיבה|תשמ״ב, 569|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4313.pdf}}, {{ח:תיבה|998|תיקון מס׳ 2|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4351.pdf}}, {{ח:תיבה|1208|תיקון מס׳ 3|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4367.pdf}}, {{ח:תיבה|1306|תיקון מס׳ 4|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4380.pdf}}; {{ח:תיבה|תשמ״ג, 498|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4442.pdf}}, {{ח:תיבה|1763|תיקון מס׳ 2|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4515.pdf}}; {{ח:תיבה|תשמ״ד, 739|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4577.pdf}}, {{ח:תיבה|2378|תיקון מס׳ 2|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4690.pdf}}; {{ח:תיבה|תשמ״ו, 503|תקנות מס הכנסה (תיקון תקנות שונות – עיגול סכומים)|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4900.pdf}}; {{ח:תיבה|תשמ״ז, 965|תקנות מס הכנסה (תיקון תקנות שונות – ניכויים והנחות)|https://olaw.org.il/takanot/takanot-5034.pdf}}; {{ח:תיבה|תש״ן, 714|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-5273.pdf}}; {{ח:תיבה|תשנ״ג, 810|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-5522.pdf}}; {{ח:תיבה|תשנ״ז, 878|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-5836.pdf}}; {{ח:תיבה|תש״ס, 624|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-6038.pdf}}; {{ח:תיבה|תשס״א, 850|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-6109.pdf}}; {{ח:תיבה|תשס״ב, 784|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-6172.pdf}}; {{ח:תיבה|תשע״א, 281|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-6953.pdf}}; {{ח:תיבה|תשע״ב, 656|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-7079.pdf}}, {{ח:תיבה|1659|תיקון מס׳ 2|https://olaw.org.il/takanot/takanot-7160.pdf}}; {{ח:תיבה|תשע״ח, 2762|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-8067.pdf}}.
{{ח:סוגר}}
{{ח:מפריד}}

{{ח:מבוא}}
בתוקף סמכותי לפי {{ח:חיצוני|פקודת מס הכנסה#סעיף 31|סעיפים 31}} {{ח:חיצוני|פקודת מס הכנסה#סעיף 243|ו־243}} {{ח:חיצוני|פקודת מס הכנסה|לפקודת מס הכנסה}} ובאישור ועדת הכספים של הכנסת, אני מתקין תקנות אלה:
{{ח:סוגר}}
{{ח:מפריד}}

{{ח:סעיף|1|הגדרות|תיקון: תשמ״ב־3, תשמ״ג־2, תש״ס}}
{{ח:ת}} בתקנות אלה –
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”עיסוק“ – עסק – לרבות עיסקה בודדת – משלח־יד וכל מקור הכנסה אחר כמפורט {{ח:חיצוני|פקודת מס הכנסה#סעיף 2|בסעיף 2 לפקודה}} וכן פעילותו של חבר־בני־אדם שחל עליו {{ח:חיצוני|פקודת מס הכנסה#סעיף 3.ז|סעיף 3(ז) לפקודה}};
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מקום עיסוק“ – מקום שבו מנהל הנישום, דרך קבע, את עיסוקו;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”בעל שליטה“ – כהגדרתו {{ח:חיצוני|פקודת מס הכנסה#סעיף 32|בסעיף 32(9) לפקודה}};
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”אזור“ – כהגדרתו {{ח:חיצוני|פקודת מס הכנסה#סעיף 3א|בסעיף 3א לפקודה}};
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”הוצאה“ – הוצאה המותרת לניכוי לפי {{ח:חיצוני|פקודת מס הכנסה#סעיף 17|סעיפים 17 עד 27}} {{ח:חיצוני|פקודת מס הכנסה#סעיף 30|ו־30 לפקודה}}, לרבות החזר הוצאה, וכן הוצאה מסוג ההוצאות הנזכרות בתקנות אלה שהוציא חבר־בני־אדם שחל עליו {{ח:חיצוני|פקודת מס הכנסה#סעיף 3.ז|סעיף 3(ז) לפקודה}}, והכל בין אם הוצאה על ידי הנישום ובין אם על־ידי אדם אחר מטעמו, לרבות עובד של הנישום;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”דולר“ – דולר של ארצות הברית של אמריקה לפי השער היציג של הדולר שקבע בנק ישראל ביום שבו הוצאה ההוצאה.

{{ח:סעיף|2|תנאים לניכויים והגבלתם|תיקון: תשל״ה־3, תשנ״ז, תש״ס, תשע״ב}}
{{ח:ת}} ההוצאות המפורטות {{ח:פנימי|סעיף 2.1|בפסקאות (1) עד (7)}} יותרו לניכוי רק בהתאם לאמור להלן:

{{ח:סעיף*||כיבוד|תיקון: תשל״ה־2, תשמ״א־2, תשמ״ב־2, תשמ״ג־2, תשמ״ד־2, תש״ס|עוגן=סעיף 2.1}}
{{ח:תת|(1)}} 80% מההוצאות שהוצאו לכיבוד קל במקום העיסוק של הנישום; לענין זה, ”כיבוד קל“ – שתיה קרה או חמה, עוגיות וכיוצא באלה.

{{ח:סעיף*||נסיעה לחוץ־לארץ|תיקון: תשל״ח־2, תשל״ח־4, תשל״ט, תשמ״א־3, תשמ״א־6, תשמ״ב־3, תשמ״ג, תשמ״ד־2, תשנ״ג|עוגן=סעיף 2.2}}
{{ח:תת|(2)}} הוצאות שהוצאו בקשר לנסיעה לחוץ־לארץ אם הנסיעה לחוץ־לארץ והשהייה שם היו הכרחיים לייצור ההכנסה, ובחבר־בני־אדם שחל עליו {{ח:חיצוני|פקודת מס הכנסה#סעיף 3.ז|סעיף 3(ז) לפקודה}} – אם היו הכרחיים לפעילותו, כמפורט להלן:
{{ח:תתת|(א)}} הסכום שיותר בשל הוצאות לרכישת כרטיס טיסה –
{{ח:תתתת|(1)}} בטיסה במחלקת תיירים – 100% ממחיר הכרטיס;
{{ח:תתתת|(2)}} בטיסה במחלקת עסקים או במחלקה ראשונה – 100% ממחיר כרטיס במחלקת עסקים באותה טיסה.
{{ח:תתת|(ב)}} הסכום שיותר בשל הוצאות לינה –
{{ח:תתתת|(1)}} בנסיעה אשר כללה לא יותר מתשעים לינות –
{{ח:תתתתת|(א)}} עבור שבע הלינות הראשונות – כל הוצאות הלינה המוכרות;
{{ח:תתתתת|(ב)}} עבור שאר הלינות (מהלינה השמינית ואילך) –
{{ח:תתתתתת|(1)}} לגבי לינה שעלותה נמוכה מ־70 דולר {{ח:הערה|(מתואם לינואר 1993; בשנת 2023, $147; בשנת 2024, $152; בשנת 2025, $156)}} – כל הוצאות הלינה המוכרות;
{{ח:תתתתתת|(2)}} לגבי לינה שעלותה גבוהה מ־70 דולר {{ח:הערה|(מתואם לינואר 1993; ראו לעיל)}} – 75% מהוצאות הלינה המוכרות, אך לא פחות מ־70 דולר ללינה {{ח:הערה|(מתואם לינואר 1993; ר׳ לעיל)}};
{{ח:תתתת|(2)}} בנסיעה אשר כללה יותר מתשעים לינות – הוצאות הלינה המוכרות אך לא יותר מ־70 דולר ללינה {{ח:הערה|(מתואם לינואר 1993; ראו לעיל)}};
{{ח:תתתת}} לענין זה – שתי נסיעות או יותר שלא היתה ביניהן שהייה רצופה בישראל של ארבעה עשר ימים לפחות, ייחשבו כנסיעה אחת;
{{ח:תתתת|(3)}} לענין פסקת משנה זו, ”הוצאות לינה מוכרות“ – הוצאות הלינה בפועל המוכחות בהתאם {{ח:פנימי|סעיף 6|לתקנה 6}}, או 160 דולר ללינה {{ח:הערה|(מתואם לינואר 1993; בשנת 2023, $335; בשנת 2024, $346; בשנת 2025, $355)}}, הנמוך ביניהם.
{{ח:תתת|(ג)}} הסכום שיותר בשל הוצאות אחרות –
{{ח:תתתת|(1)}} אם נדרשו הוצאות בשל לינה – לא יותר מ־45 דולר לכל יום שהייה בחוץ לארץ {{ח:הערה|(מתואם לינואר 1993; בשנת 2023, $94; בשנת 2024, $97; בשנת 2025, $100)}};
{{ח:תתתת|(2)}} אם לא נדרשו הוצאות בשל לינה – לא יותר מ־75 דולר לכל יום שהייה בחוץ לארץ {{ח:הערה|(מתואם לינואר 1993; בשנת 2023, $157; בשנת 2024, $162; בשנת 2025, $167)}}.
{{ח:תתת|(ד)}} הסכום שיותר בשל הוצאות שכירת רכב בחוץ לארץ, לא יעלה על הוצאות השכירות בפועל או על 35 דולר ליום {{ח:הערה|(מתואם לינואר 1993; בשנת 2023, $74; בשנת 2024, $76; בשנת 2025, $78)}}, לפי הנמוך.
{{ח:תתת|(ה)}} על אף האמור בפסקה זו רשאי הנציב לקבוע רשימת מקומות שבהם יותרו לניכוי, בתקופה שיקבע, עד 125% מסכומי ההוצאות המותרים לניכוי כולן או חלקן; קביעה כאמור תפורסם ברשומות.
{{ח:תתת}} {{ח:הערה|פורסמה {{ח:חיצוני|קביעת מס הכנסה (ניכוי הוצאות מסוימות) (רשימת מקומות לענין ניכוי הוצאות בחו"ל)|קביעת מס הכנסה (ניכוי הוצאות מסוימות) (רשימת מקומות לענין ניכוי הוצאות בחו״ל), התשס״ו–2005}} (ק״ת תשס״ו, 62), לפיה המקומות שבהם יותרו בניכוי 125% מסכומי הוצאות המותרות בניכוי לפי תקנה 2(2)(ב) ו־(ג), הם הארצות המפורטות להלן: אוסטרליה, אוסטריה, איטליה, איסלנד, אירלנד, אנגולה, בלגיה, גרמניה, דובאי, דנמרק, הולנד, הונג קונג, הממלכה המאוחדת (בריטניה), טיוואן, יוון, יפן, לוקסמבורג, נורווגיה, ספרד, עומאן, פינלנד, צרפת, קאטר, קוריאה, קמרון, קנדה, שבדיה ושוויץ.}}
{{ח:תתת|(ו)}} הסכומים הנקובים בפסקה זו יתואמו ב־1 בינואר של כל שנת מס לגבי אותה שנת מס בהתאם לשיעור עלייתו של מדד המחירים לצרכן בארצות הברית של אמריקה כפי שהוא מתפרסם ב־Survey of Current Business על ידי ה־Department of Commerce (להלן – המדד) הידוע ב־1 בינואר של שנת המס לעומת המדד הידוע ב־1 בינואר של שנת המס הקודמת.
{{ח:תתת|(ז)}} שהה הנישום בחוץ־לארץ תקופה רצופה העולה על 10 חדשים, יותרו לו הוצאות חינוך בשל חינוך ילדיו שטרם מלאו להם 18 שנים בשנת המס, בסכום שלא יעלה על 400 דולר לחודש {{ח:הערה|(מתואם לינואר 1993; בשנת 2023, $840; בשנת 2024, $866; בשנת 2025, $890)}} לכל ילד כאמור; עלו הוצאות החינוך שהוציא הנישום מעל לסכום האמור, רשאי הנציב להתיר לו בניכוי את עודף הוצאות החינוך שהוציא, כולו או מקצתו, בהתחשב במקום המגורים ובתנאי הלימוד.

{{ח:סעיף*||הוצאות לינה וארוחת בוקר|תיקון: תש״ס|עוגן=סעיף 2.2א}}
{{ח:תת|(2א)|(א)}} הוצאות לינה שהוציא נישום בישראל או באזור, ובלבד שהסכום המותר בניכוי אינו עולה על הסכומים הנקובים {{ח:פנימי|סעיף 2.2|בפסקה (2)(ב)(1)(ב)}} כשהוא מחושב בשקלים חדשים לפי השער היציג של הדולר כפי שפורסם לאחרונה לפני מועד הלינה, ואולם הוצאות שהוציא נישום ללינה במקום המרוחק פחות מ־100 קילומטרים ממקום מגוריו או ממקום עיסוקו העיקרי, לא יותרו בניכוי, זולת אם שוכנע פקיד השומה שהלינה היתה הכרחית לייצור ההכנסה של הנישום.
{{ח:תתת|(ב)}} על אף האמור {{ח:פנימי|סעיף 2.3|בפסקה (3)}}, יותרו בניכוי הוצאות שהוציא נישום בשל ארוחת בוקר הכלולה במחיר לינה המותרת בניכוי, כאמור בפסקת משנה (א) לעיל.
{{ח:תתת|(ג)}} הוראות פסקה זו לא יחולו על הוצאות לינה שהוציא הנישום במסגרת השתתפות בכנס בתחום עיסוקו.

{{ח:סעיף*|||תיקון: תשל״ה־2, תשל״ו, תשל״ז, תשל״ח, תשל״ח־3, תשל״ט־2, תשל״ט־3, תשל״ט־5, תש״ם, תש״ם־2, תש״ם־3, תש״ם־4, תשמ״א, תשמ״א־4, תשמ״א־5, תשמ״א־7, תשמ״א־8, תשמ״ב, תשמ״ב־2, תשמ״ב־4, תשמ״ד, תשע״א|עוגן=סעיף 2.3}}
{{ח:תת|(3)}} {{ח:הערה|(נמחקה).}}

{{ח:סעיף*||מתנות|תיקון: תשל״ה־3, תשל״ט־4, תשמ״א־8, תשמ״ב־2, תשמ״ג־2, תשמ״ד־2|עוגן=סעיף 2.4}}
{{ח:תת|(4)}} מתנות שנתן נישום, ובלבד שסכום הניכוי לא יעלה על סכום של 2,300 שקלים לשנה לאדם אחד {{ח:הערה|(מתואם לאפריל 1984; בשנים 2020 עד 2022, 220 ש״ח לשנה לאדם; בשנת 2023, 230 ש״ח לשנה לאדם; בשנים 2024 עד 2027, 240 ש״ח לשנה לאדם)}}, אם ניתנו בישראל, ועל סכום של 15 דולר של ארצות הברית לשנה לאדם אחד אם ניתנו מחוץ לישראל ובלבד שנרשמו פרטי זיהוי המקבל, מקום נתינת המתנה וקבלות לאימות ההוצאה.

{{ח:סעיף*||הפקדות בקרן השתלמות של יחיד שיש לו הכנסה לפי {{ח:חיצוני|פקודת מס הכנסה#סעיף 2.1|סעיף 2(1)}} {{ח:חיצוני|פקודת מס הכנסה#סעיף 2.2|ו־(2)}}|תיקון: תשנ״ז, תשע״ח|עוגן=סעיף 2.5}}
{{ח:תת|(5)}} יחיד שיש לו הכנסות לפי {{ח:חיצוני|פקודת מס הכנסה#סעיף 2.1|סעיפים 2(1)}} {{ח:חיצוני|פקודת מס הכנסה#סעיף 2.2|ו־2(2) לפקודה}} ושילם סכומים לקרן השתלמות לעצמאיים כהגדרתה {{ח:חיצוני|פקודת מס הכנסה#סעיף 17.5א|בסעיף 17(5א) לפקודה}}, ובעד אותו יחיד שולמו כספים בידי מעבידו לקרן השתלמות, כהגדרתה {{ח:חיצוני|פקודת מס הכנסה#סעיף 3.ה|בסעיף 3(ה) לפקודה}}, יותרו בניכוי הסכומים ששילם, ובתנאי שסכום ההוצאות כאמור לא יעלה על 4.5% מסכום התקרה; לענין זה, ”סכום התקרה“ – הכנסתו החייבת של היחיד לפי {{ח:חיצוני|פקודת מס הכנסה#סעיף 2.1|סעיף 2(1) {{ח:הערה|לפקודה}}}}, לפני הניכוי לפי פסקת משנה זו ולא יותר מהסכום הקבוע {{ח:חיצוני|פקודת מס הכנסה#סעיף 17.5א|בהגדרת ”הכנסה קובעת“ בסעיף 17(5א) לפקודה}}, לאחר שהופחתו ממנו סך כל סכומי המשכורת הקובעת, כהגדרתה {{ח:חיצוני|פקודת מס הכנסה#סעיף 3.ה|בסעיף 3(ה) לפקודה}}, של אותו יחיד שבשלה שילם מעבידו לקרן השתלמות בשנת המס.

{{ח:סעיף*||הוצאות ביגוד|תיקון: תש״ס|עוגן=סעיף 2.6}}
{{ח:תת|(6)}} 80% מההוצאות שהוציא נישום לרכישת ביגוד בעבורו או בעבור עובדו, ואולם אם לא ניתן להשתמש בביגוד שלא לצורכי עבודה – יותרו ההוצאות כאמור במלואן; בפסקה זו, ”ביגוד“ – בגדים, לרבות נעליים, שנועדו לשמש לצורכי עבודה ומתקיים בהם אחד מאלה:
{{ח:תתת|(1)}} ניתן לזהות בהם, באופן בולט, השתייכות לעסקו של הנישום;
{{ח:תתת|(2)}} על פי דין קיימת חובה ללבוש את הביגוד.

{{ח:סעיף*||ניכוי בשל דמי חבר ודמי טיפול|תיקון: תשע״ב|עוגן=סעיף 2.7}}
{{ח:תת|(7)}} 50% מתשלום דמי הטיפול ששילם עובד משכרו, ולגבי עובד ששילם דמי חבר – 50% מסכום דמי הטיפול שהיה משלם אותו עובד אילו היה מחויב בדמי טיפול; לעניין זה –
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”דמי חבר“ – דמי חבר שמשלם עובד שהוא חבר בארגון עובדים, לארגון העובדים אשר מותר למעבידו לנכותם מהשכר לפי {{ח:חיצוני|חוק הגנת השכר#סעיף 25|סעיף 25(א)(3) לחוק הגנת השכר, התשי״ח–1958}} (להלן – חוק הגנת השכר);
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”דמי טיפול“ – תשלום המשולם לארגון עובדים יציג על ידי עובד שאינו חבר בארגון עובדים אשר מותר למעבידו לנכותו מהשכר לפי {{ח:חיצוני|חוק הגנת השכר#סעיף 25|סעיף 25(א)(3ב) לחוק הגנת השכר}};
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”עובד“ – לרבות מי שמנוכה מהכנסתו מקצבה ממעבידו לשעבר, תשלום דמי חבר על ידי מעבידו לשעבר.

{{ח:סעיף|2א||תיקון: תשל״ה, תש״ס}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|2ב|שיחות טלפון|תיקון: תשל״ה־3, תשמ״א, תש״ס, תשס״ב}}
{{ח:תת|(א)}} לא יותרו בניכוי הוצאות בשל החזקת טלפון שאינו נייד במקום מגוריו של הנישום או של בעל שליטה בנישום, זולת אם הוכיח הנישום או בעל השליטה בנישום, להנחת דעתו של פקיד השומה, כי בית המגורים משמש את עיקר עסקו או משלח ידו של הנישום; הוכיח כאמור, יחולו הוראות אלה:
{{ח:תתת|(1)}} היו הוצאות החזקת הטלפון בסכום שאינו עולה על 18,000 שקלים חדשים לשנה {{ח:הערה|(מתואם לשנת 2000; בשנת 2022, 24,400 ש״ח; בשנת 2023, 25,700 ש״ח; בשנים 2024 עד 2027, 26,600 ש״ח)}}, יותר בניכוי הסכום בגובה 80% מהוצאות החזקת הטלפון או חלק הוצאות החזקת הטלפון העולה על 1,800 שקלים חדשים {{ח:הערה|(מתואם לשנת 2000; בשנים 2020 עד 2022, 2,400 ש״ח; בשנת 2023, 2,600 ש״ח; בשנים 2024 עד 2027, 2,700 ש״ח)}}, לפי הנמוך;
{{ח:תתת|(2)}} היו הוצאות החזקת הטלפון בסכום העולה על 18,000 שקלים חדשים {{ח:הערה|(מתואם לשנת 2000; בשנת 2022, 24,400 ש״ח; בשנת 2023, 25,700 ש״ח; בשנים 2024 ו־2025, 26,600 ש״ח)}} – יותר בניכוי חלק ההוצאות העולה על 3,600 שקלים חדשים {{ח:הערה|(מתואם לשנת 2000; בשנת 2022, 4,900 ש״ח; בשנת 2023, 5,100 ש״ח; בשנים 2024 עד 2027, 5,300 ש״ח)}}.
{{ח:תת|(א1)}} על אף האמור בתקנת משנה (א), לגבי נישום או בעל שליטה בנישום אשר מקום מגוריו שימש את עיקר עסקו או משלח ידו של הנישום בחלק משנת המס, יראו את הוצאות החזקת הטלפון שאינו נייד שהוציא הנישום בשנת המס כשהם מוכפלים בשיעור השימוש כהוצאות שהוציא הנישום בשנת המס בשל החזקת טלפון לענין תקנת משנה (א) ויקראו את הסכומים הנקובים בה כאילו הם מוכפלים בשיעור השימוש; לענין זה, ”שיעור השימוש“ – היחס שבין מספר החודשים שבהם מקום המגורים שימש את עיקר עסקו של הנישום ל־12.
{{ח:תת|(ב)}} על אף האמור בתקנת משנה (א) יותרו לניכוי הוצאות בשל שיחות טלפון לחוץ לארץ, שביצע נישום ממקום מגוריו שאינו משמש את עיקר עסקו, אם הוכיח להנחת דעתו של פקיד השומה כי השיחות לחוץ־לארץ היו בייצור ההכנסה, ולגבי יחיד המועסק בידי חבר־בני־אדם שחל עליו {{ח:חיצוני|פקודת מס הכנסה#סעיף 3.ז|סעיף 3(ז) לפקודה}}, אם השיחות לחוץ־לארץ היו קשורות לפעילותו, ובלבד שנישום או יחיד כאמור ניהל לגבי כל שיחה רישום בדבר התאריך, השעה, יעדה של השיחה, פרטי מקבלה, משך השיחה, נושאה ומחירה המשוער.
{{ח:תת|(ג)|(1)}} לא יותרו בניכוי הוצאות החזקת רדיו טלפון נייד המשמש בייצור הכנסה, בסכום של 960 שקלים חדשים {{ח:הערה|(מתואם לשנת 2002; בשנים 2019 עד 2022, 1,260 ש״ח; בשנים 2023 עד 2027, 1,380 ש״ח)}} או מחצית מההוצאות, לפי הנמוך.
{{ח:תתת|(2)}} על אף האמור בפסקה (1), הוצאות מעביד בשל רדיו טלפון נייד, שהועמד לרשות עובד, כמשמעותו {{ח:חיצוני|תקנות מס הכנסה (שווי השימוש ברדיו טלפון נייד)|בתקנות מס הכנסה (שווי השימוש ברדיו טלפון נייד), התשס״ב–2002}}, יותרו בניכוי במלואן.
{{ח:תתת|(3)}} לא יותרו בניכוי הוצאות החזקת רדיו טלפון נייד שהוצאו בייצור הכנסת עבודה.
{{ח:תתת|(4)}} בסעיף זה, ”רדיו טלפון נייד“ – למעט רדיו טלפון נייד המותקן באופן קבוע במרכזיה במקום עסקו או משלח ידו של הנישום.

{{ח:סעיף|2ג|תיאום סכומים ועיגולם|תיקון: תשמ״ד־2, תשמ״ו, תשמ״ז, תשס״א, תשס״ב}}
{{ח:ת}} הסכומים הנקובים {{ח:פנימי|סעיף 2.4|בתקנה 2(4)}} {{ח:פנימי|סעיף 2ב|ובתקנה 2ב(א) ו־(ג)}} יתואמו על פי {{ח:חיצוני|פקודת מס הכנסה#סעיף 120ב|סעיף 120ב לפקודה}} כאילו היו תקרות הכנסה ויעוגלו כאמור להלן:
{{ח:תת|(1)}} {{ח:פנימי|סעיף 2.4|בתקנה 2(4)}} – לעשרת השקלים החדשים הקרובים;
{{ח:תת|(2)}} {{ח:פנימי|סעיף 2ב|בתקנה 2ב(א)}} – למאה השקלים החדשים הקרובים;
{{ח:תת|(3)}} {{ח:פנימי|סעיף 2ב|בתקנה 2ב(ג)}} – לסכום הקרוב שהוא מכפלה של חמישה שקלים חדשים.

{{ח:סעיף|3|ניכוי בשל אירוח}}
{{ח:ת}} לא יותר ניכוי הוצאה בשל אירוח בארץ, למעט ניכוי הוצאה סבירה לאירוח אדם מחוץ־לארץ.

{{ח:סעיף|4|סייג להתרת ניכויים|תיקון: תש״ן, תשע״ב־2}}
{{ח:תת|(א)}} לא יותר לעובד שכיר ניכויין של הוצאות המפורטות בתקנות אלה, שהוצאו על־ידו מעל לסכום ששולם לו על־ידי המעביד.
{{ח:תת|(ב)}} האמור בתקנת משנה (א) לא יחול על הוצאות שהוצאו לצורך הפקת הכנסה בחוץ לארץ, אם ההכנסה שולמה מאת מעביד שאינו תושב ישראל, וכן לא יחול על הוצאות בשל דמי חבר ודמי טיפול כאמור {{ח:פנימי|סעיף 2.7|בתקנה 2(7)}}.

{{ח:סעיף|5|אי התרת פחת}}
{{ח:ת}} סכומים שהוציא נישום למטרות המפורטות בתקנות אלה ואינם מותרים לפיהן בניכוי, לא יותר לגביהם ניכוי של פחת בכל דרך שהיא.

{{ח:סעיף|6|דרכי הוכחה}}
{{ח:ת}} לא יותרו לניכוי ההוצאות המפורטות בתקנות אלה, אלא אם הגיש הנישום מסמכים או קבלות לאימות ההוצאות להנחת דעתו של פקיד השומה וכן הוכחות אחרות כפי שיקבע הנציב.

{{ח:סעיף|7|ביטול}}
{{ח:ת}} תקנות מס הכנסה (תנאים לניכוי הוצאות מסויימות), תשכ״ז–1967 – בטלות.

{{ח:סעיף|8|תחילה}}
{{ח:ת}} תחילתן של תקנות אלה ביום י״ט בתמוז תשל״ב (1 ביולי 1972).

{{ח:סעיף|9|השם}}
{{ח:ת}} לתקנות אלה ייקרא ”תקנות מס הכנסה (ניכוי הוצאות מסויימות), תשל״ב–1972“.

{{ח:חתימות|ח׳ בתמוז תשל״ב (20 ביוני 1972)}}
* '''פנחס ספיר'''
שר האוצר
{{ח:סוגר}}
{{ח:סוף}}
[[קטגוריה:בוט חוקים]]