צו בדבר הוראות ביטחון (יהודה והשומרון)

{{ח:התחלה}}
{{ח:כותרת|צו בדבר הוראות ביטחון [נוסח משולב] (יהודה והשומרון) (מס׳ 1651), התש״ע–2009}}

{{ח:פתיח-התחלה}}
{{ח:תיבה|קמצ״ם 234, 5902 {{מוקטן|(צו 1651)}}|צו בדבר הוראות ביטחון [נוסח משולב] (יהודה והשומרון)}}; {{ח:תיבה|קמצ״ם 236, 6172 {{מוקטן|(צו 1656)}}|תיקון}}, {{ח:תיבה|6174 {{מוקטן|(צו 1658)}}|תיקון מס׳ 2}}; {{ח:תיבה|קמצ״ם 237, 6323 {{מוקטן|(צו 1663)}}|תיקון מס׳ 3 – הארכת הוראת שעה}}, {{ח:תיבה|6324 {{מוקטן|(צו 1664)}}|תיקון מס׳ 4 – הארכת הוראת שעה}}, {{ח:תיבה|6335 {{מוקטן|(צו 1669)}}|תיקון מס׳ 6}}, {{ח:תיבה|6336 {{מוקטן|(צו 1670)}}|תיקון מס׳ 7}}; {{ח:תיבה|קמצ״ם, 238, 6443 {{מוקטן|(צו 1672)}}|תיקון מס׳ 8}}, {{ח:תיבה|6452 {{מוקטן|(צו 1674)}}|תיקון מס׳ 8 (תיקון)}}, {{ח:תיבה|6453 {{מוקטן|(צו 1675)}}|תיקון מס׳ 9 – הארכת הוראת שעה}}, {{ח:תיבה|6454 {{מוקטן|(צו 1676)}}|תיקון מס׳ 10}}, {{ח:תיבה|6458 {{מוקטן|(צו 1677)}}|תיקון מס׳ 11}}, {{ח:תיבה|6462 {{מוקטן|(צו 1680)}}|תיקון מס׳ 12}}, {{ח:תיבה|6463 {{מוקטן|(צו 1681)}}|תיקון מס׳ 13}}, {{ח:תיבה|6465 {{מוקטן|(צו 1683)}}|תיקון מס׳ 14}}, {{ח:תיבה|6466 {{מוקטן|(צו 1684)}}|תיקון מס׳ 15}}, {{ח:תיבה|6469|ת״ט}}; {{ח:תיבה|קמצ״ם 239, 6647 {{מוקטן|(צו 1685)}}|תיקון מס׳ 16}}, {{ח:תיבה|6658 {{מוקטן|(צו 1692)}}|תיקון מס׳ 17}}, {{ח:תיבה|6659 {{מוקטן|(צו 1693)}}|תיקון מס׳ 18}}, {{ח:תיבה|6660 {{מוקטן|(צו 1694)}}|תיקון מס׳ 16 (תיקון)}}, {{ח:תיבה|6668 {{מוקטן|(צו 1697)}}|תיקון מס׳ 15 (תיקון)}}, {{ח:תיבה|6669 {{מוקטן|(צו 1698)}}|תיקון מס׳ 19}}, {{ח:תיבה|6692 {{מוקטן|(צו 1701)}}|תיקון מס׳ 16 (תיקון מס׳ 2)}}; {{ח:תיבה|קמצ״ם 240, 6862 {{מוקטן|(צו 1702)}}|תיקון מס׳ 20 – הארכת הוראת שעה}}, {{ח:תיבה|6863 {{מוקטן|(צו 1703)}}|תיקון מס׳ 21}}, {{ח:תיבה|6867 {{מוקטן|(צו 1706)}}|תיקון מס׳ 22}}, {{ח:תיבה|6869 {{מוקטן|(צו 1708)}}|תיקון מס׳ 23}}, {{ח:תיבה|6871 {{מוקטן|(צו 1710)}}|תיקון מס׳ 24}}, {{ח:תיבה|6872 {{מוקטן|(צו 1711)}}|תיקון מס׳ 25}}, {{ח:תיבה|6874 {{מוקטן|(צו 1712)}}|תיקון מס׳ 26}}, {{ח:תיבה|6875 {{מוקטן|(צו 1713)}}|תיקון מס׳ 27}}, {{ח:תיבה|6876 {{מוקטן|(צו 1714)}}|תיקון מס׳ 28}}, {{ח:תיבה|6877 {{מוקטן|(צו 1715)}}|תיקון מס׳ 29}}, {{ח:תיבה|6878 {{מוקטן|(צו 1716)}}|תיקון מס׳ 30}}, {{ח:תיבה|6879 {{מוקטן|(צו 1717)}}|תיקון מס׳ 31}}, {{ח:תיבה|6882 {{מוקטן|(צו 1720)}}|תיקון מס׳ 32}}, {{ח:תיבה|6887 {{מוקטן|(צו 1724)}}|תיקון מס׳ 33}}, {{ח:תיבה|6892|ת״ט}}; {{ח:תיבה|קמצ״ם, 241, 7032 {{מוקטן|(צו 1726)}}|תיקון מס׳ 34}}, {{ח:תיבה|7033 {{מוקטן|(צו 1727)}}|תיקון מס׳ 35}}, {{ח:תיבה|7045 {{מוקטן|(צו 1729)}}|צו בדבר פרשנות [נוסח משולב] (יהודה והשומרון)}}, {{ח:תיבה|7050 {{מוקטן|(צו 1732)}}|תיקון מס׳ 36}}, {{ח:תיבה|7053 {{מוקטן|(צו 1735)}}|תיקון מס׳ 37}}, {{ח:תיבה|7057 {{מוקטן|(צו 1738)}}|תיקון מס׳ 38}}, {{ח:תיבה|7058 {{מוקטן|(צו 1739)}}|תיקון מס׳ 39}}, {{ח:תיבה|7059 {{מוקטן|(צו 1740)}}|תיקון מס׳ 40}}, {{ח:תיבה|7061 {{מוקטן|(צו 1741)}}|תיקון מס׳ 41}}; {{ח:תיבה|קמצ״ם 242, 7189 {{מוקטן|(צו 1744)}}|תיקון מס׳ 41 – הארכת הוראת שעה}}, {{ח:תיבה|7190 {{מוקטן|(צו 1745)}}|תיקון מס׳ 43 – הוראת שעה}}; {{ח:תיבה|קמצ״מ 243, 7256 {{מוקטן|(צו 1748)}}|תיקון מס׳ 44 – נטילת אמצעי זיהוי}}, {{ח:תיבה|7270 {{מוקטן|(צו 1751)}}|תיקון מס׳ 36 (תיקון)}}, {{ח:תיבה|7273 {{מוקטן|(צו 1754)}}|תיקון מס׳ 45 – כללי אחריות לעבירה}}; {{ח:תיבה|קמצ״ם 244, 7445 {{מוקטן|(צו 1756)}}|תיקון מס׳ 1 – הוראת שעה}}, {{ח:תיבה|7451 {{מוקטן|(צו 1761)}}|תיקון מס׳ 46}}, {{ח:תיבה|7459 {{מוקטן|(צו 1766)}}|תיקון מס׳ 47}}, {{ח:תיבה|7460 {{מוקטן|(צו 1767)}}|תיקון מס׳ 48}}, {{ח:תיבה|7562 {{מוקטן|(צו 1768)}}|תיקון מס׳ 47 (תיקון מס׳ 1)}}, {{ח:תיבה|7463 {{מוקטן|(צו 1769)}}|תיקון מס׳ 49}}, {{ח:תיבה|7464 {{מוקטן|(צו 1770)}}|תיקון מס׳ 50}}, {{ח:תיבה|7465 {{מוקטן|(צו 1771)}}|תיקון מס׳ 51}}, {{ח:תיבה|7466 {{מוקטן|(צו 1772)}}|תיקון מס׳ 52}}; {{ח:תיבה|קמצ״ם 246, 8258 {{מוקטן|(צו 1774)}}|תיקון מס׳ 2 – הוראת שעה}}, {{ח:תיבה|8260 {{מוקטן|(צו 1776)}}|תיקון מס׳ 53}}, {{ח:תיבה|8281 {{מוקטן|(צו 1787)}}|תיקון מס׳ 54}}, {{ח:תיבה|8282 {{מוקטן|(צו 1788)}}|תיקון מס׳ 55}}, {{ח:תיבה|8290 {{מוקטן|(צו 1790)}}|תיקון מס׳ 3 – הוראת שעה}}, {{ח:תיבה|8291 {{מוקטן|(צו 1791)}}|תיקון מס 56}}, {{ח:תיבה|8307 {{מוקטן|(צו 1798)}}|תיקון מס׳ 57}}; {{ח:תיבה|קמצ״ם 247, 8518 {{מוקטן|(צו 1799)}}|תיקון מס׳ 58}}, {{ח:תיבה|8530 {{מוקטן|(צו 1800)}}|תיקון מס׳ 59}}, {{ח:תיבה|8531 {{מוקטן|(צו 1801)}}|תיקון מס׳ 60}}, {{ח:תיבה|8557|ת״ט}}; {{ח:תיבה|קמצ״ם 249, 8721 {{מוקטן|(צו 1805)}}|צו בדבר תעבורה [נוסח משולב]}}, {{ח:תיבה|8730 {{מוקטן|(צו 1806)}}|תיקון מס׳ 62 – הארכת הוראת שעה}}, {{ח:תיבה|8732 {{מוקטן|(צו 1808)}}|תיקון מס׳ 4 – הוראת שעה}}; {{ח:תיבה|קמצ״ם 251, 9274 {{מוקטן|(צו 1814)}}|תיקון מס׳ 63}}, {{ח:תיבה|9279 {{מוקטן|(צו 1818)}}|תיקון מס׳ 64 – תסקיר מעצר לקטינים}}; {{ח:תיבה|קמצ״ם 252, 9420 {{מוקטן|(צו 1822)}}|תיקון מס׳ 65}}, {{ח:תיבה|9432 {{מוקטן|(צו 1824)}}|תיקון מס׳ 66 – הארכת הוראת שעה}}, {{ח:תיבה|9435 {{מוקטן|(צו 1827)}}|תיקון מס׳ 67}}; {{ח:תיבה|קמצ״ם 253, 10043 {{מוקטן|(צו 1885)}}|תיקון מס׳ 68}}, {{ח:תיבה|10063 {{מוקטן|(צו 1900)}}|תיקון מס׳ 67 (תיקון)}}; {{ח:תיבה|קמצ״ם 254, 10285 {{מוקטן|(צו 1922)}}|תיקון מס׳ 67 (תיקון מס׳ 2)}}, {{ח:תיבה|10308 {{מוקטן|(צו 1937)}}|תיקון מס׳ 5 – הוראת שעה}}, {{ח:תיבה|10313 {{מוקטן|(צו 1942)}}|תיקון מס׳ 67 (תיקון מס׳ 3)}}, {{ח:תיבה|10369 {{מוקטן|(צו 1955)}}|תיקון מס׳ 67 (תיקון מס׳ 4)}}; {{ח:תיבה|קמצ״ם 255, 10700 {{מוקטן|(צו 1982)}}|תיקון מס׳ 69}}; {{ח:תיבה|קמצ״ם 256, 11173 {{מוקטן|(צו 2026)}}|תיקון מס׳ 70}}; {{ח:תיבה|קמצ״ם 257, 11441 {{מוקטן|(צו 2062)}}|תיקון מס׳ 43 (הוראת שעה) (תיקון מס׳ 6)}}; {{ח:תיבה|קמצ״ם 258, 11555 {{מוקטן|(צו 2074)}}|תיקון מס׳ 71}}, {{ח:תיבה|11571 {{מוקטן|(צו 2079)}}|תיקון מס׳ 72}}; {{ח:תיבה|קמצ״ם, 260, 11892 {{מוקטן|(צו 2099)}}|תיקון מס׳ 58 (תיקון)}}, {{ח:תיבה|11915 {{מוקטן|(צו 2112)}}|צו בדבר תיקון החוק הפלילי (מס׳ 9)}}, {{ח:תיבה|11926 {{מוקטן|(צו 2119)}}|תיקון מס׳ 73}}; {{ח:תיבה|קמצ״ם, 262, 12265 {{מוקטן|(צו 2124)}}|תיקון מס׳ 74}}; {{ח:תיבה|קמצ״ם 263, 12324 {{מוקטן|(צו 2127)}}|תיקון מס׳ 75 – הוראת שעה}}, {{ח:תיבה|12329 {{מוקטן|(צו 2132)}}|תיקון מס׳ 76}}; {{ח:תיבה|קמצ״ם 264, 12412 {{מוקטן|(צו 2135)}}|תיקון מס׳ 77}}, {{ח:תיבה|12413 {{מוקטן|(צו 2136)}}|תיקון מס׳ 58 (תיקון מס׳ 2)}}; {{ח:תיבה|קמצ״ם 265, 12443 {{מוקטן|(צו 2140)}}|תיקון מס׳ 78 – הוראת שעה}}, {{ח:תיבה|12447 {{מוקטן|(צו 2143)}}|תיקון מס׳ 79 – הארכת הוראת שעה}}, {{ח:תיבה|12448 {{מוקטן|(צו 2144)}}|הוראת שעה}}, {{ח:תיבה|12449 {{מוקטן|(צו 2145)}}|צו בדבר הארכת ושינוי מועדים (”חרבות ברזל“)}}, {{ח:תיבה|12450 {{מוקטן|(צו 2146)}}|תיקון מס׳ 80}}, {{ח:תיבה|12453 {{מוקטן|(צו 2148)}}|צו בדבר הארכת מועדים למעצר מנהלי (”חרבות ברזל“) (הוראת שעה) (יהודה ושומרון)}}, {{ח:תיבה|12500 {{מוקטן|(צו 2160)}}|תיקון מס׳ 2 לצו בדבר הארכת ושינוי מועדים (”חרבות ברזל“) (יהודה והשומרון)}}, {{ח:תיבה|12501 {{מוקטן|(צו 2161)}}|תיקון מס׳ 81}}, {{ח:תיבה|12517 {{מוקטן|(צו 2166)}}|תיקון מס׳ 4 לצו בדבר הארכת ושינוי מועדים (”חרבות ברזל“) (יהודה והשומרון)}}, {{ח:תיבה|12518 {{מוקטן|(צו 2167)}}|תיקון מס׳ 58 (תיקון מס׳ 3)}}; {{ח:תיבה|קמצ״ם 266, 12914 {{מוקטן|(צו 2171)}}|תיקון מס׳ 82}}, {{ח:תיבה|12915 {{מוקטן|(צו 2172)}}|תיקון מס׳ 83 – הוראת שעה}}, {{ח:תיבה|12916 {{מוקטן|(צו 2173)}}|תיקון מס׳ 84 – הוראת שעה}}, {{ח:תיבה|12918 {{מוקטן|(צו 2174)}}|תיקון מס׳ 85}}, {{ח:תיבה|12923 {{מוקטן|(צו 2177)}}|צו בדבר משמורת וגירוש של מסתננים (”חרבות ברזל“) (הוראת שעה) (יהודה ושומרון)}}, {{ח:תיבה|12933 {{מוקטן|(צו 2182)}}|תיקון מס׳ 5 לצו בדבר הארכת ושינוי מועדים (”חרבות ברזל“) (יהודה והשומרון)}}, {{ח:תיבה|12990|ת״ט}}; {{ח:תיבה|קמצ״ם, 267, 13365 {{מוקטן|(צו 2187)}}|צו בדבר משמורת וגירוש של מסתננים (”חרבות ברזל“) (הארכת תוקף) (יהודה ושומרון)}}, {{ח:תיבה|13371 {{מוקטן|(צו 2191)}}|תיקון מס׳ 83 – הוראת שעה (תיקון)}}, {{ח:תיבה|13372 {{מוקטן|(צו 2192)}}|תיקון מס׳ 6 לצו בדבר הארכת ושינוי מועדים (”חרבות ברזל“) (יהודה והשומרון)}}, {{ח:תיבה|13374 {{מוקטן|(צו 2194)}}|תיקון מס׳ 86}}, {{ח:תיבה|13380 {{מוקטן|(צו 2196)}}|תיקון מס׳ 75 – הוראת שעה (תיקון)}}, {{ח:תיבה|13389 {{מוקטן|(צו 2199)}}|תיקון מס׳ 87}}, {{ח:תיבה|13456|ת״ט}}; {{ח:תיבה|קמצ״ם 268, 13588 {{מוקטן|(צו 2203)}}|תיקון מס׳ 83 – הוראת שעה (תיקון מס׳ 2)}}, {{ח:תיבה|13589 {{מוקטן|(צו 2204)}}|תיקון מס׳ 7 לצו בדבר הארכת ושינוי מועדים (”חרבות ברזל“) (יהודה והשומרון)}}; {{ח:תיבה|קמצ״ם, 269, 13653 {{מוקטן|(צו 2215)}}|תיקון מס׳ 83 – הוראת שעה (תיקון מס׳ 3)}}, {{ח:תיבה|13655 {{מוקטן|(צו 2217)}}|תיקון מס׳ 8 לצו בדבר הארכת ושינוי מועדים (”חרבות ברזל“) (יהודה והשומרון)}}, {{ח:תיבה|13656 {{מוקטן|(צו 2218)}}|תיקון מס׳ 84 (תיקון)}}, {{ח:תיבה|13657 {{מוקטן|(צו 2219)}}|תיקון מס׳ 88}}, {{ח:תיבה|13659 {{מוקטן|(צו 2220)}}|תיקון מס׳ 58 (תיקון מס׳ 4)}}; {{ח:תיבה|קמצ״ם, 270, 13856 {{מוקטן|(צו 2229)}}|תיקון מס׳ 10 לצו בדבר הארכת ושינוי מועדים (”חרבות ברזל“) (יהודה והשומרון)}}, {{ח:תיבה|13870 {{מוקטן|(צו 2235)}}|תיקון מס׳ 89}}; {{ח:תיבה|קמצ״ם 272, 14355 {{מוקטן|(צו 2245)}}|תיקון מס׳ 90 – הוראת שעה}}, {{ח:תיבה|14360 {{מוקטן|(צו 2249)}}|תיקון מס׳ 11 לצו בדבר הארכת ושינוי מועדים (”חרבות ברזל“) (יהודה והשומרון)}}, {{ח:תיבה|14361 {{מוקטן|(צו 2250)}}|תיקון מס׳ 91 – הארכת הוראת שעה}}; {{ח:תיבה|[טרם פורסם] {{מוקטן|(צו 2257)}}|תיקון מס׳ 92}}.
{{ח:סוגר}}
{{ח:מפריד}}

{{ח:מבוא}}
בתוקף סמכותי מכוח הוראות {{ח:חיצוני|צו בדבר קובץ המנשרים (יהודה והשומרון)#סעיף 2ג|סעיף 2ג לצו בדבר קובץ המנשרים (יהודה והשומרון) (מס׳ 111), התשכ״ז–1967}}, ובהסכמת מפקד כוחות צה״ל באזור, הנני קובע בזאת את הצו בדבר הוראת ביטחון [נוסח משולב] (יהודה והשומרון) (מס׳ 1651), התש״ע–2009. צו זה בא במקום הצווים הבאים:

א. צו בדבר הוראות ביטחון (יהודה והשומרון) (מס׳ 378), התש״ל–1970; {{ש}}
ב. צו בדבר הסמכת אנשים לערוך חקירה מוקדמת של עדים (יהודה והשומרון) (מס׳ 17), התשכ״ז–1967; {{ש}}
ג. צו בדבר סמכויות שיפוט בעבירות פליליות (יהודה והשומרון) (מס׳ 30), התשכ״ז–1967; {{ש}}
ד. צו בדבר כוחות משטרה הפועלים בשיתוף עם צה״ל (יהודה והשומרון) (מס׳ 52), התשכ״ז–1967; {{ש}}
ה. צו בדבר אנשי שירות הביטחון הפועלים באזור (יהודה והשומרון) (מס׳ 121), התשכ״ז–1967; {{ש}}
ו. צו בדבר שיפוט עבריינים צעירים (יהודה והשומרון) (מס׳ 132), התשכ״ז–1967; {{ש}}
ז. צו בדבר כללי האחריות לעבירה (יהודה והשומרון) (מס׳ 225), התשכ״ח–1968; {{ש}}
ח. צו בדבר איסור סחר בציוד מלחמתי (יהודה והשומרון) (מס 243), התשכ״ח–1968; {{ש}}
ט. צו בדבר איסור אימונים ומגע עם ארגון עוין מחוץ לאזור (יהודה והשומרון) (מס׳ 284){{ח:הערה|,}} התשכ״ט–1968; {{ש}}
י. צו בדבר דרכי ענישה (יהודה והשומרון) (מס׳ 322), התשכ״ט–1969; {{ש}}
יא. צו בדבר מניעת הסתננות (יהודה והשומרון) (מס׳ 329), התשכ״ט–1969; {{ש}}
יב. צו בדבר חובת הזדהות (יהודה והשומרון) (מס׳ 332), התשכ״ט–1969; {{ש}}
יג. צו בדבר איסור תשלום שכר לעבריין ביטחוני (יהודה והשומרון) (מס׳ 369), התש״ל–1969; {{ש}}
יד. צו בדבר פיקוח על הבניה (יהודה והשומרון) (מס׳ 393), התש״ל–1970; {{ש}}
טו. צו בדבר סניגוריה בבתי משפט צבאיים (יהודה והשומרון) (מס׳ 400), התש״ל–1970; {{ש}}
טז. צו בדבר איסור בניה (יהודה והשומרון) (מס׳ 465), התשל״ב–1972; {{ש}}
יז. הצו בדבר סגירת תיקים (יהודה והשומרון) (מס׳ 841), התש״ם–1980; {{ש}}
יח. צו בדבר העברת כלואים (יהודה והשומרון) (מס׳ 1435), התשנ״ו–1996; {{ש}}
יט. צו בדבר נקיטת אמצעי ביטחון (יהודה והשומרון) (מס׳ 1447), התשנ״ו–1996; {{ש}}
כ. צו בדבר אנשי יחידת מצדה (יהודה והשומרון) (מס׳ 1558), התשס״ה–2005; {{ש}}
כא. צו בדבר מעצרים מנהליים (הוראת שעה) [נוסח משולב] (מס׳ 1591), התשס״ז–2007.

למען הסר ספק יובהר, כי הוראות, פקודות, צווים, החלטות, פסקי דין או הודעות שהוצאו או שיוצאו בהתאם להוראות הצווים הנ״ל, יש לראותם כאילו הוצאו בהתאם להוראות צו זה.

הנני קובע, כי תחילת תוקפו של צו זה, תהא ביום י״ח באייר התש״ע, 2 במאי 2010.
{{ח:סוגר}}
{{ח:מפריד}}

{{ח:קטע2||תוכן עניינים}}

{{ח:פנימי|פרק א|פרק א׳ – הוראות כלליות}}

{{ח:פנימי|פרק ב|פרק ב׳ – בתי משפט צבאיים}}

{{ח:פנימי|פרק ג|פרק ג׳ – עיכוב, מעצר, שחרור, חיפוש, תפיסה וחילוט}}

{{ח:פנימי|פרק ג סימן א|סימן א׳ – הוראות כלליות}}

{{ח:פנימי|פרק ג סימן ב|סימן ב׳ – עיכוב}}

{{ח:פנימי|פרק ג סימן ג|סימן ג׳ – מעצר ושחרור}}

{{ח:פנימי|פרק ג סימן ד|סימן ד׳ – תפיסה וחילוט}}

{{ח:פנימי|פרק ג סימן ה|סימן ה׳ – חיפוש}}

{{ח:פנימי|פרק ג סימן ו|סימן ו׳ – נטילת אמצעי זיהוי}}

{{ח:פנימי|פרק ד|פרק ד׳ – הליכים לפני משפט}}

{{ח:פנימי|פרק ד סימן א|סימן א׳ – חקירה וסגירת תיקים}}

{{ח:פנימי|פרק ד סימן ב|סימן ב׳ – בעלי הדין וייצוגם}}

{{ח:פנימי|פרק ד סימן ג|סימן ג׳ – ראיות}}

{{ח:פנימי|פרק ד סימן ד|סימן ד׳ – סדרי דין והוראות כלליות}}

{{ח:פנימי|פרק ד סימן ה|סימן ה׳ – אישום}}

{{ח:פנימי|פרק ד סימן ו|סימן ו׳ – זימון למשפט}}

{{ח:פנימי|פרק ד סימן ז|סימן ז׳ – הזמנת עדים ומסמכים}}

{{ח:פנימי|פרק ה|פרק ה׳ – הליכי משפט}}

{{ח:פנימי|פרק ה סימן א|סימן א׳ – מועד המשפט ומיקומו}}

{{ח:פנימי|פרק ה סימן ב|סימן ב׳ – נוכחות נאשם}}

{{ח:פנימי|פרק ה סימן ג|סימן ג׳ – פרוטוקול ותרגום}}

{{ח:פנימי|פרק ה סימן ד|סימן ד׳ – פתיחת המשפט}}

{{ח:פנימי|פרק ה סימן ה|סימן ה׳ – בירור האשמה}}

{{ח:פנימי|פרק ה סימן ו|סימן ו׳ – עדים}}

{{ח:פנימי|פרק ה סימן ז|סימן ז׳ – שיפוט נוער}}

{{ח:פנימי|פרק ה סימן ח|סימן ח׳ – ערעור}}

{{ח:פנימי|פרק ה סימן ט|סימן ט׳ – משפט חוזר}}

{{ח:פנימי|פרק ה סימן י|סימן י׳ – ענישה}}

{{ח:פנימי|פרק ה סימן יא|סימן י״א – חנינה והקלה בעונש על תנאי}}

{{ח:פנימי|פרק ה סימן יא1|סימן י״א1 – זכויות נפגעי עבירה}}

{{ח:פנימי|פרק ו|פרק ו׳ – כללי האחריות לעבירה}}

{{ח:פנימי|פרק ו סימן א|סימן א׳ – הוראות יסוד}}

{{ח:פנימי|פרק ו סימן ב|סימן ב׳ – תחולה לפי זמן ומקום עשיית העבירה}}

{{ח:פנימי|פרק ו סימן ג1|סימן ג׳1 – העבירה הפלילית והאחריות לה – היסוד העובדתי שבעבירה}}

{{ח:פנימי|פרק ו סימן ג2|סימן ג׳2 – העבירה הפלילית והאחריות לה – היסוד הנפשי שבעבירה}}

{{ח:פנימי|פרק ו סימן ג3|סימן ג׳3 – העבירה הפלילית והאחריות לה – אחריות קפידה}}

{{ח:פנימי|פרק ו סימן ד1|סימן ד׳1 – עבירות נגזרות – הניסיון}}

{{ח:פנימי|פרק ו סימן ד2|סימן ד׳2 – עבירות נגזרות – צדדים לעבירה}}

{{ח:פנימי|פרק ו סימן ד3|סימן ד׳3 – עבירות נגזרות – הוראות משותפות}}

{{ח:פנימי|פרק ו סימן ה1|סימן ה׳1 – סייגים לאחריות פלילית – הוראות כלליות}}

{{ח:פנימי|פרק ו סימן ה2|סימן ה׳2 – סייגים לאחריות פלילית – סייגים לפליליות המעשה}}

{{ח:פנימי|פרק ו סימן ו|סימן ו׳ – אחריות פלילית של תאגיד}}

{{ח:פנימי|פרק ו סימן ו1|סימן ו׳1 – הוראות שונות}}

{{ח:פנימי|פרק ז|פרק ז׳ – עבירות}}

{{ח:פנימי|פרק ז סימן א|סימן א׳ – פגיעה בגוף}}

{{ח:פנימי|פרק ז סימן ב|סימן ב׳ – עבירות נגד חירותו של אדם}}

{{ח:פנימי|פרק ז סימן ג|סימן ג׳ – עבירות נגד רשויות האזור}}

{{ח:פנימי|פרק ז סימן ג1|סימן ג׳1 – איסור הלבנת הון}}

{{ח:פנימי|פרק ז סימן ד|סימן ד׳ – שיבוש הליכי משפט}}

{{ח:פנימי|פרק ז סימן ה|סימן ה׳ – עבירות בנשק ובציוד לחימתי}}

{{ח:פנימי|פרק ז סימן ו|סימן ו׳ – עבירות ביחס לרכוש}}

{{ח:פנימי|פרק ז סימן ז|סימן ז׳ – ריגול ומגע עם אויב או ארגון עוין}}

{{ח:פנימי|פרק ז סימן ח|סימן ח׳ – עבירות נגד הסדר הציבורי ובריונות}}

{{ח:פנימי|פרק ז סימן ט|סימן ט׳ – עבירות במסמכים}}

{{ח:פנימי|פרק ז סימן י|סימן י׳ – קשירת קשר ושותפים לאחר מעשה}}

{{ח:פנימי|פרק ז סימן יא|סימן י״א – עבירות שונות}}

{{ח:פנימי|פרק ח|פרק ח׳ – עזרה משפטית}}

{{ח:פנימי|פרק ט|פרק ט׳ – צווים מנהליים}}

{{ח:פנימי|פרק ט סימן א|סימן א׳ – מעצר מנהלי}}

{{ח:פנימי|פרק ט סימן ב|סימן ב׳ – מעצר מנהלי – הוראת שעה}}

{{ח:פנימי|פרק ט סימן ג|סימן ג׳ – צווי הגבלה ופיקוח}}

{{ח:פנימי|פרק ט סימן ד|סימן ד׳ – הרחקת מסתננים}}

{{ח:פנימי|פרק י|פרק י׳ – סמכויות מנהליות}}

{{ח:פנימי|פרק י סימן א|סימן א׳ – הוראות מגבילות}}

{{ח:פנימי|פרק י סימן ב|סימן ב׳ – תעודות זיהוי}}

{{ח:פנימי|פרק י סימן ג|סימן ג׳ – סמכויות שונות}}

{{ח:פנימי|פרק י סימן ד|סימן ד׳ – המאבק בתופעת השכרות}}

{{ח:פנימי|פרק י סימן ה|סימן ה׳ – הסמכת פקחים (שהייה באזור שלא כדין)}}

{{ח:פנימי|פרק יא|פרק י״א – הוראות שונות}}

{{ח:פנימי|תוספת 1|תוספת ראשונה}}

{{ח:פנימי|תוספת 2|תוספת שניה}}

{{ח:פנימי|תוספת 3|תוספת שלישית: {{מוקטן|עבירות ביטחון}}}}

{{ח:פנימי|תוספת 4|תוספת רביעית: {{מוקטן|צעצועים מסוכנים}}}}

{{ח:פנימי|תוספת 5|תוספת חמישית}}

{{ח:פנימי|תוספת 5א|תוספת חמישית א׳}}

{{ח:פנימי|תוספת 5ב|תוספת חמישית ב׳}}

{{ח:פנימי|תוספת 6|תוספת שישית}}

{{ח:פנימי|תוספת 7|תוספת שביעית}}

{{ח:פנימי|תוספת 8|תוספת שמינית}}

{{ח:פנימי|תוספת 9|תוספת תשיעית}}

{{ח:קטע2|פרק א|פרק א׳ – הוראות כלליות}}

{{ח:סעיף|1|הגדרות|תיקון: 1684, 238/ת״ט, 1685, 1724, 1827, 2079, 2161, 2173, 2219}}
{{ח:ת}} בצו זה –
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”אזור מוחזק“ – שטח המוחזק בידי כוחות צה״ל, זולת האזור.
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”איש שירות הבטחון הכללי“ – אדם הנמנה עם שירות הבטחון הכללי לפי תעודה, בת תוקף, שניתנה לו בידי שירות זה.
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”בוגר רך“ – אדם שמלאו לו ארבע־עשרה שנים אך לא מלאו לו שש־עשרה שנים.
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”בית משפט צבאי“ ו”בית משפט“ – בית משפט צבאי שסמכות שפיטה באזור נתונה בידו לפי צו זה; בכפוף לאמור {{ח:פנימי|סעיף 153|בסעיף 153(א)}}, כל מקום בצו זה שנאמר בו ”בית משפט צבאי“ או ”בית משפט“ – גם בית המשפט הצבאי לערעורים במשמע, והוא כשאין הוראה אחרת.
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”הקלה“ – לענין עונש, כוללת הפחתתו, המרתו, התנאתו, או דחיית ביצועו, כולו או מקצתו. לענין צו זה רואים קנס כעונש קל יותר מאשר עונש מאסר לתקופה כל שהיא ובלבד שלא יומר עונש מאסר לקנס, ביחס העולה על אחד חלקי מאה משיעור הקנס הקבוע {{ח:חיצוני|צו בדבר העלאת קנסות שנקבעו בדין ובתחיקת בטחון (יהודה והשומרון)#סעיף 1|בסעיף קטן 1(א)(2) לצו בדבר העלאת קנסות שנקבעו בתחיקת בטחון}}, לכל יום מאסר.
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”התאחדות בלתי מותרת“ – כמשמעה {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 84|בתקנה 84 לתקנות ההגנה (שעת חירום), 1945}}.
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”חומר מזיק“ – חומר כימי ביולוגי או רדיואקטיבי לרבות גרעיני, העלול לפי טיבו, סוגו או כמותו להמית אדם או לגרום לפגיעה חמורה לגוף, לרכוש, לתשתיות או לסביבה.
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”כלי יריה“ – כל כלי נשק, מכל סוג, שהוא מסוגל להמית, ובו קנה ממנו אפשר לירות כדור או קלע. מונח זה כולל כל חלק, אביזר ותחמושת של כלי־נשק כזה, וכל אביזר של כל כלי־נשק כזה שהותקן או מסוגל למעט את הרעש או הרשף הנגרמים כתוצאה מירי בכלי־הנשק; וכן כלי נשק שמסוגל לפלוט חומר הנועד להזיק לאדם, לרבות חלק, אביזר ותחמושת לכלי נשק כאמור ולרבות מיכל המכיל או שסוגל להכיל חומר כאמור, אחת היא אם בעת שנעברה העבירה היה הנשק תקין לשימוש או לא.
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”כלי נשק“ – כלי יריה, תחמושת, פצצה, רימון יד, או חפץ נפיץ או מבעיר לרבות נשק כימי, ביולוגי או רדיואקטיבי.
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”חלק מהותי בכלי נשק“ – {{ח:הערה|(הוראת שעה מיום 23.1.2024 עד יום 31.12.2025):}} גוף, קנה, צינה, מכלול או סדן של כלי שבכוחו להמית והמסוגל לירות כדור, קלע, פגז, פצצה או כיוצא באלה, או של כלי שמסוגל לפלוט חומר הנועד להזיק לאדם או מיכל המכיל או שמסוגל להכיל חומר כאמור. כל חלק אחר ייחשב כחלק לא מהותי בכלי נשק.
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מיתקן רגיש“ – מקום, לרבות מבנה, מכל או כלי תחבורה המשמש לייצור, לעיבוד להחזקה, לאחסנה, לסילוק או להובלה, של חומר מזיק או להפקת אנרגיה מחומר כאמור.
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מועד“ – מועד ממועדי ישראל כמשמעותם {{ח:חיצוני|פקודת סדרי השלטון והמשפט#סעיף 18א|בסעיף 18א(א) לפקודת סדרי השלטון והמשפט, התש״ח–1948}}, כפי תוקפה בישראל מעת לעת.
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”חפץ נפיץ או מבעיר“ – כל דבר או חומר, לרבות נוזל או גז, שנועד או מסוגל לגרום להתפוצצות או לדליקה.
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”ידיעה“ – לרבות ידיעה שאינה נכונה, וכל תיאור, תכנית, סיסמה, סמל, נוסחה, חפץ או כל חלק מהם המכילים ידיעה או העשויים לשמש מקור לידיעה.
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”ילד“ – אדם שלא מלאו לו שתים־עשרה שנים.
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”כוחות משטרה“ – שוטרים וקצינים במשטרת ישראל, שהועמדו תחת פיקוד מפקד כוחות צה״ל באזור. לענין זה, רואים כל שוטר וכל קצין ממשטרת ישראל המופעל באזור בידי רשויות משטרת ישראל, כמי שהועמד תחת פיקוד מפקד כוחות צה״ל באזור.
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מסירה“ – לרבות מסירה על ידי סימון ואיתות וגרם מסירה.
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מתקן כליאה“ – כהגדרתו {{ח:חיצוני|צו בדבר הפעלת מתקן כליאה (אזור הגדה המערבית)|בצו בדבר הפעלת מתקן כליאה (אזור הגדה המערבית) (מס׳ 29), התשכ״ז–1967}}.
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”נאשם“ – לרבות מערער, הכל לפי הענין.
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”נער“ – אדם שמלאו לו שתים־עשרה שנים אך לא מלאו לו ארבע־עשרה שנים.
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”נשיא בית משפט“ – נשיא בית משפט צבאי של ערכאה ראשונה או נשיא בית המשפט הצבאי לערעורים, לפי הענין.
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”נשק כימי, ביולוגי או רדיואקטיבי“ – נשק המסוגל לפלוט חומר מזיק לרבות קרינה רדיואקטיבית.
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”עבירת ביטחון“ – עבירה מבין העבירות המנויות {{ח:פנימי|תוספת 3|בתוספת השלישית לצו זה}}.
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”עובד ציבור“ – לרבות שוטר, איש שירות הבטחון הכללי, עובד בשירות כוחות צה״ל, עובד של מועצה מקומית, המנויה {{ח:חיצוני|צו בדבר ניהול מועצות מקומיות (יהודה והשומרון)#תוספת|בתוספת לצו בדבר ניהול מועצות מקומיות (יהודה והשומרון) (מס׳ 892), התשמ״א–1981}}, של מועצה אזורית המנויה {{ח:חיצוני|צו בדבר ניהול מועצות אזוריות (יהודה והשומרון)#תוספת|בתוספת לצו בדבר ניהול מועצות אזוריות (יהודה והשומרון) (מס׳ 783), התשל״ט–1979}}, ושל רשות מקומית, וכל מי שבידיו סמכויות לפי הדין או תחיקת בטחון.
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”פעולה ברכוש“ – הקניה או קבלה של בעלות או של זכות אחרת ברכוש, בין שהיא קניינית ובין שאינה קניינית, בתמורה או שלא בתמורה, וכן פעולה ברכוש שהיא גיוס, מסירה, קבלה, החזקה, המרה, פעולה בנקאית, השקעה, פעולה בניירות ערך או החזקה בהם, תיווך, מתן או קבלת אשראי, ייבוא, ייצוא או יצירת נאמנות, או ערבוב של רכוש טרור עם רכוש אחר גם אם אינו רכוש טרור.
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”פסק דין חלוט“ – כל אחד מאלה:
{{ח:תתת|(1)}} פסק דין שניתן בידי בית המשפט הצבאי לערעורים;
{{ח:תתת|(2)}} פסק דין שניתן בידי בית משפט צבאי של ערכאה ראשונה שעברה עליו התקופה להגשת ערעור ולא הוגש ערעור.
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”צו“ – לרבות מינוי, צו, הודעה, הוראה, דרישה והיתר.
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”צו בדבר העלאת קנסות שנקבעו בתחיקת בטחון“ – {{ח:חיצוני|צו בדבר העלאת קנסות שנקבעו בדין ובתחיקת בטחון (יהודה והשומרון)|צו בדבר העלאת קנסות שנקבעו בדין ובתחיקת בטחון (יהודה והשומרון) (מס׳ 845), התש״ם–1980}}.
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”צעצוע“ – חפץ או מערכת חפצים שנועדו למשחק, לשעשוע ולבילוי.
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”צעצוע מסוכן“ –
{{ח:תתת|(1)}} צעצוע אשר השימוש המקובל בו עלול לגרום למשתמש בו או לבני אדם אחרים נזק גופני, או לסכן את בריאותם או לגרום להם הטרדה, לרבות צעצוע הפולט אש, צעצוע נפיץ הגורם להתפוצצות, צעצוע שנועד לגרום לגירוי, דימוע או עיטוש וצעצוע אשר הוא חיקוי של כלי יריה או הנראה ככלי יריה כמשמעותו בצו זה;
{{ח:תתת|(2)}} צעצועים מהצעצועים המנויים {{ח:פנימי|תוספת 4|בתוספת הרביעית לצו זה}}.
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”קלטת“ – לרבות דיסקט, תקליטור וכל אמצעי אחר לאגירה ואחסון של מידע המופק ממכשיר תיעוד חזותי או קולי שבהם תועדה חקירת חשוד.
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”רכוש“ – מקרקעין, מיטלטלין, כספים וזכויות לרבות רכוש שהוא תמורתו של רכוש כאמור, וכל רכוש שצמח או שבא מרכוש כאמור או מרווחיו.
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”רכוש הקשור בעבירה“ – רכוש כמפורט {{ח:פנימי|סעיף 60|בסעיפים 60(א)(1)–(3) לצו זה}}.
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”רכוש טרור“ – כל אחד מאלה:
{{ח:תתת|(1)}} רכוש של התאחדות בלתי מותרת;
{{ח:תתת|(2)}} רכוש הקשור לעבירה המנויה {{ח:פנימי|תוספת 1|בתוספת הראשונה}}, או עבירה לפי {{ח:פנימי|סעיף 251|סעיף 251 לצו זה}}.
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”רכוש של התאחדות בלתי מותרת“ – רכוש הנמצא בבעלותה, בחזקתה, בשליטתה או במשמורתה של התאחדות בלתי מותרת, לבד או יחד עם אחר, וכן רכוש המשמש או המיועד לשמש התאחדות בלתי מותרת או לפעילות של התאחדות בלתי מותרת, לרבות רכוש שההתאחדות מימנה את רכישתו או שהעבירה לאחר בלא תמורה; לעניין זה, חזקה כי רכוש הנמצא במקום המשמש דרך קבע לצורך פעילות של התאחדות בלתי מותרת ואינו משמש דרך קבע למטרה אחרת, הוא רכוש של התאחדות בלתי מותרת, אלא אם כן הוכח אחרת.
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”רשויות צה״ל“ – מפקד כוחות צה״ל באזור וכל רשות שנתמנתה על ידו או מכוחו או שהוסמכה לפעול באזור על פי הדין ותחיקת הביטחון, ובכלל זה כל מפקד צבאי באזור.
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”שוטר“ – לרבות כל בעל דרגה שאינו קצין הנמנה עם כוחות המשטרה.
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”שירותים חיוניים“ – שירותים חיוניים לקיום ממשל תקין באזור, להבטחת שלום הציבור וחיילי צה״ל, לקיום הסדר הציבורי, או לקיום הספקה וכל שירותים חיוניים לחיי הציבור.
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”תושב“ – ו”תעודת זהות“ – כמשמעותם {{ח:חיצוני|צו בדבר תעודת זהות ומרשם אוכלוסין (יהודה והשומרון)|בצו בדבר תעודת זהות ומרשם אוכלוסין (יהודה והשומרון) (מס׳ 297), התשכ״ט–1969}}.
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”תיעוד חזותי“ – תיעוד בהקלטת תמונה וקול בשילוב.
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”תיעוד קולי“ – תיעוד בהקלטת קול.
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”תקיפה“ – הכאת אדם, נגיעה בו, דחיפתו או הפעלת כוח על גופו בדרך אחרת, במישרין או בעקיפין, שלא בהסכמתו או בהסכמתו שהושגה בתרמית; ולענין זה, הפעלת כוח – לרבות הפעלת חום, אור, חשמל, גז, ריח או כל דבר או חומר אחר, אם הפעילו אותם במידה שיש בה כדי לגרום נזק או אי־נוחות.

{{ח:סעיף|2|הוראות כלליות}}
{{ח:תת|(א)}} אזכורי פצצות, רימוני־יד, או חפצים נפיצים או מבעירים או תחמושת בצו זה, יפורשו ככוללים אזכור כל רכיב של פצצה, רימון־יד, חפץ נפיץ או מבעיר או תחמושת.
{{ח:תת|(ב)}} צו שניתן מכוח תחיקת הביטחון, ייכנס לתוקפו במועד שיקבע בו.
{{ח:תת|(ג)}} אפשר להוציא כל צו בעל פה, אם הרשות הנותנת או המוציאה אותו מוצאת לנכון לעשות כן.
{{ח:תת|(ד)}} הרשות הנותנת או המוציאה צו, תגרום לכך שהודעה על כניסתו לתוקף תימסר בהקדם האפשרי, ובאותו אופן שתמצא לנכון. אך שום צו לא יראוהו כנטול תוקף לגבי אדם כל־שהוא, שעליו הוא חל, עקב העובדה שתשומת לבו לא הוסבה אליו.
{{ח:תת|(ה)}} הוראות סעיף זה יחולו על כל תחיקת בטחון.

{{ח:סעיף|3|מינוי מפקדים צבאיים}}
{{ח:ת}} מפקד כוחות צה״ל באזור רשאי למנות מפקד צבאי לכל שטח או מקום באזור. מינוי כזה יכול להיערך תוך נקיבת שם או משרה, ואם ננקבה משרה יהיה המחזיק מזמן לזמן במשרה שצוינה, המפקד הצבאי בשטח או במקום הנדון.

{{ח:סעיף|4|סמכויות שוטר}}
{{ח:ת}} לכל שוטר הנמנה עם כוחות המשטרה יהיו סמכויות אלו:
{{ח:תת|(1)}} הסמכויות הנתונות לכל חייל על פי תחיקת הביטחון;
{{ח:תת|(2)}} הסמכויות שהיו לכל שוטר באזור ביום כ״ח באייר התשכ״ז (7 ביוני 1967) על פי כל דין שחל באזור באותו יום.

{{ח:סעיף|5|סמכויות קצין משטרה}}
{{ח:ת}} לכל קצין הנמנה עם כוחות משטרה יהיו הסמכויות המוקנות לכל שוטר, קצין משטרה, או קצין צה״ל לפי תחיקת הביטחון ולפי כל דין.

{{ח:סעיף|6|סמכות איש שירות הביטחון}}
{{ח:תת|(א)}} לכל איש שירות הבטחון הכללי תהיינה הסמכויות הנתונות לכל חייל על פי תחיקת הביטחון.
{{ח:תת|(ב)}} לגבי איש שירות הבטחון הכללי יהיו הממונים עליו בשירות זה, רשות בת סמך שחובה עליו להישמע לה.

{{ח:סעיף|7|סמכות איש שירות בתי הסוהר}}
{{ח:תת|(א)}} בסעיף זה –
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”איש יחידת מצדה“ – אדם הנמנה עם אנשי יחידת מצדה בשירות בתי הסוהר בישראל, לפי תעודה בת תוקף, שניתנה לו מאת יחידה זו;
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”סוהר“ – כהגדרתו {{ח:חיצוני|צו בדבר שירות בתי הסוהר (יהודה והשומרון)|בצו בדבר שירות בתי הסוהר (יהודה והשומרון) (מס׳ 254), התשכ״ח–1968}}.
{{ח:תת|(ב)}} לסוהר, בעת מילוי תפקידו בתחום בית הסוהר ובסביבתו המיידית, יהיו הסמכויות המסורות לחייל לפי {{ח:פנימי|פרק ג|פרק ג׳}}; בעת מילוי תפקידו בליווי אסיר – אף מחוץ לתחום בית הסוהר.
{{ח:תת|(ג)}} הסמכויות האמורות בסעיף קטן (ב) יהיו נתונות גם לסוהר הנמנה עם יחידת האבטחה והמבצעים בשירות בתי הסוהר, בשעת מילוי תפקידי אבטחה של עובדי שירות בתי הסוהר ובני משפחותיהם.
{{ח:תת|(ד)}} לכל איש יחידת מצדה, תהיינה הסמכויות הנתונות לחייל לפי {{ח:פנימי|פרק ג|פרק ג׳}}.

{{ח:סעיף|7א||תיקון: 1769}}
{{ח:ת}} לכל מי שנמנה על המחלקה לחקירות שוטרים שבמשרד המשפטים, תהיינה הסמכויות הנתונות לכל חייל על פי תחיקת הביטחון.

{{ח:קטע2|פרק ב|פרק ב׳ – בתי משפט צבאיים}}

{{ח:סעיף|8|אי־תלות}}
{{ח:ת}} בענייני שפיטה אין מרות על מי שבידו סמכות שפיטה, זולת מרות הדין ותחיקת הביטחון.

{{ח:סעיף|9|בתי המשפט הצבאיים}}
{{ח:ת}} אלה בתי המשפט הצבאיים באזור, שסמכות שפיטה נתונה בידיהם:
{{ח:תת|(1)}} בתי משפט צבאיים של ערכאה ראשונה, שיכוננו בידי מפקד כוחות צה״ל באזור בהודעה;
{{ח:תת|(2)}} בית המשפט הצבאי לערעורים.

{{ח:סעיף|10|סמכות|תיקון: 1663, 1675, 1702, 1744, 1776, 1806, 1824, 2074, 2143, 2250}}
{{ח:תת|(א)}} בית משפט צבאי מוסמך לדון בכל עבירה שהוגדרה בתחיקת בטחון ובדין.
{{ח:תת|(ב)}} יצא נאשם חייב בדינו על עבירה לפי הדין, יהיה בית המשפט הצבאי מוסמך להטיל עליו עונש שאינו עולה על העונש שבית משפט שכונן לפי דין מוסמך להטילו באותו מקרה, והוא כשאין הוראה אחרת בתחיקת הביטחון.
{{ח:תת|(ג)}} לענין סעיף קטן (ב) אחת היא:
{{ח:תתת|(1)}} אם העבירה נעברה לפני כניסת כוחות צה״ל לאזור או לאחר מכן;
{{ח:תתת|(2)}} אם סמכות הדיון בעבירה יוחדה לבית משפט או לבית־דין מיוחד.
{{ח:תת|(ד)}} בדונו בעבירה על פי הדין יהיו לבית המשפט הצבאי, בנוסף על הסמכויות שבתחיקת הביטחון, גם כל הסמכויות שהיו נתונות לבית משפט מקומי כמשמעו {{ח:חיצוני|צו בדבר בתי המשפט המקומיים (יהודה והשומרון)|בצו בדבר בתי המשפט המקומיים (יהודה והשומרון) (מס׳ 412), התש״ל–1970}}, אילו היה דן בעבירה.
{{ח:תת|(ה)}} בית משפט צבאי מוסמך לדון כאמור בסעיף קטן (א) גם את מי שעשה מחוץ לאזור מעשה שהיה מהווה עבירה אילו נעשה באזור והמעשה פגע או היה מיועד לפגוע בבטחון האזור או בסדר הציבורי.
{{ח:תת|(ו)}} בית משפט צבאי מוסמך לדון כאמור בסעיף קטן (א) גם את מי שעבר באזור A עבירה, אשר פגעה או נועדה לפגוע בבטחון האזור.
{{ח:תת|(ז)}} בית משפט צבאי, מוסמך לדון כאמור בסעיף קטן (א), גם את מי שעבר באזור A עבירה לפי {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 407ד|סעיפים 407ד(ב)}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 407ט|407ט–407יא לחוק הפלילי הירדני {{ח:הערה|(}}מס׳ 16{{ח:הערה|)}}}}, כפי שתוקן בצו בדבר תיקון החוק הפלילי (תיקון מס׳ 6) (יהודה והשומרון) (מס׳ 1428), התשנ״ה–1995 ולפי {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 412|סעיף 412 לחוק הפלילי הירדני {{ח:הערה|(}}מס׳ 16{{ח:הערה|)}}}}, כפי שתוקן בצו בדבר תיקון דיני העונשין (רכוש גנוב ורכוש החשוד כגנוב) (יהודה והשומרון) (מס׳ 771), התשל״ט–1978, ובלבד שמושא העבירה הוא כלי רכב הרשום כדין במדינת ישראל.
{{ח:תת|(ח)}} תוקפו של סעיף קטן (ז) יהא עד ליום 12.10.2027.

{{ח:סעיף|11|מינוי שופטים|תיקון: 2132}}
{{ח:תת|(א)}} מפקד כוחות צה״ל באזור ימנה, לפי בחירה של הוועדה לבחירת שופטים (להלן {{ח:פנימי|פרק ב|בסימן {{ח:הערה|[צ״ל: בפרק]}} זה}} – ועדת הבחירה):
{{ח:תתת|(1)}} קצינים בצה״ל, בדרגת סרן או בדרגה גבוהה מזו, בעלי ניסיון משפטי של חמש שנים לפחות, לכהן כשופטים;
{{ח:תתת|(2)}} {{ח:הערה|(בוטלה);}}
{{ח:תתת|(3)}} {{ח:הערה|(בוטלה);}}
{{ח:תתת|(4)}} שופטים, בדרגת סגן אלוף או בדרגה גבוהה מזו, בעלי ניסיון משפטי של שבע שנים לפחות, לכהן כשופטים של בית המשפט הצבאי לערעורים, ובלבד שלא ימונה קצין שלא כיהן קודם לכן כשופט, אלא לאחר ששוכנעה ועדת הבחירה, שעסק בצה״ל בעיסוק משפטי העושה אותו מתאים לתפקיד זה;
{{ח:תתת|(5)}} שופט, בדרגת אלוף משנה או בדרגה גבוהה מזו, בעל ניסיון משפטי של שבע שנים לפחות, לכהן כנשיא בית המשפט הצבאי לערעורים. ואולם רשאית ועדת הבחירה, אם ראתה שאין בקרב הכוחות הסדירים של הצבא קצין בעל ניסיון משפטי המתאים לתפקיד נשיא בית המשפט הצבאי לערעורים, להמליץ – ברוב של חמישה מבין חבריה – כי יתמנה לתפקיד קצין מתאים שהוא בעל הכשרה משפטית;
{{ח:תתת|(6)}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}
{{ח:תת|(ב)}} לענין סעיף־קטן (א) {{ח:פנימי|סעיף 11א|וסעיף 11א}} – קצינים בצה״ל – קצינים הנמנים עם הכוחות הסדירים של צה״ל, או קצינים הנמנים עם כוחות המילואים של צה״ל, ואולם לא יתמנה קצין הנמנה עם כוחות המילואים של צה״ל לנשיא בית המשפט הצבאי לערעורים, למשנהו, לנשיא בית משפט צבאי של ערכאה ראשונה או לסגן הנשיא.

{{ח:סעיף|11א|מינוי משנה, נשיאים וסגני נשיאים|תיקון: 2132}}
{{ח:ת}} מפקד כוחות צה״ל באזור ימנה, בהמלצת נשיא בית הדין הצבאי לערעורים:
{{ח:תת|(א)}} שופט, כאמור {{ח:פנימי|סעיף 11|בסעיף 11(א)(4)}}, לכהן כמשנה לנשיא של בית המשפט הצבאי לערעורים, אשר ימלא את תפקידיו של נשיא בית המשפט צבאי לערעורים כאמור {{ח:פנימי|סעיף 11|בסעיף 11(א)(5)}};
{{ח:תת|(ב)}} שופטים, בדרגת סגן אלוף או בדרגה גבוהה מזו, לכהן כנשיאי בתי המשפט הצבאיים של ערכאה ראשונה;
{{ח:תת|(ג)}} שופטים, לכהן {{ח:הערה|כ}}סגני הנשיאים של בתי המשפט הצבאיים של ערכאה ראשונה אשר ימלאו את תפקידיהם של נשיאי אותם בתי משפט בהעדרם או בשעה שלא התמנה נשיא לאותו בית משפט כאמור בסעיף קטן (ב).

{{ח:סעיף|12|מינוי לכהונה בפועל}}
{{ח:תת|(א)}} מפקד כוחות צה״ל באזור ימנה לכהונה בפועל, בהמלצת נשיא בית הדין הצבאי לערעורים ובהסכמת המועמד –
{{ח:תתת|(1)}} שופט של בית המשפט הצבאי לערעורים – לנשיא או לשופט של בית משפט צבאי של ערכאה ראשונה;
{{ח:תתת|(2)}} שופט של בית משפט צבאי של ערכאה ראשונה – לשופט בית המשפט הצבאי לערעורים או לנשיא בית משפט צבאי של ערכאה ראשונה.
{{ח:תת|(ב)}} כהונה בפועל לפי סעיף זה, ברציפות או לסירוגין, לא תהיה למשך יותר משנה אחת מתוך תקופה של שלוש שנים.
{{ח:תת|(ג)}} מי שנתמנה לכהונה בפועל לפי סעיף זה רשאי לדון גם בענין הנתון לסמכות בית המשפט הצבאי שבו הוא מכהן דרך קבע, ובלבד שלא ידון באותו ענין בשתי ערכאות.

{{ח:סעיף|13|ועדת הבחירה}}
{{ח:תת|(א)}} ועדת הבחירה תהיה של שבעה חברים שהם:
{{ח:תתת|(1)}} נשיא בית הדין הצבאי לערעורים, והוא יהיה יושב ראש הוועדה;
{{ח:תתת|(2)}} ראש אגף כוח אדם במטה הכללי של צה״ל;
{{ח:תתת|(3)}} מתאם פעולות הממשלה בשטחים;
{{ח:תתת|(4)}} המשנה לנשיא בית הדין הצבאי לערעורים;
{{ח:תתת|(5)}} נשיא בית המשפט הצבאי לערעורים;
{{ח:תתת|(6)}} שופט בדימוס, אשר ימונה בידי נשיא בית הדין הצבאי לערעורים;
{{ח:תתת|(7)}} נציג לשכת עורכי הדין בישראל, שתבחר המועצה הארצית של לשכת עורכי הדין.
{{ח:תת|(ב)}} ועדת הבחירה רשאית לפעול אף אם פחת מספר חבריה, כל עוד לא פחת מחמישה.
{{ח:תת|(ג)}} אלה רשאים להציע מועמדים לכהונת שופט:
{{ח:תתת|(1)}} נשיא בית הדין הצבאי לערעורים;
{{ח:תתת|(2)}} ראש אגף כח אדם במטה הכללי של צה״ל;
{{ח:תתת|(3)}} נשיא בית המשפט הצבאי לערעורים;
{{ח:תתת|(4)}} שני חברי ועדת הבחירה כאחד.
{{ח:תת|(ד)}} החלטת ועדת הבחירה תתקבל ברוב קולות חבריה שהשתתפו בהצבעה.
{{ח:תת|(ה)}} ועדת הבחירה תקבע את הליכי הפרסום והבחירה, וכן את סדרי דיוניה ועבודתה. ליו״ר ועדת הבחירה הסמכות למנות ועדות משנה.
{{ח:תת|(ו)}} ועדת הבחירה לא תציע מינוי של שופט, אם המועמד הורשע בעבירה פלילית שיש בה, בנסיבות הענין, משום קלון.

{{ח:סעיף|14|הפסקת כהונה|תיקון: 2194}}
{{ח:תת|(א)}} לא תיפסק כהונתו של שופט, שלא בהסכמתו, אלא באחד מאלה:
{{ח:תתת|(1)}} משקבעה ועדת הבחירה, על יסוד חוות דעת רפואית לפי כללים שייקבעו על ידה, שמחמת מצב בריאותו נבצר ממנו להמשיך במילוי תפקידו;
{{ח:תתת|(2)}} על־פי החלטת ועדת בחירה שהציע יושב ראש הוועדה או נשיא בית המשפט הצבאי לערעורים;
{{ח:תתת|(3)}} על־פי החלטת נשיא בית הדין הצבאי לערעורים מטעמים ארגוניים, לרבות טעמים הכרוכים בהיקפי פעילות.
{{ח:תת|(ב)}} כהונתו של שופט הנמנה עם כוחות המילואים של צה״ל תיפסק, נוסף על האמור בסעיף־קטן זה, אם חדל הוא מהיות נמנה עם כוחות המילואים של צה״ל.
{{ח:תת|(ב1)}} כהונתו של שופט הנמנה עם כוחות המילואים של צה״ל תיפסק, נוסף על האמור בסעיף זה, בהגיעו לגיל שבעים.
{{ח:תת|(ג)}} שופט שכהונתו נסתיימה לאחר שהתחיל בדיון, יהיה מוסמך להמשיך בו כדי לסיימו בתוך שלושה חודשים מיום סיום כהונתו; הוראה זו לא תחול על מי שכהונתו נסתיימה בעקבות החלטה של ועדת הבחירה כאמור בסעיף־קטן (א).

{{ח:סעיף|14א|שופט עמית|תיקון: 2194, 267/ת״ט}}
{{ח:תת|(א)}} מפקד כוחות צה״ל באזור רשאי, בהמלצת נשיא בית הדין הצבאי לערעורים ובהסכמת המועמד, למנות מי שכיהן כשופט, והפסיק לכהן כשופט בהסכמתו או לפי {{ח:פנימי|סעיף 14|סעיף 14(ב1)}}, לכהן כשופט עמית בבית המשפט הצבאי ({{ח:פנימי|פרק ב|בסימן {{ח:הערה|[צ״ל: בפרק]}} זה}} – שופט עמית); ואולם לא יתמנה ולא יכהן כשופט עמית:
{{ח:תתת|(1)}} מי שגילו עולה על שבעים וחמש שנים;
{{ח:תתת|(2)}} מי שאינו כשיר להתמנות לשופט לפי {{ח:פנימי|סעיף 11|סעיף 11}}.
{{ח:תת|(ב)}} שופט עמית לא יתמנה לנשיא בית המשפט הצבאי לערעורים, למשנהו, לנשיא בית משפט צבאי של ערכאה ראשונה או לסגן הנשיא.
{{ח:תת|(ג)}} שופט עמית יכהן כשופט בבית משפט שדרגתו אינה גבוהה מדרגת בית המשפט שבו כיהן כשופט לפני הפסקת כהונתו.
{{ח:תת|(ד)}} שופט עמית ישב בדין במקרים שנשיא בית המשפט הצבאי לערעורים, או נשיא בית המשפט הצבאי של ערכאה ראשונה, לפי העניין, החליט על כך.
{{ח:תת|(ה)}} מספר השופטים העמיתים שיכהנו לא יעלה על 15 אחוזים ממספר התקנים המאוישים של שופטים בבית המשפט הצבאי לערעורים או בבתי המשפט הצבאיים של הערכאה הראשונה, לפי העניין.
{{ח:תת|(ו)}} הוראות {{ח:פנימי|פרק ב|סימן {{ח:הערה|[צ״ל: פרק]}} זה}} יחולו על שופט עמית ויראו בו לעניין זה כשופט הערכאה בה הוא מכהן.

{{ח:סעיף|14ב|שופט בשירות מילואים|תיקון: 2194}}
{{ח:ת}} קצין בצה״ל שמונה לשופט, לרבות שופט עמית, ונמנה עם כוחות המילואים של צה״ל, ישב בדין כשהוא בשירות מילואים פעיל.

{{ח:סעיף|15|הרכב בית משפט צבאי של ערכאה ראשונה}}
{{ח:ת}} בית משפט צבאי של ערכאה ראשונה יכול שידון בשלושה (בצו זה – ”בית משפט צבאי של שלושה“) ויכול שידון בדן יחיד (בצו זה – ”דן יחיד“) בהתאם להוראות צו זה.

{{ח:סעיף|16|הרכב בתי משפט צבאיים של שלושה}}
{{ח:תת|(א)}} בית משפט צבאי של שלושה יהיה מורכב משלושה שופטים; מותב בית המשפט ייקבע בידי נשיאו, ובאין קביעה כאמור – לפי סדר שקבע מזמן לזמן נשיא בית המשפט.
{{ח:תת|(ב)}} נשיא בית המשפט ישמש אב בית הדין בכל מותב בו הוא יושב, אלא אם כן יושב במותב שופט של בית המשפט הצבאי לערעורים, המכהן בפועל כשופט באותו בית משפט, שאז ישמש הוא אב בית הדין; אין הנשיא בין שופטי המותב – יקבע הוא שופט אחר לשמש אב בית הדין.

{{ח:סעיף|17|דן יחיד}}
{{ח:תת|(א)}} דן יחיד יהיה שופט אשר ייקבע בידי נשיא בית המשפט, ובאין קביעה כאמור – לפי סדר שקבע מזמן לזמן נשיא בית המשפט.
{{ח:תת|(ב)}} הוראות צו זה יחולו על דן יחיד כאילו היה בית משפט צבאי של שלושה והוא כשאין הוראה אחרת.
{{ח:תת|(ג)|(1)}} לדן יחיד לא תהיה סמכות לגזור בגזר דין אחד על כל נאשם מאסר העולה על עשר שנים או קנס העולה על הקנס הקבוע {{ח:חיצוני|צו בדבר העלאת קנסות שנקבעו בדין ובתחיקת בטחון (יהודה והשומרון)#סעיף 1|בסעיף 1(א)(4) לצו בדבר העלאת קנסות שנקבעו בתחיקת הביטחון}} או אותם מאסר וקנס גם יחד;
{{ח:תתת|(2)}} אין באמור בפסקה (1) כדי לפגוע בסמכותו של דן יחיד להפעיל כל עונש מאסר על תנאי כאמור {{ח:פנימי|סעיף 169|בסעיפים 169 עד 171}};
{{ח:תתת|(3)}} על אף האמור בפסקה (1) ובנוסף על סמכותו לפי פסקה זו, רשאי דן יחיד הדן בעבירה על פי {{ח:פנימי|סעיף 227|סעיף 227}}, להטיל על הנאשם קנס בשיעור הקבוע {{ח:פנימי|סעיף 164|בסעיף 164(ג)}}.

{{ח:סעיף|18|העברת דיון}}
{{ח:תת|(א)}} לבקשת תובע צבאי רשאי בית משפט צבאי של שלושה, בכל שלב של הדיון עד להכרעת הדין, להעביר את הדיון בעניינו של הנאשם לדן יחיד.
{{ח:תת|(ב)}} משהועבר הדיון כאמור בסעיף קטן (א) ימשיך הדן יחיד במשפט מן השלב אליו הגיע בית המשפט הצבאי לפני ההעברה ורשאי הוא, לאחר שנתן הזדמנות לבעלי הדין להשמיע את טענותיהם בענין, לנהוג בראיות שנגבו בידי קודמיו כאילו גבה אותן בעצמו או לחזור ולגבותן, כולן או מקצתן.
{{ח:תת|(ג)}} בכל שלב של הדיון עד להכרעת הדין, רשאי דן יחיד להעביר את הדיון בכל אישום לבית משפט צבאי של שלושה ולהחזיר את הנאשם למשמורת או לשחררו בתנאים שיקבע על מנת שיתייצב לפני אותו בית משפט; משהועבר הדיון כאמור תהא לבית המשפט הצבאי של שלושה סמכות לדון ולהכריע באישום האמור כאילו הובא האישום לפניו מלכתחילה.

{{ח:סעיף|19|בית המשפט הצבאי לערעורים}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט הצבאי לערעורים ישמע ערעורים מבתי המשפט הצבאיים של ערכאה ראשונה.
{{ח:תת|(ב)|(1)}} בית המשפט הצבאי לערעורים יהיה מורכב משופטים; מותב של בית המשפט הצבאי לערעורים ייקבע על ידי נשיאו.
{{ח:תתת|(2)}} נשיא בית המשפט הצבאי לערעורים ישמש אב בית הדין בכל מותב בו הוא יושב; אין הנשיא בין שופטי המותב – יקבע הוא שופט אחר לשמש אב בית הדין.
{{ח:תת|(ג)}} בית המשפט הצבאי לערעורים ידון בשלושה, חוץ מן המקרים הבאים, בהם ידון בית המשפט הצבאי לערעורים בחמישה:
{{ח:תתת|(1)}} כשהערעור הוא על פסק דין המטיל עונש מוות;
{{ח:תתת|(2)}} כשנשיא בית המשפט הצבאי לערעורים החליט על כך;
{{ח:תתת|(3)}} כאשר הודיע הפרקליט הצבאי הראשי, כי הוא סבור שיש צורך בהרכב זה, מפני שכרוכה בערעור שאלה משפטית שיש בה משום חידוש או שהיא בעלת חשיבות כללית, או מפני סיבה אחרת;
{{ח:תתת|(4)}} כאשר הורה מותב של שלושה שהחל לדון בענין מסוים שהמשך הדיון בו יהיה לפני חמישה שופטים.
{{ח:תת|(ד)}} למרות האמור בסעיף קטן (ג) ידון בית המשפט הצבאי לערעורים בדן יחיד, שהוא שופט של בית המשפט הצבאי לערעורים, בהתקיים אחד מאלה:
{{ח:תתת|(1)}} בדיון בענין מעצר לפי {{ח:פנימי|סעיף 37|סעיפים 37 עד 39}} או במעצר טרם הכרעת דין לפי {{ח:פנימי|סעיף 44|סעיף 44}} או בערר לפי {{ח:פנימי|סעיף 45|סעיף 45}} או בעיון חוזר לפי {{ח:פנימי|סעיף 47|סעיף 47}};
{{ח:תתת|(2)}} בדיון בערעור על פסק דין של דן יחיד, אלא אם נגזר על הנדון עונש מאסר לתקופה של חמש שנים או יותר, או עונש מאסר בפועל לתקופה של שלוש שנים או יותר, או שהנשיא או המשנה לנשיא של בית המשפט הצבאי לערעורים הורה לקבוע את הדיון להרכב של שלושה.
{{ח:תת|(ה)}} לענין סעיף זה, ”מאסר“ – לרבות מאסר על תנאי שהופעל, ולמעט מאסר בשל אי תשלום קנס.

{{ח:סעיף|20|החלפת שופט}}
{{ח:ת}} כל עוד לא הוחל בגביית ראיות, רשאי שופט אחר להמשיך במשפט מן השלב שאליו הגיע קודמו; הוחל בגביית ראיות ונבצר משופט מסיבה כלשהי לסיים את המשפט, רשאי שופט אחר להמשיך את המשפט מן השלב שאליו הגיע קודמו ורשאי הוא, לאחר שנתן הזדמנות לבעלי הדין להשמיע טענותיהם לענין, לנהוג בראיות שגבה קודמו כאילו גבה אותן בעצמו או לחזור ולגבותן, כולן או מקצתן.

{{ח:סעיף|20א|עילות פסלות|תיקון: 2026}}
{{ח:תת|(א)}} שופט לא ישב בדין אם מצא, מיזמתו או לבקשת בעל דין, כי קיימות נסיבות שיש בהן כדי ליצור חשש ממשי למשוא פנים בניהול המשפט.
{{ח:תת|(ב)}} בלי לגרוע מהוראות סעיף קטן (א), שופט לא ישב בדין בידעו שמתקיים אחד מאלה:
{{ח:תתת|(1)}} צד להליך, בא כוחו או עד מרכזי, הוא בן משפחה של השופט או שקיימת ביניהם קרבה ממשית אחרת;
{{ח:תתת|(2)}} יש לשופט ענין כספי ממשי או עניין אישי ממשי בהליך או בתוצאותיו, בצד להליך, בבא כוחו או בעד מרכזי, או שלבן משפחה מדרגה ראשונה של השופט יש ענין כספי ממשי או עניין אישי ממשי בהליך או בתוצאותיו, בצד להליך או בבא כוחו;
{{ח:תתת|(3)}} בטרם התמנה לשופט היה השופט מעורב באותו ענין הנדון בהליך שלפניו כבא כוח, כבורר, כמגשר, כעד, כיועץ מקצועי, כמומחה, או בדרך דומה אחרת.
{{ח:תת}} לעניין סעיף קטן זה –
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”בן משפחה“ – בן זוג, הורה, הורה של בן זוג, ילד, אח, סב, נכד וכן ילד או בן זוג של כל אחד מאלה ולרבות מי שהיה אפוטרופוס או מי ששימש משפחה אומנת של השופט או שהשופט היה אפוטרופסו או שימש משפחה אומנת שלו;
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”בן משפחה מדרגה ראשונה“ – בן זוג, הורה, ילד, אח וכן ילד או בן זוג של כל אחד מאלה ולרבות מי שהיה אפוטרופוס או מי ששימש משפחה אומנת של השופט או שהשופט היה אפוטרופסו או שימש משפחה אומנת שלו;
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”עד מרכזי“ – עד שנדרשת הערכת מהימנותו לצורך הכרעה בהליך.
{{ח:תת|(ג)}} על אף האמור בסעיפים קטנים (א) ו־(ב), שופט רשאי לשבת בדין אם מפאת דחיפות העניין לא ניתן לקיים את ההליך לפני שופט אחר ועלול להיגרם נזק חמור או עיוות דין אם לא ידון בענין.
{{ח:תת|(ד)}} על אף האמור בסעיף קטן (ב)(2), שופט רשאי לשבת בדין אם העברת העניין לכל שופט אחר לא תשנה את עילת הפסלות.

{{ח:קטע2|פרק ג|פרק ג׳ – עיכוב, מעצר, שחרור, חיפוש, תפיסה וחילוט}}
{{ח:קטע3|פרק ג סימן א|סימן א׳ – הוראות כלליות}}

{{ח:סעיף|21|תחולה}}
{{ח:ת}} הוראות {{ח:פנימי|פרק ג|פרק זה}} וההוראות מכוחו יחולו גם לגבי עבירה על תחיקת בטחון, לגבי עבירה על דין אחר כלשהו שהוא בר־תוקף באזור ולגבי מעשה, מחדל או נסיון שבוצע בישראל או באזור מוחזק בידי צה״ל ושהוא בר עונשין, מכוח הדין או תחיקת הבטחון החלים במקום בו בוצע.

{{ח:קטע3|פרק ג סימן ב|סימן ב׳ – עיכוב}}

{{ח:סעיף|22|עיכוב}}
{{ח:תת|(א)}} {{ח:פנימי|פרק ג סימן ב|בסימן זה}} –
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”עיכוב“ – הגבלת חירותו של אדם לנוע באופן חופשי, בשל חשד שבוצעה עבירה או כדי למנוע ביצוע עבירה כאשר הגבלת החירות מסויגת מראש בזמן ובתכלית, הכל כאמור {{ח:פנימי|פרק ג סימן ב|בסימן זה}}.
{{ח:תת|(ב)}} היה לחייל יסוד סביר לחשוד כי אדם עבר עבירה על תחיקת הביטחון, או כי הוא עומד לעבור עבירה העלולה לסכן את שלומו או בטחונו של אדם, או את שלום הציבור או ביטחונו, רשאי הוא לעכבו כדי לברר את זהותו ומענו או כדי לחקור אותו ולמסור לו מסמכים, במקום הימצאו.
{{ח:תת|(ג)}} חייל רשאי לדרוש מאדם להילוות עמו למקום בו מצוי בעל סמכות חקירה כדין או לזמנו למקום בו מצוי בעל סמכות חקירה כדין, למועד אחר שיקבע, אם נתקיימו שניים אלה:
{{ח:תתת|(1)}} יש יסוד סביר לחשוד שהוא עבר עבירה או יש הסתברות גבוהה שהוא עומד לעבור עבירה כאמור בסעיף קטן (ב);
{{ח:תתת|(2)}} הזיהוי היה בלתי מספיק, או לא ניתן לחקור אותו במקום הימצאו.

{{ח:סעיף|23|עיכוב עד במקום}}
{{ח:תת|(א)}} היה לחייל יסוד סביר לחשוד שנעברה עבירה או כי עתידה להיעבר עבירה העלולה לסכן את שלומו או בטחונו של אדם, או את שלום הציבור או את בטחון האזור, רשאי הוא לעכב אדם שיכול למסור לו מידע הנוגע לאותה עבירה, כדי לברר את זהותו ומענו. כן רשאי הוא לזמן אותו למקום בו מצוי בעל סמכות חקירה כדין למועד סביר אחר שיקבע לצורך ביצוע אותן פעולות.
{{ח:תת|(ב)}} היה הזיהוי בלתי מספיק, או היה חשש כי האדם לא יתייצב לחקירה במועד, רשאי החייל לבקש מאותו אדם להילוות עמו למקום בו מצוי בעל סמכות חקירה כדין לשם גביית העדות.

{{ח:סעיף|24|עיכוב לשם חיפוש}}
{{ח:ת}} הוקנתה בחיקוק הסמכות לחפש במקום, בכליו או על גופו של אדם או בכלי רכב, או הסמכות לדרוש מאדם הצגת מסמכים, רשאי בעל הסמכות לעכב אדם כדי לאפשר את החיפוש או העיון במסמכים, וכן רשאי הוא לדרוש מהאדם למסור את שמו ומענו.

{{ח:סעיף|25|עיכוב לשם ביצוע צו מעצר}}
{{ח:תת|(א)}} היה לחייל יסוד סביר לחשוד כי ניתן נגד אדם צו מעצר או צו מאסר, רשאי הוא לעכבו עד לקבלת עותק הצו, לצורך ביצוע המעצר או המאסר על פיו.
{{ח:תת|(ב)}} לא ניתן לקבל עותק הצו במקום, רשאי חייל לדרוש מאותו אדם להילוות עמו למקום בו מצוי בעל סמכות חקירה כדין, לשם קבלת הצו ולשם ביצוע המעצר או המאסר על פיו.

{{ח:סעיף|26|משך העיכוב}}
{{ח:תת|(א)}} לא יעוכב אדם או כלי רכב מעל לזמן סביר הדרוש, בנסיבות המקרה, לביצוע הפעולה שלשמה הוקנתה סמכות העיכוב.
{{ח:תת|(ב)}} בכל מקרה, לא יעוכב אדם או כלי רכב לפרק זמן העולה על שלוש שעות ואולם רשאי קצין צה״ל בדרגת סא״ל לפחות או קצין משטרה, להאריך את משך העיכוב לפרק זמן נוסף שלא יעלה על שלוש שעות נוספות, מנימוקים שיירשמו.

{{ח:סעיף|27|דו״ח על עיכוב}}
{{ח:ת}} עם תום העיכוב, יערוך מבצע העיכוב דוח, שבו יפרט את שמו של מי שעוכב, סיבת העיכוב ומשך העיכוב, אם נתקיים אחד מאלה:
{{ח:תת|(1)}} האדם הובא למקום בו מצוי בעל סמכות חקירה כדין;
{{ח:תת|(2)}} האדם עוכב לפרק זמן של שלוש שעות או יותר.

{{ח:סעיף|28|עדיפות לעיכוב}}
{{ח:ת}} לא ייעצר אדם לפי {{ח:פנימי|פרק ג סימן ג|סימן ג לפרק זה}} אם אפשר להסתפק בעיכוב; אולם לא יהא בכך כדי לפגוע בתוקף המעצר.

{{ח:קטע3|פרק ג סימן ג|סימן ג׳ – מעצר ושחרור}}

{{ח:סעיף|29|מקום המעצר}}
{{ח:ת}} עצור לפי צו זה יוחזק במשמורת במקום שייקבע בידי מפקד צבאי.

{{ח:סעיף|30|ביצוע פקודת מעצר}}
{{ח:ת}} פקודת מעצר לפי {{ח:פנימי|פרק ג סימן ג|סימן זה}} תבוצע בידי חייל.

{{ח:סעיף|31|מעצר על ידי חייל ללא פקודת מעצר|תיקון: 1685, 1694, 1798}}
{{ח:תת|(א)}} חייל רשאי לעצור, ללא פקודת מעצר, כל אדם העובר על הוראות צו זה או שיש מקום לחשוד בו שעבר עבירה על צו זה.
{{ח:תת|(ב)}} מי שנעצר על פי סעיף קטן (א) יועבר בהקדם האפשרי לתחנת משטרה או למקום מעצר שנקבע לפי צו זה.
{{ח:תת|(ג)}} מי שנעצר על פי סעיף קטן (א) בחשד לביצוע עבירת ביטחון, יש לתת עליו פקודת מעצר בתוך זמן סביר; לא ניתנה פקודת מעצר בתוך 96 שעות מעת מעצרו, ואם היה קטין שמלאו לו שש עשרה שנים אך לא מלאו לו שמונה עשרה שנים, בתוך 72 שעות מעת מעצרו – ישוחרר.
{{ח:תת|(ג1)}} מי שנעצר לפי סעיף קטן (א) בחשד לביצוע עבירה שאינה עבירת ביטחון, יש לקבל עליו פקודת מעצר בתוך זמן סביר; לא ניתנה פקודת מעצר בתוך 48 שעות מעת מעצרו – ישוחרר.
{{ח:תת|(ג2)}} קצין משטרה רשאי לתת פקודת מעצר, על עצור החשוד בביצוע עבירת ביטחון, לתקופה שלא תעלה על 96 שעות מעת מעצרו; הייתה פקודת המעצר לתקופה של פחות מ־96 שעות, רשאי קצין המשטרה להורות על הארכת המעצר לפרקי זמן נוספים, ובלבד שסך כל תקופות המעצר לא יעלו יחד על 96 שעות מעת מעצרו.
{{ח:תת|(ג3)}} קצין משטרה רשאי לתת פקודת מעצר, על עצור החשוד בביצוע עבירה שאינה עבירת ביטחון, לתקופה שלא תעלה על 48 שעות מעת מעצרו; הייתה פקודת המעצר לתקופה של פחות מ־48 שעות, רשאי קצין המשטרה להורות על הארכת המעצר לפרקי זמן נוספים, ובלבד שסך כל תקופות המעצר לא יעלו יחד על 48 שעות מעת מעצרו.
{{ח:תת|(ד)}} מפקד כוחות צה״ל באזור רשאי להסמיך כל אדם להורות על שחרורו של מי שנעצר לפי סעיף קטן (א), ובלבד שלא הוצאה נגד אותו עצור פקודת מעצר לפי הוראות {{ח:פנימי|פרק ג סימן ג|סימן זה}}.

{{ח:סעיף|31א|הבאת העצור בפני השופט|תיקון: 1685, 1701}}
{{ח:תת|(א)}} מי שנעצר לפי {{ח:פנימי|סעיף 31|סעיף 31}} יובא בהקדם האפשרי, ובתוך תקופת מעצרו, בפני שופט.
{{ח:תת|(ב)}} חל מועד הבאת העצור בפני שופט בשבת או במועד, יובא העצור בפני שופט לפני כניסת השבת או המועד.
{{ח:תת|(ג)}} חל מועד סוף מעצרו של העצור לפי {{ח:פנימי|סעיף 31|סעיף 31}} בשבת או במועד, ואישר קצין משטרה בדרגת סגן ניצב כי לא ניתן להביא את העצור בפני שופט לפני כניסת השבת או המועד, יובא העצור בפני שופט לא יאוחר ממחרת השבת או המועד ועד השעה 12:00.
{{ח:תת|(ד)|(1)}} עלה משך המועד או צירוף המועד והשבת על 48 שעות, יובא העצור לפי {{ח:פנימי|סעיף 31|סעיף 31(ג1)}} בפני שופט לפני כניסת השבת או המועד; בוצע המעצר פחות משמונה שעות לפני כניסת השבת או המועד ואישר קצין משטרה שדרגתו היא סגן ניצב לפחות, כי לא ניתן להביא את העצור בפני שופט עד סמוך לפני כניסת השבת או המועד, יובא העצור בפני שופט לא יאוחר ממחרת השבת או המועד ועד השעה 12:00; בוצע המעצר פחות מארבע שעות לפני כניסת השבת או המועד ולא ניתן להביא את העצור בפני שופט עד סמוך לפני כניסת השבת או המועד, או בוצע המעצר במהלך השבת או המועד, יובא העצור בפני שופט לא יאוחר ממחרת השבת או המועד ועד השעה 12:00, או בתום 48 שעות מעת מעצרו, לפי המאוחר;
{{ח:תתת|(2)}} עלה משך צירוף המועד והשבת על 72 שעות, יובא עצור לפי {{ח:פנימי|סעיף 31|סעיף 31(ג1)}} בפני שופט לפני כניסת המועד; בוצע המעצר פחות מארבע שעות לפני כניסת המועד ולא ניתן להביא את העצור בפני שופט עד סמוך לפני כניסת המועד, או בוצע המעצר במהלך המועד או השבת, יובא העצור בפני שופט בהקדם האפשרי ממחרת השבת ועד השעה 12:00, או בתום 48 שעות מעת מעצרו, לפי המאוחר.

{{ח:סעיף|31ב|הוראות מיוחדות לעניין נער ובוגר רך|תיקון: 1711, 1798}}
{{ח:ת}} על אף האמור {{ח:פנימי|סעיף 31|בסעיפים 31(ג)–(ג3)}} {{ח:פנימי|סעיף 32|ובסעיף 32 לצו זה}}, יחולו ההוראות הבאות:
{{ח:תת|(1)}} נעצר נער –
{{ח:תתת|(א)}} יש לתת עליו פקודת מעצר בתוך זמן סביר; לא ניתנה פקודת מעצר בתוך 24 שעות מעת מעצרו – ישוחרר;
{{ח:תתת|(ב)}} קצין משטרה רשאי לתת עליו פקודת מעצר, לתקופה שלא תעלה על 24 שעות מעת מעצרו; הייתה פקודת המעצר לתקופה של פחות מ־24 שעות, רשאי קצין המשטרה להורות על הארכת המעצר לפרקי זמן נוספים, ובלבד שסך כל תקופות המעצר לא יעלו יחד על 24 שעות מעת מעצרו;
{{ח:תתת|(ג)}} נעצר נער בחשד לביצוע עבירת ביטחון, קצין משטרה, אשר סבור, כי יש צורך לבצע פעולת חקירה דחופה, שלא ניתן לבצעה אלא תוך כדי מעצרו של הנער, מוסמך לתת פקודת מעצר בכתב לתקופה, שלא תעלה על 48 שעות מעת מעצרו;
{{ח:תתת|(ד)}} נעצר נער בחשד לביצוע עבירה שאינה עבירת ביטחון, קצין משטרה, אשר סבור, כי יש צורך לבצע פעולת חקירה דחופה, שלא ניתן לבצעה אלא תוך כדי מעצרו של הנער, מוסמך לתת פקודת מעצר בכתב לתקופה, שלא תעלה על 36 שעות מעת מעצרו;
{{ח:תת|(2)}} נעצר בוגר רך –
{{ח:תתת|(א)}} יש לתת עליו פקודת מעצר בתוך זמן סביר; לא ניתנה פקודת מעצר בתוך 48 שעות מעת מעצרו – ישוחרר;
{{ח:תתת|(ב)}} קצין משטרה רשאי לתת עליו פקודת מעצר, לתקופה שלא תעלה על 48 שעות מעת מעצרו; הייתה פקודת המעצר לתקופה של פחות מ־48 שעות, רשאי קצין המשטרה להורות על הארכת המעצר לפרקי זמן נוספים, ובלבד שסך כל תקופות המעצר לא יעלו יחד על 48 שעות מעת מעצרו;
{{ח:תתת|(ג)}} נעצר בוגר רך בחשד לביצוע עבירת ביטחון, קצין משטרה, אשר סבור, כי יש צורך לבצע פעולת חקירה דחופה, שלא ניתן לבצעה אלא תוך כדי מעצרו של הנער, מוסמך לתת פקודת מעצר בכתב לתקופה, שלא תעלה על 96 שעות מעת מעצרו;
{{ח:תתת|(ד)}} נעצר בוגר רך בחשד לביצוע עבירה שאינה עבירת ביטחון, קצין משטרה, אשר סבור, כי יש צורך לבצע פעולת חקירה דחופה, שלא ניתן לבצעה אלא תוך כדי מעצרו של הבוגר הרך, מוסמך לתת פקודת מעצר בכתב לתקופה, שלא תעלה על 72 שעות מעת מעצרו.

{{ח:סעיף|32|מעצר על ידי שוטר|תיקון: 1685, 1701, 1798, 2146}}
{{ח:תת|(א)}} שוכנע קצין משטרה, כי הפסקת חקירתו של מי שנעצר לפי {{ח:פנימי|סעיף 31|סעיף 31(ג)}} תפגע פגיעה ממשית בחקירה, מוסמך הוא, באישור ראש מחלקת חקירות בשירות הביטחון הכללי, לתת פקודת מעצר בכתב, לתקופה או לתקופות שלא יעלו יחד על שישה ימים מעת המעצר.
{{ח:תת|(ב)}} שוכנע קצין משטרה, כי הפסקת חקירתו של מי שנעצר לפי סעיף 32(א) עלולה לפגוע בביצוע פעולת חקירה חיונית, אשר נועדה למנוע פגיעה בחיי אדם, מוסמך הוא, באישור ראש אגף החקירות בשירות הביטחון הכללי, לתת פקודת מעצר בכתב לתקופה או לתקופות שלא יעלו יחד על שמונה ימים מלאים (192 שעות) מעת המעצר; היה הנאשם קטין שמלאו לו שש עשרה שנים אך לא מלאו לו שמונה עשרה שנים, פקודת המעצר לא תעלה על ששה ימים מעת מעצרו.
{{ח:תת|(ג)}} קצין משטרה, אשר סבור, כי יש צורך לבצע פעולת חקירה דחופה, שלא ניתן לבצעה אלא תוך כדי מעצרו של חשוד, אשר נעצר לפי {{ח:פנימי|סעיף 31|סעיף 31(ג3)}}, מוסמך לתת פקודת מעצר בכתב לתקופה, שלא תעלה על 72 שעות מעת מעצרו.

{{ח:סעיף|33|מעצר לחימתי}}
{{ח:תת|(א)}} לענין סעיף זה –
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”עצור“ – מי שנעצר באזור במהלך פעילות מבצעית ללחימה בטרור, ונסיבות מעצרו מקימות לגביו חשש שהוא מסכן או עלול לסכן את ביטחון האזור, ביטחון כוחות צה״ל או ביטחון הציבור;
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”קצין“ – קצין צה״ל בדרגת סרן לפחות או קצין משטרה בדרגת פקד לפחות.
{{ח:תת|(ב)}} קצין מוסמך להורות בכתב על החזקתו של עצור במעצר, לתקופה שלא תעלה על 8 ימים מיום הבאתו למתקן כליאה (להלן בסעיף זה – תקופת המעצר).
{{ח:תת|(ג)}} קצין מוסמך להורות על שחרורו של עצור לפני תום תקופת המעצר, אם מצא שאין עוד צורך במעצרו.
{{ח:תת|(ד)|(1)}} על אף האמור {{ח:פנימי|סעיף 56|בסעיפים 56}} {{ח:פנימי|סעיף 58|ו־58}}, לא ייפגש עצור עם עורך דין במשך יומיים מיום מעצרו.
{{ח:תתת|(2)}} מניעת מפגש של עצור עם עורך דין בתום יומיים מיום מעצרו תיעשה לפי {{ח:פנימי|סעיף 58|סעיפים קטנים 58(ג) ו־(ד)}}.

{{ח:סעיף|34|שחרור ממעצר על ידי קצין משטרה}}
{{ח:ת}} קצין משטרה מוסמך להורות על שחרורו של מי שנעצר לפי {{ח:פנימי|סעיף 31|סעיפים 31(א)}} {{ח:פנימי|סעיף 32|או 32}}, בתנאים או ללא כל תנאי.

{{ח:סעיף|35|שחרור ממעצר על ידי בית משפט צבאי}}
{{ח:ת}} שופט מוסמך להורות על שחרורו של מי שנעצר לפי {{ח:פנימי|סעיף 31|סעיפים 31(א)}} {{ח:פנימי|סעיף 32|או 32}}, בתנאים או ללא כל תנאי, וכן להורות על שינוי התנאים שנקבעו לשחרורו בידי קצין משטרה.

{{ח:סעיף|36|בקשה לשחרור|תיקון: 1772}}
{{ח:תת|(א)}} מי שנעצר לפי {{ח:פנימי|סעיף 31|סעיף 31}} וטרם ניתנה נגדו פקודת מעצר של שופט רשאי לפנות לשופט בבקשה כי יורה על שחרורו או כי יורה על שינוי התנאים שנקבעו לשחרורו בידי קצין משטרה.
{{ח:תת|(א1)}} הוגשה בקשה לפי סעיף זה, לא יורה בית המשפט על קיום דיון בבקשה אלא לאחר שקיבל התייחסות קצין משטרה או תובע צבאי לבקשה ושוכנע, מטעמים שיירשמו, כי קיים צורך בקיום דיון כאמור. לא שוכנע בית המשפט כי קיים צורך בקיום דיון, יורה על דחיית הבקשה ללא דיון בה. התייחסות כאמור יכול ותינתן במעמד צד אחד.
{{ח:תת|(ב)}} בקשה לשחרור ממעצר שאינה מוגשת אגב דיון במתן צו מעצר, בקשה לעיון חוזר או ערר יוגשו בכתב בצרוף העתקים של ההחלטה בענין המעצר ופרוטוקול הדיון בה, ויכילו תמצית נימוקיהן; קדמו להן בקשות שחרור ממעצר או בקשות לעיון חוזר, או עררים אחרים – יצורפו אליהם העתקים של אותם בקשות ועררים ושל פרוטוקול הדיון בהן; אולם שופט רשאי, מטעמים שייראו בעיניו, להיזקק לבקשה גם אם לא צורפו העתקים כאמור.

{{ח:סעיף|37|הארכת מעצר לצרכי חקירה|תיקון: 1685, 1726, 1798}}
{{ח:תת|(א)}} מי שנעצר בחשד לביצוע עבירת ביטחון, שופט מוסמך לתת פקודת מעצר לתקופה שלא תעלה על 20 ימים, ורשאי להאריך את המעצר לתקופות נוספות שכל אחת מהן לא תעלה על 15 ימים, ובלבד שסך כל תקופת המעצר ברצף אחד בקשר לאותו אירוע לא יעלה על 75 ימים.
{{ח:תת|(א1)}} מי שנעצר בחשד לביצוע עבירה שאינה עבירת ביטחון, שופט מוסמך לתת פקודת מעצר לתקופה שלא תעלה על 15 ימים, ורשאי להאריך את המעצר לתקופות נוספות שכל אחת מהן לא תעלה על 15 ימים, ובלבד שסך כל תקופת המעצר ברצף אחד בקשר לאותו אירוע לא יעלה על 75 ימים.
{{ח:תת|(ב)}} על אף האמור בסעיפים קטנים (א) ו־(א1), נעצר קטין כהגדרתו {{ח:פנימי|סעיף 136|בסעיף 136 לצו זה}} יהיה שופט מוסמך לתת פקודת מעצר לתקופה שלא תעלה על 15 ימים, ויהיה רשאי להאריך את המעצר לתקופות נוספות שכל אחת מהן לא תעלה על 10 ימים, ובלבד שסך כל תקופת המעצר ברצף אחד בקשר לאותו אירוע לא יעלה על 40 ימים.
{{ח:תת|(ג)}} על אף האמור בסעיף קטן (ב), נעצר נער בחשד לביצוע עבירה שאינה עבירת ביטחון, יהיה שופט מוסמך לתת פקודת מעצר לתקופה שלא תעלה על 10 ימים, ויהיה רשאי להאריך את המעצר לתקופות נוספות שכל אחת מהן לא תעלה על 10 ימים, ובלבד שסך כל תקופות המעצר ברצף אחד בקשר לאותו אירוע לא יעלה על 40 ימים.

{{ח:סעיף|38|הארכת מעצר נוספת לצרכי חקירה|תיקון: 1685, 1726, 1798}}
{{ח:ת}} שופט של בית המשפט הצבאי לערעורים רשאי, לבקשת הפרקליט הצבאי הראשי או מי שהוסמך לכך על ידו, לצוות על הארכת מעצרו של מי שנעצר לפי {{ח:פנימי|סעיף 37|סעיף 37}}, מלבד קטין כהגדרתו {{ח:פנימי|סעיף 136|בסעיף 136 לצו זה}}, או על מעצרו מחדש, לתקופות נוספות, שכל אחת מהן לא תעלה על 90 ימים.

{{ח:סעיף|38א|הארכת מעצר נוספת לצרכי חקירה של קטינים|תיקון: 1798}}
{{ח:ת}} שופט של בית המשפט הצבאי לערעורים רשאי, לבקשת הפרקליט הצבאי הראשי או מי שהוסמך לכך על ידו, לצוות על הארכת מעצרו של קטין שנעצר לפי {{ח:פנימי|סעיף 37|סעיף 37}} או על מעצרו מחדש, לתקופות נוספות, שכל אחת מהן לא תעלה על 45 ימים.

{{ח:סעיף|39|הארכת מעצר לשם מעצר מנהלי|תיקון: 2148, 2160, 2166, 2182, 2192, 2199, 2204, 2217, 2229, 2249}}
{{ח:תת|(א)}} שופט מוסמך להאריך את מעצרו של מי שנעצר לפי {{ח:פנימי|פרק ג סימן ג|סימן זה}} לתקופה שלא תעלה על 72 שעות, אם הצהיר תובע צבאי כי קיימת כוונה להביא את עניינו של העצור בפני מפקד צבאי, כהגדרתו {{ח:פנימי|סעיף 285|בסעיף 285(א)}}, כדי שישקול הוצאת צו מעצר מנהלי בעניינו, ושוכנע השופט כי נסיבות העניין מצדיקות את הארכת מעצרו של העצור לתקופה זו. לעניין זה, לא יבואו שבתות ומועדים במנין השעות.
{{ח:תת}} {{ח:הערה|(הוראת שעה מיום 20.10.2023 עד יום 1.3.2026):}} שופט מוסמך להאריך את מעצרו של מי שנעצר לפי {{ח:פנימי|פרק ג סימן ג|סימן זה}} לתקופה שלא תעלה על שישה ימים מלאים (144 שעות), אם הצהיר תובע צבאי כי קיימת כוונה להביא את עניינו של העצור בפני מפקד צבאי, כהגדרתו {{ח:פנימי|סעיף 285|בסעיף 285(א)}}, כדי שישקול הוצאת צו מעצר מנהלי בעניינו, ושוכנע השופט כי נסיבות העניין מצדיקות את הארכת מעצרו של העצור לתקופה זו. לעניין זה, לא יבואו שבתות ומועדים במנין השעות.
{{ח:תת|(ב)}} החלטת שופט לפי סעיף קטן (א) ניתנת לערעור לפני שופט של בית המשפט הצבאי לערעורים.

{{ח:סעיף|40|שחרור ממעצר בפקודת שופט}}
{{ח:תת|(א)}} לא ישוחרר מי שנעצר על פי פקודת מעצר של שופט, אלא לפי צו של שופט.
{{ח:תת|(ב)}} על אף האמור בסעיף קטן (א), קצין משטרה, שדרגתו אינה למטה מדרגת רב פקד, מוסמך להורות על שחרורו של אדם העצור על פי פקודת מעצר של שופט לפני תום תקופת המעצר שנקבעה בידי השופט, אלא אם כן קבע השופט, כי העצור יובא לפניו, או שהעצור ביקש זאת, או אם העצור נעצר על פי צו של שופט עד לסיום משפטו.

{{ח:סעיף|41|עיכוב ביצוע שחרור|תיקון: 2148, 2160, 2166, 2182, 2192, 2199, 2204, 2217, 2229, 2249}}
{{ח:תת|(א)}} החליט שופט על שחרור עצור, לפי {{ח:פנימי|פרק ג סימן ג|סימן זה}}, והודיע מי שביקש את המעצר, במעמד מתן החלטה, על כוונתו לשקול לערור עליה, רשאי השופט לצוות על השהיית ביצוע השחרור לתקופה שלא תעלה על 72 שעות; לענין זה לא יבואו שבתות ומועדים במניין השעות.
{{ח:תת|(ב)}} החליט שופט על שחרור עצור, והצהיר תובע צבאי, במעמד מתן החלטה, כי קיימת כוונה להביא את עניינו של העצור לפני מפקד צבאי, כהגדרתו {{ח:פנימי|סעיף 285|בסעיף 285(א)}}, כדי שישקול הוצאת צו מעצר מנהלי בעניינו, רשאי השופט לצוות על השהיית ביצוע השחרור לתקופה שלא תעלה על 72 שעות, אם שוכנע כי נסיבות הענין מצדיקות את השהיית שחרורו של העצור לתקופה זו; לענין זה לא יבואו שבתות ומועדים במנין השעות.
{{ח:תת}} {{ח:הערה|(הוראת שעה מיום 20.10.2023 עד יום 1.3.2026):}} החליט שופט על שחרור עצור, והצהיר תובע צבאי, במעמד מתן החלטה, כי קיימת כוונה להביא את עניינו של העצור לפני מפקד צבאי, כהגדרתו {{ח:פנימי|סעיף 285|בסעיף 285(א)}}, כדי שישקול הוצאת צו מעצר מנהלי בעניינו, רשאי השופט לצוות על השהיית ביצוע השחרור לתקופה שלא תעלה על שישה ימים מלאים (144 שעות), אם שוכנע כי נסיבות הענין מצדיקות את השהיית שחרורו של העצור לתקופה זו; לענין זה לא יבואו שבתות ומועדים במנין השעות.
{{ח:תת|(ג)}} החלטת שופט לפי סעיף קטן (ב), ניתנת לערעור לפני שופט של בית המשפט הצבאי לערעורים.

{{ח:סעיף|42|שחרור בערובה|תיקון: 1656}}
{{ח:תת|(א)}} שחרור בערבות יכול שיהא בערבות עצמית של העצור או הנאשם, בין לבדה ובין בצירוף ערבות ערב או בערבון כספי של העצור או של ערב או מקצתה בערבות ומקצתה בערבון, הכל כפי שיורה קצין המשטרה או בית המשפט הצבאי, שקבעו את מתן הערובה כתנאי לשחרור.
{{ח:תת|(ב)}} שחרור בערבות לפי סעיף זה הוא על תנאי שהמשוחרר יתייצב בכל עת שיידרש לחקירה או למשפט או לנשיאת עונשו ורשאי בית המשפט הצבאי להוסיף תנאים ככל שימצא לנכון. בכלל האמור, רשאי בית המשפט הצבא{{ח:הערה|י}} להתנות את השחרור בערבות בהפקדת דרכונו של המשוחרר ולצוות על עיכוב יציאתו מהאזור.
{{ח:תת|(ג)}} שוחרר אדם בערובה רשאי חייל, בין מיוזמתו ובין לפי פניית ערב, אם יש לו יסוד סביר להניח שהמשוחרר עומד להתחמק מהדין לעצור את המשוחרר ללא פקודת מעצר. משוחרר שנעצר לפי סעיף זה נוהגים בו כאמור {{ח:פנימי|סעיף 31|בסעיף 31(ב)}}.
{{ח:תת|(ד)}} לבקשת תובע צבאי רשאי בית המשפט צבאי, משהוכח לו כי המשוחרר הפר תנאי מתנאי השחרור, לצוות על מעצר המשוחרר. כן רשאי הוא לצוות –
{{ח:תתת|(1)}} על תשלום סכום הערבות כולו או מקצתו לקופת מפקדת האזור. דין צו כזה, כדין קנס שלא שולם במועדו;
{{ח:תתת|(2)}} על חילוט הערבון, כולו או מקצתו, לטובת קופת מפקדת האזור.
{{ח:תת|(ה)}} בכל עת לאחר מתן צו של סעיף קטן (ד) רשאי בית המשפט הצבאי, מנימוקים שיירשמו, לבטלו או לשנותו, כפי שיראה לנכון.
{{ח:תת|(ו)}} מי ששוחרר בערובה על פי הוראת קצין משטרה רשאי, בתוך שבעה ימים מיום מתן הערבות או הערבון, לערור לפני בית משפט צבאי של ערכאה ראשונה על גובה הערבות או הערבון.
{{ח:תת|(ז)}} הורשע נידון בפסק דין של בית משפט צבאי של ערכאה ראשונה, רשאי בית המשפט שהרשיעו לשחררו בערבות בכל עת עד להיות פסק הדין לחלוט; הוגש ערעור על פסק הדין והוחל בשמיעתו – תהא סמכות זו נתונה לבית המשפט הצבאי לערעורים.
{{ח:תת|(ח)}} הערובה ותנאי השחרור בערובה יתבטלו אם לא יוגש נגד מי ששוחרר בערובה כתב אישום תוך שנתיים מיום שנקבעו תנאי השחרור; ואולם בית המשפט רשאי, לבקשת תובע צבאי, להאריך את הערובה ואת תנאיה, לתקופה נוספת שלא תעלה על שלושה חודשים.
{{ח:תת|(ט)}} הוראות סעיף קטן (ח) יחולו על ערובה ותנאי שחרור בערובה שנקבעו לאחר יום ב׳ בתמוז התשס״ט (24.06.09).

{{ח:סעיף|42א|מעצר טרם הגשת כתב אישום|תיקון: 1685}}
{{ח:ת}} נעצר אדם וחקירתו נסתיימה, ישוחרר מהמעצר, ואולם אם הצהיר תובע כי עומדים להגיש כתב אישום נגדו ושוכנע בית המשפט, כי יש עילה לכאורה לבקש את מעצרו עד תום ההליכים, רשאי שופט להאריך את המעצר, מטעם זה, בשמונה ימים.

{{ח:סעיף|43|מעצר עד תום ההליכים}}
{{ח:ת}} הוגש כתב אישום יהיה שופט מוסמך להורות על מעצרו של הנאשם עד לסיום משפטו.

{{ח:סעיף|43א|שחרור באין משפט|תיקון: 1685, 1798}}
{{ח:תת|(א)}} נאשם, שלאחר הגשת כתב אישום נגדו, היה נתון במעצר בשל אותו כתב אישום תקופה המצטרפת לכדי 45 ימים, ומשפטו בערכאה הראשונה טרם החל, רשאי השופט לצוות על הארכת המעצר, לתקופה שלא תעלה על 15 ימים נוספים, אם ביקש זאת הנאשם או סנגורו.
{{ח:תת|(א1)}} נאשם, שלאחר הגשת כתב האישום נגדו, היה נתון במעצר בשל אותו כתב אישום תקופה המצטרפת לכדי 45 ימים ומעצרו לא הוארך כאמור בסעיף קטן (א) או לתקופה המצטרפת לכדי 60 ימים, ומשפטו בערכאה הראשונה טרם החל, יובא עניינו לפני שופט של בית המשפט הצבאי לערעורים.
{{ח:תת|(א2)}} בית המשפט הצבאי לערעורים ידון בעניינו של הנאשם ויורה על שחרורו, בתנאים או ללא תנאים, אלא אם כן סבר השופט, כי נסיבות העניין, לרבות חומרת העבירה המיוחסת לנאשם, מסוכנותו, החשש להימלטותו מן הדין והגורמים לכך שמשפטו טרם החל, אינן מצדיקות את שחרורו.
{{ח:תת|(א3)}} סבר בית המשפט הצבאי לערעורים כי אין לשחרר את הנאשם כאמור בסעיף {{ח:הערה|קטן}} (א2), רשאי הוא לצוות על הארכת מעצרו, לתקופה שלא תעלה על 90 ימים ולעניין קטין, לתקופה שלא תעלה על 45 ימים, ולחזור ולצוות על כך מעת לעת.
{{ח:תת|(ב)}} לעניין תחילת המשפט, יראו בביצוע הקראה בפני דן יחיד תחילת משפט לכל דבר, אף אם הוגש כתב האישום לבית משפט צבאי של שלושה.

{{ח:סעיף|44|מעצר טרם הכרעת דין|תיקון: 1685, 1711, 1798}}
{{ח:תת|(א)}} נאשם בעבירת ביטחון, שלאחר הגשת כתב אישום נגדו, היה נתון במעצר בשל אותו כתב אישום, תקופה המצטרפת לכדי 18 חודשים, ולעניין קטין כהגדרתו {{ח:פנימי|סעיף 136|בסעיף 136 לצו זה}} (להלן, בסעיף זה – ”קטין“), תקופה המצטרפת לכדי תשעה חודשים, ומשפטו בערכאה הראשונה לא נגמר בהכרעת דין, יובא עניינו לפני שופט של בית המשפט הצבאי לערעורים.
{{ח:תת|(א1)}} נאשם בעבירה שאינה עבירת ביטחון, שלאחר הגשת כתב אישום נגדו, היה נתון במעצר בשל אותו כתב אישום, תקופה המצטרפת לכדי תשעה חודשים, ולעניין קטין, תקופה המצטרפת לכדי שישה חודשים, ומשפטו בערכאה ראשונה לא נסתיים בהכרעת דין, יובא עניינו לפני שופט בית המשפט הצבאי לערעורים.
{{ח:תת|(א2)}} שופט כאמור בסעיף קטן (א) או (א1) ידון בעניינו של הנאשם ויורה על שחרורו, בתנאים או ללא כל תנאי, אלא אם כן סבר השופט, כי נסיבות הענין, לרבות חומרת העבירה המיוחסת לנאשם, מסוכנותו, החשש להימלטותו מן הדין והגורמים להתמשכות ההליכים, אינן מצדיקות את שחרורו.
{{ח:תת|(ב)}} החליט השופט שנסיבות הענין אינן מצדיקות את שחרורו של הנאשם, יהיה רשאי השופט, להורות על המשך החזקתו של הנאשם במעצר לתקופה שלא תעלה על שלושה חודשים, ולחזור ולהורות כך מעת לעת.
{{ח:תת|(ג)}} לעניין נאשם שאינו קטין, על אף האמור בסעיף קטן (ב), סבר השופט כי לא יהיה ניתן לסיים את הליכי המשפט בתוך התקופה של שלושה חודשים האמורה בסעיף קטן (ב), בשל סוג העבירה, מורכבותו של התיק או ריבוי של נאשמים, עדים או אישומים, רשאי הוא לצוות על הארכת המעצר או על מעצר מחדש לתקופה שלא תעלה על חמישה חודשים, ולחזור ולצוות כך מעת לעת.

{{ח:סעיף|44א|מעצר לאחר הכרעת דין|תיקון: 1716}}
{{ח:תת|(א)}} בלי לגרוע מהוראות {{ח:פנימי|סעיף 44|סעיף 44}}, ניתנה הכרעת דין מרשיעה נגד נאשם בעבירת ביטחון, שאינו קטין כהגדרתו {{ח:פנימי|סעיף 136|בסעיף 136 לצו זה}}, לאחר שהיה נתון במעצר לתקופה המצטרפת כדי 18 חודשים בשל אותו כתב אישום, רשאי בית המשפט שהרשיעו לצוות על הארכת מעצרו או על מעצרו מחדש עד למתן גזר דין, אם מצא כי יש עילה למעצרו; לא ניתן גזר דין בתוך 180 ימים מיום שציווה בית המשפט כאמור, יובא עניינו לפני שופט של בית המשפט הצבאי לערעורים, ויחולו הוראות {{ח:פנימי|סעיף 44|סעיף 44}}, בשינויים המחוייבים.
{{ח:תת|(ב)}} בלי לגרוע מהוראות {{ח:פנימי|סעיף 44|סעיף 44}}, ניתנה הכרעת דין מרשיעה נגד נאשם בעבירה שאינה עבירת ביטחון, או נאשם שהינו קטין כהגדרתו {{ח:פנימי|סעיף 136|בסעיף 136 לצו זה}}, לאחר שהיה נתון במעצר לתקופה המצטרפת לכדי שנה בשל אותו כתב אישום, רשאי בית המשפט שהרשיעו לצוות על הארכת מעצרו או על מעצרו מחדש עד למתן גזר דין, אם מצא כי יש עילה למעצרו; לא ניתן גזר דין בתוך 180 ימים מיום שציווה בית המשפט כאמור, יובא עניינו לפני שופט של בית המשפט הצבאי לערעורים, ויחולו הוראות {{ח:פנימי|סעיף 44|סעיף 44}}, בשינויים המחוייבים.

{{ח:סעיף|45|ערר|תיקון: 2174}}
{{ח:תת|(א)}} עצור, מי ששוחרר ממעצר בתנאים, קצין משטרה ותובע צבאי, רשאים לערור על החלטה של שופט של ערכאה ראשונה, בענין הנוגע למעצר או לשחרור או לבקשה לעיון חוזר, לפני שופט של בית משפט הצבאי לערעורים.
{{ח:תת|(ב)}} סדרי הדיון בערר, לרבות ענין נוכחות בעלי הדין, יהיו כפי שיורה השופט.
{{ח:תת|(ג)|(1)}} על אף הוראות סעיף 45(ב), ערר על החלטת בית משפט לפי סעיף 45 בעניין הנוגע למעצרו של עצור שטרם הוגש נגדו כתב אישום, יוגש לבית המשפט הצבאי לערעורים בתוך 30 שעות ממועד מתן ההחלטה; ואולם רשאי בית המשפט בעת שהורה על מעצרו של עצור שטרם הוגש נגדו כתב אישום, להאריך את המועד האמור מטעמים שיירשמו, אם שוכנע כי הדבר דרוש כדי למנוע עיוות דין לעצור; בית המשפט הצבאי לערעורים יקיים את הדיון בערר בתוך 24 שעות מהשעה שבה הוגש במזכירות בית המשפט הצבאי לערעורים.
{{ח:תתת|(2)}} על אף האמור בפסקה (1), שבתות ומועדים לא יובאו במניין השעות; דיון שעל בית המשפט לקיימו במוצאי שבת או מועד, רשאי בית המשפט לקיימו לא יאוחר ממחרת השבת או המועד ועד השעה 12:00.
{{ח:תת|(ד)}} על אף הוראות סעיף 45(ב), ערר על החלטת בית המשפט לפי סעיף 45 בעניין הנוגע למעצרו של עצור שהוגש נגדו כתב אישום, יוגש לבית המשפט הצבאי לערעורים בתוך 30 ימים ממועד מתן ההחלטה; ואולם רשאי בית המשפט להאריך את המועד האמור מטעמים שיירשמו.

{{ח:סעיף|46|סמכות המעצר בערר}}
{{ח:ת}} הגיש תובע צבאי ערר על מעצר נתונה סמכות המעצר לשופט של בית המשפט הצבאי לערעורים.

{{ח:סעיף|47|עיון חוזר}}
{{ח:ת}} עצור, מי ששוחרר ממעצר בתנאים, קצין משטרה ותובע צבאי רשאים לפנות בכתב לשופט בבקשה לעיון חוזר בהחלטה שנתן בענין הנוגע למעצר או לשחרור, לרבות בהחלטה לפי סעיף זה, אם נתגלו עובדות חדשות או נשתנו נסיבות, לרבות חלוף הזמן מיום מעצרו, והדבר עשוי לשנות את החלטתו הקודמת של שופט.
{{ח:ת}} בכל מקרה רשאי העצור להגיש בקשה לעיון חוזר בתום שנה מיום מעצרו ובחלוף כל שישה חודשים נוספים. ובלבד שאם הוחל בשמיעת ערעור על פסק דין שניתן בידי בית משפט צבאי של ערכאה ראשונה ידון בבקשה שופט של בית המשפט הצבאי לערעורים.

{{ח:סעיף|48|סמכות בעיון חוזר וערר}}
{{ח:ת}} בעיון חוזר ובערר רשאי שופט לקיים ההחלטה שעליה עוררים, לשנותה או לבטלה ולתת אחרת במקומה.

{{ח:סעיף|49|עיכוב ביצוע שחרור}}
{{ח:ת}} ניתן פסק דין בידי בית משפט צבאי ותובע צבאי הודיע כי בכוונת התביעה לשקול להגיש עליו ערעור, רשאי בית המשפט לשחרר את הנאשם בערובה מטעמים שיירשמו, או להורות על מעצרו לתקופה שלא תעלה על 72 שעות לשם הגשת הערעור.

{{ח:סעיף|50|מעצר לאחר ערעור}}
{{ח:ת}} הגיש תובע צבאי ערעור על פסק הדין, נתונה סמכות המעצר לשופט של בית המשפט הצבאי לערעורים.

{{ח:סעיף|51|נוכחות עצור בדיוני מעצר}}
{{ח:ת}} דיון מעצר לפי {{ח:פנימי|פרק ג סימן ג|סימן זה}}, ובכלל זה דיון בעיון חוזר ובערר, יתקיים בפני העצור, למעט באחד ממקרים אלו:
{{ח:תת|(א)}} אם ביקש העצור שלא להיות נוכח בדיון;
{{ח:תת|(ב)}} אם נוכח השופט, על יסוד חוות דעת של רופא, שאין העצור מסוגל להשתתף בדיון מפאת מצב בריאותו; במקרה זה, יתקיים הדיון בנוכחות סנגורו ואם אינו מיוצג ימנה לו השופט סנגור, עד שיוכל להתייצב בבית המשפט; פסקה המניעה להתייצבותו וטרם נסתיימה תקופת המעצר, רשאי העצור לדרוש דיון חוזר.

{{ח:סעיף|52|נוכחות עצור בעבירות ביטחון|תיקון: 1684, 1717, 1720, 240/ת״ט, 1761, 1791, 2174}}
{{ח:תת|(א)}} בסעיף זה, משמעות הביטויים ”עצור“ ו”רשות מאשרת“ יהיו כמשמעם {{ח:פנימי|סעיף 58|בסעיף 58}}.
{{ח:תת|(ב)}} על אף האמור {{ח:פנימי|סעיף 51|בסעיף 51}} רשאי בית המשפט הצבאי, לבקשת תובע צבאי, להורות על מעצרו של עצור, ללא נוכחות העצור, מטעמים מיוחדים שיירשמו, לתקופה קצרה הכרחית בנסיבות הענין, שלא תעלה על 24 שעות, אם שוכנע בית המשפט כי שחרור העצור יפגע פגיעה ניכרת בביטחון האזור או בביטחון מדינת ישראל או בסדר הציבורי; לענין זה לא יבואו שבתות ומועדים במנין השעות.
{{ח:תת|(ג)}} על אף האמור {{ח:פנימי|סעיף 51|בסעיף 51}}, רשאי בית המשפט הצבאי, לבקשת תובע צבאי, להורות על מעצרו של עצור, ללא נוכחות העצור, מטעמים מיוחדים שיירשמו, לתקופה קצרה הכרחית בנסיבות העניין, שלא תעלה על 72 שעות, באם שוכנע בית המשפט כי עקב הנסיבות הביטחוניות השוררות באזור קיים קושי ממשי להביא את העצור לדיון בהארכת מעצרו; לענין זה לא יבואו שבתות ומועדים במנין השעות.
{{ח:תת|(ד)}} על אף האמור {{ח:פנימי|סעיף 51|בסעיף 51}}, לעניין נוכחות של עצור בדיון בהארכת מעצרו בתקופת המעצר כאמור {{ח:פנימי|סעיף 37|בסעיף 37}}, ציווה בית המשפט, בנוכחות העצור, על מעצרו לתקופה הקצרה מ־20 ימים, רשאי שופט של בית המשפט הצבאי לערעורים, לבקשת ראש אגף החקירות בשירות הביטחון הכללי שהוגשה בכתב בהסכמת הפרקליט הצבאי הראשי, להאריך את מעצרו של עצור כאמור שלא בנוכחותו, אם שוכנע כי אם תופסק החקירה לשם הבאת העצור לדיון קיימת אפשרות קרובה לוודאי לסיכול של מניעת פגיעה בחיי אדם; הארכת מעצר כאמור תהא לתקופות נוספות שלא יעלו על 96 שעות כל אחת, ובלבד שסך התקופות שבהן יוארך המעצר בלא נוכחות העצור לא יעלה על 8 ימים, או לא יעלה על יתרת התקופה שנותרה עד תום 20 ימים ממועד הדיון שהתקיים בנוכחותו, לפי הקצר.
{{ח:תת|(ד1)|(1)}} לא יתקיים דיון בבקשה לעיון חוזר שהוגשה לפי {{ח:פנימי|סעיף 47|סעיף 47}}, בהחלטה הנוגעת למעצרו של עצור שטרם הוגש נגדו כתב אישום, אלא אם כן שוכנע בית המשפט, לאחר שקיים דיון מקדמי, כי התקיימה עילה לבקשה כאמור {{ח:פנימי|סעיף 47|באותו סעיף}}; דיון מקדמי בשאלה אם התקיימה עילה כאמור, יתקיים שלא בנוכחות העצור.
{{ח:תתת|(2)}} על אף הוראות {{ח:פנימי|סעיף 51|סעיף 51}}, קבע בית המשפט כי התקיימה עילה כאמור {{ח:פנימי|סעיף 47|בסעיף 47}}, רשאי הוא, לבקשת ראש אגף חקירות בשירות הביטחון הכללי, להורות כי הדיון בבקשה לעיון חוזר יתקיים שלא בנוכחות העצור, אם שוכנע כי אם תופסק החקירה לשם הבאת העצור לדיון קיימת אפשרות קרובה לוודאי לסיכול של מניעת פגיעה בחיי אדם.
{{ח:תת|(ה)}} {{ח:הערה|(בוטל).}}
{{ח:תת|(ה1)}} על אף הוראות {{ח:פנימי|סעיף 51|סעיף 51}}, רשאי בית המשפט הצבאי לערעורים הדן בערר כאמור {{ח:פנימי|סעיף 45|בסעיף 45(ג)(1)}}, לבקשת ראש אגף החקירות בשירות ביטחון הכללי, להורות כי דיון בערר כאמור יתקיים שלא בנוכחות העצור, אם שוכנע כי אם תופסק החקירה לשם הבאת העצור לדיון קיימת אפשרות קרובה לוודאי לסיכול של מניעת פגיעה בחיי אדם.
{{ח:תת|(ו)}} דיון שלא בנוכחות עצור, לפי סעיפים קטנים (ב) עד (ד) יתקיים בנוכחות סנגורו של העצור, ואם אינו מיוצג, ימנה לו השופט סנגור; ואולם, לא נכח סנגור בדיון כאמור, ימנה השופט לעצור סנגור לצורך הדיון כאמור בסעיף זה בלבד, ורשאי הוא להורות על הארכת תקופת המעצר, כאמור בסעיפים קטנים (ב) עד (ד) לתקופות קצרות הכרחיות בנסיבות הענין עד שסנגור יהיה נוכח בדיון.
{{ח:תת|(ז)}} בית המשפט הצבאי רשאי להורות, כי דיון בבקשה לקיום דיון שלא בנוכחות עצור, לפי פסקאות (ב) עד (ה), כולו או חלקו, יתקיים במעמד צד אחד בלבד או בדלתיים סגורות.
{{ח:תת|(ז1)|(1)}} חדלה להתקיים העילה שבשלה לא הובא עצור לדיון בהארכת מעצר, בבקשה לעיון חוזר או בערר לפי סעיפים 52(ג), 52(ד), 52(ד1)(2), 52(ה1), יובא העצור לפני בית המשפט בהקדם האפשרי, ולא יאוחר מתום 24 שעות מהמועד שבו חדלה להתקיים העילה כאמור. לענין זה לא יבואו שבתות ומועדים במנין השעות.
{{ח:תתת|(2)|(א)}} החלטת בית המשפט שהתקבלה בדיון שהתקיים שלא בנוכחות העצור לפי סעיפים 52(ג), 52(ד), 52(ד1)(2), 52(ה1), תובא לידיעת העצור בהקדם האפשרי, אלא אם כן הורה בית המשפט אחרת, לבקשת תובע צבאי, אם שוכנע כי יש בכך כדי לסכל מניעת פגיעה בחיי אדם.
{{ח:תתתת|(ב)}} החלטת בית המשפט שהתקבלה בדיון המקדמי לפי סעיף 52(ד1)(1), תובא לידיעת העצור בהקדם האפשרי, אלא אם כן הורה בית המשפט אחרת, לבקשת תובע צבאי, אם שוכנע כי יש בכך כדי לפגוע פגיעה ממשית בחקירה.
{{ח:תת|(ח)}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|53|מסירת הודעה עם מעצר|תיקון: 1676}}
{{ח:תת|(א)}} נעצר אדם, תימסר ללא שיהוי ידיעה על מעצרו ומקום הימצאו לאדם הקרוב אליו, זולת אם ביקש העצור שלא להודיע כאמור.
{{ח:תת|(ב)}} {{ח:הערה|(בוטל).}}
{{ח:תת|(ג)}} לבקשתו של העצור תימסר הודעה כאמור בסעיף קטן (א) גם לעורך דין שהעצור נקב בשמו.
{{ח:תת|(ד)}} נעצר אדם והובא למתקן כליאה, יודיע לו מפקד המתקן בסמוך להגיעו למתקן, את זכויותיו האמורות בסעיף זה.
{{ח:תת|(ה)}} סעיפים קטנים (ג) ו־(ד) לא יחולו לעניין עצור, כמשמעו {{ח:פנימי|סעיף 58|בסעיף 58}}.

{{ח:סעיף|54|עיכוב ידיעה על מעצר על ידי בית משפט צבאי}}
{{ח:תת|(א)}} על אף האמור {{ח:פנימי|סעיף 53|בסעיף 53}} רשאי שופט להרשות שלא תימסר ידיעה על מעצרו של אדם העצור בשל עבירה שעונשה מאסר יותר משלוש שנים או שהידיעה תימסר רק למי שיקבע, אם שוכנע כי טעמים של בטחון האזור או צרכי חקירה מחייבים את סודיות המעצר.
{{ח:תת|(ב)}} הרשאה לפי סעיף קטן (א) תהיה לתקופה שאינה עולה על 96 שעות. ורשאי שופט להאריכה מזמן לזמן ובלבד שסך כל התקופות לא יעלה על 8 ימים.
{{ח:תת|(ג)}} בקשה לפי סעיף קטן (א) תידון במעמד צד אחד בלבד, ומטעם המבקש יתייצב תובע צבאי או שוטר בדרגת מפקח ומעלה.

{{ח:סעיף|55|עיכוב ידיעה על מעצר – חשוד בעבירה על פי {{ח:פנימי|תוספת 1|התוספת הראשונה}}|תיקון: 1672}}
{{ח:תת|(א)}} לענין סעיף זה –
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”עצור“ – כמשמעו {{ח:פנימי|סעיף 58|בסעיף 58}}.
{{ח:תת|(ב)}} סבר ראש צוות חוקרים בשירות הבטחון הכללי או קצין בדרגת סגן אלוף ומעלה שהסמיכו לכך מפקד כוחות צה״ל באזור בהמלצת ראש אמ״ן, כי צרכי החקירה מחייבים זאת, רשאי הוא להורות על עיכוב מסירת ידיעה על מעצרו של עצור לתקופה שלא תעלה על 24 שעות ממועד המעצר.
{{ח:תת|(ג)}} היה אדם עצור, רשאי שופט להרשות שלא תימסר ידיעה על מעצרו או שהידיעה תימסר רק למי שיקבע, אם שוכנע כי טעמים של בטחון האזור או צרכי חקירה מחייבים זאת.
{{ח:תת|(ד)}} הרשאה לפי סעיף קטן (ג) תהיה לתקופה או לתקופות שלא יעלו יחד על 12 יום. התקופה בה עוכבה מסירת ידיעה על מעצרו של העצור לפי סעיף קטן (ב) תבוא במנין 12 הימים האמורים בסעיף קטן זה.

{{ח:סעיף|56|פגישה עם עורך דין}}
{{ח:תת|(א)}} עצור רשאי להיפגש עם עורך דין ולהיוועץ בו.
{{ח:תת|(ב)}} פגישת העצור עם עורך דין תיעשה ביחידות, ובתנאים המבטיחים את סודיות השיחה, באופן המאפשר פיקוח על תנועותיו והתנהגותו של העצור.
{{ח:תת|(ג)}} ביקש העצור להיפגש עם עורך דינו, או ביקש עורך דין שמינהו אדם הקרוב לעצור להיפגש עם העצור, יאפשר זאת מפקד מתקן הכליאה, בהקדם האפשרי.
{{ח:תת|(ד)}} נמצא העצור בהליכי חקירה או בפעולות אחרות הקשורות בחקירה, וסבר קצין משטרה בדרגת פקד ומעלה כי הפסקת ההליכים או הפעולות עלולה לסכל את החקירה, רשאי הוא להורות, בהחלטה מנומקת בכתב, שפגישת העצור עם עורך דין תידחה לשעות ספורות, והוא הדין אם הפגישה עלולה לסכל או לשבש מעצרם של חשודים נוספים באותו ענין.
{{ח:תת|(ה)}} על אף האמור בסעיף קטן (ג) רשאי קצין משטרה בדרגת רב פקד ומעלה, בהחלטה מנומקת בכתב להורות שלא לאפשר פגישת עצור עם עורך דין לתקופה שלא תעלה על 96 שעות משעת המעצר, אם שוכנע שהדבר דרוש לשם שמירה על ביטחון האזור או על חיי אדם או לצורך סיכול עבירה שעונשה מאסר יותר משלוש שנים.
{{ח:תת|(ו)}} סעיפים קטנים (ג) עד (ה) לא יחולו לענין עצור כמשמעו {{ח:פנימי|סעיף 58|בסעיף 58}}.

{{ח:סעיף|57|מניעת מפגש עם עורך דין על ידי בית משפט צבאי}}
{{ח:תת|(א)}} על אף האמור {{ח:פנימי|סעיף 56|בסעיף 56}} רשאי שופט להרשות שהעצור לא ייפגש עם עורך דין אם שוכנע כי טעמים של בטחון האזור או צרכי חקירה מחייבים את סודיות המעצר.
{{ח:תת|(ב)}} הרשאה לפי סעיף קטן (א) תהיה לתקופה שאינה עולה על 96 שעות, ורשאי שופט להאריכה מזמן לזמן ובלבד שסך כל התקופות לא יעלה על 8 ימים.
{{ח:תת|(ג)}} בקשה לפי סעיף קטן (א) תידון במעמד צד אחד בלבד, ומטעם המבקש יתייצב תובע צבאי או שוטר בדרגת מפקח ומעלה.

{{ח:סעיף|58|מניעת מפגש על ידי רשות מאשרת – חשוד בעבירה {{ח:פנימי|תוספת 1|בתוספת הראשונה}}|תיקון: 1672, 1735, 1827}}
{{ח:תת|(א)}} בסעיף זה, {{ח:פנימי|סעיף 58א|בסעיף 58א}} {{ח:פנימי|סעיף 59|ובסעיף 59}}:
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”עצור“ – עצור החשוד בביצוע עבירה לפי דין או תחיקת בטחון המנויים {{ח:פנימי|תוספת 1|בתוספת הראשונה}}, וכן עצור שנעצר לפי הוראות {{ח:פנימי|פרק ח|פרק ח׳}}, והוא חשוד בעבירה שאילו נעברה באזור הייתה עבירה לפי דין או תחיקת בטחון המנויים {{ח:פנימי|תוספת 1|בתוספת הראשונה}}.
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”הממונה על החקירה“ – אחד מאלה:
{{ח:תתתת|(1)}} קצין משטרה בדרגת רב פקד ומעלה;
{{ח:תתתת|(2)}} ראש צוות חוקרים בשירות הבטחון הכללי;
{{ח:תתתת|(3)}} קצין צה״ל שהסמיכו לכך מפקד כוחות צה״ל באזור.
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”רשות מאשרת“ – אחד מאלה:
{{ח:תתתת|(1)}} קצין משטרה בדרגת סגן ניצב ומעלה.
{{ח:תתתת|(2)}} ראש מחלקת חקירות בשירות הבטחון הכללי.
{{ח:תתתת|(3)}} קצין צה״ל בדרגת סגן־אלוף ומעלה שהסמיכו לכך מפקד כוחות צה״ל באזור.
{{ח:תת|(ב)}} ביקש עצור להיפגש עם עורך דינו או ביקש עורך הדין שמינהו אדם הקרוב לעצור להיפגש עם העצור – יאפשר הממונה על החקירה את הפגישה אם לא ראה סיבה לדחותה כאמור בסעיפים קטנים (ג) ו־(ד).
{{ח:תת|(ג)}} הממונה על החקירה רשאי, בהחלטה בכתב, להורות שלא לאפשר פגישת עצור עם עורך דין לתקופה או לתקופות שלא יעלו יחד על 15 ימים מיום המעצר, אם סבר שהדבר דרוש מטעמים של בטחון האזור או שטובת החקירה מחייבת זאת.
{{ח:תת|(ד)}} רשות מאשרת רשאית, בהחלטה בכתב, להורות שלא לאפשר פגישת עצור עם עורך דין לתקופה נוספת או לתקופות נוספות שלא יעלו יחד על 15 ימים אם שוכנעה שהדבר דורש {{ח:הערה|[צ״ל: דרוש]}} מטעמים של בטחון האזור או שטובת החקירה מחייבת זאת.
{{ח:תת|(ה)}} על אף ההחלטה לפי סעיפים קטנים (ג) ו־(ד) יאפשר הממונה על החקירה לעצור להיפגש עם עורך דין אם נסתיימה החקירה.
{{ח:תת|(ו)}} על אף האמור {{ח:פנימי|סעיף 56|בסעיף קטן 56(ו)}}, יחול {{ח:פנימי|סעיף 56|סעיף קטן 56(ד)}} גם על עצור כמשמעו בסעיף 58, והסמכות האמורה בו תינתן גם לראש צוות חוקרים בשירות הבטחון הכללי; ואולם, היה העצור במעצר תקופה העולה על 30 ימים, תהא הסמכות נתונה אך ורק לרשות המאשרת.

{{ח:סעיף|58א|מניעת פגישה של עורך דין עם יותר מעצור אחד באותה חקירה|תיקון: 1827}}
{{ח:תת|(א)}} על אף האמור {{ח:פנימי|סעיף 56|בסעיף 56}} ובלי לגרוע מהוראות {{ח:פנימי|סעיף 58|סעיף 58}} {{ח:פנימי|סעיף 59|וסעיף 59}}, מצאה רשות מאשרת כי עורך דין אחד מבקש להיפגש עם כמה עצורים החשודים בעבירות המנויות {{ח:פנימי|תוספת 1|בתוספת הראשונה}} והנחקרים במסגרת אותה חקירה, או כי כמה עצורים כאמור מבקשים להיפגש עם עורך דין אחד, וכי פגישה כאמור עלולה לפגוע פגיעה ממשית בחקירה, רשאית היא שלא לאפשר פגישה של עורך דין כאמור עם יותר מעצור אחד; הרשות המאשרת תמסור הודעה על החלטה כאמור לכל אחד מהעצורים, וכן לעורך הדין;
{{ח:תת}} לעניין זה –
{{ח:תת}} ”עורך דין אחד“ – לרבות עורך דין אחר ממשרדו.
{{ח:תת|(ב)}} על אף האמור בסעיף קטן (א), מניעת פגישה כאמור באותו סעיף קטן לתקופה העולה על 30 ימים תהיה באישור התובע הצבאי הראשי או מי שהוא הסמיך לכך.

{{ח:סעיף|59|מניעת מפגש על ידי בית משפט צבאי – חשוד בעבירה {{ח:פנימי|תוספת 1|בתוספת הראשונה}}|תיקון: 1656, 1672, 1713, 1735}}
{{ח:תת|(א)}} היה אדם עצור, רשאי שופט להרשות שהעצור לא יפגש עם עורך דין, אם שוכנע כי טעמים של בטחון האזור או צרכי חקירה מחייבים זאת.
{{ח:תת|(ב)}} הרשאה לפי סעיף קטן (א) תהיה לתקופה או לתקופות שלא יעלו יחד על 30 יום אך אין באמור בסעיף קטן זה כדי לגרוע מהסמכות האמורה {{ח:פנימי|סעיף 58|בסעיף 58}}, וימי עיכוב הפגישה לפי {{ח:פנימי|סעיף 58|סעיף 58}} לא יבואו במניין 30 הימים האמורים בסעיף קטן זה.
{{ח:תת|(ג)}} {{ח:הערה|(בוטל).}}
{{ח:תת|(ד)}} הוגש כתב אישום לבית המשפט הצבאי יראו הרשאה כאמור בסעיף קטן (ב) כבטלה, החל מן המועד שהוגש בו כתב האישום.

{{ח:סעיף|59א|סדר דין בדיון מעצר של עצור שפגישתו עם עורך דין נדחתה|תיקון: 1739}}
{{ח:תת|(א)}} הדיון בבקשה למעצר או לשחרור של עצור שפגישתו עם עורך דין נדחתה לפי {{ח:פנימי|סעיף 56|סעיפים 56 עד 59}} או בערר על בקשה כזו, יתקיים עם העצור וסנגורו בנפרד, באופן שיימנע הקשר ביניהם, אלא אם כן החליט השופט, מטעמים שיירשמו, כי אין בקיום הדיון בנוכחותם של העצור וסנגורו יחדיו, כדי לסכל את מטרת מניעת הפגישה.
{{ח:תת|(ב)}} דיון כאמור בסעיף קטן (א) ייערך בדלתיים סגורות ויחולו לגביו הוראות {{ח:פנימי|סעיף 89|סעיפים קטנים 89(ד) ו־(ה)}}; ואולם, רשאי בית המשפט הצבאי, לבקשת בעל דין, ולאחר שמיעת יתר בעלי הדין, לקבוע, מטעמים שירשמו, כי הדיון, כולו או מקצתו, יהיה בדלתיים פתוחות.

{{ח:קטע3|פרק ג סימן ד|סימן ד׳ – תפיסה וחילוט}}

{{ח:סעיף|60|תפיסה|תיקון: 1827}}
{{ח:תת|(א)}} רשאי כל חייל או רשות מוסמכת שנתמנתה לכך לתפוס ולעצור סחורות, חפצים, בעלי חיים, תעודות, או כל דבר (להלן {{ח:פנימי|פרק ג סימן ד|בסימן זה}} {{ח:הערה|-}} טובין), שיש להם טעם לחשוד:
{{ח:תתת|(1)}} שנעברה או שעומדים לעבור לגביהם עבירה על צו זה;
{{ח:תתת|(2)}} שניתנו כשכר או תגמול בעד ביצוע עבירה או יועד להיות שכר או תגמול בעד ביצועה, ניתן כתוצאה כאמור או כאמצעי לביצועה;
{{ח:תתת|(3)}} שהשתמשו בהם בעשיית כל עבירה כאמור או כאמצעי לביצועה או לשם הקלה על ביצועה;
{{ח:תתת|(4)}} שהם עשויים לשמש כראיה לכל מעשה עבירה על צו זה;
{{ח:תתת|(5)}} שהם רכוש של התאחדות בלתי מותרת.
{{ח:תת|(ב)}} התקיימה עילת התפיסה כאמור בסעיף קטן (א)(1) עד (3) ו־(5) לגבי עבירה לפי {{ח:פנימי|תוספת 1|התוספת הראשונה}} או עבירה לפי {{ח:פנימי|סעיף 251|סעיף 251 לצו זה}}, רשאי מפקד כוחות צה״ל באזור או מי שהוסמך לכך מטעמו לתפוס טובין שווה ערך לטובין אשר הקים את העילה כאמור.
{{ח:תת|(ג)}} לעניין תפיסה לפי סעיף קטן (ב), היו הטובין שנתפסו כסף, אחת היא אם ייתפס אותו כסף אשר הקים את העילה או כל כסף אחר, שנמצא בבעלותו, בחזקתו, בשליטתו או בחשבון הבנק של מי שקיבל את הכסף.

{{ח:סעיף|61|טובין שנעברה בהם עבירה}}
{{ח:ת}} טובין, שלגביהם נעברה עבירה על צו זה, או שניתנו כשכר בעד ביצוע עבירה כאמור או כאמצעי לביצועה או שהשתמשו בהם בעשיית כל עבירה כזאת או לשם הקלת ביצועה, ייעשה בהם ככל שיורה מפקד כוחות צה״ל באזור.

{{ח:סעיף|61א|ייחוד הסמכות|תיקון: 1732, 1751}}
{{ח:ת}} החלטת מפקד כוחות צה״ל באיו״ש לפי {{ח:פנימי|סעיף 61|סעיף 61}} לחלט או להחרים רכוש, מטעמי ביטחון, שלא במסגרת הליך פלילי, או החלטת מפקד צבאי לתפוס, לחלט או להחרים רכוש, לפי {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)|תקנות ההגנה (שעת חירום), 1945}}, אינה ניתנת לערעור בפני בית המשפט הצבאי ואין אחריה ולא כלום.

{{ח:סעיף|62|טובין שלא נעברה בהם עבירה}}
{{ח:ת}} נתפסו טובין לפי {{ח:פנימי|פרק ג סימן ד|סימן זה}}, ונמצא לאחר מכן שלא השתמשו בהם לעשיית כל עבירה על צו זה או למתן שכר בעד ביצוע עבירה כאמור או כאמצעי לביצועה או לשם הקלת ביצועה או שאין הם עשויים עוד לשמש ראיה למעשה עבירה על צו זה – ישוחררו בהתאם להוראות מפקד כוחות צה״ל באזור.

{{ח:סעיף|62א|הקמת ועדה לבחינת תפיסת רכוש|תיקון: 1787}}
{{ח:תת|(א)}} מוקמת בזאת ועדה לבחינת תפיסת רכוש.
{{ח:תת|(ב)}} הוועדה תמליץ בפני מפקד כוחות צה״ל באזור בנוגע להפעלת סמכויות לפי {{ח:פנימי|סעיף 61|סעיפים 61}} {{ח:פנימי|סעיף 62|ו־62 לצו זה}} ביחס לטובין שנתפסו לפי {{ח:פנימי|סעיף 60|סעיף 60 לצו זה}}, או לפי {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)|תקנות ההגנה (שעת חירום), 1945}}, מטעמי ביטחון, שלא במסגרת הליך פלילי.
{{ח:תת|(ג)}} מפקד כוחות צה״ל באזור רשאי להתקין תקנות הדרושות לביצועו של סעיף זה, לרבות הרכב הוועדה, וסדרי פעולתה.

{{ח:סעיף|63|תביעות סותרות לחזקה}}
{{ח:ת}} בטובין ניתנה הוראה לשחרר טובין, שנתפסו מכוח {{ח:פנימי|פרק ג סימן ד|סימן זה}}, והוגשו תביעות שונות לזכות בטובין המכחישות זו את זו, יפנה תובע צבאי לנשיא בית משפט צבאי של ערכאה ראשונה או למי שהנשיא יקבע לענין זה בבקשה לצוות מה ייעשה בטובין; הוגשה בקשה כאמור, רשאי כל אדם הטוען לזכות בטובין להופיע לפני נשיא בית המשפט הצבאי או מי שהנשיא קבע לענין זה ולתבוע זכותו בטובין.

{{ח:סעיף|64|הוצאת תפיסת ואחזקת טובין|תיקון: 238/ת״ט}}
{{ח:ת}} בעליהם של טובין שנתפסו לפי {{ח:פנימי|פרק ג סימן ד|סימן זה}}, או מי שהחזיק טובין בעת תפיסתם, יהיה חייב בתשלום הוצאות תפיסת ואחזקת הטובין, בהתאם להוראות מפקד כוחות צה״ל באזור.

{{ח:סעיף|65|}}

{{ח:סעיף*||חילוט טובין|עוגן=סעיף 65.א}}
{{ח:תת|(א)}} בית משפט צבאי רשאי, בנוסף על כל עונש שיטיל, לצוות על חילוט טובין שנתפסו לפי {{ח:פנימי|סעיף 60|סעיף 60}} –
{{ח:תתת|(1)}} אם הורשע אדם בעבירה שנעברה לגביהם או שהם ניתנו כשכר בעד ביצועה או כאמצעי לביצועה או אם השתמשו בהם לשם הקלת ביצועה; או
{{ח:תתת|(2)}} אם החזקתם של הטובין אסורה על פי דין או תחיקת בטחון.

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 65.ב}}
{{ח:תת|(ב)}} לא יחולטו טובין לפי {{ח:פנימי|סעיף 65.א|סעיף קטן (א)}} אם יוכיח בעל הטובין כי לא היה מעורב בביצוע העבירה, ועשה מצידו כל שאפשר לעשות כדי למנוע ביצועה ובלבד שהחזקתם של הטובין אינה אסורה על פי דין או תחיקת בטחון.

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 65.ג}}
{{ח:תת|(ג)}} צו חילוט לפי סעיף זה יכול שינתן בין בגזר הדין ובין על פי עתירה מטעם תובע.

{{ח:סעיף*||חילוט רכוש בהליך פלילי|תיקון: 2119|עוגן=סעיף 65.ד}}
{{ח:תת|(ד)|(א)}} הורשע אדם בעבירה לפי {{ח:פנימי|פרק ז סימן ג1|סימן ג׳1 {{ח:הערה|לפרק ז׳}} לצו}}, יצווה בית המשפט, זולת אם סבר שלא לעשות כן מנימוקים מיוחדים שיפרט, כי נוסף על כל עונש יחולט רכוש מתוך רכושו של הנידון בשווי של רכוש שהוא –
{{ח:תתתת|(1)}} רכוש שנעברה בו העבירה, וכן רכוש ששימש לביצוע העבירה, שאפשר את ביצועה או שיועד לכך;
{{ח:תתתת|(2)}} רכוש שהושג, במישרים או בעקיפין, כשכר העבירה או כתוצאה מביצוע העבירה, או שיועד לכך;
{{ח:תתת|(ב)}} לעניין סעיף זה, ”רכושו של הנידון“ – כל רכוש שנמצא בחזקתו, בשליטתו או בחשבונו;
{{ח:תתת|(ג)}} לא נמצא רכוש של הנידון למימוש צו החילוט במלואו, רשאי בית המשפט לצוות על מימושו של הצו מתוך רכוש של אדם אחר, שהנידון מימן את רכישתו או שהעבירו לאותו אדם בלא תמורה; לא יצווה בית המשפט כאמור לגבי רכוש מימן או שהעביר הנידון לאותו אדם לפני ביצוע העבירה שבשלה הורשע, ושלגביה ניתן צו החילוט;
{{ח:תתת|(ד)}} לא יצווה בית המשפט על חילוט רכוש כאמור בסעיף זה אלא לאחר שנתן לנידון, לבעל הרכוש, למי שהרכוש נמצא בחזקתו או בשליטתו למי שטוען לזכות ברכוש, אם הם ידועים, הזדמנות להשמיע את טענותיהם;
{{ח:תתת|(ה)}} בקשת תובע לחלט רכושו לפי סעיף זה, ופירוט הרכוש שאת חילוטו מבקשים, או שווי הרכוש שלגביו מבקשים צו חילוט, יצוינו בכתב האישום; נתגלה רכוש נוסף שאת חילוטו מבקשים, רשאי תובע לתקן את כתב הרישום בכל שלב של ההליכים עד למתן גזר הדין.

{{ח:סעיף*||סייגים לחילוט רכוש|תיקון: 2119|עוגן=סעיף 65.ה}}
{{ח:תת|(ה)|(א)}} בית המשפט לא יצווה על חילוט רכוש לפי {{ח:פנימי|סעיף 65.ד|סעיף 65(ד)}}, אם הוכיח מי שטוען לזכות ברכוש כי הרכוש שימש בעבירה ללא ידיעתו או שלא בהסכמתו, או שרכש את זכותו ברכוש בתמורה ובתום לב ובלי שיכול היה לדעת כי הוא שימש או הושג בעבירה;
{{ח:תתת|(ב)}} בית המשפט לא יצווה על חילוט רכוש לפי סעיף זה, אם הוכיח מי שטוען לזכות ברכוש, כי חילוטו לא יאפשר לו ולבני משפחתו המתגוררים עמו אמצעי מחיה סבירים ומקום מגורים סביר.

{{ח:סעיף*||חילוט רכוש אחר|תיקון: 2119|עוגן=סעיף 65.ו}}
{{ח:תת|(ו)}} הורה בית המשפט על חילוט רכוש, כאמור {{ח:פנימי|סעיף 65.ד|בסעיף 65(ד)}} והרכוש לא אותר או שהועבר לקונה בתום לב או שהוברח או שפוחת ערכו במעשה או במחדל של הנידון או שעורב ברכוש אחר ולא ניתן לחלקו בלא קושי, וכן לפי בקשת הנידון – רשאי בית המשפט לצוות על חילוט רכוש אחר של הנידון, השווה בערכו לרכוש שעל חילוטו הורה.

{{ח:סעיף*||ערעור|תיקון: 2119|עוגן=סעיף 65.ז}}
{{ח:תת|(ז)}} החלטת בית המשפט לפי {{ח:פנימי|סעיף 65.א|סעיף 65(א)}} {{ח:פנימי|סעיף 65.ד|ו־(ד)}}, ניתנת לערעור לפני שופט של בית המשפט הצבאי לערעורים, ויהיו לו כל הסמכויות שהוענקו לשופט לפי {{ח:פנימי|פרק ג סימן ד|סימן זה}}.

{{ח:סעיף*||תקנות לענין חילוט|תיקון: 2119|עוגן=סעיף 65.ח}}
{{ח:תת|(ח)}} מפקד כוחות צה״ל באיו״ש יקבע בתקנות הוראות בדבר סדרי דין בענין בקשה לצו חילוט בהליך פלילי, הליכים לשמיעת התנגדויות לחילוט, בקשה למתן סעדים לשמירת רכוש, ערעור, לרבות מועדי ערעור, וכן בדבר הדרכים למימוש החילוט, לניהול הנכסים ולמתן הודעות לבעלי ענין ברכוש, ולרבות כל ענין אחר הדרוש לביצוע הוראות פקודה זו {{ח:הערה|[צ״ל: צו זה]}} לענין חילוט.

{{ח:סעיף*||סמכויות עזר|תיקון: 2119|עוגן=סעיף 65.ט}}
{{ח:תת|(ט)}} סמכויות החיפוש והתפיסה לפי צו זה, יחולו, בשינויים המחויבים, גם לעניין רכוש שביחס אליו ניתן לתת צו חילוט לפי {{ח:פנימי|פרק ג סימן ד|סימן זה}}.

{{ח:סעיף|66|טענות בעלות או זכות}}
{{ח:תת|(א)}} היה אדם שאיננו מעורב בביצוע העבירה טוען לבעלות על טובין שחולטו מכח {{ח:פנימי|פרק ג סימן ד|סימן זה}} או לזכות בהם, רשאי הוא לבקש מאת בית המשפט הצבאי לבטל את הצו ורשאי בית המשפט לעשות כן ולצוות על מסירת הטובין למבקש, לבעלותו או לשם מימוש זכותו בלבד, הכל לפי הענין.
{{ח:תת|(ב)}} בוטל צו חילוט לגבי טובין שנמכרו, יבואו דמי מכרם במקומם. אבדו הטובין – רשאי בית המשפט הצבאי, אם שוכנע שהייתה פשיעה או רשלנות בשמירתם, לחייב את מי שהיה אחראי לשמירתם בפיצויים בסכום שייקבע.

{{ח:קטע3|פרק ג סימן ה|סימן ה׳ – חיפוש}}

{{ח:סעיף|67|חיפוש בחצרים}}
{{ח:ת}} קצין או חייל שקצין הרשהו לכך באופן כללי או באופן מיוחד, רשאים להיכנס בכל זמן, לכל מקום, כלי־רכב, כלי־שיט או כלי־טיס, שעלול להיות טעם לחשוד כי משתמשים בהם, או שהשתמשו בהם לכל מטרה, הפוגעת בשלום הציבור, בבטחון כוחות צה״ל, בקיום הסדר הציבורי, או למטרות התקוממות, מרד או מהומה, או שיש מקום לחשוד בהם כי נמצא שם אדם שעבר על צו זה, או סחורות, חפצים, בעלי חיים, תעודות, הצפויים לתפיסה לפי צו זה ורשאים הם לחפש בכל מקום, כלי־רכב, כלי־שיט או כלי־טיס וכל אדם הנמצא בהם או היוצא מהם.

{{ח:סעיף|68|חיפוש על גופו של אדם}}
{{ח:ת}} כל חייל רשאי לעכב ולחפש בכל אדם שיש לו טעם לחשוד בו שהוא מחזיק בכל חפץ, הצפוי לתפיסה לפי צו זה או כל בעל־חי שיש מקום לחשוד שנמצא עליו כל חפץ כזה.

{{ח:סעיף|69|העמדת כלי תחבורה לחיפוש}}
{{ח:תת|(א)}} אדם, המורשה בצו זה, להיכנס לכל כלי־רכב, כלי־שיט או כלי־טיס, רשאי להעמיד או לעצור אותם תוך שימוש בכוח ככל שיש צורך בכך.
{{ח:תת|(ב)}} אדם שבידו הפיקוד או שהוא ממונה על כל כלי־רכב, כלי־שיט או כלי־טיס, ואינו עוצר אותם מיד כשנדרש לעשות כן, בין בעל־פה ובין באמצעות אות או בכל אמצעי אחר בידי אדם המוסמך לעשות כן – ייאשם בעבירה על צו זה.

{{ח:קטע3|פרק ג סימן ו|סימן ו׳ – נטילת אמצעי זיהוי|תיקון: 1672}}

{{ח:סעיף|69א|הגדרות|תיקון: 1672}}
{{ח:ת}} {{ח:פנימי|פרק ג סימן ו|בסימן זה}} –
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”אח“ – מי שהוסמך בישראל לעבוד כאח בבית חולים או במרפאה;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”אמצעי זיהוי“, של אדם – כל אחד מאלה:
{{ח:תתת|(1)}} טביעת אצבעות;
{{ח:תתת|(2)}} דגימה ביולוגית שהיא אחת מאלה:
{{ח:תתתת|(א)}} דגימת תאי לחי;
{{ח:תתתת|(ב)}} דגימת שיער;
{{ח:תתתת|(ג)}} דגימת דם מזערית;
{{ח:תתת|(3)}} תצלום;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”בעל מקצוע רפואי“ – רופא, רופא שיניים, אח, או חובש;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”דגימת דם מזערית“ – דגימת דם של עד 0.5 מ״ל, מאצבע היד;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”דגימת שיער“ – דגימת שיער, לרבות שורשיו, ולמעט שיער מחלקים מוצנעים של הגוף;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”דגימת תאי לחי“ – דגימת תאים מחלקה הפנימי של הלחי;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”המאגר“ – מאגר נתוני זיהוי, כמשמעותו {{ח:חיצוני|חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – חיפוש בגוף ונטילת אמצעי זיהוי)#פרק ד|בפרק ד׳ לחוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – חיפוש בגוף ונטילת אמצעי זיהוי), התשנ״ו–1996}} כפי תוקפו בישראל מעת לעת ({{ח:פנימי|פרק ג סימן ו|בסימן זה}}: ”חוק סדר הדין הפלילי“);
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”חובש“ – מי שקצין רפואה ראשי של משטרת ישראל, קצין רפואה ראשי של שירות בתי הסוהר בישראל, או קצין רפואה ראשי של צה״ל, לפי העניין, הסמיכו, בשל הכשרתו, לערוך חיפוש בגוף האדם לפי צו זה או לפי {{ח:חיצוני|חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – חיפוש בגוף ונטילת אמצעי זיהוי)|חוק סדר הדין הפלילי}};
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”חשוד“ – מי שיש לגביו חשד סביר שעבר עבירה;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”טביעת אצבעות“ – לרבות טביעת כף יד;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”נטילה“, לעניין אמצעי זיהוי שהוא טביעת אצבעות – לרבות סריקה של טביעת אצבעות;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”נתוני זיהוי“ לענין זיהוי אדם – אחד מאלה:
{{ח:תתת|(1)}} נתונים שהופקו מטביעת אצבעות;
{{ח:תתת|(2)}} נתונים שהופקו מ־DNA אשר הופק מדגימה ביולוגית (בצו זה – נתונים לזיהוי גנטי);
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”עבירה“ – עבירה שנקבע לה עונש מאסר לתקופה העולה על שלושה חודשים;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”קצין“ – קצין צה״ל בדרגת סרן לפחות או קצין משטרה בדרגת פקד ומעלה;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”רופא“ – מי שהוסמך בישראל כרופא מורשה לפי {{ח:חיצוני|פקודת הרופאים|פקודת הרופאים [נוסח חדש], התשל״ט–1979}};
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”רופא שיניים“ – רופא שיניים שהוסמך בישראל, לפי {{ח:חיצוני|פקודת רופאי השיניים|פקודת רופאי השיניים [נוסח חדש], התשל״ט–1979}};
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”תצלום“ – תצלום פניו ומראה גופו של אדם, שאינו חושף את חלקי גופו המוצנעים.

{{ח:סעיף|69ב|אופן נטילת אמצעי זיהוי|תיקון: 1672}}
{{ח:ת}} נטילת אמצעי זיהוי לפי הוראות {{ח:פנימי|פרק ג סימן ו|סימן זה}} תבוצע בדרך ובמקום שיבטיחו שמירה מרבית על כבוד האדם, על פרטיותו ועל בריאותו ובמידה המועטה האפשרית של פגיעה, אי נוחות או כאב.

{{ח:סעיף|69ג|תנאים לנטילת אמצעי זיהוי לצורך המאגר|תיקון: 1672}}
{{ח:תת|(א)}} חייל מוסמך ליטול מאדם אמצעי זיהוי, אחד או יותר, או להורות על נטילה כאמור בידי בעל מקצוע רפואי, לשם שימוש באמצעי זיהוי ובנתוני הזיהוי שיופקו מהם כאמור {{ח:פנימי|סעיף 69ה|בסעיף 69ה}}, ובלבד שהתקיים באותו אדם אחד מאלה:
{{ח:תתת|(1)}} הוא חשוד בעבירה ונחקר בקשר לחשד האמור;
{{ח:תתת|(2)}} הוא נאשם בביצוע עבירה;
{{ח:תתת|(3)}} הוא הורשע בעבירה.
{{ח:תת|(ב)}} על אף הוראות סעיף קטן (א), חייל לא ייטול ולא יורה ליטול אמצעי זיהוי שהוא דגימת תאי לחי, דגימת שיער או דגימת דם מזערית, אלא מחשוד, מנאשם או ממי שהורשע בעבירה, כאמור בסעיף קטן (א), בעבירה מהעבירות המנויות {{ח:פנימי|תוספת 2|בתוספת השניה}}.
{{ח:תת|(ג)}} מפקד כוחות צה״ל באזור רשאי לקבוע, סוגי עבירות, שלבים בחקירה או בהליך הפלילי, או נסיבות אחרות, שבהם לא יינטלו אמצעי זיהוי, כולם או חלקם, לפי הוראות סעיף זה.
{{ח:תת|(ד)}} הסמכות ליטול אמצעי זיהוי לפי הוראות סעיף זה תהיה עד המועד כמפורט להלן:
{{ח:תתת|(1)}} לעניין חשוד כאמור בסעיף {{ח:הערה|קטן}} (א)(1) – במועד חקירתו כאמור באותו סעיף קטן, ואם היה עצור – עד תום תקופת מעצרו;
{{ח:תתת|(2)}} לעניין נאשם כאמור בסעיף קטן (א)(2) – עד יום מתן פסק הדין בעניינו;
{{ח:תתת|(3)}} לעניין מי שהורשע בעבירה כאמור בסעיף קטן (א)(3) – עד 30 ימים מיום הרשעתו בפסק דין סופי, ואם הוטל עליו עונש מאסר – עד תום תקופת מאסרו.

{{ח:סעיף|69ד|נחקר כחשוד – בקשה לעיון חוזר|תיקון: 1672}}
{{ח:ת}} ניטל מאדם שנחקר בחשד לביצוע עבירה אמצעי זיהוי שהוא דגימה ביולוגית בהתאם להוראות {{ח:פנימי|סעיף 69ג|סעיף 69ג(א)(1)}}, וטרם הוגש נגדו כתב אישום, רשאי הוא להגיש בקשה לעיון חוזר אם סבר שלא היה כל בסיס סביר מלכתחילה לחקור אותו כחשוד (בסעיף זה – הבקשה); הבקשה תו גש לקצין משטרה בכיר שהמפקח הכללי של משטרת ישאל הסמיך לענין זה, כאמור {{ח:חיצוני|חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – חיפוש בגוף ונטילת אמצעי זיהוי)#סעיף 11ג|בסעיף 11ג לחוק סדר הדין הפלילי}}.

{{ח:סעיף|69ה|שימוש מותר באמצעי זיהוי ובנתוני זיהוי|תיקון: 1672}}
{{ח:תת|(א)}} אמצעי זיהוי שניטל מאדם לפי הוראות {{ח:פנימי|סעיף 69ג|סעיף 69ג}}, ישמש רק לשם הפקת נתוני זיהוי.
{{ח:תת|(ב)}} נתוני הזיהוי שהופקו כאמור בסעיף קטן (א), ישמשו למטרות אלה בלבד:
{{ח:תתת|(1)}} הכללתם במאגר;
{{ח:תתת|(2)}} השוואתם לנתוני הזיהוי שבמאגר כאמור {{ח:חיצוני|חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – חיפוש בגוף ונטילת אמצעי זיהוי)#סעיף 11יד|בסעיף 11יד לחוק סדר הדין הפלילי}};
{{ח:תתת|(3)}} אימות או עדכון הנתונים שבמאגר.

{{ח:סעיף|69ו|נטילה חוזרת של אמצעי זיהוי|תיקון: 1672}}
{{ח:ת}} ניטל מאדם אמצעי זיהוי לפי הוראות {{ח:פנימי|סעיף 69ג|סעיף 69ג}} או לפי {{ח:חיצוני|חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – חיפוש בגוף ונטילת אמצעי זיהוי)|חוק סדר הדין הפלילי}}, לא ייטול חייל ולא יורה ליטול לפי הוראות {{ח:חיצוני|חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – חיפוש בגוף ונטילת אמצעי זיהוי)|הסעיף האמור}}, מאותו אדם את אותו אמצעי זיהוי פעם נוספת, אלא בהתקיים אחד מאלה:
{{ח:תת|(1)}} נתוני הזיהוי של האדם, המופקים מאותו אמצעי זיהוי, אינם כלולים במאגר או שהם כלולים במאגר אך אינם מלאים, ולא ניתן להפיק מאמצעי הזיהוי שניטל בעבר נתוני זיהוי מלאים;
{{ח:תת|(2)}} אמצעי הזיהוי הוא טביעת אצבעות והוא נדרש לשם בירור או אימות זהותו של אותו אדם;
{{ח:תת|(3)}} אמצעי הזיהוי הוא תצלום, והתצלום שניטל בעבר אינו עדכני.

{{ח:סעיף|69ז|זימון לשם נטילת אמצעי זיהוי וסמכות עיכוב|תיקון: 1672}}
{{ח:תת|(א)}} חייל רשאי לזמן למקום בו מצוי בעל סמכות חקירה כדין אדם שמתקיימים לגביו התנאים לנטילת אמצעי זיהוי לפי הוראות {{ח:פנימי|סעיף 69ג|סעיף 69ג}}, לשם נטילת אמצעי זיהוי ממנו לפי הוראות {{ח:פנימי|סעיף 69ג|אותו סעיף}}.
{{ח:תת|(ב)}} לא התייצב אדם במקום אליו הוזמן לפי סעיף קטן (א) במועד שאליו זומן לפי הוראות הסעיף הקטן האמור, רשאי חייל לעכבו ולדרוש ממנו להילוות עמו למקום בו מצוי בעל סמכות חקירה לצורך נטילת אמצעי הזיהוי.

{{ח:סעיף|69ח|בקשת הסכמה וסמכות שימוש בכוח|תיקון: 1672, 240/ת״ט}}
{{ח:תת|(א)}} אמצעי זיהוי יינטל מאדם לפי הוראות {{ח:פנימי|פרק ג סימן ו|סימן זה}} רק לאחר שהתבקשה הסכמתו לכך, ולאחר שנמסר לו כי ניתן לעשות שימוש בנתוני הזיהוי שהופקו מאמצעי הזיהוי לצורך הכללתם במאגר, לצורך אימות או עדכון הנתונים במאגר, או לצורך השוואתם לנתוני הזיהוי שבמאגר כאמור {{ח:חיצוני|חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – חיפוש בגוף ונטילת אמצעי זיהוי)#סעיף 11יד|בסעיף 11יד לחוק סדר הדין הפלילי}}; ולעניין נטילת דגימת דם מזערית, יימסר לאדם גם על החלופות לנטילה זו אם יסרב לה, כמפורט בסעיף קטן (ב), וכן תוסבר לו המשמעות המשפטית של סירובו כאמור {{ח:פנימי|סעיף 225א|בסעיף 225א}}.
{{ח:תת|(ב)}} התבקשה הסכמתו של אדם לנטילת דגימת דם מזערית, ולא נתן האדם את הסכמתו לכך, תתבקש הסכמתו לנטילת דגימת תאי לחי או דגימת שיער, ויראו אותו לעניין {{ח:פנימי|סעיף 225א|סעיף 225א}} כמי שסירב לנטילת אמצעי זיהוי רק אם סירב גם לכך.
{{ח:תת|(ג)}} על אף הוראות סעיף קטן (א) רשאי חייל ליטול מאדם אמצעי זיהוי שהוא טביעת אצבעות, דגימת שיער או תצלום, תוך שימוש בכוח סביר, כאשר האדם לא נתן את הסכמתו לנטילה, ובלבד שהזהירו בדבר הכוונה לעשות שימוש בכוח כאמור; ואולם לא ייטול חייל מאדם דגימת שיער תוך שימוש בכוח לפי הוראות סעיף קטן זה אלא לאחר שניתן לכך אישור מאת קצין משטרה, לאחר שיובא בפניו, לצורך קבלת אישור בכתב לנטילת אמצעי הזיהוי, לרבות לשימוש בכוח סביר הנדרש לעריכתו.
{{ח:תת}} בטרם ייתן קצין המשטרה את אישורו כאמור, ייתן הזדמנות לאדם להשמיע את טעמי סירובו, ויסביר לו שניתן להשתמש בכוח סביר לנטילת אמצעי הזיהוי, ואת המשמעות המשפטית של סירובו, כאמור {{ח:פנימי|סעיף 225א|בסעיף 225א}}.

{{ח:סעיף|69ט|נטילת אמצעי הזיהוי – תנאי הנטילה|תיקון: 1672}}
{{ח:תת|(א)}} נטילת דגימת תאי לחי או דגימת שיער, מאדם, לפי הוראות {{ח:פנימי|פרק ג סימן ו|סימן זה}}, תיעשה בידי חייל, ואם ביקש זאת האדם – בידי חייל שהוא בן מינו.
{{ח:תת|(ב)}} נטילת דגימת דם מזערית מאדם לפי הוראות {{ח:פנימי|פרק ג סימן ו|סימן זה}} תעשה בידי בעל מקצוע רפואי, ואם ביקש זאת האדם – בידי בעל מקצוע רפואי שהוא בן מינו.
{{ח:תת|(ג)}} עורר האדם חשש סביר שנטילת אמצעי הזיהוי עלולה לפגוע בבריאותו, פגיעה שאינה נובעת ממהותה של הנטילה, לא יינטל ממנו אמצעי הזיהוי, אלא באישור רופא; לא יינתן אישור אלא לאחר שהרופא בירר עם האדם את מצב בריאותו ככל שהדבר נוגע לחיפוש; סירב האדם להיפגש עם הרופא לקבלת האישור, יסביר לו קצין המשטרה את המשמעות המשפטית של סירובו, כאמור {{ח:פנימי|סעיף 225א|בסעיף 225א}}.

{{ח:סעיף|69י|דוח בדבר נטילת אמצעי זיהוי|תיקון: 1672}}
{{ח:תת|(א)}} הנוטל אמצעי זיהוי לפי {{ח:פנימי|פרק ג סימן ו|סימן זה}} ירשום בתום הנטילה, בהקדם האפשרי, דין וחשבון על מהלך הנטילה, ויחתום עליו.
{{ח:תת|(ב)}} דין וחשבון כאמור בסעיף קטן (א) יכלול את אלה:
{{ח:תתת|(1)}} שמו ופרטי זהותו של האדם שממנו ניטל אמצעי הזיהוי והעבירה שבה הוא חשוד, נאשם או מורשע;
{{ח:תתת|(2)}} פירוט פעולת הנטילה שבוצעה, לרבות שימוש בכוח, אם נעשה;
{{ח:תתת|(3)}} התאריך, לרבות השעה והמקום שבו בוצעה פעולת הנטילה;
{{ח:תתת|(4)}} שמו וכשירתו או דרגתו של האדם שביצע את הנטילה, לרבות פירוט מקום עבודתו הקבוע;
{{ח:תתת|(5)}} שמו ופרטי זהותו של מי שנכח בעת הנטילה, אם נכח.
{{ח:תת|(ג)}} העתק דוח הנטילה יימסר לאדם שממנו ניטל אמצעי הזיהוי.

{{ח:סעיף|69יא|השוואה לנתוני הזיהוי שבמאגר|תיקון: 1672}}
{{ח:תת|(א)}} שוטר רשאי לערוך השוואה בין נתוני הזיהוי שהופקו מאמצעי זיהוי או מדגימה ביולוגית שאינה אמצעי זיהוי, שניטלו לפי הוראות {{ח:חיצוני|חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – חיפוש בגוף ונטילת אמצעי זיהוי)|חוק סדר הדין הפלילי}} או לפי צו זה, לבין נתוני הזיהוי שבמאגר, והכל למטרות האמורות {{ח:פנימי|סעיף 69יב|בסעיף 69יב}}.
{{ח:תת|(ב)}} על אף האמור בסעיף קטן (א) לא תיערך השוואה כאמור באותו סעיף קטן, בין נתוני זיהוי שהופקו מאמצעי זיהוי או מדגימה ביולוגית שאינה אמצעי זיהוי, שניטלו מאדם והמזהים אדם אחר, או שניטלו ממקום, מחפץ או מגופה בקשר לעבירה הנחקרת, לבין נתוני זיהוי שבמאגר, אם זהותו של האדם שאותו נתוני הזיהוי מזהים – ידועה, ונשללה אפשרות לקשר בינו לבין ביצוע העבירה.

{{ח:סעיף|69יב|מטרות השימוש במאגר|תיקון: 1672, 240/ת״ט}}
{{ח:ת}} שוטר רשאי לעשות שימוש במידע שבמאגר למטרות אלה בלבד:
{{ח:תת|(1)}} לצורך חקירת עבירה, לרבות חקירה לצורכי חילוט רכוש כאמור {{ח:פנימי|פרק ג סימן ד|בסימן ד׳ בפרק ג׳ לצו}}, ולצורך הליך פלילי;
{{ח:תת|(2)}} לצורך מניעת ביצוע עבירות או סיכולן;
{{ח:תת|(3)}} לצורך אימות או בירור זהותם של אדם או של גופה, שזהותם אינה ידועה או מוטלת בספק, ולצורך איתור נעדרים או שבויים;
{{ח:תת|(4)}} לצורך מחקר בקשר למטרות האמורות בפסקאות (1) עד (3), שאושר בידי הוועדה המאשרת, ובלבד שהמידע מן המאגר המועבר לצורך המחקר אינו כולל פרטים מזהים.

{{ח:סעיף|69יג|הצגת תצלומים מהמאגר לאדם|תיקון: 1672}}
{{ח:תת|(א)}} חייל רשאי להציג לפני אדם תצלום הכלול במאגר, למטרות האמורות {{ח:פנימי|סעיף 69יב|בסעיף 69יב}}, בהתקיים אחד מאלה:
{{ח:תתת|(1)}} התצלום הוא של אדם שיש לגביו חשד כי הוא קשור לעבירה שלצורך חקירתה, מניעתה או סיכולה נדרשת הצגת התצלום;
{{ח:תתת|(2)}} התצלום הוא של אדם או של גופה, שלשם זיהויים או איתורם נדרשת הצגת התצלום;
{{ח:תתת|(3)}} הצגת התצלום נדרשת לשם בירור קשר אפשרי בין האדם המופיע בתצלום לבין עבירה נחקרת או עבירה שאותה מבקשים למנוע או לסכל, אף שאין לגבי האדם המופיע בתצלום חשד כאמור בפסקה (1), ובלבד שמתקיימים התנאים הנדרשים להצגת התצלום, שנקבעו לפי הוראות סעיף קטן (ב);
{{ח:תתת|(4)}} הצגת התצלום נדרשת לשם מסדר זיהוי תמונות, ובלבד שמתקיימים התנאים הנדרשים להצגת התצלום, לפי הוראות סעיף קטן (ב).
{{ח:תת|(ב)}} בפקודות כוחות המשטרה, יקבעו פקודות לעניין דרכי הצגתו של תצלום הכלול במאגר, באופן שיבטיח כי הפגיעה בפרטיות לא תעלה על הנדרש, לרבות פקודות לעניין התנאים הנדרשים להצגת תצלום לפי הוראות סעיף קטן (א)(3) ו־(4).

{{ח:סעיף|69יד|נטילת אמצעי זיהוי בהסכמה מאדם שאינו חשוד|תיקון: 1748}}
{{ח:תת|(א)}} חייל רשאי, לצורך חקירת עבירה, ליטול אמצעי זיהוי, אחד או יותר, או להורות על נטילה כאמור בידי בעל מקצוע רפואי, ובלבד שמתקיים אחד מאלה:
{{ח:תתת|(1)}} האדם הוא נפגע עבירה, עד וכל מי שאינו חשוד, והיה לחייל יסוד סביר להניח שבגופו של אותו אדם נמצאת ראיה הנדרשת לצורך חקירת העבירה;
{{ח:תתת|(2)}} הנטילה נדרשת לשם בדיקת קשר אפשרי של אותו אדם לעבירה הנחקרת.
{{ח:תת|(ב)}} נטילת אמצעי זיהוי לפי סעיף זה תעשה לאחר שהוסבר לאדם, בלשון המובנת לו, את מטרת הנטילה ואת השימוש שניתן לעשות באמצעי הזיהוי, וכן הוסברה לו זכותו שלא להסכים לנטילה, ואותו אדם נתן את הסכמתו בכתב, לביצוע הנטילה.
{{ח:תת|(ג)}} לא תיערך השוואה לפי הוראות {{ח:פנימי|סעיף 69יא|סעיף 69יא}}, בין נתוני הזיהוי שהופקו לפי סעיף זה והמזהים את האדם ממנו ניטלה אמצעי הזיהוי, לבין נתוני הזיהוי שבמאגר, אלא לצורך חקירת העבירה שלשמה ניטל אמצעי הזיהוי, או לצורך חקירת עבירה בתיק חקירה אחר ולאחר שאותו אדם הסכים לכך, בכתב, על גבי טופס מתאים, ובהתאם להסכמה שנתן; ההסכמה יכול שתינתן לגבי כל תיק חקירה בנפרד, לגבי סוגי עבירות או לגבי השוואה לכלל תיקי החקירה.
{{ח:תת|(ד)}} נתוני זיהוי שהופקו בהתאם לסעיף זה והמזהים את האדם ממנו ניטלו, לא ייכללו במאגר, אלא אם כן יתקיים, לאחר הנטילה ובמהלך חקירת העבירה שלשמה נערך החיפוש, האמור {{ח:פנימי|סעיף 69ג|בסעיף 69ג(א) עד (ג)}}.

{{ח:קטע2|פרק ד|פרק ד׳ – הליכים לפני משפט}}
{{ח:קטע3|פרק ד סימן א|סימן א׳ – חקירה וסגירת תיקים}}

{{ח:סעיף|70|חקירת עדים}}
{{ח:תת|(א)}} בסעיף זה –
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”חוקר“ – כל קצין צה״ל המשרת באזור וכן כל אדם אחר אשר יוסמך לכך בידי מפקד כוחות צה״ל באזור או בידי מפקד צבאי.
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”עד“ – אדם, המכיר, לפי השערת החוקר, את עובדותיה ונסיבותיה של עבירה שבעניינה הוא נחקר.
{{ח:תת|(ב)}} חוקר מוסמך לערוך חקירות על ביצוע עבירות, והוא רשאי לחקור בעל־פה כל עד, ולרשום בכתב כל הודעה שמוסרה אדם הנחקר כך.
{{ח:תת|(ג)}} נרשמה הודעה בכתב, תיקרא היא לפני העד אשר יתבקש לחתום עליה ואם לא ידע קרוא וכתוב, יתבקש להטביע בה את סימנו. לאחר מכן, יחתום החוקר על ההודעה.
{{ח:תת|(ד)}} סירב העד לחתום על ההודעה או להטביע בה את סימנו, ירשום החוקר הערה בשולי ההודעה, כי העד מוסר ההודעה סירב לחתום עליה או להטביע בה את סימנו ואת סיבת סירובו, ככל שהדבר ידוע לו.
{{ח:תת|(ה)}} העד יהיה חייב להשיב נכונה על כל השאלות, שיציג לו החוקר בשעת החקירה, חוץ משאלות שהתשובות עליהן יהיה בהן כדי להעמידו בסכנת האשמה פלילית.
{{ח:תת|(ו)}} בכל הליכים נגד העד המוסר את ההודעה על שלא השיב נכונה על כל שאלה המוצגת לו, תשמש ההודעה שבכתב הוכחה להודעות שמסר, אלא אם יוכח כי לא מסר את ההודעות או איזה מהן.

{{ח:סעיף|71|סגירת תיק חקירה|תיקון: 1669, 1708}}
{{ח:תת|(א)}} מפקד כוחות צה״ל באזור או הפרקליט הצבאי הראשי או פרקליט אזור יהודה והשומרון או מי שהוסמך לכך על ידו, בדרך כלל או לענין מסוים רשאים להורות על סגירת תיק חקירה בקשר לעבירה על הדין או על תחיקת בטחון או על עיכוב הליכים במשפט שטרם הוכרע בו הדין, אם הם סבורים שלא היה בחקירה או במשפט ענין ציבורי.
{{ח:תת|(ב)}} הפרקליט הצבאי הראשי או פרקליט אזור יהודה והשומרון או מי שהוסמך לכך על ידו, בדרך כלל או לענין מסוים, רשאים להורות על סגירת תיק חקירה בקשר לעבירה על הדין או על תחיקת הבטחון או על עיכוב הליכים במשפט שטרם הוכרע בו הדין, אם הם סבורים שלא נמצאו ראיות מספיקות או מחוסר אשמה.
{{ח:תת|(ג)}} הוראה כאמור בסעיפים קטנים (א) ו־(ב) תינתן בכתב.
{{ח:תת|(ד)}} בכל הנוגע לסגירת תיק חקירה בקשר לעבירה על הדין, בא האמור בסעיף זה להוסיף על האמור בכל דין ולא לגרוע ממנו.

{{ח:סעיף|72|סגירת תיק חקירה על ידי קצין משטרה|תיקון: 1708}}
{{ח:תת|(א)}} מפקד משטרה, כהגדרתו {{ח:חיצוני|צו בדבר מינויי שוטרים והעסקתם (יהודה והשומרון)|בצו בדבר מינויי שוטרים והעסקתם (יהודה והשומרון) (מס׳ 95){{ח:הערה|,}} התשכ״ז–1967}} או קצין חקירות, שהוסמך בידי מפקד כוחות המשטרה לענין זה בהסכמת פרקליט אזור יהודה והשומרון, רשאים להורות על סגירת תיק חקירה, אם היו סבורים שלא היה בחקירה ענין לציבור או שלא נמצאו ראיות מספיקות, ותיק החקירה נוגע לעניינים אלו:
{{ח:תתת|(1)}} עבירה על הדין מסוג עוון או חטא; או
{{ח:תתת|(2)}} עבירה על תחיקת הבטחון שהעונש הקבוע לגביה אינו עולה על חמש שנות מאסר; או
{{ח:תתת|(3)}} עבירה על הדין מסוג פשע ועבירה על תחיקת הבטחון שהעונש הקבוע לגביה עולה על חמש שנות מאסר שנקבעה בהודעה בידי פרקליט אזור יהודה והשומרון לענין זה.
{{ח:תת|(ב)}} סגירת תיקי חקירה כאמור בסעיף קטן (א) תיעשה על פי הנחיות כלליות של פרקליט אזור יהודה והשומרון.
{{ח:תת|(ג)}} הוראה על סגירת תיק כאמור בסעיף קטן (א) תינתן בכתב ותובא לידיעת פרקליט אזור יהודה והשומרון, הרשאי להורות על שינויה או ביטולה.

{{ח:סעיף|73|העברת תיק חקירה}}
{{ח:ת}} הועבר תיק חקירה בקשר לעבירה על הדין בידי המשטרה לידי תובע צבאי או דרש תובע צבאי, בכתב, העברת תיק חקירה כאמור לידיו הרי מעת ההעברה או מעת קבלת הדרישה, לפי המקרה, יחולו לגבי התיק רק הליכים שנקבעו בתחיקת הבטחון.

{{ח:קטע3|פרק ד סימן ב|סימן ב׳ – בעלי הדין וייצוגם}}

{{ח:סעיף|74|הגדרות}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|{{ח:פנימי|פרק ד סימן ב|בסימן זה}} -}}
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”סנגור“ – עורך־דין מקומי או עורך־דין ישראלי;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”עורך דין ישראלי“ – אדם הרשאי לעסוק במקצוע עריכת דין לפי {{ח:חיצוני|חוק לשכת עורכי הדין|חוק לשכת עורכי הדין, התשכ״א–1961}}, כפי תוקפו בישראל, מעת לעת;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”עורך דין מקומי“ – אדם הרשאי לעסוק באזור במקצוע עריכת דין לפי הדין ובשינויים הנובעים מתחיקת בטחון.

{{ח:סעיף|75|תובע}}
{{ח:ת}} התביעה לפני בית משפט תנוהל בידי מי שנתמנה בידי מפקד כוחות צה״ל באזור כתובע צבאי.

{{ח:סעיף|76|סנגור}}
{{ח:ת}} נאשם לפני בית משפט זכאי להגן על עצמו באמצעות סנגור או לנהל הגנתו בעצמו.

{{ח:סעיף|77|מינוי עורך דין על ידי בית משפט צבאי}}
{{ח:תת|(א)}} נאשם לפני בית משפט של שלושה, שהואשם בעבירה שדינה מאסר עשר שנים או יותר, שלא בחר לו סנגור, ימנה לו בית המשפט הצבאי סנגור בהסכמתו.
{{ח:תת|(ב)}} נאשם שאין חובה למנות לו סנגור, רשאי בית משפט צבאי, מטעמים מיוחדים – לבקשת הצדדים או מיוזמתו הוא – למנות לו סנגור.

{{ח:סעיף|78|מינוי עורך־דין כסנגור רק בהסכמתו}}
{{ח:ת}} לא יתמנה עורך־דין כסנגור לפי {{ח:פנימי|סעיף 77|סעיף 77}} אלא אם הסכים לכך.

{{ח:סעיף|79|תפקידי סנגור}}
{{ח:ת}} סנגור שנבחר או שנתמנה ייצג את הנאשם בכל הליך הקשור למשפט שלשמו נבחר או נתמנה.

{{ח:סעיף|80|הפסקת ייצוג בידי סנגור}}
{{ח:ת}} סנגור לנאשם לא יפסיק לייצגו אלא ברשות בית המשפט.

{{ח:סעיף|81|סייג למינוי סנגור}}
{{ח:ת}} בית משפט צבאי, שהרשה לסנגור להפסיק לייצג את הנאשם מחמת שזה לא שיתף פעולה עמו, רשאי על אף האמור {{ח:פנימי|סעיף 77|בסעיף 77}} שלא למנות לנאשם סנגור אחר, אם נראה לו שאין בכך להועיל.

{{ח:סעיף|82|חילופי סנגורים}}
{{ח:ת}} ביקש הנאשם להחליף סנגור, לא יסרב בית המשפט הצבאי לתת לסנגור הקודם רשות להפסיק לייצג את הנאשם, אלא אם נראה שחילוף הסנגורים מצריך דחייה בלתי סבירה של המשפט.

{{ח:סעיף|83|שכרו של סנגור}}
{{ח:תת|(א)}} נתמנה סנגור בידי בית משפט, יקבע בית המשפט הצבאי את שכר טרחתו ורשאי הוא לאשר את כיסוי הוצאות ההגנה. שכר טרחת הסניגור ייקבע בהתאם לסכומים הקבועים {{ח:חיצוני|תקנות בדבר פיצויים בשל מעצר או מאסר (צו בדבר הוראות ביטחון) (יהודה והשומרון)#תוספת 2|בתוספת השניה לתקנות בדבר פיצויים בשל מעצר או מאסר (צו בדבר הוראות ביטחון) (יהודה והשומרון), התשס״ח–2007}} (להלן: ”התוספת“). נוכח בית המשפט שבנסיבות הענין מן הצדק לקבוע שכר טרחת סניגור גבוה מזה שנקבע {{ח:חיצוני|תקנות בדבר פיצויים בשל מעצר או מאסר (צו בדבר הוראות ביטחון) (יהודה והשומרון)#תוספת 2|בתוספת}}, רשאי הוא לקבוע סכום גבוה יותר בשיעור שלא יעלה על כפל הסכום הקבוע {{ח:חיצוני|תקנות בדבר פיצויים בשל מעצר או מאסר (צו בדבר הוראות ביטחון) (יהודה והשומרון)#תוספת 2|בתוספת}}.
{{ח:תת|(ב)}} בית משפט צבאי רשאי לאשר תשלום מראש של הוצאות חזויות של ההגנה.
{{ח:תת|(ג)}} שכר טרחת הסנגור והוצאות ההגנה יכוסו מקופת מפקדת האזור.
{{ח:תת|(ד)}} לענין סעיף זה{{ח:הערה|,}} ”הוצאות ההגנה“ – לרבות הוצאות הסנגור בקשר עם המשפט שלשמו מונה.

{{ח:סעיף|84|איסור קבלת שכר}}
{{ח:ת}} סנגור הזכאי לשכר טרחה והוצאות הגנה כאמור {{ח:פנימי|סעיף 83|בסעיף 83}} לא יקבל מאת הנאשם או מאדם אחר כל שכר, פיצוי, מתנה או טובת הנאה אחרת.

{{ח:סעיף|85|לבושו של עורך דין}}
{{ח:תת|(א)}} לענין סעיף זה –
{{ח:תתת|(1)}} מדי משפט של עורכי דין הם: חולצה לבנה בעלת צווארון ושרוולים ארוכים או קצרים, עניבה, מכנסיים ומקטורן, כולם בצבע שחור או כחול כהה, גלימה שחורה ונעליים סגורות כהות;
{{ח:תתת|(2)}} מדי משפט של עורכות דין הם: חולצה לבנה בעלת צווארון ושרוולים ארוכים או קצרים, מכנסיים או חצאית בצבע שחור או כחול כהה ומקטורן בצבע שחור או כחול כהה, או שמלה שחורה עם שרוולים ארוכים או קצרים וצווארון לבן, גלימה שחורה ונעליים כהות;
{{ח:תתת|(3)}} בתקופה שמיום 1 באפריל עד יום 30 בנובמבר של כל שנה, ניתן שלא ללבוש מקטורן.
{{ח:תת|(ב)}} סנגור לא יישמע בבית משפט צבאי, אם אינו לבוש מדי משפט, זולת אם הרשה לו בית המשפט לנהוג בדרך אחרת, אולם רשאי סנגור להישמע בידי שופט בלשכתו גם אם הוא אינו לבוש מדי משפט.

{{ח:קטע3|פרק ד סימן ג|סימן ג׳ – ראיות}}

{{ח:סעיף|86|ראיות}}
{{ח:ת}} בדיני הראיות ינהג בית משפט צבאי לפי הכללים המחייבים בעניינים פלילים בבתי המשפט של מדינת ישראל.

{{ח:סעיף|87|תעודות חיסיון}}
{{ח:תת|(א)}} אין אדם חייב למסור, ובית המשפט הצבאי לא יקבל, ראיה, אם מפקד כוחות צה״ל באזור הביע דעתו, בתעודה חתומה על ידו, כי מסירתה עלולה לפגוע בבטחון האזור או בענין ציבורי חשוב, אלא אם כן מצא שופט בית המשפט הצבאי לערעורים, על פי עתירת בעל דין המבקש את גילויה, כי הצורך לגלות את הראיה, לשם עשיית צדק, עדיף מן הענין שיש לא לגלותה.
{{ח:תת|(ב)}} הוגשה לבית המשפט הצבאי תעודה כאמור בסעיף קטן (א), רשאי בית המשפט, על פי בקשת בעל הדין המבקש את גילוי הראיה, להפסיק את המשפט לתקופה שיקבע כדי לאפשר הגשת עתירה לגילוי הראיה, ואם ראה לנכון – גם עד להחלטה בעתירה.
{{ח:תת|(ג)}} הדיון בעתירה לגילוי ראיה לפי סעיף קטן (א) יהיה בדלתיים סגורות; לשם החלטה בעתירה רשאי השופט לדרוש שהראיה או תוכנה יובאו לידיעתו, ורשאי הוא לקבל הסברים מנציג מפקד כוחות צה״ל באזור או מהתובע הצבאי, או מי מטעמם, אף בהעדר יתר בעלי הדין.

{{ח:קטע3|פרק ד סימן ד|סימן ד׳ – סדרי דין והוראות כלליות}}

{{ח:סעיף|88|הוראה כללית בדבר סדרי דין}}
{{ח:ת}} בית משפט צבאי רשאי להורות, בכל ענין של סדרי־דין שלא נקבע במפורש בצו זה, על סדרי־דין שייראו לו כמתאימים ביותר לעשיית דין צדק.

{{ח:סעיף|89|פומביות הדיון|תיקון: 1822}}
{{ח:תת|(א)}} בסעיף זה –
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”אדם עם מוגבלות נפשית“ – אדם עם לקות נפשית, שבשלה מוגבלת יכולתו להיחקר או למסור עדות;
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”אדם עם מוגבלות שכלית“ – כל אחד מאלה:
{{ח:תתתת|(א)}} אדם עם פיגור שכלי;
{{ח:תתתת|(ב)}} אדם עם לקות שכלית אחרת, שבשלה מוגבלת יכולתו להיחקר או למסור עדות;
{{ח:תתתת|(ג)}} אדם עם הפרעה התפתחותית מורחבת, לרבות אדם עם אוטיזם, שבשלה מוגבלת יכולתו להיחקר או למסור עדות;
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”חסר ישע“ – מי שמחמת גילו, מחלתו או מוגבלותו הגופנית או הנפשית, ליקויו השכלי או מכל סיבה אחרת, אינו יכול לדאוג לצרכי מחייתו, לבריאותו או לשלומו.
{{ח:תת|(ב)}} בית משפט צבאי יקיים את הדיונים הנערכים בפניו בדלתיים פתוחות; אולם רשאי בית משפט צבאי לצוות כי הדיון בפניו יתקיים, כולו או מקצתו, בדלתיים סגורות, אם הוא סבור כי מן הראוי לעשות כן מטעמים של בטחון כוחות צה״ל, בטחון הציבור, הגנה על המוסר או על עניינו של קטין או חסר ישע או אדם עם מוגבלות שכלית או אדם עם מוגבלות נפשית או לשם הגנה על עניינו של נפגע עבירה כהגדרתו {{ח:פנימי|סעיף 186|בסעיף 186 לצו זה}} או עניינו של מתלונן או נאשם בעבירת מין או אם הוא סבור כי הדיון הפומבי עלול להרתיע עד מלהעיד עדות חופשית או מלהעיד בכלל.
{{ח:תת|(ג)}} מפקד כוחות צה״ל באזור רשאי להביע דעתו, בתעודה חתומה על ידו, כי יש לערוך משפט או הליך לפני שופט, כולו או מקצתו, בדלתיים סגורות, לשם מניעת פגיעה בבטחון האזור; ואולם, רשאי בית המשפט הצבאי, לבקשת בעל דין, ולאחר שמיעת יתר בעלי הדין, לקבוע, מטעמים שירשמו, כי הדיון, כולו או מקצתו, יהיה בפומבי.
{{ח:תת|(ג1)}} בעת דיון בבקשה לדיון בדלתיים סגורות, רשאי בית משפט צבאי, לבקשת בא כוח מפקד כוחות צה״ל באזור, לסטות מדיני הראיות מטעמים שיירשמו, ולקבל ראיה אף שלא בנוכחות צד לדיון או בא כוחו או בלי לגלותה להם, אם שוכנע כי גילוי הראיה עלול לפגוע בביטחון האזור, בשלום הציבור או בביטחונו, או לחשוף שיטות עבודה חסויות, וכי אי־גילויה עדיף על פני גילויה לשם עשיית צדק; בית משפט צבאי רשאי, בטרם יקבל החלטה לפי סעיף קטן זה, לעיין בראיה ולקבל הסברים מנציג מפקד כוחות צה״ל באזור או מהתובע הצבאי, אף בהיעדר יתר בעלי הדין.
{{ח:תת|(ד)}} ציווה בית משפט צבאי על קיום הדיון בדלתיים סגורות, רשאי הוא להרשות לאדם, או לסוג בני אדם, להיות נוכחים בשעת הדיון, כולו או מקצתו.
{{ח:תת|(ה)}} לא יפרסם אדם ולא יגלה לאחר דבר על דיון שהתקיים בבית משפט צבאי בדלתיים סגורות, אלא ברשות בית המשפט הצבאי.
{{ח:תת|(ו)}} על אף האמור בסעיף 89(ב), בית משפט צבאי ידון בדלתיים סגורות בעת מתן עדותו של עד שזהותו חסויה על פי תעודת חיסיון שהוצאה מכוח {{ח:פנימי|סעיף 87|סעיף 87}}, או על פי הוראת כל דין אחר; ואולם בית המשפט רשאי, מטעמים שיירשמו, לדון בעניין, כולו או מקצתו, בפומבי.

{{ח:סעיף|90|איסור פרסום}}
{{ח:תת|(א)}} בית משפט צבאי רשאי לאסור כל פרסום בקשר לדיוני בית המשפט הצבאי, אם הוא רואה צורך בכך לשם הגנה על בטחונו של בעל דין, עד או אדם אחר ששמו הוזכר בדיון או לשם מניעת פגיעה בפרטיותו של אדם עם מוגבלות נפשית או של אדם עם מוגבלות שכלית או לשם שמירה על ביטחון האזור.
{{ח:תת|(ב)}} בית משפט צבאי רשאי לאסור את פרסום שמו של חשוד שטרם הוגש נגדו כתב אישום או כל פרט אחר שיש בו כדי לזהותו, וכן כל פרט הנוגע לענין נשוא החקירה, אם הדבר עלול לפגוע בחקירה שנערכת על פי דין, או שיש לאסור את הפרסום מטעמים של בטחון האזור. כן רשאי בית משפט צבאי לאסור פרסומה של בקשה לצו איסור פרסום בנסיבות כאמור.
{{ח:תת|(ג)}} בית המשפט הצבאי רשאי לקיים דיון לצורך החלטה לפי סעיף זה, בדלתיים סגורות.

{{ח:סעיף|91|צו איסור פרסום שהוצא על ידי בימ״ש בישראל}}
{{ח:ת}} צו איסור פרסום אשר הוצא בידי בית משפט בישראל כוחו יפה כאילו הוצא בידי בית משפט צבאי, לרבות לעניין העמדה לדין לפי {{ח:פנימי|פרק ד סימן ד|סימן זה}}.

{{ח:סעיף|92|צילום בבית משפט}}
{{ח:ת}} לא יצלם אדם באולם בית משפט צבאי ולא יפרסם תצלום כזה, אלא ברשות בית המשפט הצבאי.

{{ח:סעיף|93|פרסום שם קטין|תיקון: 2112}}
{{ח:ת}} לא יפרסם אדם, בלי רשות בית המשפט הצבאי, שם קטין, שהוא נאשם או עד במשפט פלילי, או מתלונן או ניזוק במשפט בשל עבירה לפי {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 279|סעיפים 279 עד 320}} {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 367ב|וסעיפים 367ב עד 367י לחוק הפלילי הירדני, מס׳ 16 לשנת 1960}}, ולא את תמונתו, מענו או פרטים אחרים, העשויים להביא לזיהויו של אותו קטין.

{{ח:סעיף|94|דלתיים סגורות שלא בבית משפט}}
{{ח:ת}} הוראות {{ח:פנימי|סעיף 89|סעיפים 89(ד)}}, {{ח:פנימי|סעיף 89|89(ה)}}, {{ח:פנימי|סעיף 90|90 עד 93}}, {{ח:פנימי|סעיף 97|97}} {{ח:פנימי|סעיף 98|ו־98}} יחולו גם על כל דיון המתקיים בדלתיים סגורות בהתאם לתחיקת הבטחון, אף שלא לפני בית משפט צבאי, והסמכויות הנתונות לבית משפט צבאי לפי סעיפים אלו, יהיו נתונות לגורם בפניו מתקיים הדיון בדלתיים סגורות.

{{ח:סעיף|95|עבירה}}
{{ח:ת}} העובר על הוראה מהוראות {{ח:פנימי|סעיף 89|סעיפים 89 עד 93}}, דינו מאסר שנתיים.

{{ח:סעיף|96|ביזיון בית משפט}}
{{ח:ת}} כל אדם, שבהיותו נוכח בבית המשפט הצבאי מסרב לציית לכל הוראה של בית המשפט, או מעליב את בית המשפט הצבאי או כל חבר מחבריו, או מפריע או מעכב את ההליכים בבית המשפט, דינו מאסר שנתיים. ורשאי בית המשפט הצבאי לגזור את דינו על אתר, למאסר לתקופה שלא תעלה על שלושה חודשים.
{{ח:ת}} אין באמור בסעיף זה כדי לגרוע מסמכותו של בית משפט צבאי לדון בעבירה על סעיף זה על פי הליכי אישום רגילים כפי שנקבעו בצו זה, ובלבד שלא ישא אדם באחריות פעמיים בשל אותו מעשה.

{{ח:סעיף|97|הרחקת אדם מאולם בית המשפט הצבאי}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט הצבאי רשאי לצוות על הרחקתו של אדם, שבעת דיוני בית המשפט עושה באולם בית המשפט, בלשכתו של שופט או סמוך למקום הדיון, אחד המעשים שלהלן:
{{ח:תתת|(1)}} מתנהג בדרך של אלימות או איומים או בדרך פרועה או מבישה;
{{ח:תתת|(2)}} מקים רעש כדי להביע הסכמה או אי־הסכמה לפעולה משפטית או להחלטה של בית המשפט;
{{ח:תתת|(3)}} מפריע בדרך אחרת לדיוני בית המשפט.
{{ח:תת|(ב)}} סעיף זה לא יחול על מי שניתן להגיש נגדו קובלנה, בהתאם להוראות {{ח:חיצוני|צו בדבר מועצת עורכי הדין (יהודה והשומרון)|הצו בדבר מועצת עורכי הדין (יהודה והשומרון) (מס׳ 1162), התשמ״ו–1986}}, או שהינו נתון לשיפוט משמעתי בישראל, על פי הוראות {{ח:חיצוני|חוק לשכת עורכי הדין|חוק לשכת עורכי הדין, התשכ״א–1961}}, כפי תוקפו בישראל, מעת לעת, והוא נמצא באולם בית המשפט הצבאי לרגל תפקידו.

{{ח:סעיף|98|הרחקת אדם שנוכחותו מרתיעה עד}}
{{ח:ת}} בית המשפט הצבאי רשאי להרחיק אדם, שאינו בעל דין, מאולם בית המשפט בעת הדיון אם מצא, מטעמים שירשמו, שנוכחות אותו אדם באולם תרתיע עד מלהעיד עדות חופשית או מלהעיד בכלל.

{{ח:סעיף|99|החלטות יתקבלו ברוב דעות}}
{{ח:ת}} החלטות בית משפט צבאי, לרבות הכרעת הדין וגזר הדין, יתקבלו ברוב דעות; לא היה רוב דעות לגבי סוג העונש או מידתו, רואים שופט שהציע את סוג העונש או מידת העונש החמורים ביותר, כאילו הצטרף לדעתו של שופט שהציע את ההצעה הקרובה ביותר להצעתו. לענין סעיף זה יקבע אב בית הדין מהו עונש חמור יותר.

{{ח:סעיף|99א|תיקון טעות בפסק דין|תיקון: 1670}}
{{ח:תת|(א)}} מצא בית משפט צבאי, כי נפלה טעות בפסק דין או בהחלטה אחרת שנתן, רשאי הוא, תוך עשרים ואחד ימים מיום נתינתם, לתקנם בהחלטה מנומקת, ורשאי הוא לשמוע טענות בעלי הדין לעניין זה; לעניין זה, ”טעות“ – טעות לשון, טעות בחישוב, פליטת קולמוס, השמטה מקרית, הוספת דבר באקראי וכיוצא באלה.
{{ח:תת|(ב)}} בהסכמת בעלי הדין, רשאי בית המשפט הצבאי להחליט בכל עת על כל תיקון בפסק דין או בהחלטה אחרת שנתן.
{{ח:תת|(ג)}} תוקנו פסק דין או החלטה אחרת כאמור בסעיף קטן (א) יראו, לעניין ערעור, את מועד החלטת התיקון כמועד מתן פסק הדין או ההחלטה האחרת.
{{ח:תת|(ד)}} החלטה לפי סעיף קטן (א) אינה ניתנת לערעור אלא בערעור על פסק הדין או ההחלטה האחרת.

{{ח:קטע3|פרק ד סימן ה|סימן ה׳ – אישום}}

{{ח:סעיף|100|כתב אישום}}
{{ח:תת|(א)}} לפני שיובא נאשם לפני בית משפט צבאי, ירשמו מהות האישום ופרטיו בכתב אישום שיוגש בידי תובע צבאי לבית המשפט הצבאי; בפתח כתב האישום יציין התובע הצבאי אם כתב האישום מוגש לבית משפט צבאי של שלושה או לדן יחיד.
{{ח:תת|(ב)}} עותק כתב האישום יימסר לנאשם לפני משפטו.

{{ח:סעיף|101|צירוף אישומים}}
{{ח:ת}} פרטי האישום יהיו נפרדים לכל עבירה, אבל אפשר להביא לדין על מספר אישומים בבת־אחת ואפשר לשפוט עליהם ביחד או לחוד, הכל כפי שיחליט בית המשפט בכל עת. הנאשם יתבקש להשיב על כל פרט אישום בנפרד.

{{ח:סעיף|102|תיקון כתב האישום}}
{{ח:תת|(א)}} תובע רשאי, בכל עת עד לתחילת המשפט, לתקן כתב אישום, להוסיף עליו ולגרוע ממנו, במסירת הודעה לבית המשפט המפרטת את השינוי; בית המשפט ימציא העתק מן ההודעה לנאשם.
{{ח:תת|(ב)}} בית המשפט רשאי, בכל עת שלאחר תחילת המשפט, לבקשת בעל דין, לתקן כתב אישום, להוסיף עליו ולגרוע ממנו, ובלבד שניתנה לנאשם הזדמנות סבירה להתגונן; התיקון ייעשה בכתב האישום או יירשם בפרוטוקול.

{{ח:סעיף|103|צירוף נאשמים}}
{{ח:ת}} נאשמים המואשמים בעבירות דומות או בעבירות הנובעות מאותה מערכת עובדות, אפשר להאשימם ולשפטם ביחד או לחוד, ככל אשר יכריע בית המשפט בכל עת.

{{ח:סעיף|104|הפרדת הדיון}}
{{ח:ת}} החליט בית משפט צבאי, בכל שלב של ההליכים, כי הדיון נגד הנאשם יופרד, אפשר להמשיך בדיון נגד אותו נאשם או נאשמים שדינם הופרד, מאותו שלב של ההליכים המשותפים בו הורה בית המשפט הצבאי על הפרדת הדיון, הכל לפי החלטת בית המשפט שימשיך בדיון.

{{ח:סעיף|105|התליית הליכים|תיקון: 1708}}
{{ח:תת|(א)}} בכל עת שלאחר הגשת כתב האישום ולפני גזר הדין, רשאי בית המשפט הצבאי להתלות את ההליכים, בין מיוזמתו ובין לבקשת תובע, אם נוכח כי לא ניתן להביא את הנאשם להמשך משפטו.
{{ח:תת|(ב)}} הותלו ההליכים לפי סעיף קטן (א), ולאחר מכן נמצא כי אפשר להביא את הנאשם להמשך משפטו, רשאי תובע להודיע בכתב לבית המשפט הצבאי על רצונו לחדש את ההליכים, ומשעשה כן יחדש בית המשפט הצבאי את ההליכים ורשאי הוא להמשיך בהם מן השלב שאליו הגיע לפני התלייתם.
{{ח:תת|(ג)}} על אף האמור בהוראות כל דין ותחיקת בטחון, אפשר לחדש את ההליכים באישור הפרקליט הצבאי הראשי, או מי שהוסמך לכך על ידו, מטעמים שיירשמו, אף אם עברו בין מועד התליית ההליכים לבין המועד שבו אפשר להביא את הנאשם להמשך משפטו, התקופות האמורות בדין ובתחיקת בטחון; ובלבד שההליכים הותלו מהטעם שהנאשם מתחמק מן הדין.

{{ח:קטע3|פרק ד סימן ו|סימן ו׳ – זימון למשפט}}

{{ח:סעיף|106|המצאת זימון למשפט}}
{{ח:תת|(א)}} לענין סעיף זה –
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”זימון“ – לרבות צו או הודעה שניתנו מכוח צו זה.
{{ח:תת|(ב)}} זימון שיש להמציאו לאדם לפי צו זה, המצאתו תהיה באחת מאלה:
{{ח:תתת|(1)}} במסירה לידו; ובאין למצאו במקום מגוריו או במקום עסקו – לידי בן משפחתו הגר עמו ונראה שמלאו לו שמונה עשרה שנים;
{{ח:תתת|(2)}} במשלוח מכתב רשום לפי מענו של האדם עם אישור מסירה; בית המשפט הצבאי רשאי לראות את התאריך שבאישור המסירה כתאריך ההמצאה;
{{ח:תתת|(3)}} במשלוח מכתב באמצעות הממונה על עזרה משפטית, כהגדרתו {{ח:חיצוני|תקנות שעת חירום (יהודה והשומרון – שיפוט בעבירות ועזרה משפטית)|בתוספת לחוק להארכת תוקפן של תקנות שעת חירום (יהודה השומרון – שיפוט בעבירות ועזרה משפטית), התשכ״ז–1967}}, כפי תוקפו בישראל, אל המועצה הפלסטינית, לשם העברתה לאדם המזומן.
{{ח:תת|(ג)}} מסירת זימון לידי סנגור הנאשם, או מסירתו במשרד הסנגור לידי פקידו, וכן משלוח מכתב רשום עם אישור מסירה לפי מען משרדו של הסנגור, כמוה כהמצאה לנאשם, זולת אם הודיע הסנגור לבית המשפט הצבאי, בתוך חמישה ימים ממועד קבלת הזימון, כי אין ביכולתו להביא את הזימון לידיעת הנאשם.
{{ח:תת|(ד)}} נוכח בית המשפט הצבאי, כי המצאה לפי סעיף זה לא בוצעה עקב סירוב בלתי מוצדק לקבל את הזימון או לחתום על אישור המסירה, רשאי בית המשפט הצבאי לראות את הזימון כאילו הומצא כדין.
{{ח:תת|(ה)}} נוכח בית המשפט הצבאי שאי אפשר להמציא את הזימון כאמור בסעיפים קטנים (ב) או (ג), רשאי הוא להורות על המצאתו באחת הדרכים האלה:
{{ח:תתת|(1)}} בהדבקת עותק של הזימון במקום הנראה לעין במשרדי מנהלת התיאום והקישור שבאזור מגוריו של הנאשם או העד;
{{ח:תתת|(2)}} בפרסום מודעה בקובץ המנשרים כמשמעו {{ח:חיצוני|צו בדבר מנשרים (יהודה והשומרון)|בצו בדבר מנשרים (יהודה והשומרון) (מס׳ 111), התשכ״ז–1967}}, או בעיתון יומי בשפה העברית ובשפה הערבית;
{{ח:תתת|(3)}} בכל דרך אחרת שתראה לו.

{{ח:סעיף|107|צו הבאה}}
{{ח:תת|(א)}} בית משפט צבאי רשאי לתת בכל עת צו הבאה נגד נאשם, אם ראה שיש צורך בכך, כדי לכפות את התייצבותו למשפט במועד שנקבע.
{{ח:תת|(ב)}} נאשם, שהוצא נגדו צו הבאה לפי הוראות סעיף קטן (א) יובא בהקדם לפני בית משפט צבאי והוא יורה אם להחזיקו במעצר או לשחררו בתנאים שיקבע.

{{ח:סעיף|108|תפיסת נכסי נאשם שנמלט}}
{{ח:תת|(א)}} נאשם שנמלט או מסתתר ואין אפשרות למצאו, רשאי בית המשפט הצבאי, לבקשת תובע צבאי, אם הוא סבור שהדבר עשוי להביא להתייצבותו של הנאשם, לצוות על תפיסת כל נכס מנכסיו של הנאשם, ובכלל זה מטלטלין ומקרקעין או על רישום עיקול עליהם בפנקסי המקרקעין, או על מינוי כונס נכסים עליהם, ולהורות מה ייעשה בנכסים ובפירותיהם כל עוד הצו בתוקפו.
{{ח:תת|(ב)}} צו לפי סעיף זה לא יפגע בזכותו של נושה לרדת לאותם נכסים.
{{ח:תת|(ג)}} ניתן צו לפי סעיף זה, רשאי כל מי שתלוי בנאשם ותפיסת הנכס עשויה לפגוע בפרנסתו, לבקש מבית המשפט הצבאי לבטל את הצו או לשנותו.

{{ח:קטע3|פרק ד סימן ז|סימן ז׳ – הזמנת עדים ומסמכים}}

{{ח:סעיף|109|הזמנת עדים ומסמכים}}
{{ח:תת|(א)}} בית משפט רשאי, לבקשת בעל דין או מיוזמתו, להזמין כל אדם להעיד במשפט אם היה סבור שיש בהזמנתו להועיל לבירור שאלה הנוגעת למשפט.
{{ח:תת|(ב)}} בית משפט צבאי רשאי, לבקשת בעל דין או מיוזמתו, לצוות על עד שהוזמן או על כל אדם אחר להמציא לבית המשפט במועד שיקבע בהזמנה או בצו, אותם מסמכים הנמצאים ברשותו ושפורטו בהזמנה או בצו.
{{ח:תת|(ג)}} בית משפט צבאי רשאי לצוות על אדם הנוכח לפניו להעיד או להמציא לו מסמכים במועד שיקבע; דינו של אדם כזה כדין מי שהומצאו לו הזמנה או צו להמצאת מסמכים.
{{ח:תת|(ד)}} מי שהוזמן להעיד ולא התייצב או נצטווה להמציא מסמכים ולא המציאם, רשאי בית המשפט הצבאי לתת צו הבאה נגדו כדי לכפות את התייצבותו בבית המשפט.
{{ח:תת|(ה)}} עד, שהוצא נגדו צו הבאה לפי הוראות סעיף קטן (ד) יובא בהקדם לפני בית משפט צבאי והוא יורה אם להחזיקו במעצר או לשחררו בתנאים שיקבע.

{{ח:סעיף|110|מאסר עד או נאשם בשל אי ציות להזמנה}}
{{ח:ת}} הוזמן אדם להופיע לפני בית משפט צבאי, וללא נימוק סביר נמנע מלבוא או מלהמציא מסמך או ראיה הנמצאים בחזקתו או בשליטתו, או שבא לבית המשפט ועזבו בלי לקבל רשות מבית המשפט, או שהוא נמנע מלבוא להמשך הדיון לאחר שנצטווה לבוא, דינו – מאסר שנתיים. ורשאי בית המשפט הצבאי לגזור את דינו על אתר, למאסר לתקופה שלא תעלה על שלושה חודשים.
{{ח:ת}} אין באמור בסעיף זה כדי לגרוע מסמכותו של בית משפט צבאי לדון בעבירה על סעיף זה על פי הליכי אישום רגילים כפי שנקבעו בצו זה, ובלבד שלא ישא אדם באחריות פעמיים בשל אותו מעשה.

{{ח:קטע2|פרק ה|פרק ה׳ – הליכי משפט}}
{{ח:קטע3|פרק ה סימן א|סימן א׳ – מועד המשפט ומיקומו}}

{{ח:סעיף|111|תחילת הדיון}}
{{ח:תת|(א)}} הזמן והמקום אשר בו יתחיל בית המשפט הצבאי לדון במשפט פלוני יקבע בידי נשיא בית המשפט או בהתאם להוראותיו.
{{ח:תת|(ב)}} על אף האמור בסעיף קטן (א) יישב דן יחיד בדין באותם זמנים ומקומות שיורה עליהם הוא עצמו.

{{ח:סעיף|112|דחיית המשך הדיון}}
{{ח:ת}} בית משפט צבאי רשאי לדחות את ישיבותיו בכל שלב של ההליכים, ולחזור ולשבת בזמן ובמקום שיורה. בית המשפט רשאי ליתן כל הוראה בדבר החזקתו במשמורת של נאשם והתייצבותו לישיבה שנדחתה.

{{ח:סעיף|113|הטלת הוצאות בדחיית משפט}}
{{ח:תת|(א)}} לענין סעיף זה –
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”בעל דין“ – לרבות סנגורו או בא־כוחו של בעל דין.
{{ח:תת|(ב)}} נעתר בית משפט צבאי לבקשת בעל דין לדחות את מועד המשפט או נדחה מועד המשפט בשל מעשה או מחדל של בעל דין, רשאי בית המשפט אם ראה הצדקה לכך, להטיל על בעל הדין שבעטיו נגרמה הדחיה, הוצאות בפועל לטובת הצד שכנגד.
{{ח:תת|(ג)}} לא יטיל בית המשפט הצבאי הוצאות כאמור בסעיף קטן (א) אלא לאחר שנתן הזדמנות לבעל הדין להשמיע דברו.

{{ח:קטע3|פרק ה סימן ב|סימן ב׳ – נוכחות נאשם}}

{{ח:סעיף|114|נוכחות הנאשם במשפט}}
{{ח:תת|(א)}} כל נאשם יהא זכאי להיות נוכח במשך כל הליכי המשפט, כל זמן שהוא מתנהג כראוי.
{{ח:תת|(ב)}} אם נאשם מתנהג שלא כראוי, רשאי בית המשפט, לפי שיקול דעתו, לצוות להוציאו מאולם בית המשפט ולהמשיך בהליכי המשפט שלא בפניו ובלבד שיוודע לו על המתרחש בהליכי המשפט, ותינתן לו אפשרות להגן על עצמו.
{{ח:תת|(ג)}} בית המשפט הצבאי רשאי, אם יראה לנכון, להרשות לנאשם להיות מחוץ לבית המשפט במהלך המשפט, כולו או חלקו, בתנאים שיקבע.

{{ח:קטע3|פרק ה סימן ג|סימן ג׳ – פרוטוקול ותרגום}}

{{ח:סעיף|115|רישום פרוטוקול}}
{{ח:תת|(א)}} אב בית הדין ינהל פרוטוקול דיונים בעצמו או באמצעות רושם.
{{ח:תת|(ב)}} הפרוטוקול ישקף את כל הנאמר והמתרחש בדיון והנוגע למשפט; בין היתר, ייכלל בפרוטוקול רישום תמציתי בדבר:
{{ח:תתת|(1)}} תשובת הנאשם לאישום;
{{ח:תתת|(2)}} העדויות שנשמעו;
{{ח:תתת|(3)}} פרטי המוצגים;
{{ח:תתת|(4)}} הכרעת דין, לרבות הממצאים שקבע בית המשפט וההחלטה אם לחייב הנאשם או לזכותו;
{{ח:תתת|(5)}} גזר הדין.
{{ח:תת|(ג)}} כתב האישום, מסמכים שהוגשו ושקיבל אותם בית המשפט הצבאי וכל תעודה הנוגעת למשפט יצורפו לפרוטוקול ויהיו חלק ממנו.
{{ח:תת|(ד)}} בית המשפט הצבאי רשאי, לבקשת בעל דין ולאחר שנתן ליתר בעלי הדין הזדמנות להשמיע את דבריהם, לתקן רישום בפרוטוקול כדי להעמידו על דיוקו; בית המשפט הצבאי ייזקק לבקשת תיקון כאמור גם אם הוגשה לאחר מתן פסק הדין וכל עוד לא עברה התקופה לערעור עליו.
{{ח:תת|(ה)}} בקשה לתיקון של פרוטוקול וכל החלטה על בקשה כזאת יירשמו בפרוטוקול וההחלטה תיחתם בידי בית המשפט הצבאי.
{{ח:תת|(ו)}} פרוטוקול ישמש ראיה לכאורה למהלך המשפט, אולם בערעור באותו ענין אין לטעון נגד דיוקו של הפרוטוקול ואין להביא ראיות לטעות בו, אלא ברשות בית המשפט הצבאי לערעורים.
{{ח:תת|(ז)}} בית המשפט הצבאי יחתום על כל הכרעת דין וגזר דין.

{{ח:סעיף|116|מתרגם לנאשם|תיקון: 1710}}
{{ח:תת|(א)}} הוברר לבית המשפט הצבאי שהנאשם אינו יודע עברית, ימנה בית המשפט הצבאי מתרגם, אשר יתרגם לו את הנאמר במהלך הדיון ואת החלטות בית המשפט, אלא אם כן ויתר הנאשם מרצון על התרגום כולו או חלקו; הזכות בידי הצדדים להתנגד למתרגם ולבקש החלפתו.
{{ח:תת|(א1)|(1)}} התייצב הנאשם למשפטו, יתורגם כתב האישום שהוגש כנגדו לשפה הערבית, אלא אם כן ויתר על כך הנאשם או בא כוחו.
{{ח:תתת|(2)}} הנאשם יחוייב להשיב לאשמה רק לאחר שיימסר לו תרגום כתב האישום, אלא אם הוא או בא כוחו ויתר על כך.
{{ח:תתת|(3)}} על אף האמור בסעיפים קטנים {{ח:הערה|[צ״ל: בפסקאות]}} (1) ו־(2), נוסחו המקורי של כתב האישום שהוגש בהתאם {{ח:פנימי|סעיף 100|לסעיף 100 לצו זה}} יהא הנוסח המחייב בכל ההליכים המשפטיים שיתקיימו לפי צו זה או לפי כל דין אחר.
{{ח:תתת|(4)}} החלטה או פסק דין של בית משפט לא יהיו פסולים מחמת זאת בלבד, שכתב האישום לא תורגם או מחמת טעות שנפלה בתרגום.
{{ח:תת|(ב)}} ראיה הנמסרת לבית המשפט הצבאי שלא בעברית או בלשון אחרת השגורה בפי בית המשפט ובעלי הדין, תתורגם בידי מתרגם, ועדות שנמסרה כאמור תירשם בפרוטוקול תוך תרגומה לעברית, אם לא הורה בית המשפט הוראה אחרת; רישום התרגום בפרוטוקול ישמש ראיה לכאורה לדברים שתורגמו.

{{ח:קטע3|פרק ה סימן ד|סימן ד׳ – פתיחת המשפט}}

{{ח:סעיף|117|תחילת המשפט}}
{{ח:ת}} בתחילת המשפט יקרא בית המשפט הצבאי את כתב האישום באזני הנאשם, ויסביר לו, אם ראה צורך בכך, את תוכנו. בית המשפט הצבאי רשאי שלא לעשות כן לגבי נאשם המיוצג בידי סנגור, אם הודיע הסנגור לבית המשפט, כי קרא את כתב האישום באזני הנאשם והסביר לו את תכנו, ואם אישר הנאשם את ההודעה; דברי הנאשם וסנגורו יירשמו בפרוטוקול.

{{ח:סעיף|118|הסבר זכויות}}
{{ח:ת}} במהלך המשפט יסביר בית המשפט הצבאי לנאשם, אם ראה צורך בכך, את הזכויות הנתונות לו להגנתו.

{{ח:סעיף|118א|מועד לטענת פסלות|תיקון: 2026}}
{{ח:תת|(א)}} לאחר תחילת המשפט, ובערעור – בתחילת שמיעת הערעור ולפני כל טענה אחרת, רשאי בעל דין לטעון טענת פסלות נגד שופט פלוני לפי {{ח:פנימי|סעיף 20א|סעיף 20א}}; הוחלף שופט כאמור {{ח:פנימי|סעיף 20|בסעיף 20}}, רשאי בעל דין לעורר טענת פסלות נגד השופט האחר בתחילת הישיבה הראשונה שלאחר החילופין.
{{ח:תת|(ב)}} לא היה באפשרותו של בעל דין לטעון טענת פסלות בשלב האמור בסעיף קטן (א), רשאי הוא לטענה בשלב שלאחר מכן ובלבד שיעשה זאת מיד לאחר שנודעה לו עילת הפסלות.
{{ח:תת|(ג)}} נטענה טענת פסלות נגד שופט, יחליט בה אותו שופט לאלתר ולפני שייתן כל החלטה אחרת.
{{ח:תת|(ד)}} החלטת שופט או בית משפט לפי סעיף זה תהיה מנומקת, ורשאי בעל דין לערער עליה לפני בית המשפט הצבאי לערעורים.

{{ח:סעיף|118ב|ערעור על החלטה בטענת פסלות|תיקון: 2026}}
{{ח:תת|(א)}} בעל דין שבדעתו לערער על החלטת שופט לפי {{ח:פנימי|סעיף 118א|סעיף 118א(ד)}} יודיע על כך לבית המשפט, ומשהודיע יופסק המשפט ולא יימשך עד להחלטה בערעור, זולת אם החליט השופט, ובמותב – אב בית הדין, מנימוקים שיירשמו, שיש להמשיך במשפט.
{{ח:תת|(ב)}} הערעור יוגש בכתב, בפירוט נימוקיו, תוך חמישה ימים מהיום שבו הודעה לבעלי הדין החלטת השופט.
{{ח:תת|(ג)}} בערעור לפי סעיף זה, ידון נשיא בית המשפט הצבאי לערעורים, או מותב של שופטי בית המשפט הצבאי לערעורים, או שופט אחד, הכל כפי שיקבע הנשיא.
{{ח:תת|(ד)}} הוחלט להמשיך במשפט כאמור בסעיף קטן (א), רשאי נשיא בית המשפט הצבאי לערעורים או השופט שדן בערעור, ובמותב – אב בית הדין, להורות על הפסקת המשפט עד להחלטה בערעור.
{{ח:תת|(ה)}} מי שדן בערעור יתן לבעלי הדין הזדמנות לטעון טענותיהם, ורשאי הוא לבקש מהשופט, אשר על החלטתו הוגש הערעור, להעיר את הערותיו.

{{ח:סעיף|118ג|סייג לטענות פסלות|תיקון: 2026}}
{{ח:ת}} טענת פסלות לא תישמע ולא תשמש נימוק לערעור, אלא בהתאם להוראות {{ח:פנימי|סעיף 118א|סעיפים 118א}} {{ח:פנימי|סעיף 118ב|ו־118ב}}.

{{ח:סעיף|119|תשובה לאשמה}}
{{ח:תת|(א)}} הנאשם יישאל אם הוא מודה באשמה או בעובדות ואם לאו. תגובת הנאשם יכול שתימסר בידי סנגורו.
{{ח:תת|(ב)}} הנאשם יכול להשיב לשאלה זו אחת מאלה:
{{ח:תתת|(1)}} שהוא מודה באשמה;
{{ח:תתת|(2)}} שהוא כופר באשמה;
{{ח:תתת|(3)}} שהוא כופר באשמה, אך מודה בעובדות או בחלק מהעובדות שהובאו בקשר למעשה נשוא האישום.
{{ח:תת|(ג)}} לא השיב הנאשם לשאלה שנשאל לפי סעיף קטן (א), רואים אותו כאילו כפר באשמה.
{{ח:תת|(ד)}} הימנעות נאשם להשיב לאישום עשויה לשמש חיזוק למשקל הראיות של התביעה; בית המשפט הצבאי יסביר לנאשם את תוצאות הימנעותו.

{{ח:סעיף|120|חזרה מתשובה לאשמה}}
{{ח:תת|(א)}} ברשות בית המשפט הצבאי ומנימוקים מיוחדים שיירשמו, רשאי הנאשם, בכל שלב של הדיון לחזור בו מתשובתו שהשיב לפי {{ח:פנימי|סעיף 119|סעיף קטן 119(ב)}}, כולה או מקצתה.
{{ח:תת|(ב)}} התיר בית המשפט הצבאי לנאשם לחזור בו מהודייתו אחרי הכרעת הדין, יבטל בית המשפט את הכרעת הדין, במידה שיסודה בהודיית הנאשם, ויחדש את הדיון אם הדבר מתחייב מן הנסיבות.

{{ח:סעיף|121|דין מי שצפוי לעונש מוות}}
{{ח:ת}} הואשם אדם בעבירה שהוא צפוי עליה לעונש מוות ובית המשפט הצבאי רשאי על פי {{ח:פנימי|סעיף 165|סעיף 165(א)}} להטיל עונש זה, אין נוהגים כאמור {{ח:פנימי|סעיף 119|בסעיף 119}}, אלא רואים אותו כאילו כפר באשמה.

{{ח:סעיף|122|הליכים לאחר הודאה באשמה}}
{{ח:תת|(א)}} הודה הנאשם באשמה, רשאי בית המשפט הצבאי, מנימוקים שיירשמו, שלא לקבל את ההודאה ולהמשיך בדיון כאילו כפר הנאשם באשמה או כאילו כפר באשמה והודה בעובדות שצוינו בידי בית המשפט.
{{ח:תת|(ב)}} החליט בית המשפט הצבאי לקבל את הודאת הנאשם, רואים את האשמה כמוכחת, ובית המשפט ירשיע את הנאשם על פי הודאתו.
{{ח:תת|(ג)}} בטרם יפעל בית המשפט הצבאי על פי סעיף קטן (ב), יבחן אם הנאשם מבין כראוי את טיב האשמה ואת תוצאות הודאתו בה.
{{ח:תת|(ד)}} לפני הרשעתו של הנאשם יביא התובע הצבאי לפני בית המשפט הצבאי את העובדות המהוות את העבירה ונסיבותיה; חלק הנאשם על עובדות אלו או על מקצתן, רשאי בית המשפט להתיר הבאת ראיות בקשר לעובדות שבמחלוקת.
{{ח:תת|(ה)}} היו במשפט נאשמים אחדים וחלק מהם הודה באשמה, רשאי בית המשפט הצבאי להרשיע את מי שהודאתו נתקבלה על פי סעיף זה ולגזור את דינו מיד או להשהות את ההרשעה עד להכרעת דינם של כל הנאשמים, אך אם נקרא אותו נאשם להעיד במשפט, ירשיע אותו בית המשפט ויגזור את דינו, לפני שייקרא להעיד.

{{ח:סעיף|123|הליכים לאחר הודאה בעובדות}}
{{ח:תת|(א)}} כפר הנאשם באשמה והודה בעובדות או בחלק מהן, או שהחליט בית המשפט הצבאי לפי {{ח:פנימי|סעיף 122|סעיף 122}} לראותו כאילו עשה כן, רואים את העובדות הללו כמוכחות לגבי אותו נאשם.
{{ח:תת|(ב)}} על אף האמור בסעיף קטן (א) רשאי בית המשפט הצבאי לדרוש מן התובע הצבאי להוכיח עובדה שהנאשם הודה בה בתשובתו, ואם דרש בית המשפט כן, אין רואים אותה עובדה כמוכחת, עד שיוכיחה התובע הצבאי.

{{ח:קטע3|פרק ה סימן ה|סימן ה׳ – בירור האשמה}}

{{ח:סעיף|124|הליכים לאחר כפירה באישום}}
{{ח:תת|(א)}} כפר הנאשם באישום או סירב בית המשפט לקבל מפיו הודאה באישום, ישמע בית המשפט את דבריהם של התובע הצבאי ושל עדיו, וכן כל עדות אחרת שימצא לנכון.
{{ח:תת|(ב)}} אם אין הנאשם נעזר בסנגור ישאל בית המשפט הצבאי את הנאשם, עם סיום חקירתו של כל עד מצד התביעה, אם ברצונו לשאול את העד שאלות כל שהן. בית המשפט ירשום את תשובת הנאשם בפרוטוקול.

{{ח:סעיף|125|זיכוי עם תום פרשת התביעה}}
{{ח:ת}} נראה לבית המשפט הצבאי עם סיום פרשת התביעה כי אין בחומר הראיות כדי לחייב את הנאשם להשיב על אישום כלשהו, יזכה בית המשפט את הנאשם מאותו אישום.

{{ח:סעיף|126|פרשת ההגנה}}
{{ח:תת|(א)}} נראה לבית המשפט הצבאי, עם סיום פרשת התביעה, כי יש לכאורה בראיות שהוגשו כדי לחייב את הנאשם להשיב על אישום, יסביר בית המשפט לנאשם כי הוא רשאי להעיד כעד הסנגוריה, ואז יהיה עשוי להיחקר חקירה שכנגד או להימנע מלהעיד ואת תוצאות הימנעותו מלהעיד כאמור בסעיף קטן (ב), וישאל אותו אם רצונו למסור עדות או לקרוא לעד כלשהו כדי להגן על עצמו; בית המשפט ישמע את עדותו של הנאשם, אם ירצה להעיד, ואת עדותם של כל העדים שייקראו להעיד.
{{ח:תת|(ב)}} הימנעות הנאשם מלהעיד עשויה לשמש חיזוק למשקל הראיות של התביעה וכן סיוע לראיות התביעה במקום שדרוש להן סיוע.
{{ח:תת|(ג)}} הצהיר הנאשם שיש לו עדים, אלא שאינם נוכחים, רשאי בית המשפט לדחות לפי ראות עיניו את המשך הדיון וגם לצוות, אם יראה זאת לנכון, על נקיטת אמצעים שיבטיחו את הופעתם של אותם עדים במועד שיקבע.

{{ח:סעיף|127|סיכומים}}
{{ח:ת}} עם סיום פרשת ההגנה רשאי התובע לסכם טענותיו ולאחריו רשאים הנאשם או סנגורו לסכם טענותיהם.

{{ח:סעיף|128|הכרזה מיידית על זיכוי}}
{{ח:ת}} זיכה בית המשפט הצבאי את הנאשם, יכריז על זיכויו מיד והנאשם ישוחרר אם אין להחזיקו במעצר מסיבות אחרות; אם שוחרר הנאשם בערובה, יופטרו הוא וערביו מערבותם או יוחזר הערבון הכספי, הכל לפי הענין.

{{ח:סעיף|129|חיוב וגזר דין}}
{{ח:תת|(א)}} הרשיע בית המשפט הצבאי את הנאשם באשמה יגזור את דינו.
{{ח:תת|(ב)}} בית המשפט רשאי להרשיע נאשם בעבירה שאשמתו בה נתגלתה מן העובדות שהוכחו לפניו, אף אם עובדות אלה לא נטענו בכתב האישום, ובלבד שניתנה לנאשם הזדמנות סבירה להתגונן; אולם לא יוטל על הנאשם בשל כך עונש חמור מזה שאפשר היה להטיל עליו אילו הוכחו העובדות כפי שנטענו בכתב האישום.
{{ח:תת|(ג)}} בטרם יגזור את דינו של נאשם, ייתן בית המשפט הצבאי לתובע הצבאי הזדמנות להביא ראיות, שיש בהן כדי להשפיע על טיב העונש או על מידתו. לאחר מכן הרשות בידי הנאשם למסור הודעה או עדות וכן להביא ראיות על עובדות ונסיבות העשויות להקל את העונש.
{{ח:תת|(ד)}} נסתיימו ההליכים האמורים בסעיף קטן (ב), רשאים התובע, ואחריו הנאשם או סנגורו להשמיע את סיכומיהם לענין מידת העונש; סיכם הסנגור, יאפשר בית המשפט לנאשם להגיד את דברו האחרון.

{{ח:סעיף|130|נאשם שאינו שפוי בדעתו או מוגבל שכלית|תיקון: 1741}}
{{ח:תת|(א)}} נשפט אדם לפני בית משפט צבאי ונראה לבית המשפט כי אין הנאשם בר עונשין, מחמת היותו בשעת המעשה סובל ממחלת נפש או מחמת ליקוי בכשרו השכלי, יפסוק בית המשפט לעצרו במקום מתאים, שייקבע בידי מפקד כוחות צה״ל באזור ולהחזיקו שם כל עוד הוא סבור שהנאשם חולה כאמור.
{{ח:תת|(ב)}} אם תוך הליכי הדיון בבית משפט צבאי נראה לבית המשפט שאין הנאשם מסוגל לעמוד בדין, מפני שהוא סובל ממחלת נפש או מחמת ליקוי בכשרו השכלי, יורה בית המשפט הצבאי כי אותו אדם ייעצר לתקופה שיורה מפקד כוחות צה״ל באזור. העידו שני רופאים צבאיים שאדם העצור לפי הוראות סעיף קטן זה שפוי בדעתו או אינו בעל ליקוי בכשרו השכלי, ונוכח מפקד כוחות צה״ל באזור כי מן הראוי לעשות כן, יורה שאותו אדם יישפט על העבירה שמואשם בה.
{{ח:תת|(ג)}} מפקד כוחות צה״ל באזור רשאי לתת, מזמן לזמן, הוראות כפי שיראה לנכון, בדבר מעצרם של בני־אדם שנעצרו לפי הוראות סעיף זה.

{{ח:סעיף|131|בדיקה רפואית לנאשם}}
{{ח:תת|(א)}} כדי לאפשר לבית המשפט הצבאי להכריע אם יש מקום ליתן צו לפי {{ח:פנימי|סעיף 130|סעיף 130}}, רשאי הוא לצוות, לפי בקשת בעל הדין או ביוזמתו, שהנאשם ייבדק בדיקה רפואית, וכן אם יש צורך בכך שיאושפז בבית־חולים.
{{ח:תת|(ב)}} צו אישפוז לפי סעיף זה יבוצע בידי פסיכיאטר שיתמנה לכך בידי מפקד כוחות צה״ל באזור או מי שיוסמך על־ידו לכך; הפסיכאטר יקבע בית־חולים מסוים שבו יאושפז האדם הנזכר בצו, ובית־החולים יאשפזו.

{{ח:קטע3|פרק ה סימן ו|סימן ו׳ – עדים}}

{{ח:סעיף|132|חקירת עדים}}
{{ח:ת}} עדים המעידים לפני בית משפט צבאי, יהיו נתונים לחקירה, לחקירה־שכנגד ולחקירה־חוזרת.

{{ח:סעיף|133|עדים במשפט של נאשמים אחדים}}
{{ח:ת}} מקום שיש מספר נאשמים במשפט אחד, סדר חקירת העדים, בידי הנאשמים או סנגוריהם, הוא:
{{ח:תת|(1)}} בחקירה שכנגד – הנאשמים או סנגוריהם לפי הסדר שבו רשומים הנאשמים בכתב האישום;
{{ח:תת|(2)}} בחקירה ראשית – תחילה הנאשם, או סנגורו, שביקש שמיעת אותו עד, ואחר כך יתר הנאשמים או סנגוריהם לפי הסדר האמור בפסקה (1).

{{ח:סעיף|134|הזהרת עד והשבעתו}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט הצבאי יזהיר את העד לפני גביית עדותו כי עליו להעיד אמת, שאם לא כן יהא צפוי לעונש הקבוע בתחיקת בטחון.
{{ח:תת|(ב)}} היה לבית המשפט הצבאי יסוד סביר להניח כי השבעת העד עשויה לסייע לגילוי האמת, רשאי בית המשפט, ביוזמתו או לפי בקשת בעל הדין, להשביעו, אולם רשאי העד, משהודיע שהוא עושה כן מטעמי דת או מצפון, שלא להישבע אלא להצהיר בהן צדק, זולת אם היה בית המשפט הצבאי משוכנע שטעמי העד ניתנו שלא בתום לב.

{{ח:קטע3|פרק ה סימן ז|סימן ז׳ – שיפוט נוער|תיקון: 1727}}

{{ח:סעיף|135|תוקף ותחולה|תיקון: 1664, 1676, 1706, 1727}}
{{ח:תת|(א)}} {{ח:הערה|(בוטל).}}
{{ח:תת|(ב)}} הוראות {{ח:פנימי|פרק ה סימן ז|סימן זה}} לא יחולו על הליך שבמסגרתו הוגש כתב אישום לבית משפט צבאי טרם תחילת תוקפו של {{ח:פנימי|פרק ה סימן ז|סימן זה}}.

{{ח:סעיף|136|הגדרות}}
{{ח:ת}} {{ח:פנימי|פרק ה סימן ז|בסימן זה}} –
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”בית משפט צבאי לנוער“ – בית משפט צבאי של ערכאה ראשונה, כשיושב בו דן יחיד שהוא שופט נוער או מותב שבו אב בית הדין הוא שופט נוער;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”קטין“ – מי שטרם מלאו לו שמונה עשרה שנים, ולענין חשוד ונאשם לרבות מי שביום הגשת כתב האישום נגדו לא מלאו לו שמונה עשרה שנים.

{{ח:סעיף|136א|הודעה על חקירת קטין חשוד או על מעצרו|תיקון: 1676}}
{{ח:תת|(א)|(1)}} הגיע קטין החשוד בביצוע עבירה ({{ח:פנימי|פרק ה סימן ז|בסימן זה}} – ”קטין חשוד“) לתחנת המשטרה או הובא אליה, כשאינו עצור, לפי הוראות {{ח:פנימי|סעיף 22|סעיף 22(ג) לצו}}, או נעצר קטין חשוד, יודיע על כך הקצין הממונה על החקירות בתחנה, ובהעדרו – מפקד התחנה ובהעדרם – קצין הממונה על התחנה ({{ח:פנימי|פרק ה סימן ז|בסימן זה}} – ”הקצין הממונה“), בהקדם האפשרי ולאחר שיידע את הקטין כי בכוונתו לעשות כן, להורהו, ובלבד שהקטין מסר את פרטי ההתקשרות עימו, ואם לא ניתן לאתר את הורה הקטין במאמץ סביר – לקרוב משפחה בגיר או אדם בגיר אחר המוכר לקטין, ובלבד שהקטין מסר את פרטי ההתקשרות עמו ({{ח:פנימי|פרק ה סימן ז|בסימן זה}} – ”קרוב אחר“), אלא אם כן אין אפשרות לאתר מי מהם במאמץ סביר בנסיבות העניין.
{{ח:תתת|(2)}} על אף הוראות פסקה (1), לא תימסר הודעה כאמור באותה הפסקה לעניין קטין שהגיע לתחנת המשטרה או שהובא אליה, כשאינו עצור, אם הקטין הביע התנגדות, מנימוק סביר, למסירתה; היה הקטין עצור, יינתן לרצונו בעניין מסירת ההודעה משקל ראוי, בהתחשב בגילו ובמידת בגרותו, ובלבד שתימסר הודעה כאמור לקרוב אחר.
{{ח:תת|(ב)}} לא נמסרה הודעה להורה של קטין חשוד כאמור בסעיף קטן (א) מחמת העדר אפשרות לאתרו כאמור בסעיף קטן (א), תודיע המשטרה להורה, כל עוד הקטין נתון בחקירה או במעצר, לפי המאוחר, בלא דיחוי, עם היווצרות האפשרות לאתרו במאמץ סביר, ובלבד שהקטין מסר את פרטי ההתקשרות עם ההורה.
{{ח:תת|(ג)|(1)}} אי מסירת הודעה להורה של קטין חשוד ולקרוב אחר מחמת העדר אפשרות לאתר מי מהם במאמץ סביר בנסיבות העניין כאמור בסעיף קטן (א), תתועד בכתב.
{{ח:תתת|(2)}} יידוע הקטין, תגובתו וכן התנגדותו ככל שהייתה, וכן החלטת הקצין הממונה, יתועדו על ידי הקצין הממונה בתיעוד חזותי, בתיעוד קולי או בכתב.

{{ח:סעיף|136ב|חקירת קטין חשוד בלא הודעה להורהו או לקרוב אחר|תיקון: 1676}}
{{ח:תת|(א)}} על אף הוראות {{ח:פנימי|סעיף 136א|סעיף 136א}}, רשאי הקצין הממונה, בהחלטה מנומקת בכתב, להורות על הזמנת קטין חשוד שאינו עצור לחקירה או על חקירתו, בלי להודיע על כך להורהו, או לקרוב אחר, לפי העניין, אם שוכנע כי הודעה כאמור עלולה –
{{ח:תתת|(1)}} לפגוע בשלומו הגופני או הנפשי של הקטין או של אדם אחר;
{{ח:תתת|(2)}} להביא לשיבוש הליכי החקירה בשל חשד סביר כי אחד מהמנויים ברישה, או בן משפחתו של הורה הקטין או הקרוב האחר, היה צד לעבירה שבה חשוד הקטין;
{{ח:תתת|(3)}} לגבי קטין שהוא חשוד בעבירה המנויה {{ח:פנימי|תוספת 1|בתוספת הראשונה}} – לפגוע בביטחון האזור.
{{ח:תת|(ב)}} הורה הקצין הממונה כאמור בסעיף קטן (א), בלא שהודיע להורה של הקטין או לקרוב אחר, וחלפו שמונה שעות מהגעתו של הקטין לתחנת המשטרה או חדל להתקיים הטעם שהצדיק הזמנה לחקירה או חקירה בלי להודיע להורה, לפי המוקדם, תימסר להורה הקטין בלא דיחוי, הודעה על הימצאותו של הקטין בתחנת המשטרה ועל חקירתו, ובלבד שהקטין מסר את פרטי ההתקשרות עם ההורה.
{{ח:תת|(ג)}} חדל להתקיים הטעם שבשלו לא נמסרה ההודעה להורה הקטין או לקרוב אחר תימסר ההודעה בלא דיחוי, אלא כן הופעלה סמכות כאמור {{ח:פנימי|סעיף 54|בסעיפים 54}} {{ח:פנימי|סעיף 55|ו־55 לצו}}.

{{ח:סעיף|136ג|הודעה לקטין חשוד על זכויותיו בטרם חקירתו|תיקון: 1676}}
{{ח:תת|(א)}} בטרם ייחקר קטין חשוד, יודיע החוקר לקטין, בלשון המובנת לו בהתחשב בגילו ובמידת בגרותו, על זכותו להיוועץ בעורך דין ביחידות, נוסף על חובותיו לפי כל דין כלפי הקטין בהיותו חשוד.
{{ח:תת|(ב)}} בטרם ייחקר קטין חשוד עצור, יודיע חוקר לסניגור, אשר הקטין מסר את פרטיו, על חקירתו; בלי לגרוע מהוראות כל דין, אין בהודעה לסניגור אשר הקטין מסר את פרטיו כאמור, כדי לעכב את החקירה.
{{ח:תת|(ג)}} מפקד כוחות המשטרה, כהגדרתם בצו, יקבע הוראות בדבר נוסח הודעה כאמור בסעיף קטן (א).

{{ח:סעיף|136ד|שפת חקירתו של קטין חשוד ותיעודה|תיקון: 1745, 1756, 1774, 1790, 1808, 1937, 2062, 2079}}
{{ח:תת|(א)}} חקירת קטין חשוד על ידי שוטר תתנהל בשפתו או בשפה שהחשוד מבין ודובר אותה, לרבות שפת הסימנים.
{{ח:תת|(ב)|(1)}} חקירת קטין חשוד על ידי שוטר תתנהל בתחנת המשטרה, אלא אם כן סבר השוטר כי לא ניתן לנהלה בתחנת המשטרה או שיש צורך עניני לנהלה בדחיפות מחוץ לתחנת המשטרה, או אם סבר הקצין הממונה כי קיים צורך עניני בחקירת הקטין החשוד מחוץ לתחנת המשטרה.
{{ח:תתת|(2)}} החלטה בדבר ניהול חקירת קטין חשוד מחוץ לתחנת המשטרה והנמקתה יתועדו בכתב סמוך ככל האפשר לקבלת ההחלטה.
{{ח:תת|(ג)|(1)}} תיעוד חזותי או תיעוד קולי של חקירת קטין חשוד על ידי שוטר יהיה בכל מהלכה של החקירה מראשיתה ועד סופה ויכלול את חילופי הדברים שנעשו בין החוקר לקטין החשוד או בנוכחותו של הקטין החשוד, ובתיעוד חזותי, לרבות תגובות או תנועות גוף.
{{ח:תתת|(2)}} תיעוד בכתב של חקירת קטין חשוד על ידי שוטר יכלול את עיקרי חילופי הדברים וכן התגובות או תנועות הגוף שהן תחליף לחילופי הדברים, שנעשו בין החוקר לקטין החשוד או בנוכחותו של הקטין החשוד, באופן שישקף נכונה את המתרחש בחקירה, מראשיתה ועד סופה; התיעוד בכתב ייערך בו זמנית עם חקירת הקטין החשוד או סמוך לה ככל האפשר.
{{ח:תת|(ד)|(1)}} חקירה של קטין חשוד על ידי שוטר בתחנת המשטרה בעבירה שהעונש המרבי שנקבע לה הוא מאסר עשר שנים או יותר תתועד בתיעוד חזותי.
{{ח:תתת|(2)}} על אף האמור בפסקה (1), הקצין הממונה רשאי, בכפוף להוראות סעיפים קטנים (ה)(2) או (ה)(3) או (ח)(1)(ב), להורות על תיעוד חקירת קטין חשוד בעבירה שהעונש המרבי שנקבע לה הוא מאסר עשר שנים או יותר בתיעוד קולי או בתיעוד בכתב במקום בתיעוד חזותי, אם בשל תקלה טכנית או בשל צורך ענייני לא ניתן לתעד את חקירת הקטין החשוד בתיעוד חזותי; הוראה כאמור תינתן בכתב ותכלול את הנימוקים לה; חדלו הנסיבות המונעות את התיעוד החזותי להתקיים, יתועד המשך החקירה בתיעוד חזותי.
{{ח:תתת|(3)}} חקירת קטין חשוד בעבירה שהעונש שנקבע לה הוא מתחת לעשר שנות מאסר, ושהוראות סעיפים {{ח:הערה|קטנים}} (ה)(2) או (ה)(3) או (ח)(1)(ב) אינן חלות עליה, תתועד בתיעוד חזותי, בתיעוד קולי או בתיעוד בכתב.
{{ח:תת|(ה)}} לעניין שפת התיעוד של חקירת קטין חשוד בתחנת המשטרה יחולו הוראות אלה:
{{ח:תתת|(1)}} תועדה חקירת קטין חשוד על ידי שוטר בכתב בלבד, יהיה התיעוד בשפה שבה התנהלה החקירה;
{{ח:תתת|(2)}} לא ניתן לתעד בכתב חקירתו של קטין חשוד בשפה שבה היא מתנהלת, תתועד החקירה בתיעוד חזותי או בתיעוד קולי; ואולם אם התנהלה החקירה בשפת סימנים, תועד בתיעוד חזותי בלבד;
{{ח:תתת|(3)}} היה לשוטר יסוד להניח שהקטין החשוד אינו יודע קרוא וכתוב או שהוא אדם עם מוגבלות, המקשה עליו לאשר את נכונות תיעוד החקירה בכתב, תתועד החקירה בתיעוד חזותי או בתיעוד קולי;
{{ח:תתת|(4)}} לעניין סעיף {{ח:הערה|קטן}} זה וסעיף קטן (ז), ”מוגבלות“ – לקות פיסית, נפשית או שכלית, לרבות קוגניטיבית, קבועה או זמנית.
{{ח:תת|(ו)}} חקירת קטין חשוד על ידי שוטר מחוץ לתחנת המשטרה תתועד בתיעוד חזותי, בתיעוד קולי או בתיעוד בכתב; ואולם שחזור של העבירה בידי הקטין החשוד יתועד בתיעוד חזותי בלבד.
{{ח:תת|(ז)}} לעניין שפת התיעוד של חקירת קטין חשוד מחוץ לתחנת המשטרה יחולו הוראות אלה:
{{ח:תתת|(1)}} תועדה חקירת קטין חשוד על ידי שוטר בכתב בלבד, יהיה התיעוד בשפה שבה התנהלה החקירה, אלא אם כן לא ניתן לתעדה בו זמנית או בסמוך לה באותה השפה;
{{ח:תתת|(2)}} לא תועדה חקירת קטין חשוד מחוץ לתחנת המשטרה בשפה שבה התנהלה, כאמור בפסקה (1), יתורגם התיעוד בפני הקטין החשוד לשפה שהוא מבין לשם קיום הוראות סעיף קטן (ח), ותרגום כתוב לשפה כאמור יצורף לתיעוד בכתב;
{{ח:תתת|(3)}} תועדה בכתב בלבד חקירתו של קטין חשוד שאינו יודע קרוא וכתוב או שהוא אדם עם מוגבלות המקשה עליו להבין את התיעוד, ייקרא התיעוד בכתב בפניו ויוסבר לו האמור בו, לשם קיום הוראות סעיף קטן (ח).
{{ח:תת|(ח)|(1)}} נחקר קטין חשוד על ידי שוטר מחוץ לתחנת המשטרה בעבירה שהעונש המרבי שנקבע לה הוא מאסר עשר שנים או יותר, יחולו הוראות אלה:
{{ח:תתתת|(א)}} תיעוד החקירה יוצג לפני הקטין החשוד בתחנת המשטרה בהקדם האפשרי, והוא יתבקש לאשרו; ואולם רשאי הקצין הממונה מטעמים מיוחדים שיירשמו לאשר את הצגת התיעוד לפני הקטין החשוד בתחנת המשטרה במועד מאוחר יותר;
{{ח:תתתת|(ב)}} על אף האמור בפסקה (א) נוכח חוקר, בעת התנהלות החקירה, כי לא תהיה אפשרות להביא את הקטין החשוד לתחנת המשטרה במועד סביר קרוב, יוצג התיעוד לקטין החשוד במקום שבו נערכה החקירה והוא יתבקש לאשרו;
{{ח:תתתת|(ג)}} הצגת התיעוד לפני הקטין החשוד בתחנת המשטרה והליך אישורו כאמור בפסקה (א), יתועדו בתיעוד חזותי או בתיעוד קולי.
{{ח:תתת|(2)}} נחקר קטין חשוד על ידי שוטר מחוץ לתחנת המשטרה בעבירה שהעונש שנקבע לה הוא מתחת לעשר שנות מאסר, והחקירה תועדה בכתב, יוצג התיעוד לקטין החשוד במקום שבו נערכה החקירה והוא יתבקש לאשרו; לא אישר הקטין החשוד את התיעוד במקום החקירה, יוצג התיעוד לפני הקטין החשוד בתחנת המשטרה, בהקדם האפשרי, והקטין יתבקש לאשרו, אלא אם כן אישר הקצין הממונה, מטעמים מיוחדים שיירשמו, את הצגת התיעוד לפני החשוד בתחנת המשטרה במועד מאוחר יותר.
{{ח:תת|(ט)|(1)}} לא ייעשה כל שינוי בקלטת.
{{ח:תתת|(2)}} כללים לעניין עריכת תמליל מודפס מתיעוד חזותי או מתיעוד קולי של חקירת קטין חשוד, ולפי הצורך, לעניין תרגום התמליל, ייקבעו בנוהל פנימי של משטרת ישראל.
{{ח:תת|(י)}} הוראות סעיפים קטנים (ב) עד (ח) לא יחולו על חקירת קטין החשוד בביצוע עבירת ביטחון.

{{ח:סעיף|136ה|תסקיר מעצר|תיקון: 1818}}
{{ח:תת|(א)}} בדיון בבקשה למעצר לפי {{ח:פנימי|סעיף 43|סעיף 43 לצו}}, בעניינו של קטין, ובערר על החלטה כאמור, רשאי בית המשפט, מטעמים מיוחדים שיירשמו, להורות על הגשת תסקיר מעצר בכתב מטעם קצין המטה לענייני רווחה במינהל האזרחי או מי שמונה על ידו לעניין זה.
{{ח:תת|(ב)}} תסקיר מעצר יכלול את נסיבותיו האישיות של הנאשם, משמעות המעצר, החלופות למעצר ולשחרור, או המלצה בדבר תנאים מיוחדים לשחרור בערובה והפיקוח עליהם.
{{ח:תת|(ג)}} תסקיר מעצר לא ישמש תסקיר לעניין העונש, על פי הוראות {{ח:פנימי|סעיף 148|סעיף 148 לצו}}.
{{ח:תת|(ד)}} העתק תסקיר מעצר שנתקבל לפי סעיף זה, יימסר לתובע ולסנגורו של הנאשם, אם יש לו סנגור, ובית המשפט ישמע כל טענה על הכתוב בו. אולם רשאי בית המשפט לצוות שהעתק כאמור יימסר גם לנאשם, ורשאי בית המשפט, על פי הצעה מנומקת של קצין המטה לענייני רווחה או על פי יוזמתו הוא, לצוות מטעמים מיוחדים שאין לגלות את תוכנו, כולו או מקצתו, לבעלי הדין.
{{ח:תת|(ה)}} אי הגשת תסקיר מעצר כאמור בסעיף זה, לא תשמש עילה להמשך מעצרו של הקטין.

{{ח:סעיף|137|מינוי שופטי נוער}}
{{ח:ת}} נשיא בית המשפט הצבאי לערעורים יטיל על שופטים מבין שופטי בית המשפט הצבאי של ערכאה ראשונה, שקיבלו הכשרה מתאימה לשמש כשופטי נוער במתכונת שתאושר על ידי נשיא בית המשפט הצבאי לערעורים, לשמש כשופטי נוער במשך התקופה שיקבע.

{{ח:סעיף|138|שפיטת קטין|תיקון: 1822}}
{{ח:תת|(א)}} על אף האמור בכל דין ותחיקת בטחון, הדיון בעבירה שהואשם בה קטין יהיה בפני בית משפט צבאי לנוער.
{{ח:תת|(א1)}} בית משפט צבאי לנוער ידון בדלתיים סגורות, אולם רשאי הוא להרשות לאדם או לסוגי בני אדם, לרבות לנפגע העבירה, להיות נוכחים בשעת הדיון, כולו או מקצתו.
{{ח:תת|(ב)}} הוראות סעיף זה לא יחולו על הליכי מעצר ושחרור לפי הוראות {{ח:פנימי|פרק ג סימן ג|סימן ג׳ לפרק ג׳ לצו זה}}.

{{ח:סעיף|139|שפיטת קטין ובגיר יחדיו}}
{{ח:תת|(א)}} אין להעמיד לדין קטין יחד עם אדם שאינו קטין אלא בהסכמת התובע הצבאי הראשי בפרקליטות הצבאית או מי שהוסמך לכך על ידו.
{{ח:תת|(ב)}} הואשם קטין יחד עם אדם שאינו קטין בפני בית משפט צבאי שאינו בית משפט צבאי לנוער, רשאי בית המשפט, לאחר שמיעת בעלי הדין, לדון בענין; החליט בית המשפט הצבאי לעשות כן, ינהג כלפי הקטין כאילו היה בית משפט צבאי לנוער ויהיו לו הסמכויות של בית משפט צבאי לנוער לפי {{ח:פנימי|פרק ה סימן ז|סימן זה}}; החליט בית המשפט הצבאי לא לדון בענין, יצווה על הפרדת משפטו של הקטין ויעבירו לבית משפט צבאי לנוער.

{{ח:סעיף|140|קטין שהובא לבית משפט שאינו לנוער}}
{{ח:תת|(א)}} מצא בית משפט צבאי שאינו בית משפט צבאי לנוער, בכל שלב שלפני הכרעת הדין, כי הנאשם הוא קטין, יעביר את הענין לבית משפט צבאי לנוער, והלה ידון בו כאילו הובא מלכתחילה לפניו ורשאי הוא לדון בו מן השלב שאליו הגיע בית המשפט הקודם.
{{ח:תת|(ב)}} ראה בית המשפט הצבאי נסיבות מיוחדות המצדיקות שלא להעביר את הענין לבית משפט צבאי לנוער כאמור בסעיף קטן (א), רשאי הוא להמשיך ולדון בו, ובלבד שמכאן ואילך ינהג כאילו היה בית משפט צבאי לנוער, ויהיו לו כל הסמכויות של בית משפט צבאי לנוער לפי {{ח:פנימי|פרק ה סימן ז|סימן זה}}.
{{ח:תת|(ג)}} מצא בית משפט צבאי, שאינו בית משפט צבאי לנוער, לאחר הכרעת הדין, כי הנאשם הוא קטין, ימשיך לדון בענין כאילו היה בית משפט צבאי לנוער ויהיו לו כל הסמכויות של בית משפט צבאי לנוער לפי {{ח:פנימי|פרק ה סימן ז|סימן זה}}.

{{ח:סעיף|141|בגיר שהובא לבית משפט לנוער}}
{{ח:ת}} מצא בית משפט צבאי לנוער במהלך הדיון, כי הנאשם אינו קטין, רשאי הוא להמשיך ולדון בענין כאילו לא היה בית משפט צבאי לנוער או להעבירו לבית משפט צבאי, והלה ידון בו כאילו הובא לפניו מלכתחילה ורשאי הוא לדון בו מן השלב שאליו הגיע בית המשפט הצבאי לנוער.

{{ח:סעיף|142|שמירת תוקף}}
{{ח:ת}} החלטה או פסק דין של בית משפט לא יהיו פסולים מחמת זאת בלבד, שבגלל גיל הנאשם צריך היה להעמידו לדין לפני בית משפט אחר; אולם אם נגרם עיוות דין חמור כתוצאה מהעמדת נאשם לדין לפני בית משפט שאינו מתאים לגילו, רשאי נשיא בית המשפט הצבאי לערעורים להורות, כי בית משפט שיקבע לכך יקיים משפט חוזר בענין, והוראות {{ח:פנימי|סעיף 157|סעיפים 157 עד 162}}, יחולו בשינויים המחויבים לפי הענין.

{{ח:סעיף|143|הפרדת קטינים}}
{{ח:תת|(א)}} בית משפט צבאי לנוער יקיים, ככל האפשר, את דיוניו במקום שלא מתנהלים בו משפטים אחרים, או באותו מקום אך לא באותו הזמן.
{{ח:תת|(ב)}} ככל האפשר, לא יובאו נאשמים קטינים יחד עם נאשמים שאינם קטינים לבית המשפט או ממנו ולא יוחזקו בו יחד.

{{ח:סעיף|144|הזמן להעמדת קטין לדין|תיקון: 1676, 1814}}
{{ח:ת}} אין להעמיד אדם לדין בשל עבירה שביצע בהיותו קטין אם עברה שנה מיום ביצועה, ולעניין עבירה המנויה {{ח:פנימי|תוספת 3|בתוספת השלישית}} שביצע בהיותו קטין, אם עברו שנתיים מיום ביצועה, אלא בהסכמת התובע הצבאי הראשי בפרקליטות הצבאית, או מי שהוסמך על ידו לעניין זה.

{{ח:סעיף|145|ציון גיל הקטין}}
{{ח:ת}} כתב אישום נגד קטין יציין, אם הדבר ניתן לבירור, את תאריך לידתו של הקטין.

{{ח:סעיף|146|סניגוריה}}
{{ח:תת|(א)}} בית משפט לנוער רשאי למנות לקטין סניגור אם הוא סבור כי טובת הקטין מצדיקה זאת.
{{ח:תת|(ב)}} בכפוף לאמור בסעיף קטן (א), על מינוי סניגור לפי סעיף זה יחולו הוראות {{ח:פנימי|פרק ד סימן ב|סימן ב׳ לפרק ד׳}}.
{{ח:תת|(ג)}} אם אין לקטין סניגור, יעזור לו בית המשפט הצבאי לנוער לחקור את העדים.

{{ח:סעיף|147|מעמדו של הורה}}
{{ח:תת|(א)}} בית משפט צבאי לנוער רשאי לצוות בכל עת שהורה הקטין יהיה נוכח בבית המשפט.
{{ח:תת|(ב)}} כל בקשה שנאשם רשאי להגיש לבית המשפט הצבאי לנוער, רשאי גם הורה הקטין, או אדם שבית המשפט הרשהו לכך, להגיש במקומו, ורשאים הם לחקור עדים ולהשמיע טענות במקום הקטין או יחד אתו.

{{ח:סעיף|148|תסקיר}}
{{ח:תת|(א)}} הורשע קטין, רשאי בית המשפט הצבאי לנוער, אם סבר כי הדבר הכרחי לצורך גזירת דינו של הקטין, לדרוש תסקיר בכתב של קצין המטה לעניני רווחה במינהל האזרחי או מי שמונה על ידו לענין זה, על כל אלה, ככל שהדבר ניתן לבירור:
{{ח:תתת|(1)}} עברו של הקטין;
{{ח:תתת|(2)}} מצבו המשפחתי של הקטין עם פרטים מלאים ככל האפשר על הוריו, בן זוגו, ילדיו, אחיו ואחיותיו;
{{ח:תתת|(3)}} מצבו הכלכלי של הקטין;
{{ח:תתת|(4)}} מצב בריאותם של הקטין ובני משפחתו;
{{ח:תתת|(5)}} נסיבות אישיות מיוחדות – אם ישנן – שהביאוהו לידי עבירה.
{{ח:תת|(ב)}} בתסקיר כאמור בסעיף קטן (א), רשאי מכין התסקיר להמליץ לפני בית המשפט על הסיכויים להחזיר את הקטין למוטב.
{{ח:תת|(ג)}} העתק התסקיר לפי סעיף קטן זה לא יימסר לבעלי הדין ולבאי כוחם אלא אם בית המשפט הורה הוראה אחרת, אולם רשאים התובע והסניגור של הקטין לעיין במסמכים האמורים בתיק בית המשפט.

{{ח:סעיף|149|בתי מעצר לקטינים|תיקון: 1676, 1693, 2140, 2144, 2145, 2160, 2166, 2182, 2192, 2204, 2217, 2229, 2249}}
{{ח:תת|(א)}} לא יוחזק קטין במעצר או במאסר אלא בבית מעצר או במתקן כליאה נפרד לקטינים או באגף בבית מעצר או במתקן כליאה כללי, ובלבד שאותו אגף יהיה מופרד לחלוטין, ייועד לקטינים בלבד ולא תהיה גישה בינו לבין אגפיו האחרים של בית המעצר או מתקן הכליאה או שוכניו.
{{ח:תת|(א1)}} על אף האמור בסעיף קטן (א), ניתן להחזיק מי שאינם קטינים באגף המיועד לקטינים בלבד, אם סבר מנהל בית המעצר או מתקן הכליאה כי החזקה כאמור היא לטובת הקטינים שמוחזקים באותו אגף, ובלבד שלא תהיה גישה של מי שאינם קטינים לקטינים בשעות המיועדות על פי נהלי מתקן הכליאה או בית המעצר ללינה.
{{ח:תת|(ב)}} על אף האמור בסעיף קטן (א), מותר להחזיק קטין בתחנת משטרה, ובלבד שיוחזק בנפרד ולא יהיה מגע בינו לבין חשודים או עצירים שאינם קטינים.
{{ח:תת|(ג)}} על אף האמור בסעיף קטן (א), מותר להחזיק קטין במעצר גם במתקן כליאה כללי שאין בו אגף המיועד לקטינים בלבד, ובלבד שיוחזק בתא נפרד, ולא יהיה כל מגע בינו לבין כלואים או עצירים שאינם קטינים, וזאת לפרק זמן שאינו עולה על 12 שעות מרגע מעצרו.
{{ח:תת}} {{ח:הערה|(הוראת שעה מיום 9.10.2023 עד יום 1.3.2026):}} על אף האמור בסעיף קטן (א), מותר להחזיק קטין במעצר גם במתקן כליאה כללי שאין בו אגף המיועד לקטינים בלבד, ובלבד שיוחזק בתא נפרד, ולא יהיה כל מגע בינו לבין כלואים או עצירים שאינם קטינים, וזאת לפרק זמן שאינו עולה על שמונה ימים מרגע מעצרו.

{{ח:קטע3|פרק ה סימן ח|סימן ח׳ – ערעור}}

{{ח:סעיף|150|פסק דין|תיקון: 2026}}
{{ח:ת}} לענין {{ח:פנימי|פרק ה סימן ח|סימן זה}}:
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”פסק דין“ – לרבות כל החלטה של בית משפט צבאי של ערכאה ראשונה המסיימת את הדיון בערכאה ראשונה, ולרבות:
{{ח:תתת|(1)}} החלטה לפי {{ח:פנימי|סעיף 130|סעיפים 130}} {{ח:פנימי|סעיף 180|ו־180}};
{{ח:תתת|(2)}} החלטה של בית המשפט הצבאי לבטל את כתב האישום;
{{ח:תתת|(3)}} הוראות בדבר התנאת העונש, חיוב בפיצויים או שיעורם, עיכוב ביצוע פסק הדין וכל הוראה אחרת שמותר לכללה בגזר הדין;
{{ח:תתת|(4)}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|151|הסברת זכות הערעור}}
{{ח:ת}} בתום קריאת פסק הדין יסביר בית המשפט הצבאי לנאשם את זכותו לערער על פסק הדין, ויודיע לו על המועד להגשת הערעור.

{{ח:סעיף|152|ערעור על פסק הדין}}
{{ח:ת}} פסק דין של בית משפט של ערכאה ראשונה ניתן לערעור לפני בית המשפט הצבאי לערעורים.

{{ח:סעיף|153|כיצד נוהגים בערעור}}
{{ח:ת}} בכל ענין שבערעור, לרבות כל ענין של סמכות בית המשפט הצבאי לערעורים, הגשת הערעור והזמנת בעלי דין ועדים, ינהגו לפי הכללים הנהוגים בבית הדין הצבאי בישראל, בשינוים המחויבים לפי הענין, זולת אם יש לאותו ענין הוראה אחרת בצו זה.

{{ח:סעיף|154|תקופת הערעור}}
{{ח:ת}} התקופה להגשת הערעור היא שלושים יום מיום מתן פסק הדין; ניתן פסק דין שלא במעמד הנאשם או התובע יחל מנין התקופה להגשת הערעור, לגבי מי שפסק הדין ניתן שלא במעמדו, מן היום שבו נמסרה לו הודעה על פסק הדין.

{{ח:סעיף|155|הארכת מועדים}}
{{ח:ת}} נשיא או המשנה לנשיא של בית המשפט הצבאי לערעורים רשאי, לפי יוזמתו או לבקשת מערער, להרשות הגשת ערעור לאחר שעברו התקופות האמורות {{ח:פנימי|סעיף 154|בסעיף 154}}.

{{ח:סעיף|156|ערעור אוטומטי}}
{{ח:ת}} פסק דין של בית משפט צבאי של ערכאה ראשונה המטיל עונש מוות יהא נדון בערעור, אף אם הנאשם לא ערער עליו.

{{ח:קטע3|פרק ה סימן ט|סימן ט׳ – משפט חוזר}}

{{ח:סעיף|157|קיום משפט חוזר|תיקון: 1658, 1738}}
{{ח:ת}} נשיא בית המשפט הצבאי לערעורים, נבצר ממנו – המשנה לנשיא בית המשפט הצבאי לערעורים, רשאי להורות על עריכת משפט חוזר בענין שניתן בו פסק דין חלוט, אם ראה אחד מאלה:
{{ח:תת|(1)}} בית משפט צבאי או כל ערכאה שיפוטית בת סמך בישראל פסקו, כי ראיה מהראיות שהובאו באותו ענין יסודה היה בשקר או בזיוף, ויש יסוד להניח כי אילולא ראיה זו, היה בכך כדי לשנות את תוצאות המשפט לטובת הנדון;
{{ח:תת|(2)}} הוצגו עובדות או ראיות העשויות, לבדן או ביחד עם החומר שהיה לפני בית המשפט הצבאי בראשונה, לשנות את תוצאת המשפט לטובת הנידון;
{{ח:תת|(3)}} אדם אחר הורשע בינתיים בביצוע אותו מעשה העבירה, ומהנסיבות שנתגלו במשפטו של אותו אדם נראה כי מי שהורשע לראשונה בעבירה לא ביצע אותה;
{{ח:תת|(4)}} נגזר על הנידון במשפט הראשון עונש מוות ויש יסוד להניח כי פסק הדין בטעות יסודו;
{{ח:תת|(5)}} נתעורר חשש של ממש כי בהרשעה נגרם עיוות דין.

{{ח:סעיף|158|בקשה למשפט חוזר|תיקון: 1708}}
{{ח:תת|(א)}} הרשות לבקש משפט חוזר נתונה לנידון ולפרקליט הצבאי הראשי; מת הנידון – תהיה הרשות האמורה גם לכל אחד מצאצאיו, הוריו, אחיו או אחיותיו.
{{ח:תת|(ב)}} בקשה למשפט חוזר תוגש בכתב לנשיא בית המשפט הצבאי לערעורים בתוך 90 יום מן היום אשר בו נודע למבקש על קיום אחת העילות האמורות {{ח:פנימי|סעיף 157|בסעיף 157}}, ויפורטו בה נימוקיה.
{{ח:תת|(ג)}} סבר נשיא בית המשפט הצבאי לערעורים, כי איחור בהגשת הבקשה נגרם שלא באשמתו או ברשלנותו של המבקש, רשאי הוא להיזקק לבקשה אף אם הוגשה לאחר תום המועד האמור בפסקה (ב).
{{ח:תת|(ד)}} החלטת נשיא בית המשפט הצבאי לערעורים בבקשה תימסר לנידון ולפרקליט הצבאי הראשי בכתב, זולת אם הורה נשיא בית המשפט הצבאי לערעורים על דרך אחרת.
{{ח:תת|(ה)}} בהחלטה על משפט חוזר יקבע נשיא בית המשפט הצבאי לערעורים את בית המשפט הצבאי שיקיים את המשפט החוזר; המשפט יתברר לפני בית משפט צבאי של שלושה.
{{ח:תת|(ו)}} סירב נשיא בית המשפט הצבאי לערעורים להורות על משפט חוזר לא תוגש בקשה נוספת או אחרת בשל עילה ששימשה יסוד לבקשה שסירבו לה.

{{ח:סעיף|159|חוות דעת לפני משפט חוזר}}
{{ח:תת|(א)}} לשם החלטה בבקשה למשפט חוזר, רשאי נשיא בית המשפט הצבאי לערעורים לפנות לפרקליט הצבאי הראשי לקבלת חוות דעתו בכתב.
{{ח:תת|(ב)}} לשם חוות דעת כאמור, רשאי הפרקליט הצבאי הראשי להורות על עריכת חקירה בידי המשטרה או בדיקה בידי ועדה שתמונה לענין זה בידי הפרקליט הצבאי הראשי ואשר יושב הראש שלה יהא שופט.
{{ח:תת|(ג)}} ניתנה חוות דעת של הפרקליט הצבאי הראשי כאמור, יימסר למבקש העתק ממנה.

{{ח:סעיף|160|סדרי הדין במשפט חוזר}}
{{ח:ת}} במשפט חוזר יחולו סדרי הדין הרגילים הנוהגים לפני בית משפט צבאי אולם רשאי בית המשפט הצבאי לסטות מהם אם החליט על כך מחמת נסיבות הענין ואם נראה לו שמן הצדק לעשות כן.

{{ח:סעיף|161|הדיון במשפט חוזר}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט הדן במשפט חוזר רשאי, על סמך הבקשה האמורה {{ח:פנימי|סעיף 158|בסעיף 158}} וכל חומר אחר שנצטרף אליה לפי {{ח:פנימי|סעיף 159|סעיף 159}} ועל סמך טענות הצדדים ובלי לשמוע עדויות נוספות, להוציא פסק דין המקיים את פסק הדין שניתן בראשונה או המבטל אותו, כולו או חלקו ומזכה את הנידון מן העבירות שהורשע בהן, כולן או חלקן.
{{ח:תת|(ב)}} החליט בית המשפט כי לשם הכרעת הדין יש לו לשמוע שנית עדויות, יבטל את פסק הדין שניתן במשפט הראשון וינהל את המשפט החוזר כאילו דן בו בפעם הראשונה על־פי כתב האישום שהיה לפני בית המשפט שדן במשפט בראשונה ויוציא בהתאם לכך את פסק דינו, ובלבד שהעונש שיטיל עליו לא יהיה חמור מן העונש שהוטל עליו בפסק הדין שניתן במשפט הראשון והעונש שבוצע לפי פסק הדין שניתן במשפט הראשון יובא בחשבון העונש החדש.
{{ח:תת|(ג)}} על אף האמור בסעיף קטן (ב), רשאי בית המשפט במשפט חוזר לקבל כראיה עדות שהועדה או אמרה שנתקבלה במשפט הראשון, אם הוכח להנחת דעתו, שאי אפשר להביא את העד שהעיד אותה עדות או שמסר אותה אמרה, או אם הוא סבור, שמחמת הזמן שחלף נשתכחו מן העד פרטים שמסר באמרה כאמור או במשפט הראשון.

{{ח:סעיף|162|פסק דין שניתן במשפט חוזר}}
{{ח:ת}} על פסק דין של בית משפט צבאי במשפט חוזר יחולו כל ההוראות החלות על פסק דין של בית משפט צבאי של שלושה.

{{ח:קטע3|פרק ה סימן י|סימן י׳ – ענישה}}

{{ח:סעיף|163|ביצוע גזר דין}}
{{ח:ת}} פסק דין חלוט של בית המשפט הצבאי, ישמש הרשאה לכל חייל להוציא לפועל את גזר הדין של בית המשפט הצבאי.

{{ח:סעיף|164|עונשין}}
{{ח:תת|(א)}} נתחייב אדם בדין לפני בית משפט צבאי, רשאי בית המשפט לגזור לו כל עונש שאינו עולה על הקבוע לעבירה בדין או בתחיקת בטחון, לפי המקרה, או עונש קל הימנו, ובכלל זה עונש מאסר וקנס גם יחד.
{{ח:תת|(ב)}} במקום שלא נקבע לעבירה כאמור אלא עונש מאסר – ניתן להטיל קנס שלא יעלה על הקנס הקבוע {{ח:חיצוני|צו בדבר העלאת קנסות שנקבעו בדין ובתחיקת בטחון (יהודה והשומרון)|בצו בדבר העלאת קנסות שנקבעו בתחיקת הביטחון}}, בסעיף המתאים לגבי עונש המאסר הקבוע לעבירה.
{{ח:תת|(ג)}} בשל עבירה שנתכוון בה הנאשם לגרום נזק ממון לאחר או להשיג טובת הנאה לעצמו או לאחר, רשאי בית המשפט הצבאי להטיל על הנאשם קנס פי ארבעה משווים של הנזק שנגרם או של טובת ההנאה שהושגה בידי העבירה, או את הקנס שנקבע בחיקוק, הכל לפי הגדול שבהם.

{{ח:סעיף|165|עונש מוות}}
{{ח:תת|(א)}} למרות האמור {{ח:פנימי|סעיף 164|בסעיף קטן 164(א)}} לא יוטל על הנאשם בבית משפט צבאי גזר־דין מוות, אלא אם כן היה מותב בית המשפט הצבאי מורכב משלושה שופטים שדרגתם איננה פחותה מסגן אלוף וגזר הדין ניתן פה אחד.
{{ח:תת|(ב)}} לא יטיל בית משפט צבאי עונש מוות על נאשם שגילו, בעת ביצוע העבירה, היה למטה מגיל 18.

{{ח:סעיף|166|דין עונשים מסויימים}}
{{ח:ת}} כל הוראה בדין, הקובעת עונש חבישה או מאסר עולם עם עבודת פרך או עבודת פרך זמנית או מתייחסת אליהם, יראו אותה כאילו קבעה עונש מאסר או התייחסה אל עונש כאמור, הכל לפי המקרה.

{{ח:סעיף|167|ריצוי עונש מאסר|תיקון: 1680}}
{{ח:תת|(א)}} פסק דין המטיל עונש מאסר יבוצע עם קריאתו, אלא אם כן הורה אחרת בית המשפט הצבאי שהטיל את העונש.
{{ח:תת|(ב)}} הטיל בית משפט צבאי עונש מאסר על הנדון יכלול בתקופת המאסר גם כל תקופה שבה היה הנדון נתון במעצר בקשר לאותה עבירה לפני גזר הדין.
{{ח:תת|(ג)}} נידון שנגזר עליו עונש מאסר וביום שנגזר עליו העונש כאמור או לפניו כבר ריצה את מלוא העונש, הרי על אף האמור בסעיף קטן (א), ישוחרר מיד, אם אין להחזיקו במעצר מסיבות אחרות.
{{ח:תת|(ד)}} מי שנידון למאסר, באזור או בישראל, למעט מאסר בשל אי תשלום קנס, ולפני שנשא כל עונשו חזר ונידון למאסר בשל עבירה אחרת, תתחיל תקופת העונש השניה מיד ובמקביל לראשונה, זולת אם הורה בית המשפט הצבאי אחרת.
{{ח:תת|(ה)}} הטיל בית המשפט הצבאי בפסק דין אחד עונשי מאסר לתקופות שונות רשאי הוא להורות שהנידון ישא את כולם או מקצתם בזה אחר זה. לא הורה כן תתחיל תקופת כולם ביום אחד.
{{ח:תת|(ו)}} על חישוב תקופת המאסר והפחתת המאסר של מי שמרצה עונש מאסר על־פי פסק דין של בית משפט צבאי, לא יחולו הוראות הדין הקובעות כללים בדבר הפחתת עונשים בעבור התנהגות טובה בבית הסוהר.
{{ח:תת|(ז)}} עונש מאסר ירוצה במקום מאסר שייקבע בידי מפקד כוחות צה״ל באזור.

{{ח:סעיף|168|מאסר קטין|תיקון: 1771, 1885}}
{{ח:תת|(א)}} בקביעת עונשו של נער או בוגר רך יתחשב בית המשפט הצבאי, בין השאר, בגילו בשעת ביצוע העבירה.
{{ח:תת|(ב)}} היה הנידון ביום גזר הדין נער והחליט בית המשפט הצבאי לגזור עליו עונש מאסר – לא תעלה תקופת המאסר על ששה חודשים, אלא אם כן הורשע בעבירה או בניסיון לעבור עבירה לפי {{ח:פנימי|סעיף 209|סעיפים 209}}, {{ח:פנימי|סעיף 210|210}} {{ח:פנימי|סעיף 210א|או 210א}}.
{{ח:תת|(ג)}} היה הנידון ביום גזר הדין בוגר רך והחליט בית המשפט הצבאי לגזור עליו עונש מאסר – לא תעלה תקופת המאסר על שנה אחת אלא אם כן הורשע בעבירה שהעונש המרבי הקבוע בצדה עולה על חמש שנות מאסר.
{{ח:תת|(ד)}} אדם שהיה קטין ביום ביצוע העבירה, אין חובה להטיל עליו מאסר חובה או עונש מינימום.

{{ח:סעיף|169|מאסר על תנאי|תיקון: 1714}}
{{ח:תת|(א)}} בית משפט צבאי שהטיל עונש מאסר לתקופה קצובה, למעט מאסר בשל אי תשלום קנס, רשאי להורות שהעונש, כולו או מקצתו יהיה על תנאי.
{{ח:תת|(ב)}} מי שנידון למאסר על תנאי לא ישא את עונשו, אלא אם כן עבר בתוך התקופה שנקבעה בגזר הדין (להלן בסעיף זה – ”תקופת התנאי“) אחת העבירות שנקבעו בגזר הדין (להלן בסעיף זה – ”עבירה נוספת“); תקופת התנאי לא תפחת משנה אחת ולא תעלה על חמש שנים.
{{ח:תת|(ג)}} תקופת התנאי תתחיל מיום גזר הדין, ואם הנדון נושא אותו זמן עונש מאסר – מיום שחרורו מן המאסר. אולם תקופה שאסיר נמצא בה מחוץ לבית הסוהר בשל שחרור בערובה מכח צו זה, יראו אותה כתקופת תנאי מצטברת לתקופת התנאי שקבע בית המשפט הצבאי והכל כשבית המשפט לא הורה אחרת.

{{ח:סעיף|170|הפעלת מאסר על תנאי}}
{{ח:תת|(א)}} הוטל מאסר על תנאי והורשע הנידון בתוך תקופת התנאי או לאחריה, בעבירה נוספת יצווה בית המשפט על הפעלת המאסר על תנאי ורשאי בית המשפט הצבאי להורות שהפעלת המאסר על תנאי תהיה בכפוף לתוצאות הערעור על ההרשעה בשל העבירה הנוספת.
{{ח:תת|(ב)}} הורשע הנידון כאמור בסעיף קטן (א), ובית המשפט הצבאי לא דן בהפעלת המאסר על תנאי, רשאי תובע צבאי, לא יאוחר מארבע חודשים מיום גזר הדין, לבקש מכל שופט של בית המשפט הצבאי את הפעלת המאסר על תנאי, וגם על בקשה זו יחול {{ח:פנימי|סעיף 171|סעיף 171(א)}}.
{{ח:תת|(ג)}} מי שהוטל עליו עונש מאסר בשל עבירה נוספת והופעל נגדו עונש מאסר על תנאי ישא את שתי תקופות הכליאה בזו אחר זו, זולת אם הורה בית המשפט הצבאי מטעמים שיירשמו, ששתי התקופות, כולן או מקצתן, יהיו חופפות.

{{ח:סעיף|171|הארכת מאסר על תנאי}}
{{ח:תת|(א)}} בית משפט צבאי שהרשיע נידון בשל עבירה נוספת ולא הטיל עליו בשל אותה עבירה עונש מאסר רשאי, על אף האמור {{ח:פנימי|סעיף 170|בסעיף 170(א)}} ובמקום לצוות על הפעלת המאסר על תנאי, לצוות, מטעמים שיירשמו, על הארכת תקופת התנאי, או חידושה, לתקופה נוספת שלא תעלה על שלוש שנים, אם שוכנע בית המשפט שבנסיבות הענין לא יהיה צודק להפעיל את המאסר על תנאי. לא ישתמש בית המשפט הצבאי בסמכות לפי פסקה זו אלא לגבי ההרשעה הראשונה של הנידון בשל עבירה נוספת.
{{ח:תת|(ב)}} האריך בית המשפט הצבאי את תקופת התנאי לתקופה נוספת לפני תום תקופת התנאי, תחל תקופת התנאי הנוספת בתום תקופת התנאי; חידש בית המשפט הצבאי את תקופת התנאי לאחר שתמה תקופת התנאי, תחל תקופת התנאי הנוספת מיום מתן פסק הדין, והכל כשבית המשפט לא הורה אחרת.

{{ח:סעיף|172|דין צו בגזר דין}}
{{ח:ת}} צו שניתן לפי {{ח:פנימי|סעיף 170|סעיפים 170}} {{ח:פנימי|סעיף 171|ו־171}}, דינו לכל דבר כדין גזר־דין של בית משפט צבאי.

{{ח:סעיף|173|תשלום קנס}}
{{ח:ת}} קנס שהוטל ישולם מיד, אך רשאי בית המשפט הצבאי לצוות שהקנס ישולם בתוך תקופה שקבע ובתנאים שקבע.

{{ח:סעיף|174|פיגורים}}
{{ח:תת|(א)}} קנס שלא שולם, כולו או מקצתו, במועד הקבוע, תיווסף עליו תוספת פיגור (להלן בסעיף זה – התוספת).
{{ח:תת|(ב)}} שעור התוספת יהיה חמישים אחוזים מן הקנס או מחלקו שלא שולם, לפי הענין; בתום כל תקופה של ששה חודשים, שעברו מן המועד הקבוע – חמישים אחוזים נוספים מן הקנס או מחלקו כאמור.
{{ח:תת|(ג)}} סכום ששולם או נגבה על חשבון קנס שנתווספה עליו תוספת, ייזקף תחילה על חשבון התוספת.
{{ח:תת|(ד)}} הוראות {{ח:חיצוני|חוק גביית הכספים הציבוריים|חוק גביית הכספים הציבוריים, מס׳ 6 לשנת 1952}} יחולו על גבייתו של קנס שלא שולם, כולו או מקצתו, במועדו, לרבות תוספת הפיגור, כאילו היה כספים ציבוריים כמשמעותם {{ח:חיצוני|חוק גביית הכספים הציבוריים|באותו חוק}}.

{{ח:סעיף|175|מאסר בשל אי־תשלום קנס}}
{{ח:תת|(א)}} בית משפט צבאי רשאי לגזור מאסר בשל אי תשלום קנס לתקופה שתיראה בעיניו, ובלבד שלא תעלה על שלוש שנים וזאת בנוסף על כל עונש מאסר שיגזר על ידו.
{{ח:תת|(ב)}} לא הוטל בידי בית משפט צבאי על נאשם מאסר בשל אי תשלום קנס כאמור בסעיף קטן (א) רשאי בית משפט צבאי להטילו בצו על פי בקשת תובע צבאי, שהוגשה לאחר שהקנס לא שולם במועדו.
{{ח:תת|(ג)}} מאסר בשל אי־תשלום קנס, ירוצה תחילה לפני כל עונש מאסר שעל הנידון לרצות. היה הנידון במאסר פלילי בעת שהוטל עליו מאסר בשל אי תשלום קנס, יופסק אותו מאסר לשם נשיאת המאסר בשל אי תשלום הקנס וישוב ויימשך משתם המאסר האמור.
{{ח:תת|(ד)}} הוטל בידי בית משפט צבאי מאסר בשל אי תשלום קנס, ולפני שנשא הנדון כל עונשו שולם חלק מן הקנס, תקוצר תקופת המאסר לפי היחס שבין הסכום ששולם לבין הקנס כולו.
{{ח:תת|(ה)}} נשא אדם מאסר בשל אי־תשלום קנס, לא יחוייב בתשלום הקנס והתוספת; נשא חלק מתקופת המאסר, לא יחוייב בתשלום חלק הקנס היחסי לתקופה שנשא עליו מאסר, והתוספת שיהיה חייב בה תחושב לפי אותו חלק מן הקנס שלא נשא עליו מאסר.

{{ח:סעיף|176|חיוב הורים או אפוטרופוסים}}
{{ח:ת}} לא מלאו לנידון שמונה עשרה שנים ביום גזר הדין, והחליט בית המשפט הצבאי לגזור עליו עונש קנס, אם כעונש יחיד ואם בנוסף על כל עונש אחר, רשאי בית המשפט לחייב בתשלום הקנס את אבי הנידון או את אימו, או אם הוא נתון לאפוטרופוסותו של אחר – את אפוטרופוסו, ולענין תשלום הקנס לרבות ריצוי עונש מאסר תמורתו – יהיה דין האב, האם או האפוטרופוס כדין הנידון.

{{ח:סעיף|177|חיוב הורים או אפוטרופוסים בערובה}}
{{ח:תת|(א)}} לא מלאו לנידון שמונה עשרה שנים ולא נהג בית המשפט הצבאי על פי האמור {{ח:פנימי|סעיף 176|בסעיף 176}}, רשאי בית המשפט הצבאי לצוות על אבי הנידון או על אמו או על אפוטרופוסו, ליתן התחייבות כספית (להלן בסעיף זה – ערובה) בסכום שלא יעלה על הקנס אותו רשאי היה לגזור בגין העבירה, כדי להבטיח כי הנידון לא יעבור עבירה שינקוב בית המשפט בצו (להלן בסעיף זה – עבירה נוספת) במשך תקופה שלא תעלה על שנה אחת (להלן בסעיף זה – תקופת ערובה).
{{ח:תת|(ב)}} ציווה בית המשפט הצבאי על אדם לפי סעיף קטן (א) ליתן התחייבות להבטיח כי הנידון לא יעבור עבירה נוספת בתוספת הערובה, רשאי בית המשפט לכפותו לציית לצו וליתן את ההתחייבות על־ידי שיטיל עליו קנס שלא יעלה על הקנס הקבוע {{ח:חיצוני|צו בדבר העלאת קנסות שנקבעו בדין ובתחיקת בטחון (יהודה והשומרון)#סעיף 1|בסעיף 1(א)(1) לצו בדבר העלאת קנסות שנקבעו בתחיקת הביטחון}}. דין קנס שהוטל לפי סעיף זה כדין קנס שהוטל לאחר הרשעה בדין.
{{ח:תת|(ג)}} הורשע הנידון בעבירה נוספת שעבר בתקופת הערובה יורה בית המשפט הצבאי בצו על מימוש הערובה ודין הצו כדין פסק דין המטיל עונש קנס על הנושא בהתחייבות, ורשאי בית המשפט לקבוע מאסר תמורתו ובלבד שתקופת המאסר לא תעלה על ששה חדשים.

{{ח:סעיף|177א||תיקון: 1770}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(פקע).}}

{{ח:סעיף|178|שמיעת הורה לקטין|תיקון: 1770}}
{{ח:ת}} לא יעשה בית המשפט הצבאי שמוש בסמכותו לפי {{ח:פנימי|סעיף 176|סעיפים 176}}, {{ח:פנימי|סעיף 177|177}} {{ח:פנימי|סעיף 180|או 180}} אם יש בכך כדי לחייב את הורה הקטין או אפוטרופוסו, אלא לאחר שניתנה להורה או לאפוטרופוס הזדמנות נאותה להשמיע טענותיו.

{{ח:סעיף|179|תפיסת נכסים}}
{{ח:תת|(א)}} נתחייב אדם בפסק דין חלוט, של בית משפט צבאי של ערכאה ראשונה או של בית המשפט הצבאי לערעורים, בתשלום קנס ולא שילמו, רשאי מפקד צבאי באזור להורות על תפיסת נכסיו ועל מכירתם לשם הבטחת תשלום הקנס.
{{ח:תת|(ב)}} לצורך מימוש ההוראה על תפיסת הנכסים ומכירתם כאמור בסעיף קטן (א), רשאי מפקד צבאי למנות כונס נכסים, וכן לקבוע בכתב המינוי הוראות בדבר דרכי פעולתו, חובותיו סמכויותיו ותשלום שכרו, וכן לתת לכונס הנכסים מעת לעת הוראות בעניינים המנויים לעיל.
{{ח:תת|(ג)}} אדם המפריע לכונס הנכסים במילוי תפקידיו ייאשם בעבירה על צו זה.

{{ח:סעיף|180|התחייבות נאשם להימנע מעבירה}}
{{ח:תת|(א)}} בית משפט צבאי שהרשיע אדם, רשאי, נוסף על העונש שהטיל או במקומו, לצוות שהנידון ייתן התחייבות להימנע מעבירה בתוך תקופה שיקבע בית המשפט ושלא תעלה על שלוש שנים; ההתחייבות תהיה בערבים או בלי ערבים ובסכום שלא יעלה על סכום הקנס שמותר להטיל בשל העבירה שבה הורשע הנידון, הכל כפי שיצווה בית המשפט.
{{ח:תת|(ב)}} ציווה בית המשפט הצבאי על אדם לפי סעיף קטן (א) ליתן התחייבות להימנע מעבירה, רשאי בית המשפט הצבאי לכפותו לציית לצו וליתן את ההתחייבות על־ידי שיטיל עליו מאסר לתקופה שלא תעלה על שלושה חודשים.
{{ח:תת|(ג)}} הורשע אדם בעבירה שהתחייב לפי סעיף קטן (א) להימנע ממנה ולא שילם את סכום ההתחייבות, יראו סכום זה, לענין גבייתו מן המורשע ולענין מאסר במקום תשלום, כאילו היה קנס שהוטל על־ידי בית המשפט שציווה על מתן ההתחייבות. היתה ההתחייבות בערבים, ייגבה מן הערבים כל סכום שלא שילם המורשע, כאילו היה קנס שלא שולם במועדו.

{{ח:סעיף|181|שחרור קטין תוך התחייבות|תיקון: 238/ת״ט, 1692}}
{{ח:תת|(א)}} לענין סעיף זה:
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”קטין“ – אדם שמלאו לו שתים־עשרה שנה אך טרם מלאו לו שמונה־עשרה שנה;
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”מפקד צבאי“ – מפקד צבאי כמשמעו {{ח:פנימי|סעיף 3|בסעיף 3}} וכן קצין בדרגת רב־סרן ומעלה או קצין משטרה בדרגת פקד ומעלה שהוסמכו לענין צו זה על־ידי מפקד צבאי;
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”הורה“ – אב או אם או אפוטרופוס;
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”הפרשי הצמדה“ – תוספת לסכום שיש להחזירו, לפי שיעור עליית מדד המחירים לצרכן באזור, כפי שיפורסם מעת לעת על־ידי קמ״ט סטטיסטיקה במינהל האזרחי.
{{ח:תת|(ב)}} נעצר קטין, כחשוד בביצוע עבירה על הדין או על תחיקת הביטחון, ותובע צבאי אישר כי יש ראיות לכאורה לביצוע העבירה, רשאי מפקד צבאי להורות כי לא יועמד לדין בבית משפט צבאי בגין העבירה שהוא חשוד בביצועה ואשר תפורט על ידי המפקד הצבאי בהוראות, בתנאי שיינתנו על ידי אביו אמו או אפוטרופסו התחייבות כספית או ערבון כספי (להלן – ערובה) בסכום שלא יעלה על סכום הקנס הקבוע {{ח:חיצוני|צו בדבר העלאת קנסות שנקבעו בדין ובתחיקת בטחון (יהודה והשומרון)#סעיף 1|בסעיף 1(א)(4) לצו בדבר העלאת קנסות שנקבעו בתחיקת בטחון}}, והכל לפי שיורה המפקד הצבאי על מנת להבטיח כי הקטין לא יעבור עבירה נוספת במשך תקופה שלא תעלה על שנה (להלן בסעיף זה – תקופת הערובה).
{{ח:תת|(ג)}} הורה שלא מילא אחר הוראת מפקד צבאי כאמור, דינו מאסר שנה.
{{ח:תת|(ד)}} מי שהוטלה עליו ערובה לפי סעיף קטן (ב) רשאי לערור לפני בית המשפט הצבאי על חיובו בערובה ועל גובה ההתחייבות הכספית או הערבון.
{{ח:תת|(ה)}} בהליך לפי סעיף קטן (ד) יחולו סדרי הדין ודיני הראיות החלים על בית המשפט הצבאי, בשינויים המחוייבים.
{{ח:תת|(ו)}} הורשע קטין שניתנה לגביו ערובה, כאמור בסעיף קטן (ב), בעבירה נוספת שעבר בתקופת הערובה, רשאי בית משפט צבאי לבקשת תובע צבאי להורות בצו על מימוש הערובה ודין הצו כדין פסק דין המטיל עונש קנס על נותן הערובה.
{{ח:תת|(ז)|(1)}} הופקד ערבון כספי, כאמור בסעיף קטן (ב) והגיע המועד של תום תקופת הערובה, זכאי ההורה לדרוש את החזרת הערבון; ואולם, אם הוגש כתב אישום כנגד הקטין בגין עבירה נוספת שעבר בתקופת הערובה, זכאי ההורה לדרוש את החזרת הערבון רק לאחר שניתן פסק דין חלוט בעניינו.
{{ח:תתת|(2)}} הוגשה בקשת ההורה תוך 30 ימים מיום תום תקופת הערובה או מתן פסק דין חלוט בעניינו של הקטין, כאמור בפסקה (1) – יתוספו לסכום הערבון הפרשי הצמדה לתקופה שמיום ההפקדה עד יום תשלומו בפועל.
{{ח:תתת|(3)}} הוגשה בקשת ההורה לאחר תום 30 ימים מיום תום תקופת הערובה או מתן פסק דין חלוט בעניינו של הקטין, כאמור בפסקה (1) – יתוספו לסכום הערבון:
{{ח:תתתת|א.}} הפרשי הצמדה לתקופה שמיום ההפקדה ועד ליום תום תקופת הערובה;
{{ח:תתתת|ב.}} הפרשי הצמדה בשיעור של 50% לתקופה שמיום תום תקופת הערובה ועד יום התשלום בפועל.
{{ח:תת|(ח)}} האמור בסעיף זה בא להוסיף על האמור בכל תחיקת בטחון ולא לגרוע הימנה.

{{ח:סעיף|182|חיוב בפיצויים|תיקון: 1801}}
{{ח:תת|(א)}} בית משפט צבאי שהרשיע אדם, רשאי לחייבו, בנוסף על עונש, לשלם למי שניזוק עקב העבירה את ערך הנזק, כולו או חלקו, בתורת פיצוי על הנזק או הסבל שנגרם לו.
{{ח:תת|(ב)}} לא יחייב בית משפט צבאי בפיצויים כאמור בסעיף קטן (א) אלא לאחר שנתן אפשרות לניזוק ולנאשם להביא ראיות שיהיה בהם כדי להצביע על שיעור הנזק.
{{ח:תת|(ג)}} קביעת הפיצויים לפי סעיף זה תהא לפי ערך הנזק או הסבל שנגרמו, ביום ביצוע עבירה או ביום מתן ההחלטה על הפיצויים, הכל לפי הגדול יותר.
{{ח:תת|(ד)}} דין פיצויים שלא שולמו כדין קנס שלא שולם במועדו; סכום ששולם או נגבה על חשבון קנס שיש בצדו חובת פיצויים, ייזקף תחילה על חשבון הפיצויים.

{{ח:סעיף|183|פיצוי לנאשם שזוכה|תיקון: 1681}}
{{ח:תת|(א)}} זוכה נאשם ובית המשפט הצבאי שהחליט על הזיכוי ראה שלא היה יסוד לאשמה או שהיו נסיבות אחרות המצדיקות זאת, רשאי הוא לצוות, לבקשת הנאשם או מיוזמתו, במעמד מתן הכרעת הדין, כי מפקד כוחות צה״ל באזור ישלם לנאשם הוצאות הגנתו ופיצוי על מעצרו או מאסרו בשל האשמה שממנה זוכה, בסכום שייראה לבית המשפט.
{{ח:תת|(ב)}} לא דן בית המשפט הצבאי המזכה במתן צו כאמור בסעיף קטן (א) בעת הכרעת הדין, רשאי הנאשם, בתוך ששים ימים מאותו מועד, לבקש מנשיאו של בית המשפט המזכה להורות על קיום דיון בבקשה; ואולם, רשאי נשיא בית המשפט הצבאי לערעורים להאריך את התקופה האמורה, מנימוקים שיירשמו; הדיון יתקיים לפני מותב בית המשפט הצבאי שפסק בעניינו של הנאשם או לפני מותב אחר שיורכב לעניין זה בידי נשיאו.
{{ח:תת|(ג)}} לעניין ערעור, דין צו להוצאות או לפיצויים לפי סעיף זה או דחיית בקשה לתתו, כדין פסק הדין; ואולם לא יהיה במתן החלטה לפי סעיף זה לאחר מועד קריאת פסק הדין כדי להאריך את המועד להגשת ערעור או בקשת ערעור לגבי פסק הדין עצמו.
{{ח:תת|(ד)}} בית המשפט הצבאי לא ייתן צו כאמור בסעיף קטן (א), אלא לאחר שנתן לצדדים הזדמנות לטעון את טענותיהם; שוקל בית המשפט הצבאי לתת צו כאמור בסעיף קטן (א) מחמת שמתקיימות נסיבות אחרות המצדיקות זאת, רשאי הוא להתיר לתובע צבאי להציג לפניו ראיות חסויות, במעמד צד אחד, הנוגעות למתן צו כאמור.
{{ח:תת|(ה)}} מפקד כוחות צה״ל באזור רשאי לקבוע בתקנות סכומים מרביים להוצאות ולפיצויים האמורים בסעיף קטן (א).

{{ח:קטע3|פרק ה סימן יא|סימן י״א – חנינה והקלה בעונש על תנאי}}

{{ח:סעיף|184|חנינה והקלה בעונש על תנאי|תיקון: 1656, 1677, 1703}}
{{ח:תת|(א)}} מפקד כוחות צה״ל באזור רשאי להקל על תנאי בעונשו של מי שנידון בידי בית משפט צבאי או לחון אותו על תנאי (להלן {{ח:פנימי|פרק ה סימן יא|בסימן זה}} – ”הקלה בעונש על תנאי“).
{{ח:תת|(ב)}} התנאי שבו מותנה שחרורו לפי הוראות סעיף קטן (א) של מי שנידון בידי בית משפט צבאי (להלן {{ח:פנימי|פרק ה סימן יא|בסימן זה}} – ”הנידון“), הוא שהנידון לא יעבור עבירה שעונשה שלושה חודשי מאסר או יותר (להלן – ”עבירה נוספת“) בתוך תקופת התנאי שתיקבע לפי סעיפים קטנים (ד) או (ה) (להלן {{ח:פנימי|פרק ה סימן יא|בסימן זה}} – ”תקופת התנאי“); ורשאי מפקד כוחות צה״ל באזור להתנות שחרורו של נידון בתנאים נוספים או בתנאים אחרים.
{{ח:תת|(ג)}} על אף האמור ברישא של סעיף קטן (ב) רשאי מפקד כוחות צה״ל באזור להקל בעונשו של נידון או לחון אותו, ובכלל זה, אף להמירו, לבקשתו, בכל עונש אחר, שהוסמך בית המשפט הצבאי להטיל על פי הדין ותחיקת הביטחון, שלא בתנאים, מטעמים מיוחדים.
{{ח:תת|(ד)}} תקופת התנאי היא התקופה שמיום שחרורו של הנידון מן המאסר ועד ליום סיום תקופת המאסר שהיה נושא, אילולא הוקל בעונשו. הייתה תקופת המאסר שהיה נושא הנידון אילולא הוקל בעונשו – מאסר עולם, תהא תקופת התנאי תקופה בלתי קצובה, שתחל מיום שחרורו של הנידון מן המאסר.
{{ח:תת|(ה)}} על אף האמור בסעיף קטן (ד) –
{{ח:תתת|(1)}} הייתה תקופת התנאי האמורה ברישה של סעיף קטן (ד) קצרה מחמש שנים, רשאי מפקד כוחות צה״ל באזור לקבוע כתקופת תנאי תקופה העולה על התקופה האמורה, ובלבד שלא תעלה על חמש שנים;
{{ח:תתת|(2)}} רשאי מפקד כוחות צה״ל באזור, מטעמים מיוחדים, לקבוע תקופה קצרה יותר כתקופת התנאי, וכן רשאי הוא לקצוב תקופת תנאי בלתי קצובה.

{{ח:סעיף|185|ביטול ההקלה בעונש אגב הרשעה|תיקון: 1677}}
{{ח:תת|(א)}} נידון ששוחרר בהתאם להוראות {{ח:פנימי|סעיף 184|סעיף 184(א)}}, והורשע בתוך תקופת התנאי או לאחריה בעבירה נוספת, שבוצעה בתוך תקופת התנאי, יצווה בית משפט צבאי שהרשיע את הנידון על ביטול ההקלה בעונש ועל ביצוע גזר הדין שהושת על הנידון, כאילו לא ניתנה בו כל הקלה, למעט אותו חלק של גזר הדין שבוצע לפני ההקלה.
{{ח:תת|(ב)}} על אף הוראות {{ח:פנימי|פרק ה סימן י|סימן י׳ לפרק זה}}, בוטלה הקלה בעונש על־תנאי לפי סעיף קטן (א), יישא הנידון את יתרת תקופת המאסר שעליו לשאת בשל ביטול ההקלה בעונשו לפני ובמצטבר לכל מאסר אחר שהוטל עליו, ואם עבר עבירה נוספת בתקופת התנאי – גם לפני ובמצטבר לכל מאסר שיוטל עליו בשל אותה עבירה; היה הנידון נושא מאסר בעת שבוטלה ההקלה בעונשו, יופסק אותו מאסר לשם נשיאת יתרת תקופת המאסר שעליו לשאת בשל ביטול השחרור וישוב ויימשך מתום אותה תקופה; לענין זה, ”מאסר“ – לרבות מאסר בשל אי־תשלום קנס.

{{ח:סעיף|186|ביטול ההקלה בעונש שלא אגב הרשעה|תיקון: 1677, 1683, 1708, 1766}}
{{ח:תת|(א)}} מוקמת בזאת ועדה לבחינת הפרת תנאי הקלה בעונש על תנאי, שניתנה לפי {{ח:פנימי|סעיף 184|סעיף 184}} (להלן בסעיף זה – ”הוועדה“).
{{ח:תת|(ב)}} מפקד כוחות צה״ל באזור ימנה קצינים שדרגתם רב סרן או דרגה גבוהה מזו, הכשירים לכהן כשופטים של בית משפט צבאי של ערכאה ראשונה, כחברים בוועדה.
{{ח:תת|(ג)}} מפקד כוחות צה״ל באזור ימנה אחד מחברי הוועדה לכהן כנגיד הוועדה.
{{ח:תת|(ד)}} הוועדה תדון בדן יחיד שייקבע בידי נגיד הוועדה, ואולם לבקשת נציג המפקד הצבאי או לפי החלטת נגיד הוועדה תדון הוועדה בשלושה; מותב של שלושה ויושב ראש המותב ייקבעו בידי הנגיד.
{{ח:תת|(ד1)}} חייל רשאי לעצור, ללא פקודת מעצר, כל אדם אשר הפר תנאי להקלה בעונש על תנאי, או שיש מקום לחשוד בו שהפר תנאי להקלה בעונש על תנאי, ויראו אותו אדם כאילו נעצר לפי {{ח:פנימי|סעיף 31|סעיף 31(א)}}.
{{ח:תת|(ה)}} הפר הנידון תנאי מהתנאים להקלה בעונשו על תנאי, רשאי בא כוח המפקד הצבאי, באישור פרקליט אזור יהודה והשומרון, לפנות בכתב לוועדה בבקשה להורות על הבאת הנידון לפניה ועל ביטול ההקלה בעונש.
{{ח:תת|(ו)}} החלטת הוועדה בבקשה להבאת הנדון לדיון לפניה לפי סעיף קטן (ה), תשמש אסמכתה להחזקת הנידון במשמורת עד לקבלת החלטתה הסופית של הוועדה בבקשה לפי סעיף קטן (ה); דיון בבקשה להבאת הנידון לפני הוועדה יכול שיתקיים שלא בנוכחות הנידון או בא כוחו.
{{ח:תת|(ז)}} הפר הנידון תנאי להקלה בעונשו על תנאי לפי {{ח:פנימי|סעיף 184|סעיף 184}}, תורה הוועדה על ביטול ההקלה בעונש ועל ביצוע גזר הדין שהושת על הנידון, כאילו לא ניתנה בו כל הקלה, למעט אותו חלק של גזר הדין שבוצע לפני ההקלה.
{{ח:תת|(ח)}} עבר הנידון עבירה נוספת בתוך תקופת התנאי שנקבעה, אחת היא, לענין החלטת הוועדה לפי סעיף קטן (ז), אם הורשע הנידון בעבירה הנוספת אם לאו.
{{ח:תת|(ט)}} על אף האמור בסעיף קטן (ז), הפר נידון תנאי מתנאי ההקלה בעונשו על תנאי, שאינו ביצוע של עבירה נוספת בתוך תקופת התנאי, רשאית הוועדה, מנימוקים שיירשמו –
{{ח:תתת|(1)}} להחליט על המשך השחרור של הנידון בתנאים שנקבעו בהחלטה להקל בעונשו על תנאי או בתנאים נוספים שתקבע; החליטה הוועדה על המשך השחרור, תחל לגבי הנידון תקופת תנאי חדשה; לעניין זה{{ח:הערה|,}} ”תקופת תנאי חדשה“ – תקופה שתחילתה ביום החלטת הוועדה ואורכה כאורך תקופת התנאי. החלטה כאמור לא תינתן לגבי אותו נידון אלא פעם אחת בלבד;
{{ח:תתת|(2)}} להורות בהחלטתה לפי סעיף קטן (ז) שהנידון ישוב לשאת מאסר שאורכו לתקופה קצרה מאורך תקופת התנאי; הורתה הוועדה כאמור – תהא התקופה שהנידון לא נשא, לפי הוראת הוועדה, תקופת תנאי שתחל עם שחרורו של הנידון מתקופת המאסר שנשא, ותצטבר לכל תקופת תנאי אחרת שלו.
{{ח:תת|(י)}} החלטת הוועדה בדבר ביטול ההקלה בעונש, דינה כדין צו למאסרו של הנידון.
{{ח:תת|(יא)}} הוראת {{ח:פנימי|סעיף 185|סעיף קטן 185(ב)}} תחול גם על ביטול הקלה בעונש לפיסעיף זה.
{{ח:תת|(יב)}} הוראות {{ח:פנימי|סעיף 296|סעיפים קטנים 296(ו)}} {{ח:פנימי|סעיף 296|ו־296(ז)}}, בשינויים המחויבים, יחולו על ההליכים לפי סעיף זה.
{{ח:תת|(יג)}} בכפוף לאמור בסעיפים קטנים (ו) ו־(יב), זכאי הנידון להיות נוכח בכל דיון לפני הוועדה לפי סעיף זה.
{{ח:תת|(יד)}} בכל ענין של סדר דין שלא נקבע בסעיף זה, תדון הוועדה בדרך הנראית לה מועילה ביותר להכרעה צודקת ומהירה בענין.
{{ח:תת|(טו)}} הוועדה רשאית, לבקשת בא כוח המפקד הצבאי או הנידון, להורות על השהיית ביצוע החלטתה לתקופה שלא תעלה על 72 שעות ממועד החלטתה; לענין זה לא יבואו שבתות ומועדים במנין השעות.
{{ח:תת|(טז)}} על החלטת הוועדה לפי סעיף זה ניתן להגיש ערר לפני ועדת עררים שימנה נשיא בית המשפט הצבאי לערעורים (להלן בסעיף זה – ”ועדת העררים“); ועדת העררים יכול שתהיה מורכבת מחבר אחד; כחבר בוועדת העררים ימונה קצין צה״ל שדרגתו סגן אלוף או דרגה גבוהה מזו, הכשיר לכהן כשופט של בית המשפט הצבאי לערעורים.
{{ח:תת|(טז1)|(1)}} ערר על החלטת הוועדה לפי סעיפים 186(ז) ו־186(ט) יוגש בתוך 30 ימים מיום שניתנה ההחלטה בפני העורר, או מיום שנמסרה לו ההחלטה אם ניתנה שלא בפניו.
{{ח:תתת|(2)}} ועדת העררים רשאית להאריך את המועד להגשת ערר כאמור בסעיף קטן {{ח:הערה|[צ״ל: בפסקה]}} (1); ועדת העררים תיתן לצד שכנגד הזדמנות להגיב לבקשת ההארכה לפני שתחליט בה, אם ראתה הצדקה לכך.
{{ח:תת|(יז)}} לוועדת העררים יהיו כל הסמכויות הנתונות לוועדה.
{{ח:תת|(יח)}} דיון בערר לפי סעיף קטן (טז) יתנהל בהתאם להוראות סעיף זה, בשינויים המחויבים.

{{ח:קטע3|פרק ה סימן יא1|סימן י״א1 – זכויות נפגעי עבירה|תיקון: 1799}}

{{ח:סעיף|186א|הגדרות|תיקון: 1799, 1805}}
{{ח:ת}} לעניין {{ח:פנימי|פרק ה סימן יא1|סימן זה}}:
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”בן זוג“ – לענין מי שהעבירה גרמה למותו, לרבות הידוע בציבור כבן זוגו, ובלבד שערב מותו גר עמו וניהל עמו משק בית משותף במשך שנתיים לפחות;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”בן משפחה“ – בן זוג, הורה או בן זוג של הורה, בן או בת, אח או אחות;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”הגוף החוקר“ – משטרת ישראל;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”חשוד“ – מי שחשוד בביצוע העבירה שפגעה בנפגע;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”נאשם“ – מי שנאשם בעבירה שפגעה בנפגע;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”נידון“ – מי שנגזר דינו בשל העבירה שפגעה בנפגע;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”נפגע עבירה“ – מי שנפגע במישרין מעבירה, וכן בן משפחה של מי שהעבירה גרמה למותו, למעט החשוד, הנאשם או הנידון;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”עבירה“ – עבירה, למעט עבירת תעבורה שמתקיימים בה כל אלה:
{{ח:תתת|(1)}} היא עבירה שעונשה שלושה חודשי מאסר או יותר.
{{ח:תתת|(2)}} היא נעברה באזור, ואם נעברה מחוץ לאזור בית משפט צבאי דן בה;
{{ח:תתת|(3)}} חקירתה תעשה בידי הגוף החוקר והתביעה בה תנוהל בידי תובע;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”עבירת מין או אלימות“ – עבירה מן העבירות המנויות {{ח:פנימי|תוספת 5|בתוספת החמישית}};
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”עבירת מין או אלימות חמורה“ – עבירת מין או אלימות המנויה {{ח:פנימי|תוספת 5א חלק א|בחלק א׳}} או {{ח:פנימי|תוספת 5א חלק ב|בחלק ב׳ בתוספת החמישית א׳}};
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”עבירת תעבורה“ – כמשמעותה {{ח:חיצוני|צו בדבר תעבורה (יהודה והשומרון)|בצו בדבר תעבורה [נוסח משולב] (יהודה והשומרון) (מס׳ 1805), התשע״ט–2018}};
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”תובע“ – כמשמעותו {{ח:פנימי|סעיף 75|בסעיף 75}};
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”הקצין הממונה“ – כמשמעותו {{ח:פנימי|סעיף 136א|בסעיף 136א}};
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”הרשויות“ – רשויות החקירה, התביעה וכל רשות ציבורית אחרת שהטיפול בנפגעי עבירה בהליך הפלילי הוא בין תפקידיה;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”אדם עם מוגבלות“ – אדם עם לקות פיסית, נפשית או שכלית לרבות קוגנטיבית, קבועה או זמנית, אשר בשלה מוגבל תפקודו באופן מהותי בתחום אחד או יותר מתחומי החיים העיקריים.

{{ח:סעיף|186ב|עקרונות|תיקון: 1799}}
{{ח:ת}} מתן הזכויות לנפגע עבירה ייעשה תוך התחשבות בו ובצרכיו, שמירה על כבודו והגנה על פרטיותו ובתוך זמן סביר, כל זאת מבלי לפגוע בזכויותיהם על פי דין של חשודים, נאשמים ונידונים, ובכפוף לשיקולי ביטחון.

{{ח:סעיף|186ג|דרכי התאמה במימוש זכויות נפגעי עבירה|תיקון: 1799}}
{{ח:תת|(א)}} מתן הזכויות לנפגע עבירה שהוא קטין ייעשה תוך ביצוע ההתאמות הנדרשות בנסיבות הענין בהתחשב בגילו ובמידת בגרותו של הקטין.
{{ח:תת|(ב)}} מתן הזכויות לנפגע עבירה שהוא אדם עם מוגבלות ייעשה תוך הגנה על כבודו וחירותו של אדם עם מוגבלות וכן באופן שייתן מענה הולם לצרכיו המיוחדים.
{{ח:תת|(ג)}} מידע והודעות לפי הוראות {{ח:פנימי|פרק ה סימן יא1|סימן זה}} יימסרו, ככל הניתן, בשפה מובנת לנפגע העבירה.

{{ח:סעיף|186ד|הבטחת זכויות|תיקון: 1799}}
{{ח:ת}} בית המשפט הצבאי והרשויות, כל אחד בתחומו, ינקטו צעדים הדרושים להבטחת זכויות נפגע עבירה לפי צו זה.

{{ח:סעיף|186ה|הגנה|תיקון: 1799, 1982, 2099, 2136, 2167, 2220}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(החל מיום 1.1.2026):}}
{{ח:ת}} במהלך ההליך הפלילי זכאי נפגע עבירה –
{{ח:תת|(1)}} להגנה, ככל הניתן ועל פי הצורך, מפני החשוד, הנאשם או הנידון ומפני שלוחיו או מקורביו;
{{ח:תת|(2)}} לקבל בבית המשפט, ככל הניתן, הגנה מפני מגע או קשר בלתי נחוץ בינו לבין כל אחד מהמפורטים בסעיף קטן (1);
{{ח:תת|(3)}} לקבל מהמשטרה מידע לגבי אפשרויות קיימות להגנה מפני כל אחד מהמפורטים בסעיף קטן (1).

{{ח:סעיף|186ו|הגבלה על מסירת פרטים אישיים של נפגע עבירה|תיקון: 1799}}
{{ח:תת|(א)}} בסעיף זה –
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”מסירה“ – לרבות בדרך של העמדה לעיון או להעתקה;
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”פרטים אישיים“, לגבי נפגע עבירה – כתובת מגוריו, כתובת מקום עבודתו ומספרי הטלפון שלו.
{{ח:תת|(ב)}} הרשויות לא ימסרו לאדם, לרבות לנאשם ולסניגורו, כחלק מחומר החקירה או כחלק מכתב האישום, את הפרטים האישיים של נפגע עבירת מין או אלימות חמורה המנויה {{ח:פנימי|תוספת 5א חלק א|בחלק א׳ בתוספת החמישית א׳}} שבשלה נפתחה חקירה או הוגש כתב האישום.
{{ח:תת|(ג)}} על אף הוראות סעיף קטן (ב), רשאית כל אחת מן הרשויות, בכפוף להוראות כל דין החלות עליה, למסור את הפרטים האישיים של נפגע עבירת מין או אלימות חמורה המנויה {{ח:פנימי|תוספת 5א חלק א|בחלק א׳ בתוספת החמישית א׳}}, כולם או חלקם, אם מצאה כי המסירה נדרשת לצורך ההליכים הפליליים שענינם העבירה שבשלה נפתחה חקירה או הוגש כתב האישום, לפי הענין, או לצורך הגנה וטיפול בנפגע, והתקיים אחד מאלה:
{{ח:תתת|(1)}} הפרטים האישיים של הנפגע הם חלק מתיאור העובדות בכתב האישום המהוות את העבירה;
{{ח:תתת|(2)}} המסירה היא בתוך רשות, בין רשות לרשות או מהרשויות לבית משפט.
{{ח:תת|(ד)}} הוראות סעיף קטן (ב) לא יחולו אם נתן הנפגע את הסכמתו למסירה.
{{ח:תת|(ה)}} תובע רשאי שלא למסור לנאשם ולסניגורו, כחלק מחומר החקירה או כחלק מכתב האישום, את הפרטים האישיים של נפגע עבירה שאינה מנויה {{ח:פנימי|תוספת 5א חלק א|בחלק א׳ לתוספת החמישית א׳}}, אם קיים לדעתו חשש לפגיעה בשלומו של נפגע העבירה.
{{ח:תת|(ו)}} בית משפט רשאי, לבקשת הנאשם או סניגורו, להורות על גילוי פרטים אישיים של נפגע עבירה, כולם או חלקם, שלא נמסרו להם לפי הוראות סעיפים קטנים (ב) או (ה), אם מצא כי מסירת הפרטים נדרשת לצורך ניהול הגנת הנאשם.
{{ח:תת|(ז)}} הורה בית המשפט על גילוי פרטים אישיים של נפגע עבירה כאמור בסעיף קטן (ו), רשאי הוא לקבוע תנאים או סייגים לגילוי הפרטים, שתכליתם להגן על פרטיותו של הנפגע.
{{ח:תת|(ט)}} הוראות סעיף זה אינן באות לגרוע מכל דין אחר הקובע איסור או הגבלות על מסירת מידע, או חיסיון.

{{ח:סעיף|186ז|זכות לקבלת מידע על ההליך הפלילי|תיקון: 1799, 1982, 2099, 2136, 2167, 2220}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(החל מיום 1.1.2026):}}
{{ח:תת|(א)}} נפגע עבירה זכאי לקבל מידע על זכויותיו כנפגע עבירה ועל הדרך שבה מתנהל הליך פלילי, כפי שייקבע בתקנות על ידי מפקד כוחות צה״ל באזור.
{{ח:תת|(ב)}} נפגע עבירה זכאי לקבל מידע על השלב שבו מצוי ההליך הפלילי בקשר לעבירה שממנה נפגע; ואולם לא ייכלל במידע לפי סעיף קטן זה, מידע שמסירתו אסורה לפי כל דין או שיש במסירתו, לפי שיקול דעתו של האחראי על החקירה או התביעה, כדי לפגוע בחקירה או בפרטיותו או בשלומו של אדם; מפקד כוחות צה״ל באזור יקבע בתקנות את דרכי קבלת המידע ותוכנו.
{{ח:תת|(ג)}} נוסף על הוראות סעיף קטן (ב) –
{{ח:תתת|(1)}} נפגע עבירה שביקש זאת זכאי לכך שהגופים המפורטים {{ח:פנימי|תוספת 6|בתוספת השישית}} יידעו אותו על שלבים בהליך פלילי בקשר לעבירה שממנה נפגע, כמפורט {{ח:פנימי|תוספת 6|באותה תוספת}};
{{ח:תתת|(2)}} נפגע עבירת מין או אלימות חמורה שביקש זאת, זכאי לכך שהגופים המפורטים {{ח:פנימי|תוספת 7|בתוספת השביעית}} יידעו אותו על פרטים נוספים בהליך הפלילי בקשר לעבירה שממנה נפגע, לרבות לענין זכותו לפי {{ח:פנימי|סעיף 186טז|סעיפים 186טז}} {{ח:פנימי|סעיף 186יז|ו־186יז}} כמפורט {{ח:פנימי|תוספת 7|באותה תוספת}}.

{{ח:סעיף|186ח|זכות עיון בכתב אישום|תיקון: 1799}}
{{ח:ת}} נפגע עבירה זכאי, לבקשתו או לבקשת בא כוחו, לעיין בכתב האישום נגד הנאשם, ולקבל העתק ממנו, אלא אם כן התקיים אחד מאלה:
{{ח:תת|(1)}} עיון כאמור בכתב האישום – אסור על פי דין;
{{ח:תת|(2)}} סבר פרקליט אזור יהודה והשומרון או ראש יחידת התביעות באזור שומרון ויהודה במשטרה, לפי הענין, כי מטעמים מיוחדים שיירשמו אין להרשות את העיון או את קבלת ההעתק כאמור.

{{ח:סעיף|186ט|זכות לקבל מידע על מאסר או משמורת אחרת|תיקון: 1799, 1982, 2099, 2136, 2167, 2220}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(החל מיום 1.1.2026):}} נפגע עבירת מין או אלימות שביקש זאת, זכאי לכך שהגופים המפורטים {{ח:פנימי|תוספת 8|בתוספת השמינית}} יידעו אותו על מהלך מאסרו של הנידון, או על מהלך שהייתו של הנאשם או הנידון במשמורת חוקית אחרת בעקבות העבירה, לרבות לענין זכותו לפי {{ח:פנימי|סעיף 186יט|סעיף 186יט}} כמפורט {{ח:פנימי|תוספת 8|באותה תוספת}}.

{{ח:סעיף|186י|זכות לקבל מידע על שירותי סיוע|תיקון: 1799, 1982, 2099, 2136, 2167, 2220}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(החל מיום 1.1.2026):}} נפגע עבירה זכאי לקבל מידע על שירותי סיוע הניתנים לנפגעי עבירה כפי שייקבע בתקנות על ידי מפקד כוחות צה״ל באזור.

{{ח:סעיף|186יא|ניהול ההליכים בזמן סביר|תיקון: 1799}}
{{ח:ת}} ההליכים הנוגעים לעבירת מין או אלימות יקוימו בתוך זמן סביר, כדי למנוע עינוי דין.

{{ח:סעיף|186יב|חקירה של גוף חוקר בדבר עבר מיני|תיקון: 1799}}
{{ח:תת|(א)}} במהלך חקירת תלונה בגוף החוקר בדבר עבירת מין או אלימות לא ייחקר נפגע העבירה על עברו המיני, למעט חקירה הנדרשת בנסיבות הענין בדבר קשר מיני קודם עם החשוד, אלא אם כן קבע הקצין הממונה מטעמים שיירשמו, כי חקירה זו חיונית כדי להגיע לחקר האמת.
{{ח:תת|(ב)}} חקירה על עברו המיני של נפגע עבירת מין או אלימות לפי הוראות סעיף קטן (א) תיעשה תוך שמירה קפדנית על כבודו ופרטיותו של הנפגע.

{{ח:סעיף|186יג|זכות לנוכחות מלווה בחקירה|תיקון: 1799}}
{{ח:ת}} נפגע עבירת מין או אלימות זכאי שאדם המלווה אותו, לפי בחירתו, יהיה נוכח בעת חקירתו בגוף החוקר, אלא אם כן סבר הקצין הממונה, כי יש בכך כדי לפגוע בחקירה.

{{ח:סעיף|186יד|זכות נפגע עבירת מין לבחור את מין החוקר|תיקון: 1799}}
{{ח:תת|(א)}} נפגע עבירת מין זכאי לבחור את מין החוקר, והוא ייחקר כאמור בהתאם לבקשתו, אלא אם כן התקיים אחד מאלה:
{{ח:תתת|(1)}} הקצין הממונה סבר כי מטעמים מיוחדים שיירשמו לא ניתן להיענות לבקשה;
{{ח:תתת|(2)}} החוקר האחראי על חקירת העבירה סבר כי מטעמים מיוחדים שיירשמו יש בכך כדי לפגוע בחקירה, ובשל דחיפות העניין לא ניתן לקבל את עמדתו של הקצין הממונה.
{{ח:תת|(ב)}} לא נענתה בקשתו של נפגע העבירה מאחד הטעמים המנויים בסעיף קטן (א)(1) או (2), ייחקר הנפגע בנוכחות שוטר או עובד הגוף החוקר בן המין שביקש הנפגע כי יחקור אותו, אם נכח באותה עת במקום החקירה, ונפגע העבירה מעוניין בכך.
{{ח:תת|(ג)}} בתחילת החקירה, יידע החוקר את נפגע העבירה בדבר זכותו כאמור בסעיף קטן (א).
{{ח:תת|(ד)}} לעניין זה, ”עבירת מין“ – עבירה לפי {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 285|סעיפים 285}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 367ב|292}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 367ב|293}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 296|296 עד 302}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 367ז|305}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 367ד|306}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 311|311}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 314|314}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 319|319}} {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 367ז|ו־320}} המנויים {{ח:פנימי|תוספת 5 פרט 2|בפרט {{ח:הערה|(}}2{{ח:הערה|)}} לתוספת החמישית}}.

{{ח:סעיף|186טו|זכות לנוכחות בדיון הנערך בדלתיים סגורות|תיקון: 1799}}
{{ח:תת|(א)}} בכפוף לדין, נפגע עבירה זכאי להיות נוכח בדיון בבית המשפט בענין העבירה שממנה נפגע, הנערך בדלתיים סגורות לפי {{ח:פנימי|סעיף 89|סעיף 89 לצו זה}}, וכן זכאי הוא שאדם המלווה אותו, לפי בחירתו, יהיה נוכח עמו בדיון כאמור.
{{ח:תת|(ב)}} על אף הוראות סעיף קטן (א) רשאי בית המשפט, מטעמים מיוחדים שיירשמו, שלא לאפשר את נוכחותו של נפגע העבירה או של האדם המלווה אותו בדיון בבית המשפט.

{{ח:סעיף|186טז|זכות להביע עמדה לענין עיכוב הליכים|תיקון: 1799, 1982, 2099, 2136, 2167, 2220}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(החל מיום 1.1.2026):}} נפגע עבירת מין או אלימות חמורה, שקיבל הודעה לפי {{ח:פנימי|סעיף 186ז|סעיף 186ז(ג)(2)}} על כוונה לעכב את ההליך הפלילי נגד הנאשם, זכאי שתינתן לו הזדמנות להביע את עמדתו בענין בכתב לפני מפקד כוחות צה״ל באזור או הפרקליט הצבאי הראשי או פרקליט אזור יהודה והשומרון או מי שהוסמך לכך על ידו, לפני קבלת החלטה בעניין במועד ובדרך שייקבעו בתקנות על־ידי מפקד כוחות צה״ל באזור.

{{ח:סעיף|186יז|זכות להביע עמדה לענין הסדר טיעון|תיקון: 1799, 1982, 2099, 2136, 2167, 2220}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(החל מיום 1.1.2026):}}
{{ח:תת|(א)}} נפגע עבירת מין או אלימות חמורה שקיבל הודעה לפי {{ח:פנימי|סעיף 186ז|סעיף 186ז(ג)(2)}} על האפשרות שהתביעה תגיע להסדר טיעון עם הנאשם או על פרטיו של הסדר טיעון המתגבש עם הנאשם זכאי שתינתן לו הזדמנות להביע את עמדתו לפני התובע, לפני קבלת החלטה בענין.
{{ח:תת|(ב)}} זכויותיו של נפגע עבירת מין או אלימות חמורה לקבל הודעה על פרטיו של הסדר טיעון המתגבש עם הנאשם, ולהביע עמדה בעניין זה כאמור בסעיף קטן (א), לא יחולו לגבי העבירות המפורטות להלן, אלא אם כן ביקש נפגע העבירה להביע את עמדתו לעניין פרטיו של הסדר הטיעון:
{{ח:תתת|(1)}} עבירה לפי {{ח:פנימי|סעיף 249|סעיף 249}} {{ח:פנימי|סעיף 248א|ו{{ח:הערה|־}}250 לצו}}, אם נפגע העבירה הוא בן משפחתו של הנאשם; בפסקה זו, ”בן משפחתו“ – כהגדרתו {{ח:פנימי|תוספת 5א חלק ב|בחלק ב׳ לתוספת חמישית א׳}};
{{ח:תתת|(2)}} עבירה לפי {{ח:פנימי|סעיף 211א|סעיף 211א לצו}}.
{{ח:תת|(ג)}} נפגע עבירת מין או אלימות חמורה המפורטת {{ח:פנימי|תוספת 5ב|בתוספת חמישית ב׳}}, שקיבל הודעה לפי {{ח:פנימי|סעיף 186ז|סעיף 186ז(ג)(2) לצו}} על פרטיו של הסדר טיעון שהתגבש עם הנאשם, זכאי להביע את עמדתו לעניין הסדר הטיעון, לפני הגורם המאשר, בעל פה או בכתב, על פי בחירתו, טרם קבלת ההחלטה על הסדר הטיעון; בסעיף קטן זה, ”גורם מאשר“ {{ח:הערה|-}} פרקליט אזור יהודה והשומרון או ראש יחידת התביעות במחוז שומרון ויהודה במשטרה, או מי שהוסמך על ידם.
{{ח:תת|(ד)}} בדיון לגבי כתב אישום בעבירת מין או אלימות חמורה, שבו מציג התובע לפני בית המשפט הסדר טיעון שאליו הגיע עם הנאשם, יברר בית המשפט האם קוימו הוראות צו זה לעניין זכויותיו של נפגע עבירת מין או אלימות חמורה לפי סעיף זה, לרבות האם הובאו פרטיו של הסדר הטיעון המוצג לפניו, כאמור בסעיף זה, לפני נפגע עבירה כאמור.
{{ח:תת|(ה)}} הוראות סעיפים קטנים (א) עד (ג) יחולו, אלא אם כן קבע פרקליט אזור יהודה והשומרון או ראש יחידת התביעות במחוז שומרון ויהודה במשטרה לפי העניין, כי יש בכך כדי לפגוע באופן ממשי בניהול ההליך.
{{ח:תת|(ו)}} המועדים והדרכים למימוש זכויותיו של נפגע העבירה לפי סעיף זה ייקבעו בתקנות על ידי מפקד כוחות צה״ל באזור.

{{ח:סעיף|186יח|הצהרת נפגע|תיקון: 1799, 1982, 2099, 2136, 2167, 2220}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(החל מיום 1.1.2026):}}
{{ח:תת|(א)}} נפגע עבירה זכאי למסור הצהרה בכתב לגוף החוקר או לתובע, על כל פגיעה ונזק שנגרמו לו בשל העבירה, לרבות נזק גוף, נזק נפשי או נזק לרכוש; מסר הנפגע הצהרה כאמור, זכאי הוא שהתובע יביא את הצהרתו לפני בית המשפט בדיון בענין גזר דינו של הנאשם, לפי הוראות {{ח:פנימי|סעיף 129|סעיף 129}}.
{{ח:תת|(ב)}} אין בהגשת הצהרת נפגע לבית המשפט לפי הוראות סעיף קטן (א) כדי לגרוע מהוראות {{ח:פנימי|סעיף 129|סעיף 129(ג)}}.
{{ח:תת|(ג)}} הוראות לענין הצהרת נפגע לפי סעיף זה, לרבות לענין דרכי הגשתה, תוכנה ועדכונה ייקבעו בתקנות על ידי מפקד כוחות צה״ל באזור.

{{ח:סעיף|186יט|זכות להביע עמדה לענין חנינה|תיקון: 1799, 1982, 2099, 2136, 2167, 2220}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(החל מיום 1.1.2026):}} נפגע עבירת מין או אלימות, שקיבל הודעה לפי הוראות {{ח:פנימי|סעיף 186ט|סעיף 186ט}} על בקשת הנידון לחנינה או להקלה בעונשו ממפקד כוחות צה״ל באזור, זכאי שתינתן לו הזדמנות להביע את עמדתו בכתב בפני מפקד כוחות צה״ל באזור בבקשה כאמור, במועד ובדרך שייקבעו בתקנות.

{{ח:סעיף|186כ|הגנה מפני משפט פלילי או אזרחי|תיקון: 1799}}
{{ח:ת}} אי קיום זכות מהזכויות הקבועות בצו זה אין בו כשלעצמו כדי לפסול הליך פלילי, או כדי להוות עילה למשפט פלילי או אזרחי נגד רשות ציבורית או עובד ציבור; ואולם אין בהוראות סעיף זה כדי למנוע נקיטת הליך משמעתי לפי כל דין.

{{ח:סעיף|186כא|זכאות בני משפחה|תיקון: 1799}}
{{ח:ת}} גרמה העבירה למותו של אדם, יוענקו הזכויות לפי צו זה לבני משפחתו של נפגע העבירה, לפי סדר הקדימויות שלהלן:
{{ח:תת|(1)}} למי שהיה בן זוגו בעת מותו;
{{ח:תת|(2)}} לילדיו;
{{ח:תת|(3)}} להוריו;
{{ח:תת|(4)}} לאחיו;
{{ח:ת}} בהעדרם של כל אלה למי שהיה אפוטרופסו בעת מותו.

{{ח:סעיף|186כב|שלילת זכויות|תיקון: 1799, 1982, 2099, 2136, 2167, 2220}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(החל מיום 1.1.2026):}} נפגע עבירה זכאי לקבל את מלוא זכויותיו לפי הוראות {{ח:פנימי|פרק ה סימן יא1|סימן זה}}, אלא אם כן סבר פרקליט אזור יהודה והשומרון, כי מטעמי ביטחון או מטעמים מיוחדים שיירשמו אין להעניק לנפגע העבירה את זכויותיו.

{{ח:סעיף|186כג|הקמת יחידות סיוע בפרקליטות|תיקון: 1799, 1982, 2099, 2136, 2167, 2220}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(החל מיום 1.1.2026):}}
{{ח:ת}} בפרקליטות אזור יהודה והשומרון יוקמו יחידות סיוע, שתפקידן להבטיח את מימוש זכויות נפגע העבירה לפי הוראות צו זה, ובין השאר:
{{ח:תת|(1)}} להבטיח את העברת המידע מהפרקליטות לנפגעי העבירות ומנפגעי העבירות לפרקליטות;
{{ח:תת|(2)}} להנחות את התובעים ולסייע להם ביישום ההוראות לפי צו זה;
{{ח:תת|(3)}} לאסוף מידע עדכני בדבר שירותי סיוע לנפגעי עבירות, ולהפיצו לתובעים.

{{ח:סעיף|186כד|מינוי אחראים במשטרת ישראל|תיקון: 1799, 1982, 2099, 2136, 2167, 2220}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(החל מיום 1.1.2026):}}
{{ח:ת}} משטרת ישראל תמנה שוטרים אחראים לענין צו זה, שתפקידם להבטיח את מימוש זכויות נפגע העבירה לפי הוראות {{ח:פנימי|פרק ה סימן יא1|סימן זה}} ובין השאר:
{{ח:תת|(1)}} להבטיח את העברת המידע מהמשטרה לנפגעי העבירות ומנפגעי העבירות למשטרה;
{{ח:תת|(2)}} להנחות שוטרים ולסייע להם ביישום ההוראות לפי צו זה;
{{ח:תת|(3)}} לאסוף מידע עדכני בדבר שירותי סיוע לנפגעי עבירות ולהפיצו לשוטרים.

{{ח:סעיף|186כה|הודעות|תיקון: 1799}}
{{ח:ת}} הודעות לפי צו זה יישלחו לנפגע העבירה לפי הכתובת שמסר לשם כך או יימסרו לו באמצעות מספר הטלפון שמסר לשם כך, הכל בדרך שייקבע בתקנות ידי מפקד כוחות צה״ל באזור יהודה והשומרון; הודעות שנשלחו לכתובת שמסר נפגע העבירה כאמור או שנעשה מאמץ סביר לשלוח או למסור אותן בדרך אחרת שייקבע בתקנות על ידי מפקד כוחות צה״ל באזור יהודה והשומרון, יראו אותן כאילו נמסרו לו.

{{ח:קטע2|פרק ו|פרק ו׳ – כללי האחריות לעבירה}}
{{ח:קטע3|פרק ו סימן א|סימן א׳ – הוראות יסוד|תיקון: 1754}}

{{ח:סעיף|187|הגדרות|תיקון: 1754}}
{{ח:ת}} {{ח:פנימי|פרק ו|בפרק זה}} –
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”עבירה“ – מעשה, מחדל או נסיון, שהם בני עונשין לפי דין או תחיקת בטחון;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”רשות מוסמכת“ – רשויות צה״ל, וכן גוף אחר הפועל מכוחו של מפקד כוחות צה״ל באזור. למען הסר ספק, לא יראו כרשות מוסמכת את הרשות הפלסטינית, כהגדרתה {{ח:חיצוני|מנשר בדבר יישום הסכם הביניים (יהודה והשומרון) (מס' 7)|במנשר בדבר יישום הסכם הביניים (יהודה והשומרון) (מס׳ 7), התשנ״ו–1995}}, או גופים אחרים הפועלים מכוחה.

{{ח:סעיף|188|אין דנים פעמיים בשל מעשה אחד|תיקון: 1754}}
{{ח:תת|(א)}} {{ח:הערה|(בוטל).}}
{{ח:תת|(ב)}} אין דנים אדם על מעשה, שזוכה או הורשע קודם לכן בשל עבירה שבו, בפסק דין שניתן בידי בית משפט צבאי באזור או באזור מוחזק או בידי בית משפט בישראל; אולם אם גרם המעשה למותו של אדם, דנים אותו על כך אף אם הורשע קודם לכן בעבירה אחרת בשל אותו מעשה.

{{ח:סעיף|188א|אין ענישה אלא לפי דין או תחיקת בטחון|תיקון: 1754}}
{{ח:ת}} אין עבירה ואין עונש עליה אלא אם כן נקבעו בדין או בתחיקת בטחון.

{{ח:סעיף|188ב|אין עונשין למפרע|תיקון: 1754}}
{{ח:תת|(א)}} תחיקת בטחון היוצרת עבירה לא תחול על מעשה שנעשה לפני חתימתה או יום כניסתה לתוקף, לפי המאוחר.
{{ח:תת|(ב)}} תחיקת בטחון הקובעת לעבירה עונש חמור מזה שנקבע לה בשעת ביצוע העבירה, לא תחול על מעשה שנעשה לפני חתימתה או יום כניסתה לתוקף לפי המאוחר; אך אין רואים בעדכון שיעורו של קנס החמרה בעונש.

{{ח:קטע3|פרק ו סימן ב|סימן ב׳ – תחולה לפי זמן ומקום עשיית העבירה|תיקון: 1754}}

{{ח:סעיף|189|עבירות שנעשו מקצתן בתוך האזור ומקצתן מחוץ לאזור}}
{{ח:ת}} ניתן לשפוט ולהעניש אדם, העושה באזור חלק ממעשה אשר היה נחשב לעבירה, אילו נעשה כולו בתוך האזור, והוא נעשה מקצתו בתוך תחומי האזור ומקצתו מחוץ לתחומי האזור, כאילו נעשה המעשה כולו בתוך תחומי האזור.

{{ח:סעיף|190|ביטול העבירה לאחר עשייתה|תיקון: 1754}}
{{ח:ת}} נעברה עבירה ובוטל בתחיקת בטחון האיסור עליה – תתבטל האחריות הפלילית לעשייתה; ההליכים שהוחל בהם – יופסקו; ניתן גזר־דין – יופסק ביצועו; ולא יהיו בעתיד עוד תוצאות נובעות מן ההרשעה.

{{ח:סעיף|191|שינוי תחיקת בטחון לאחר עשיית העבירה|תיקון: 1754}}
{{ח:תת|(א)}} נעברה עבירה ובטרם ניתן פסק־דין חלוט לגביה, חל שינוי בנוגע להגדרתה או לאחריות לה, או בנוגע לעונש שנקבע לה, תחול על העניין תחיקת בטחון המקלה עם העושה; ”אחריות לה“ – לרבות תחולת סייגים לאחריות הפלילית למעשה.
{{ח:תת|(ב)}} הורשע אדם בעבירה בפסק דין חלוט ולאחר מכן נקבע לאותה עבירה בתחיקת בטחון עונש, שלפי מידתו או סוגו הוא קל מזה שהוטל עליו – יהיה עונשו העונש המרבי שנקבע בתחיקת בטחון, כאילו הוטל מלכתחילה.

{{ח:סעיף|192|עבירות שהזמן גרמן|תיקון: 1754}}
{{ח:ת}} הוראות {{ח:פנימי|סעיף 190|סעיפים 190}} {{ח:פנימי|סעיף 191|ו־191}} לא יחולו על עבירה לפי דין או תחיקת בטחון שנקבעו בהם או לגביהם שיעמדו בתוקפם לתקופה מסוימת, או שנובע מטיבם שהם נתונים לשינויים מזמן לזמן.

{{ח:קטע3|פרק ו סימן ג1|סימן ג׳1 – העבירה הפלילית והאחריות לה – היסוד העובדתי שבעבירה|תיקון: 1754}}

{{ח:סעיף|193|מבנה היסוד העובדתי|תיקון: 1754}}
{{ח:תת|(א)}} ”פרט“, לעניין עבירה – המעשה בהתאם להגדרתה, וכן נסיבה או תוצאה שנגרמה על ידי המעשה, מקום שהן נמנות עם הגדרת אותה עבירה.
{{ח:תת|(ב)}} ”מעשה“ – לרבות מחדל, אם לא נאמר אחרת.
{{ח:תת|(ג)}} ”מחדל“ – הימנעות מעשייה שהיא חובה לפי הדין, תחיקת בטחון או חוזה.

{{ח:קטע3|פרק ו סימן ג2|סימן ג׳2 – העבירה הפלילית והאחריות לה – היסוד הנפשי שבעבירה|תיקון: 1754}}

{{ח:סעיף|194|דרישת מחשבה פלילית|תיקון: 1754}}
{{ח:ת}} אדם מבצע עבירה רק אם עשאה במחשבה פלילית, זולת אם –
{{ח:תת|(1)}} נקבע בהגדרת העבירה כי רשלנות היא היסוד הנפשי הדרוש לשם התהוותה; או
{{ח:תת|(2)}} העבירה היא מסוג העבירות של אחריות קפידה.

{{ח:סעיף|195|מחשבה פלילית|תיקון: 1754}}
{{ח:תת|(א)}} מחשבה פלילית – מודעות לטיב המעשה, לקיום הנסיבות ולאפשרות הגרימה לתוצאות המעשה, הנמנים עם פרטי העבירה, ולעניין התוצאות גם אחת מאלה:
{{ח:תתת|(1)}} כוונה – במטרה לגרום לאותן תוצאות;
{{ח:תתת|(2)}} פזיזות שבאחת מאלה:
{{ח:תתתת|(א)}} אדישות – בשוויון נפש לאפשרות גרימת התוצאות האמורות;
{{ח:תתתת|(ב)}} קלות דעת – בנטילת סיכון בלתי סביר לאפשרות גרימת התוצאות האמורות, מתוך תקווה להצליח למענן.
{{ח:תת|(ב)}} לעניין כוונה, ראייה מראש את התרחשות התוצאות, כאפשרות קרובה לוודאי, כמוה כמטרה לגרמן.
{{ח:תת|(ג)}} לעניין סעיף זה –
{{ח:תתת|(1)}} רואים אדם שחשד בדבר טיב ההתנהגות או בדבר אפשרות קיום הנסיבות, כמי שהיה מודע להם, אם נמנע מלבררם;
{{ח:תתת|(2)}} אין נפקה מינה אם נעשה המעשה באדם אחר או בנכס אחר, מזה שלגביו אמור היה המעשה להיעשות.

{{ח:סעיף|196|רשלנות|תיקון: 1754}}
{{ח:תת|(א)}} רשלנות – אי מודעות לטיב המעשה, לקיום הנסיבות או לאפשרות הגרימה לתוצאות המעשה, הנמנים עם פרטי העבירה, כשאדם מן היישוב יכול היה, בנסיבות העניין, להיות מודע לאותו פרט, ובלבד –
{{ח:תתת|(1)}} שלעניין הפרטים הנותרים הייתה לפחות רשלנות כאמור;
{{ח:תתת|(2)}} שאפשרות גרימת התוצאות לא הייתה בגדר הסיכון הסביר.
{{ח:תת|(ב)}} בכל עבירה בדין או בתחיקת בטחון שבה היסוד הנפשי הנדרש להתהוות העבירה הוא רשלנות, ולאותה עבירה נקבע עונש מאסר העולה על שלוש שנים – יהיה העונש בשל אותה עבירה, מאסר שלוש שנים.

{{ח:קטע3|פרק ו סימן ג3|סימן ג׳3 – העבירה הפלילית והאחריות לה – אחריות קפידה|תיקון: 1754}}

{{ח:סעיף|197|אחריות קפידה והיקפה|תיקון: 1754}}
{{ח:תת|(א)}} אדם נושא באחריות קפידה בשל עבירה, אם נקבע בדין או בתחיקת בטחון שהעבירה אינה טעונה הוכחת מחשבה פלילית או רשלנות; ואולם, אין בהוראות סעיף קטן זה כדי לבטל את האחריות בשל עבירות שחוקקו טרם כניסתו לתוקף של סעיף זה ונקבע בדין או בתחיקת בטחון, לרבות בהלכה הפסוקה, שאינן טעונות הוכחת מחשבה פלילית או רשלנות.
{{ח:תת|(ב)}} לא יישא אדם באחריות לפי סעיף זה אם נהג ללא מחשבה פלילית וללא רשלנות ועשה כל שניתן למנוע את העבירה; הטוען טענה כאמור – עליו הראיה.
{{ח:תת|(ג)}} לעניין אחריות לפי סעיף זה, לא יידון אדם למאסר, אלא אם כן הוכחה מחשבה פלילית או רשלנות.

{{ח:קטע3|פרק ו סימן ד1|סימן ד׳1 – עבירות נגזרות – הניסיון|תיקון: 1754}}

{{ח:סעיף|198|ניסיון מהו|תיקון: 1754}}
{{ח:ת}} אדם מנסה לעבור עבירה אם, במטרה לבצעה, עשה מעשה שאין בו הכנה בלבד והעבירה לא הושלמה.

{{ח:סעיף|199|חוסר אפשרות לעשיית העבירה|תיקון: 1754}}
{{ח:ת}} לעניין נסיון, אין נפקה מינה אם עשיית העבירה לא הייתה אפשרית מחמת מצב דברים שהמנסה לא היה מודע לו או טעה לגביו.

{{ח:סעיף|199א|עונש מיוחד על ניסיון|תיקון: 1754}}
{{ח:ת}} הוראה שבה נקבע לעבירה עונש חובה או שנקבע לה עונש מזערי, לא תחול על ניסיון לעבור אותה.

{{ח:סעיף|199ב|פטור עקב חרטה לניסיון|תיקון: 1754}}
{{ח:ת}} מי שניסה לעבור עבירה, לא יישא באחריות פלילית לנסיון, אם הוכיח שמחפץ נפשו בלבד ומתוך חרטה, חדל מהשלמת המעשה או תרם תרומה של ממש למניעת התוצאות שבהן מותנית השלמת העבירה; ואולם, אין באמור כדי לגרוע מאחריותו הפלילית בשל עבירה מושלמת אחרת שבמעשה.

{{ח:קטע3|פרק ו סימן ד2|סימן ד׳2 – עבירות נגזרות – צדדים לעבירה|תיקון: 1754}}

{{ח:סעיף|199ג|מבצע|תיקון: 1754}}
{{ח:תת|(א)}} מבצע עבירה – לרבות מבצעה בצוותא או באמצעות אחר.
{{ח:תת|(ב)}} המשתתפים בביצוע עבירה תוך עשיית מעשים לביצועה, הם מבצעים בצוותא, ואין נפקה מינה אם כל המעשים נעשו ביחד, או אם נעשו מקצתם בידי אחד ומקצתם בידי אחר.
{{ח:תת|(ג)}} מבצע באמצעות אחר הוא אדם שתרם לעשיית המעשה על־ידי אדם אחר שעשאו ככלי בידיו, כשהאחר היה נתון במצב כגון אחד המצבים הבאים, כמשמעותם בצו זה:
{{ח:תתת|(1)}} קטינות או אי שפיות הדעת;
{{ח:תתת|(2)}} העדר שליטה;
{{ח:תתת|(3)}} ללא מחשבה פלילית;
{{ח:תתת|(4)}} טעות במצב דברים;
{{ח:תתת|(5)}} כורח או צידוק.
{{ח:תת|(ד)}} לעניין סעיף קטן (ג), אם העבירה מותנית בעושה מיוחד, יהיה אדם מבצע אותה עבירה גם כאשר הייחוד מתקיים באדם האחר בלבד.

{{ח:סעיף|199ד|משדל|תיקון: 1754}}
{{ח:ת}} המביא אחר לידי עשיית עבירה בשכנוע, בעידוד, בדרישה, בהפצרה או בכל דרך שיש בה משום הפעלת לחץ, הוא משדל לדבר עבירה.

{{ח:סעיף|199ה|מסייע|תיקון: 1754}}
{{ח:ת}} מי אשר, לפני עשיית העבירה או בשעת עשייתה, עשה מעשה כדי לאפשר את הביצוע, להקל עליו או לאבטח אותו, או למנוע את תפיסת המבצע, גילוי העבירה או שללה, או כדי לתרום בדרך אחרת ליצירת תנאים לשם עשיית העבירה, הוא מסייע.

{{ח:סעיף|199ו|עונש על סיוע|תיקון: 1754}}
{{ח:תת|(א)}} הסיוע לעבור עבירה שאינה עבירת ביטחון, עונשו – מחצית העונש שנקבע בדין או בתחיקת בטחון בשל ביצועה העיקרי; ואולם אם נקבע לה –
{{ח:תתת|(1)}} עונש מיתה או מאסר עולם – עונשו מאסר עשרים שנה;
{{ח:תתת|(2)}} עונש מזערי – עונשו לא יפחת ממחצית העונש המזערי;
{{ח:תתת|(3)}} עונש חובה כלשהו – הוא יהיה עונש מירבי, ומחציתו תהא עונש מזערי.
{{ח:תת|(ב)}} הסיוע לעבור עבירה שהיא עבירת ביטחון, עונשו – העונש שנקבע בדין או בתחיקת בטחון לביצועה העיקרי; ואולם הוראה שבה נקבע לעבירה עונש חובה או שנקבע לה עונש מזערי, לא תחול על סיוע לעבור אותה.

{{ח:סעיף|199ז|ניסיון לשידול|תיקון: 1754}}
{{ח:ת}} הניסיון לשדל אדם לבצע עבירה, עונשו – מחצית העונש שנקבע בדין או בתחיקת בטחון לביצועה העיקרי; ואולם אם נקבע לה –
{{ח:תת|(1)}} עונש מיתה או מאסר עולם – עונשו מאסר עשרים שנים, ואם הייתה עבירת בטחון – עונשו מאסר שלושים שנים;
{{ח:תת|(2)}} עונש מזערי – עונשו לא יפחת ממחצית העונש המזערי;
{{ח:תת|(3)}} עונש חובה כלשהו – הוא יהיה עונש מרבי, ומחציתו תהא עונש מזערי.

{{ח:סעיף|199ח|פטור עקב חרטה למשדל או מסייע|תיקון: 1754}}
{{ח:ת}} משדל או מסייע לא יישא באחריות פלילית לשידול או לסיוע, או לניסיון לשידול, אם מנע את עשיית העבירה או את השלמתה, או אם הודיע בעוד מועד לרשות מוסמכת, אשר נתונה לה סמכות על פי דין או תחיקת בטחון למנוע את עשיית העבירה או את השלמתה, על העבירה לשם מניעת עשייתה או השלמתה ועשה למטרה זו כמיטב יכולתו בדרך אחרת; ואולם, אין באמור כדי לגרוע מאחריות פלילית לעבירה מושלמת אחרת שבמעשה.

{{ח:סעיף|199ט|עבירה שונה או נוספת|תיקון: 1754}}
{{ח:תת|(א)}} עבר מבצע, אגב עשיית העבירה, עבירה שונה ממנה או נוספת לה, כאשר בנסיבות העניין, אדם מן היישוב יכול היה להיות מודע לאפשרות עשייתה –
{{ח:תתת|(1)}} יישאו באחריות לה גם המבצעים בצוותא הנותרים; ואולם, נעברה העבירה השונה או הנוספת בכוונה, יישאו המבצעים הנותרים באחריות לה כעל עבירה של אדישות בלבד;
{{ח:תתת|(2)}} יישא באחריות לה גם המשדל או המסייע, כעבירה של רשלנות, אם קיימת עבירה כזאת באותו יסוד עובדתי.
{{ח:תת|(ב)}} הרשיע בית המשפט נאשם על פי סעיף קטן (א)(1) בעבירה שנקבע לה עונש חובה, רשאי הוא להטיל עליו עונש קל ממנו.

{{ח:סעיף|199י|נתונים ענייניים ואישיים|תיקון: 1754}}
{{ח:ת}} נתון שהוא תנאי להתהוות עבירה, תהיה לו נפקות לגבי כל צד לאותה עבירה, אף אם אינו מתקיים בו; ואולם נתון אישי שנפקותו מכוח דין או תחיקת בטחון להחמיר בעונש, להקל בו, לשנותו בדרך אחרת, או למנעו, תהיה הנפקות לגבי אותו צד בלבד שבו הוא מתקיים.

{{ח:קטע3|פרק ו סימן ד3|סימן ד׳3 – עבירות נגזרות – הוראות משותפות|תיקון: 1754}}

{{ח:סעיף|199יא|סייג לניסיון, לשידול ולסיוע|תיקון: 1754}}
{{ח:ת}} הניסיון, השידול, הניסיון לשידול או הסיוע, לעבירה שנקבע לה עונש מאסר לתקופה שאינה עולה על שלושה חודשים, ואם העונש הוא קנס בלבד – קנס שאינו עולה על שיעור הקנס שניתן להטיל בשל עבירה שעונשה הוא קנס שלא נקבע לו סכום, אינם בני עונש.

{{ח:סעיף|199יב|תחולת דין העבירה|תיקון: 1754}}
{{ח:ת}} מלבד אם נאמר בדין או בתחיקת בטחון או משתמע מהם אחרת, כל דין או תחיקת בטחון החלים על הביצוע העיקרי של העבירה המושלמת חלים גם על ניסיון, שידול, ניסיון לשידול או סיוע, לאותה עבירה.

{{ח:קטע3|פרק ו סימן ה1|סימן ה׳1 – סייגים לאחריות פלילית – הוראות כלליות|תיקון: 1754}}

{{ח:סעיף|199יג|נטל ההוכחה|תיקון: 1754}}
{{ח:ת}} מלבד אם נאמר בדין ובתחיקת בטחון אחרת, חזקה על מעשה שנעשה בתנאים שאין בהם סייג לאחריות פלילית.

{{ח:סעיף|200|כפיה על ידי הבעל}}
{{ח:ת}} אשה נשואה אינה פטורה מאחריות פלילית על מעשה או מחדל, אך ורק מחמת שהמעשה או המחדל נעשה בנוכחות הבעל.

{{ח:קטע3|פרק ו סימן ה2|סימן ה׳2 – סייגים לאחריות פלילית – סייגים לפליליות המעשה|תיקון: 1754}}

{{ח:סעיף|201|קטינות|תיקון: 1754}}
{{ח:ת}} לא יישא אדם באחריות פלילית בשל מעשה שעשה בטרם מלאו לו שתיים עשרה שנים.

{{ח:סעיף|202|היעדר שליטה|תיקון: 1754}}
{{ח:ת}} לא יישא אדם באחריות פלילית למעשה שעשה ולא היה בידו לבחור בין עשייתו לבין ההימנעות ממנו מחמת העדר שליטה על תנועותיו הגופניות, לעניין אותו מעשה, כמו מעשה שנעשה עקב כפייה גופנית שהעושה לא יכול להתגבר עליה, תוך תגובה רפלקטורית או עוויתית, בשעת שינה, או במצב של אוטומטיזם או של היפנוזה.

{{ח:סעיף|203|אי שפיות הדעת|תיקון: 1754}}
{{ח:ת}} לא יישא אדם באחריות פלילית למעשה שעשה אם, בשעת המעשה, בשל מחלה שפגעה ברוחו או בשל ליקוי בכושרו השכלי, היה חסר יכולת של ממש –
{{ח:תת|(1)}} להבין את אשר הוא עושה או את הפסול שבמעשהו; או
{{ח:תת|(2)}} להימנע מעשיית המעשה.

{{ח:סעיף|204|שיכרות|תיקון: 1754}}
{{ח:תת|(א)}} לא יישא אדם באחריות פלילית למעשה שעשה במצב של שכרות שנגרמה שלא בהתנהגותו הנשלטת או שלא מדעתו.
{{ח:תת|(ב)}} עשה אדם מעשה במצב של שכרות והוא גרם למצב זה בהתנהגותו הנשלטת ומדעת, רואים אותו כמי שעשה את המעשה במחשבה פלילית, אם העבירה היא של התנהגות, או באדישות אם העבירה מותנית גם בתוצאה.
{{ח:תת|(ג)}} גרם אדם למצב השכרות כדי לעבור בו את העבירה, רואים אותו כמי שעבר אותה במחשבה פלילית אם היא עבירה של התנהגות, או בכוונה אם היא מותנית גם בתוצאה.
{{ח:תת|(ד)}} בסעיף זה, ”מצב של שכרות“ – מצב שבו נמצא אדם בהשפעת חומר אלכוהולי, סם מסוכן או גורם מסמם אחר, ועקב כך הוא היה חסר יכולת של ממש, בשעת המעשה, להבין את אשר עשה או את הפסול שבמעשהו, או להימנע מעשיית המעשה.
{{ח:תת|(ה)}} סעיפים קטנים (א), (ב) ו־(ג) חלים גם על מי שלא היה חסר יכולת כאמור בסעיף קטן (ד), אך עקב שכרות חלקית לא היה מודע, בשעת מעשה, לפרט מפרטי העבירה.

{{ח:סעיף|205|הגנה עצמית|תיקון: 1754}}
{{ח:ת}} לא יישא אדם באחריות פלילית למעשה שהיה דרוש באופן מיידי כדי להדוף תקיפה שלא כדין שנשקפה ממנה סכנה מוחשית של פגיעה בחייו, בחירותו, בגופו או ברכושו, שלו או של זולתו; ואולם, אין אדם פועל תוך הגנה עצמית מקום שהביא בהתנהגותו הפסולה לתקיפה תוך שהוא צופה מראש את אפשרות התפתחות הדברים.

{{ח:סעיף|206|צורך|תיקון: 1754}}
{{ח:ת}} לא יישא אדם באחריות פלילית למעשה שהיה דרוש באופן מיידי להצלת חייו, חירותו, גופו או רכושו, שלו או של זולתו, מסכנה מוחשית של פגיעה חמורה הנובעת ממצב דברים נתון בשעת המעשה, ולא הייתה לו דרך אחרת אלא לעשותו.

{{ח:סעיף|206א|כורח|תיקון: 1754}}
{{ח:תת|(א)}} לא יישא אדם באחריות פלילית למעשה שנצטווה לעשותו תוך איום שנשקפה ממנו סכנה מוחשית של פגיעה חמורה בחייו, בחירותו, בגופו או ברכושו, שלו או של זולתו, ושאנוס היה לעשותו עקב כך.
{{ח:תת|(ב)}} הוראת סעיף קטן (א) לא תחול ביחס לעבירה שעונשה מוות ועבירה לפי {{ח:פנימי|סעיף 209|סעיף 209 לצו זה}}, וכן ניסיון, שידול, ניסיון לשידול או סיוע לעבירות האמורות.

{{ח:סעיף|206ב|צידוק|תיקון: 1754}}
{{ח:ת}} לא יישא אדם באחריות פלילית למעשה שעשה באחד מאלה:
{{ח:תת|(1)}} הוא היה חייב או מוסמך, לפי דין או לפי תחיקת בטחון, לעשותו;
{{ח:תת|(2)}} עשהו על־פי צו של רשות מוסמכת שהיה חייב לפי דין או תחיקת בטחון לציית לה, זולת אם הצו הוא בעליל שלא כדין;
{{ח:תת|(3)}} במעשה הטעון לפי דין או תחיקת בטחון הסכמה, כאשר המעשה היה דרוש באופן מיידי לשם הצלת חיי אדם, שלמות גופו, או למניעת נזק חמור לבריאותו, ואם בנסיבות העניין לא היה בידו להשיג את ההסכמה;
{{ח:תת|(4)}} עשהו באדם בהסכמה כדין, תוך פעולה או טיפול רפואיים, שתכליתם טובתו או טובת הזולת;
{{ח:תת|(5)}} עשהו תוך פעילות ספורטיבית או משחק ספורטיבי, שאינם אסורים לפי דין או תחיקת בטחון ואינם נוגדים את תקנת הציבור, ובהתאם לכללים הנהוגים בהם.

{{ח:סעיף|206ג|כניסה למצב בהתנהגות פסולה|תיקון: 1754}}
{{ח:תת|(א)}} הוראות {{ח:פנימי|סעיף 202|סעיפים 202}}, {{ח:פנימי|סעיף 206|206}} {{ח:פנימי|סעיף 206א|ו־206א}} לא יחולו אם העושה היה מודע או אם אדם מן הישוב במקומו יכול היה, בנסיבות העניין, להיות מודע, לפני היווצרות המצב שבו עשה את מעשהו, כי הוא עלול לעשותו במצב זה, ואם העמיד את עצמו בהתנהגות נשלטת ופסולה באותו מצב; ובלבד שענינו של המעשה שנעשה במצבים האמורים {{ח:פנימי|סעיף 206|בסעיף 206}} או {{ח:פנימי|סעיף 206א|בסעיף 206א}}, לא היה הצלת אינטרס הזולת.
{{ח:תת|(ב)}} במקרה כאמור בסעיף קטן (א), רואים את האדם כמי שעשה את המעשה במחשבה פלילית, אם העבירה היא של התנהגות, או באדישות אם העבירה מותנית גם בתוצאה; נכנס אדם למצב כדי לעבור את העבירה, והיא מותנית גם בתוצאה, רואים אותו כמי שעבר את העבירה בכוונה.

{{ח:סעיף|206ד|חובה לעמוד בסכנה או באיום|תיקון: 1754}}
{{ח:ת}} הוראות {{ח:פנימי|סעיף 206|סעיפים 206}} {{ח:פנימי|סעיף 206א|ו־206א}} לא יחולו כאשר הייתה מוטלת על האדם חובה על־פי דין, תחיקת בטחון או מכוח תפקידו לעמוד בסכנה או באיום.

{{ח:סעיף|206ה|חריגה מן הסביר|תיקון: 1754}}
{{ח:ת}} הוראות {{ח:פנימי|סעיף 205|סעיפים 205}}, {{ח:פנימי|סעיף 206|206}} {{ח:פנימי|סעיף 206א|ו־206א}} לא יחולו כאשר המעשה לא היה סביר בנסיבות העניין לשם מניעת הפגיעה.

{{ח:סעיף|206ו|זוטי דברים|תיקון: 1754}}
{{ח:ת}} לא יישא אדם באחריות פלילית למעשה, אם, לאור טיבו של המעשה, נסיבותיו, תוצאותיו והאינטרס הציבורי, המעשה הוא קל ערך.

{{ח:סעיף|206ז|טעות במצב דברים|תיקון: 1754}}
{{ח:תת|(א)}} העושה מעשה בדמותו מצב דברים שאינו קיים, לא יישא באחריות פלילית אלא במידה שהיה נושא בה אילו היה המצב לאמיתו כפי שדימה אותו.
{{ח:תת|(ב)}} סעיף קטן (א) יחול גם על עבירת רשלנות, ובלבד שהטעות היתה סבירה, ועל עבירה של אחריות קפידה בכפוף לאמור {{ח:פנימי|סעיף 197|בסעיף 197(ב)}}.

{{ח:סעיף|206ח|טעות במצב משפטי|תיקון: 1754}}
{{ח:ת}} לענין האחריות הפלילית אין נפקא מינה אם האדם דימה שמעשהו אינו אסור על פי דין או תחיקת בטחון, עקב טעות בדבר קיומו של איסור פלילי שנקבע בדין או בתחיקת בטחון, או בדבר הבנתו את האיסור, זולת אם הטעות היתה בלתי נמנעת באורח סביר

{{ח:קטע3|פרק ו סימן ו|סימן ו׳ – אחריות פלילית של תאגיד|תיקון: 1754}}

{{ח:סעיף|206ט|היקף אחריותו הפלילית של תאגיד|תיקון: 1754}}
{{ח:תת|(א)}} תאגיד יישא באחריות פלילית –
{{ח:תתת|(1)}} לפי {{ח:פנימי|סעיף 197|סעיף 197}}, כשהעבירה נעברה על ידי אדם במהלך מילוי תפקידו בתאגיד;
{{ח:תתת|(2)}} לעבירה המצריכה הוכחת מחשבה פלילית או רשלנות, אם, בנסיבות הענין ולאור תפקידו של האדם, סמכותו ואחריותו בניהול עניני התאגיד, יש לראות במעשה שבו עבר את העבירה, ובמחשבתו הפלילית או ברשלנותו, את מעשהו, ומחשבתו או רשלנותו, של התאגיד.
{{ח:תת|(ב)}} בעבירה שנעברה במחדל, כאשר חובת העשיה מוטלת במישרין על התאגיד, אין נפקה מינה אם ניתן לייחס את העבירה גם לבעל תפקיד פלוני בתאגיד, אם לאו.

{{ח:סעיף|207|עבירות של תאגיד}}
{{ח:ת}} נתחייב בדין תאגיד, בעבירה על תחיקת בטחון או על הדין, יראו כל אדם שהיה בזמן העבירה מנהלו או פקידו של התאגיד, כאשם באותה עבירה אלא אם כן יוכח שהעבירה בוצעה בלא ידיעתו או שהוא נקט בכל האמצעים הסבירים למניעת ביצועה.

{{ח:קטע3|פרק ו סימן ו1|סימן ו׳1 – הוראות שונות|תיקון: 1754}}

{{ח:סעיף|207א|פרשנות|תיקון: 1754}}
{{ח:ת}} ניתן דין או תחיקת בטחון לפירושים סבירים אחדים לפי תכליתם, יוכרע הענין לפי הפירוש המקל ביותר עם מי שאמור לשאת באחריות פלילית לפי אותו דין או תחיקת בטחון.

{{ח:סעיף|207ב|נפקותו של ספק|תיקון: 1754}}
{{ח:תת|(א)}} לא יישא אדם באחריות פלילית לעבירה אלא אם כן היא הוכחה מעבר לספק סביר.
{{ח:תת|(ב)}} התעורר ספק סביר שמא קיים סייג לאחריות פלילית, והספק לא הוסר, יחול הסייג.

{{ח:סעיף|207ג|פרשנות הדין בדבר היסוד הנפשי שבעבירה|תיקון: 1754}}
{{ח:ת}} בכל מקום בדין או בתחיקת בטחון שנחקק לפני תחילת תוקפו של סעיף זה, ושבו היסוד הנפשי שבעבירה בא לידי ביטוי במונח –
{{ח:תת|(1)}} ”זדון“ או ”מזיד“ – יהיה היסוד הנפשי הדרוש להתהוות העבירה – מודעות כאמור {{ח:פנימי|סעיף 195|בסעיף 195(א) רישה}}, ולעניין תוצאת המעשה הנמנית עם פרטי העבירה – גם פזיזות;
{{ח:תת|(2)}} ”בכוונה“ – מקום שהמונח אינו מתייחס לתוצאת המעשה הנמנית עם פרטי העבירה, יתפרש המונח כמניע שמתוכו נעשה המעשה או כמטרה להשיג יעד כפי שנקבע בעבירה, לפי ההקשר;
{{ח:תת|(3)}} ”ביודעין“ או מונח בעל משמעות דומה – יתפרש המונח כמחשבה פלילית כאמור {{ח:פנימי|סעיף 195|בסעיף 195(א)}};
{{ח:תת|(4)}} ”יש לו יסוד להניח“ או ביטוי בעל משמעות דומה – יתפרש הביטוי כאדם שחשד, כאמור {{ח:פנימי|סעיף 195|בסעיף 195(ג)(1)}};
{{ח:תת|(5)}} ”התרשלות“ – יתפרש המונח כרשלנות כאמור {{ח:פנימי|סעיף 196|בסעיף 196}}.

{{ח:סעיף|208|נטל ההוכחה|תיקון: 1754}}
{{ח:ת}} אדם שנאשם בעבירה על תחיקת בטחון עליו ההוכחה שהחזיק בכל רשיון, תעודת היתר, הסכמה או הרשאה.

{{ח:קטע2|פרק ז|פרק ז׳ – עבירות}}
{{ח:קטע3|פרק ז סימן א|סימן א׳ – פגיעה בגוף}}

{{ח:סעיף|209|גרימת מוות בכוונה|תיקון: 1754}}
{{ח:תת|(א)}} הגורם בכוונה למותו של אחר, דינו מוות.
{{ח:תת|(ב)}} חבר בקבוצה, שחבר אחד או יותר בה עוברים או עברו, בזמן היותם בקבוצה, עבירה על סעיף זה, דינו מאסר עולם.
{{ח:תת|(ג)}} בסעיף זה – ”הגורם בכוונה למותו של אחר“, לרבות:
{{ח:תתת|(1)}} הגורם למותו של אדם תוך ביצוע עבירה או תוך הכנות לביצועה או כדי להקל על ביצועה;
{{ח:תתת|(2)}} הגורם למותו של אדם כשנעברה עבירה אחרת, כדי להבטיח לעצמו, או למי שהשתתף בביצוע אותה עבירה, בריחה או הימלטות מעונש.

{{ח:סעיף|210|הריגה}}
{{ח:תת|(א)}} הגורם במעשה או במחדל אסורים למותו של אדם, ייאשם בהריגה, ודינו, מאסר עולם.
{{ח:תת|(ב)}} מחדל אסור הוא מחדל, העולה כדי התרשלות פושעת במילוי חובה, בין שיש עמו כוונה לגרום למוות או חבלת גוף, ובין שאין עמו כוונה כזאת.

{{ח:סעיף|210א|חבלה בכוונה מחמירה|תיקון: 1724, 1771}}
{{ח:ת}} העושה אחת מאלה בכוונה להטיל באדם נכות או מום, או לגרום לו חבלה של ממש, או להתנגד למעצר או לעיכוב כדין, שלו או של זולתו, או למנוע מעצר או עיכוב כאמור, דינו – מאסר עשרים שנים:
{{ח:תת|(1)}} גורם לאדם חבלה של ממש;
{{ח:תת|(2)}} מנסה שלא כדין לפגוע באדם בקליע, בסכין, באבן או בנשק מסוכן או פוגעני אחר;
{{ח:תת|(3)}} גורם שלא כדין להתפוצצותו של חומר נפיץ;
{{ח:תת|(4)}} שולח או מוסר לאדם חומר נפיץ או כל דבר מסוכן או מזיק אחר או גורם לאדם שיקבל כל חומר או דבר כאמור;
{{ח:תת|(5)}} מניח, בכל מקום שהוא, חומר מרסק או נפיץ או נוזל מְשַּתֵּך;
{{ח:תת|(6)}} זורק על אדם חומר או נוזל כאמור בפסקה (5), או משתמש בהם על גופו בדרך אחרת.

{{ח:סעיף|210ב||תיקון: 1771}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(פקע).}}

{{ח:סעיף|211|תקיפה|תיקון: 1724}}
{{ח:תת|(א)}} התוקף שלא כדין, דינו – מאסר חמש שנים, והוא אם לא נקבע בצו זה עונש אחר לעבירה זו מחמת נסיבותיה; גרם התוקף לאחר חבלה של ממש – דינו מאסר שבע שנים.
{{ח:תת|(ב)}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|211א|תקיפה או פגיעה בנסיבות מחמירות|תיקון: 1724}}
{{ח:ת}} נעברה עבירה לפי {{ח:פנימי|סעיף 211|סעיפים 211}}, {{ח:פנימי|סעיף 215|215}} {{ח:פנימי|סעיף 217|או 217}} –
{{ח:תת|(1)}} כשהעבריין נושא נשק חם או קר, דינו – כפל העונש הקבוע לעבירה;
{{ח:תת|(2)}} כשהיו נוכחים שניים או יותר שחברו יחד לביצוע המעשה בידי אחד או אחדים מהם, דינו של כל אחד מהם – כפל העונש הקבוע לעבירה.

{{ח:סעיף|212|זריקת חפצים|תיקון: 1771}}
{{ח:ת}} הזורק דבר, לרבות אבן –
{{ח:תת|(1)}} באופן הפוגע או עלול לפגוע בתנועה בנתיב תחבורה או באופן שיש בו כדי לפגוע בכלי תחבורה, או באופן שיש בו כדי לסכן את בטיחותו של הנוסע בכלי התחבורה, או את מי שנמצא בקרבת כלי התחבורה, דינו – מאסר עשר שנים;
{{ח:תת|(2)}} לעבר אדם או רכוש, בכוונה לפגוע באדם או ברכוש דינו – מאסר עשר שנים;
{{ח:תת|(3)}} לעבר כלי תחבורה נוסע, בכוונה לפגוע בו או באדם הנוסע בו, דינו – מאסר עשרים שנים;
{{ח:תת|(4)}} {{ח:הערה|(פקעה).}}

{{ח:סעיף|212א|סיכון חיי אנשים בנתיב תחבורה|תיקון: 1715}}
{{ח:ת}} העושה אחת מאלה, בכוונה לפגוע בעובר דרך, נוסע בנתיב תחבורה או כלי תחבורה או לסכן את בטיחותו, דינו – מאסר עשרים שנים:
{{ח:תת|(1)}} מניח דבר על נתיב התחבורה או כלי התחבורה;
{{ח:תת|(2)}} נוהג בכלי תחבורה, או מטפל בנתיב תחבורה או כלי תחבורה, או בכל דבר שעליהם או בקרבתם, בדרך שיש בה בכדי לפגוע בשימוש החופשי והבטוח של נתיב התחבורה או כלי התחבורה או בבטיחותו של עובר דרך או נוסע כאמור או כדי לסכן את השימוש או הבטיחות האמורים.

{{ח:קטע3|פרק ז סימן ב|סימן ב׳ – עבירות נגד חירותו של אדם}}

{{ח:סעיף|213|חטיפה|תיקון: 1754}}
{{ח:תת|(א)}} הכופה אדם, בכוח או איומים, או מפתהו באמצעי תרמית ללכת מן המקום שהוא נמצא בו, הרי זו חטיפה, ודינו – מאסר עשר שנים.
{{ח:תת|(ב)}} המוציא אדם אל מחוץ לאזור בלי הסכמתו שלו עצמו או של המורשה להסכים בשבילו, דינו {{ח:הערה|-}} מאסר עשרים שנים.
{{ח:תת|(ג)}} החוטף אדם בכוונה שייכלא שלא כדין, דינו – מאסר עשרים שנים.
{{ח:תת|(ד)}} החוטף אדם בידיעה שהנחטף יהיה צפוי לסכנת חיים, או חוטף אדם כדי לסחוט או לאיים, דינו – מאסר שלושים שנים.
{{ח:תת|(ה)}} המוציא במעשה פיתוי, קטין שלא מלאו לו שש־עשרה שנים, או אדם שאינו שפוי בדעתו, ממשמרתו של אפוטרופוסם בלי הסכמת האפוטרופוס, דינו – מאסר עשרים שנים; העושה כן, בידיעה שהנחטף יהיה צפוי לסכנת חיים, דינו – מאסר עולם.
{{ח:תת|(ו)}} החוטף אדם כדי שיהיה נתון לחבלה חמורה, והחוטף אדם בידיעה שהנחטף יהיה צפוי לחבלה חמורה, דינם – מאסר עשרים שנים.
{{ח:תת|(ז)}} המסתיר או כולא אדם באיסור בידיעה שהוא נחטף, דינו כאילו חטף את האדם באותה כוונה, ידיעה או מטרה, שהיו לו בהסתרת האדם או בכליאתו.

{{ח:סעיף|214|כליאת שווא|תיקון: 238/ת״ט}}
{{ח:ת}} העוצר או כולא אדם שלא כדין, דינו מאסר שלוש שנים; העושה כן, תוך שהוא מתחזה כבעל מעמד רישמי או מתיימר שיש לו סמכות לעצרו או לכלאו, דינו – מאסר חמש שנים.

{{ח:קטע3|פרק ז סימן ג|סימן ג׳ – עבירות נגד רשויות האזור}}

{{ח:סעיף|215|פגיעה בחייל|תיקון: 1724}}
{{ח:תת|(א)}} לענין סעיף זה –
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”חייל“ – לרבות מי שהוענקו לו סמכויות של חייל בהתאם לתחיקת הבטחון.
{{ח:תת|(ב)}} התוקף חייל או משתמש כלפיו באלימות – דינו מאסר שבע שנים.
{{ח:תת|(ג)}} המאיים על חייל, דינו – מאסר חמש שנים.
{{ח:תת|(ד)}} המעליב חייל או העושה מעשה אחר הפוגע בכבודו או במעמדו כחייל, דינו – מאסר שנה.

{{ח:סעיף|216|גרימת נזק ברשלנות|תיקון: 1724}}
{{ח:ת}} הגורם ברשלנות נזק לגופו של חייל או של עובד בשירות או בשליחות צה״ל או רשות מרשויותיו או של עובד הרשויות שנתמנו או הוסמכו לפעול באזור בידי מפקד כוחות צה״ל באזור או מפקד צבאי – דינו – מאסר שנה.

{{ח:סעיף|217|תקיפת עובד ציבור|תיקון: 1724}}
{{ח:ת}} התוקף עובד ציבור או מי שממלא חובה או תפקיד המוטלים עליו על פי כל דין או תחיקת בטחון, או מי שנותן או שנתן שירות לצה״ל או לרשות מרשויות צה״ל, והתקיפה קשורה בהיות הנתקף עובד ציבור או ממלא חובה או תפקיד או נותן שירות כאמור, דינו – מאסר שבע שנים.

{{ח:סעיף|218|הפרעה לחייל}}
{{ח:ת}} המפריע לחייל במילוי תפקיד או לכל אדם המשתמש בכל סמכות או המבצע כל תפקיד שהוענק לו או הוטל עליו בתחיקת בטחון או הממלא תפקיד הקשור בשלומו של הציבור, בטחון כוחות צה״ל, הגנת האזור, קיומו של הסדר הציבורי או קיומם של ההספקה או השירותים לכלל – ייאשם בעבירה על צו זה.

{{ח:סעיף|219|פגיעה ברשות או בסמל}}
{{ח:ת}} המתנהג באופן מעליב כלפי רשות מרשויות צה״ל באזור או כלפי סמל מסמליה ייאשם בעבירה על צו זה.

{{ח:סעיף|220|חבלה במתקן צה״ל|תיקון: 2127, 2196}}
{{ח:תת|(א)}} המבצע מעשה חבלה במתקן של צה״ל דינו מאסר עולם.
{{ח:תת|(ב)}} {{ח:הערה|(הוראת שעה מיום 7.7.2022 עד יום 31.12.2026):}} לעניין סעיף זה {{ח:הערה|-}}
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”גדר הביטחון“ – מתקן צה״ל, המורכב מגדרות, חומות, דרכי פטרול, שערים, או אמצעי תצפית, אשר נועדו למניעת פיגועי טרור, ולמניעת יציאה משטחי האזור למדינת ישראל שלא כדין.
{{ח:תת|(ג)}} {{ח:הערה|(הוראת שעה מיום 7.7.2022 עד יום 31.12.2026):}} המבצע מעשה חבלה בגדר הביטחון, לא יפחת עונשו מ־18 חודשי מאסר, אשר לכל הפחות שליש ממנו לא יהיה על־תנאי, אלא אם כן החליט בית המשפט, מטעמים מיוחדים שיירשמו, להקל בעונשו.

{{ח:סעיף|221|נזק לרכוש ביטחוני}}
{{ח:תת|(א)}} לענין סעיף זה –
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”רכוש בטחוני“ – רכוש הנמצא בבעלותו או בשימושו של כל אחד מאלה שפורטו {{ח:חיצוני|צו בדבר בתי-משפט מקומיים (מעמד רשויות צה"ל) (יהודה והשומרון)#סעיף 2|בסעיף 2 לצו בדבר בתי־משפט מקומיים (מעמד רשויות צה״ל) (יהודה והשומרון) (מס׳ 164), התשכ״ח–1967}}.
{{ח:תת|(ב)}} הגורם ברשלנות נזק לרכוש בטחוני – ייאשם בעבירה על צו זה.

{{ח:סעיף|222|עבירות נגד קיום הסדר הציבורי}}
{{ח:תת|(א)}} לא יעשה אדם מעשה או מחדל שיש בהם פגיעה, היזק, הפרעה או סכנה לבטחון האזור או לבטחון כוחות צה״ל, או לפעולתם, שימושם או בטחונם של כל אחד מאלה: כלי־שיט, כלי־טיס, נמל, רציף, מזח, מעגן, שדה תעופה, מסילת ברזל, נתיב מים, דרך, דרך עפר, קטר, כלי רכב, כלי משא או כל אמצעי אחר של הובלה ציבורית, או תקשורת ציבורית או כל מפעל, מוסד, או ציוד המשמש או מסוגל לשמש לייצורם, הספקתם, החסנתם, העברתם, מסירתם או הפצתם של מים, דלק, גז או חשמל או כל רכוש של מדינת ישראל או של צה״ל.
{{ח:תת|(ב)}} לא יתקרב אדם ולא יימצא בקרבתו של כל רכוש המאוזכר בסעיף קטן (א) או ייכנס אליו, לשם עשיית כל מעשה שנאסר באותו סעיף קטן.
{{ח:תת|(ג)}} לא יהיה אדם חבר בקבוצה, שחבר אחד או יותר ממנה עוברים או עברו, בזמן היותם בקבוצה, עבירה על סעיף זה.
{{ח:תת|(ד)}} עבר אדם על סעיף זה – דינו מאסר עולם.

{{ח:סעיף|222א|החדרת חפץ אסור מסוכן או ציוד קצה רט״ן אל תוך בית כלא|תיקון: 1767}}
{{ח:תת|(א)}} בסעיף זה –
{{ח:תתת|(1)}} ”בית כלא“ – בית סוהר כמשמעותו {{ח:חיצוני|פקודת בתי הסוהר|בפקודת בתי הסוהר [נוסח חדש], התשל״ב–1971}}, כפי תוקפה בישראל מעת לעת, מתקן מעצר או מתקן כליאה, כהגדרתם בתחיקת הביטחון (להלן – בית כלא);
{{ח:תתת|(2)}} ”חפץ אסור מסוכן“ – חפץ אסור שבשל טיבו או מהותו הכנסתו לבית כלא, העברתו לאסיר או העברתו מאסיר לאדם אחר, עלולה לסכן חיי אדם או לפגוע בבריאותו, להביא לגרימת חבלה חמורה לאדם, לפגוע בביטחון המדינה או בביטחון האזור, או לסייע לבריחה מבית הכלא, וכן חפץ שביכולתו לייצר חפץ כאמור;
{{ח:תתת|(3)}} ”ציוד קצה רט״ן“ – ציוד בזק כמשמעותו {{ח:חיצוני|חוק התקשורת (בזק ושידורים)|בחוק התקשורת (בזק ושידורים), התשמ״ב–1982}} כפי תוקפו בישראל מעת לעת, נישא או מיטלטל, המתחבר או המיועד להתחבר אל מערכת של מתקני אלחוט, שבאמצעותה ניתנים שירותי רדיו טלפון נייד לציבור, לרבות כל חלק של ציוד כאמור, כגון כרטיס sim, כרטיס זיכרון, אנטנה, סוללה ומטען.
{{ח:תת|(ב)}} העושה אחד מאלה, במישרין או בעקיפין, דינו – מאסר חמש שנים:
{{ח:תתת|(1)}} מכניס, מעביר או זורק חפץ אסור מסוכן אל תוך בית כלא;
{{ח:תתת|(2)}} מניח חפץ אסור מסוכן בתוך בית כלא;
{{ח:תתת|(3)}} מעביר חפץ אסור מסוכן לאסיר או מאסיר לאדם אחר;
{{ח:תתת|(4)}} אסיר המחזיק בחפץ אסור מסוכן.
{{ח:תת|(ג)}} העושה אחד מאלה, במישרין או בעקיפין, דינו – מאסר שלוש שנים:
{{ח:תתת|(1)}} מכניס, מעביר או זורק ציוד קצה רט״ן אל תוך בית כלא;
{{ח:תתת|(2)}} מניח ציוד קצה רט״ן בתוך בית כלא;
{{ח:תתת|(3)}} מעביר ציוד קצה רט״ן לאסיר או מאסיר לאדם אחר;
{{ח:תתת|(4)}} מאפשר את השימוש בציוד קצה רט״ן בתוך בית כלא, לרבות על ידי מימון;
{{ח:תתת|(5)}} אסיר המחזיק בציוד קצה רט״ן.
{{ח:תת|(ד)}} העושה פעולה כאמור בפסקאות (ב) או (ג), במטרה להביא לסיכון חיי אדם, לגרום חבלה חמורה לאדם, לפגוע בביטחון המדינה או בביטחון האזור, או לסייע לארגון טרור, דינו – מאסר עשר שנים; לעניין זה, ”במטרה“ – לרבות תוך ראייה מראש את אחת או יותר מהאפשרויות המפורטות בפסקה זו כאפשרות קרובה לוודאי.

{{ח:סעיף|223|התערבות בענייני צה״ל}}
{{ח:תת|(א)}} אדם העושה כל מעשה אשר יש טעם סביר להאמין שיש בו כדי למנוע מכוחות צה״ל או מבני האדם העוסקים בביצוע שירותים חיוניים לבצע את תפקידיהם – ייאשם בעבירה על צו זה.
{{ח:תת|(ב)}} אדם העושה ביודעין מעשה המכוון להפוך חייל, או אדם העוסק בשירותים חיוניים, לבלתי מוכשר לבצע ביעילות את תפקידו – יאשם בעבירה על צו זה.

{{ח:סעיף|224|סמכות להשיג ידיעות}}
{{ח:ת}} אדם שאינו מציית להוראה שניתנה בידי רשות מרשויות צה״ל או מטעמה להמציא או להראות ידיעות או חפצים שברשותו לרשות או לאדם המפורטים בהוראה – ייאשם בעבירה על צו זה.

{{ח:סעיף|225|חובת התייצבות}}
{{ח:תת|(א)}} אדם שאינו מציית להוראה שניתנה לו בידי רשות מרשויות צה״ל או מטעמה להתייצב במקום ובמועד שנקבעו בהוראה – יאשם בעבירה על צו זה.
{{ח:תת|(ב)}} אדם שאינו מציית לצו זימון מיוחד שנמסר לו – דינו מאסר שבע שנים. לענין סעיף זה{{ח:הערה|,}} ”צו זימון מיוחד“ – צו חתום בידי קצין צה״ל המורה למי שהצו מופנה אליו להתייצב לחקירה במקום ובזמן שנקבעו בצו.
{{ח:תת|(ג)}} רואים זימון מיוחד כנמסר לאדם באחת מאלה:
{{ח:תתת|(1)}} במסירה לידו;
{{ח:תתת|(2)}} במסירה לבן משפחה הגר עימו ונראה שמלאו לו שמונה עשרה שנים וכן בפרסום הודעה על כך במשרדי התיאום והקישור שבנפת מענו הרשום, ויראו את המסירה כאילו נעשתה לאחר שלושים יום ממועד השלמת פעולות אלו – זולת אם הוכיח שהצו לא הגיע לידיעתו.

{{ח:סעיף|225א|סירוב לנטילת אמצעי זיהוי – עונשין|תיקון: 1672}}
{{ח:ת}} סירב אדם לנטילת אמצעי זיהוי לפי הוראות {{ח:פנימי|פרק ג סימן ו|פרק ג׳ סימן ו׳}}, ולא ניתן היה לערוך באופן סביר את הנטילה בשל סירובו, דינו – מאסר שנה.

{{ח:סעיף|226|ידיעות כוזבות}}
{{ח:ת}} אדם המוסר הצהרה כוזבת לרשות מרשויות צה״ל או מציג לפניה מצג שווא או משתמש לפניה בכל מסמך המכיל פרט שהוא כוזב – ייאשם בעבירה על צו זה.

{{ח:סעיף|227|התחמקות מחובת תשלום}}
{{ח:ת}} אדם, אשר בכוונה להתחמק מחובת תשלום סכום כסף לרשות מרשויות צה״ל, שהוטלה על פי דין או תחיקת בטחון, עשה אחד מהמעשים הבאים, דינו מאסר חמש שנים ואלו הם:
{{ח:תת|(א)}} השמיט מתוך מסמך שהיה חייב להגיש על פי דין או תחיקת בטחון כל סכום שיש להכליל במסמך;
{{ח:תת|(ב)}} מסר במסמך שהיה חייב להגיש על פי דין או תחיקת בטחון אימרה או תרשומת כוזבת;
{{ח:תת|(ג)}} השיב תשובה כוזבת, בעל פה או בכתב, על שאלה שנשאל או על דרישת ידיעות שנערכה אליו על פי דין או תחיקת בטחון;
{{ח:תת|(ד)}} הכין או קיים, או הרשה להכין או לקיים, פנקסי חשבונות כוזבים או רשימות אחרות כוזבות, או שזייף או הרשה לזייף פנקסי חשבונות או רשימות;
{{ח:תת|(ה)}} השתמש בכל מרמה, ערמה או תחבולה, או הרשה להשתמש בהן.

{{ח:קטע3|פרק ז סימן ג1|סימן ג׳1 – איסור הלבנת הון|תיקון: 2119}}

{{ח:סעיף|227א|עבירת מקור|תיקון: 2119}}
{{ח:תת|(א)}} לעניין {{ח:פנימי|פרק ז סימן ג1|סימן זה}} –
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”כספים“ – מזומנים, המחאות בנקאיות והמחאות נוסעים, ניירות ערך למוכ״ז, שטרות סחירים, וכן כרטיס תשלום ואמצע תשלום אחר שהמנפיק מתיר לכל אדם לעשות בהם שימוש; לעניין הגדרה זו, ”כרטיס תשלום“ – לוחית או חפץ אחר המיועדים לרכישת נכסים או שירותים או למשיכת מזומנים, שניתן לצבור בהם ערך כספי;
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”עבירה“ – עבירה כמפורט {{ח:פנימי|תוספת 9|בתוספת התשיעית לצו זה}}.
{{ח:תת|(ב)}} לעניין {{ח:פנימי|פרק ז סימן ג1|סימן זה}}, יראו כעבירה גם עבירה כאמור בסעיף קטן (א) שנעברה מחוץ לאזור ובלבד שהיא מהווה עבירה לפי דיני אותה מדינה.

{{ח:סעיף|227ב|איסור הלבנת הון|תיקון: 2119}}
{{ח:ת}} העושה פעולה ברכוש, שהוא רכוש כאמור בפסקאות (1) עד (4) ({{ח:פנימי|פרק ז סימן ג1|בסימן זה}} – רכוש אסור), במטרה להסתיר או להסוות את מקורו, את זהות בעלי הזכויות בו, את מיקומו, את תנועותיו או עשיית פעולה בו, דינו – מאסר עשר שנים או קנס פי עשרים מהקנס האמור {{ח:חיצוני|צו בדבר העלאת קנסות שנקבעו בדין ובתחיקת בטחון (יהודה והשומרון)#סעיף 1|בסעיף 1{{ח:הערה|(}}א{{ח:הערה|)}}(4) לצו בדבר העלאת קנסות שנקבעו בדין או בתחיקת בטחון}} –
{{ח:תת|(1)}} רכוש שמקורו, במישרין או בעקיפין, בעבירה;
{{ח:תת|(2)}} רכוש ששימש לביצוע עבירה;
{{ח:תת|(3)}} רכוש שאיפשר ביצוע עבירה;
{{ח:תת|(4)}} רכוש שנעברה בו עבירה.

{{ח:סעיף|227ג|איסור עשיית פעולה ברכוש אסור|תיקון: 2119}}
{{ח:תת|(א)}} העושה פעולה ברכוש בידיעה שהוא רכוש אסור, והוא רכוש או כספים בשווי של 150,000 שקלים חדשים לפחות – בין בפעולה אחת ובין בכמה פעולות ברכוש המצטברות לסכום האמור בתוך תקופה של חודשיים – בשווי שנקבע, דינו – מאסר שבע שנים או קנס פי עשרה מהקנס האמור {{ח:חיצוני|צו בדבר העלאת קנסות שנקבעו בדין ובתחיקת בטחון (יהודה והשומרון)#סעיף 1|בסעיף 1{{ח:הערה|(}}א{{ח:הערה|)}}(4) לצו בדבר העלאת קנסות שנקבעו בדין או בתחיקת בטחון}}; לעניין סעיף זה, ”ידיעה“ – למעט עצימת עיניים כמשמעותה {{ח:פנימי|סעיף 195|בסעיף 195(ג)(1)}}.
{{ח:תת|(ב)}} לעניין {{ח:פנימי|סעיף 227ב|סעיפים 227ב}} ו־227ג, די אם יוכח שעושה הפעולה ידע כי הרכוש הוא רכוש אסור, גם אם לא ידע לאיזו עבירה מסוימת קשור הרכוש.

{{ח:סעיף|227ד|סייג לאחריות פלילית|תיקון: 2119}}
{{ח:תת|(א)}} לא יישא אדם באחריות פלילית לפי {{ח:פנימי|סעיף 227ג|סעיף 227ג}} אם טרם ביצוע הפעולה דיווח למשטרה אודות הפעולה ברכוש, ופעל לפי הנחיות המשטרה לגביה.
{{ח:תת|(ב)}} מפקד מחוז יהודה והשומרון במשטרת ישראל, בהתייעצות עם היועץ המשפטי של מפקד האזור, יקבע את המועד ואת דרכי הדיווח לפי סעיף קטן (א).

{{ח:קטע3|פרק ז סימן ד|סימן ד׳ – שיבוש הליכי משפט}}

{{ח:סעיף|228|שיבוש הליכי משפט}}
{{ח:תת|(א)}} העושה דבר בכוונה למנוע או להכשיל הליך שיפוטי או להביא לידי עיוות דין, בין בסיכול הזמנתו של עד, בין בהעלמת ראיות ובין בדרך אחרת, דינו – מאסר שלוש שנים; לענין זה, ”הליך שיפוטי“ – לרבות חקירה פלילית והוצאה לפועל של הוראת בית משפט.
{{ח:תת|(ב)|(1)}} המניע אדם, או מנסה להניעו, שבחקירה על פי דין או תחיקת ביטחון לא ימסור הודעה או ימסור הודעת שקר, או יחזור בו מהודעה שמסר, דינו – מאסר חמש שנים;
{{ח:תתת|(2)}} המניע או מנסה להניע כאמור בפסקה (1) בדרך של מרמה, הטעיה, כוח, איומים, הפחדה, מתן טובת הנאה או כל אמצעי פסול אחר, דינו – מאסר שבע שנים.
{{ח:תת|(ג)|(1)}} המניע אדם, או מנסה להניעו, שבהליך שיפוטי לא יעיד, או יעיד עדות שקר, או יחזור בו מעדות או מהודעה שמסר, דינו – מאסר שבע שנים.
{{ח:תתת|(2)}} המניע או מנסה להניע כאמור בפסקה (1) בדרך של מרמה, הטעיה, כוח, איומים, הפחדה, מתן טובת הנאה או כל אמצעי פסול אחר, דינו – מאסר תשע שנים.
{{ח:תת|(ד)}} סעיפים קטנים {{ח:הערה|(}}ב{{ח:הערה|)}}(1) ו־{{ח:הערה|(}}ג{{ח:הערה|)}}(1) לא יחולו על מעשה הבא להעמיד אדם על זכותו לפי דין להימנע מעדות או ממסירת הודעה, או על מעשה הנעשה כדין במהלכם של משפט או חקירה.
{{ח:תת|(ה)}} באישום על מניעת הודעה או עדות או על חזרה מהודעה או מעדות לפי סעיפים קטנים (ב)(1) ו־(ג)(1) תהיה לנאשם הגנה, אם יוכיח שעשה את המעשה למען גילוי האמת או מניעת שקר.
{{ח:תת|(ו)}} המטריד אדם בנוגע להודעה שמסר האדם, או עומד למסור, בחקירה על פי דין, או בנוגע לעדות שמסר האדם, או עומד למסור, בהליך שיפוטי, דינו – מאסר שלוש שנים.
{{ח:תת|(ז)}} נעברה עבירה לפי סעיפים קטנים (ב), (ג) או (ו) כשהעבריין נושא נשק חם או קר או כשהיו נוכחים שניים או יותר שחברו יחדיו לביצוע המעשה בידי אחד או אחדים מהם, דינו של כל אחד מהם –
{{ח:תתת|(1)}} בעבירה לפי סעיף קטן {{ח:הערה|(}}ב{{ח:הערה|)}}(1) – מאסר שבע שנים;
{{ח:תתת|(2)}} בעבירה לפי סעיף קטן {{ח:הערה|(}}ב{{ח:הערה|)}}(2) – מאסר עשר שנים;
{{ח:תתת|(3)}} בעבירה לפי סעיף קטן {{ח:הערה|(}}ג{{ח:הערה|)}}(1) – מאסר עשר שנים;
{{ח:תתת|(4)}} בעבירה לפי סעיף קטן {{ח:הערה|(}}ג{{ח:הערה|)}}(2) – מאסר ארבע עשרה שנים;
{{ח:תתת|(5)}} בעבירה לפי סעיף קטן (ו) – מאסר חמש שנים.
{{ח:תת|(ח)}} הבודה ראיה, שלא בדרך של עדות שקר או של הדחה לעדות שקר, או המשתמש ביודעין בראיה בדויה כאמור, והכל בכוונה להטעות בית משפט בהליך שיפוטי, דינו – מאסר חמש שנים.

{{ח:סעיף|229|זילות בית משפט}}
{{ח:ת}} האומר או כותב דבר על שופט לענין כהונתו בכוונה לפגוע במעמדו, או מפרסם דברי גידוף נגד שופט כדי להחשיד או לבזות את דרכי השפיטה, דינו – מאסר שלוש שנים, אולם ביקורת כנה ואדיבה לטיב החלטתו של שופט בדבר שיש בו ענין לציבור לא תהא עבירה לפי סעיף זה.

{{ח:קטע3|פרק ז סימן ה|סימן ה׳ – עבירות בנשק ובציוד לחימתי}}

{{ח:סעיף|230|נשיאת, החזקת וייצור נשק|תיקון: 1788, 1827, 2173, 266/ת״ט, 2219}}
{{ח:תת|(א)}} {{ח:הערה|(בוטל).}}
{{ח:תת|(ב)}} הנושא, המחזיק או המייצר כלי נשק ללא תעודת היתר ממפקד צבאי או מטעמו או שלא בהתאם לתנאיה של תעודת היתר, דינו מאסר עולם.
{{ח:תת|(ב1)}} {{ח:הערה|(הוראת שעה מיום 23.1.2024 עד יום 31.12.2025):}} הורשע אדם בעבירה לפי סעיף קטן (ב) בנסיבות המפורטות להלן, לא יפחת עונשו מהעונש שנקבע לנסיבות אלה:
{{ח:תתת|(1)}} המחזיק או הנושא כלי נשק, למעט תחמושת, חפץ נפיץ או מבעיר, או חלק לא מהותי בכלי נשק, ללא תעודת היתר ממפקד צבאי או מטעמו או שלא בהתאם לתנאיה של תעודת היתר לא יפחת עונשו מ־36 חודשי מאסר אשר לכל הפחות מחציתם לא יהיו על תנאי, אלא אם כן החליט בית המשפט, מטעמים מיוחדים שיירשמו, להקל בעונשו;
{{ח:תתת|(2)}} המייצר כלי נשק, למעט תחמושת, חפץ נפיץ או מבעיר, או חלק לא מהותי בכלי נשק, ללא תעודת היתר ממפקד צבאי או מטעמו או שלא בהתאם לתנאיה של תעודת היתר לא יפחת עונשו מ־48 חודשי מאסר אשר לכל הפחות מחציתם לא יהיו על תנאי, אלא אם כן החליט בית המשפט, מטעמים מיוחדים שיירשמו, להקל בעונשו;
{{ח:תתת|(3)}} המחזיק או הנושא תחמושת או חלק לא מהותי בכלי נשק, ללא תעודת היתר ממפקד צבאי או מטעמו או שלא בהתאם לתנאיה של תעודת היתר לא יפחת עונשו מ־12 חודשי מאסר אשר לכל הפחות מחציתם לא יהיו על תנאי, אלא אם כן החליט בית המשפט, מטעמים מיוחדים שיירשמו, להקל בעונשו;
{{ח:תתת|(4)}} המייצר תחמושת או חלק לא מהותי בכלי נשק, ללא תעודת היתר ממפקד צבאי או מטעמו או שלא בהתאם לתנאיה של תעודת היתר לא יפחת עונשו מ־36 חודשי מאסר אשר לכל הפחות מחציתם לא יהיו על תנאי, אלא אם כן החליט בית המשפט, מטעמים מיוחדים שיירשמו, להקל בעונשו.
{{ח:תת|(ג)}} מפקד צבאי רשאי לקבוע, בהודעה שתפורסם מטעמו, תנאים כלליים שיחולו על מי שקיבל תעודת היתר כאמור בסעיף קטן (ב).

{{ח:סעיף|230א|איסור נשיאה או החזקה של צעצוע מסוכן|תיקון: 1788}}
{{ח:ת}} הנושא, המחזיק או מייצר צעצוע מסוכן בלא היתר – ייאשם בעבירה על צו זה.

{{ח:סעיף|230ב|פעולה בחומר מזיק או במיתקן רגיש למטרות טרור|תיקון: 1827}}
{{ח:תת|(א)}} המחזיק, רוכש, מוכר, מייצר, מתקן, מייבא, מייצא, מוביל, מתווך, מפיץ או עושה עסקה אחרת בנשק כימי, ביולוגי או רדיאוקטיבי או בחומר מזיק או במיתקן רגיש, במטרה לקדם פעילות של התאחדות בלתי מותרת או ביצוע עבירה המנויה {{ח:פנימי|תוספת 1|בתוספת הראשונה}} או לסייע לפעילות או ביצוע כאמור, והכול בין בתמורה ובין שלא בתמורה, דינו – מאסר עולם.
{{ח:תת|(ב)}} נעשתה פעולה או עסקה כאמור בסעיף קטן (א) כשהצד האחד לפעולה או לעסקה כאמור הוא התאחדות בלתי מותרת או חבר בהתאחדות בלתי מותרת, חזקה כי הפעולה או העסקה נעשתה למטרה כאמור בסעיף קטן (א), אלא אם כן הוכח אחרת.

{{ח:סעיף|231|חברות בקבוצה המבצעת פעולות אסורות}}
{{ח:ת}} חבר בקבוצה, שחבר אחד או יותר ממנה עוברים או עברו, בזמן היותם בקבוצה, עבירה על {{ח:פנימי|סעיף 230|סעיף 230}}, דינו מאסר עולם.

{{ח:סעיף|232|הפקדת כלי יריה, חומרי נפץ וכו׳}}
{{ח:תת|(א)}} הנושא או מחזיק ברשותו כלי נשק, בהתאם לתעודת היתר ממפקד צבאי או מטעמו ופג תוקפה של תעודת ההיתר או שבוטלה בידי מי שהוציאה, חייב להביאם מיד לתחנת משטרה קרובה ולהפקידם בה; הופקדו כלי נשק, ייעשה בהם ככל שיורה מפקד צבאי.
{{ח:תת|(ב)}} העובר על סעיף זה, דינו מאסר עשר שנים.

{{ח:סעיף|233|סחר בציוד מלחמתי|תיקון: 2173, 2219}}
{{ח:תת|(א)}} בסעיף זה –
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”ציוד מלחמתי“ – כלי נשק, בין שהוא ראוי לשימוש ובין שאינו ראוי לשימוש, מכשירי עזר להכוונה או לתיקון של נשק, לבוש צבאי וכל ציוד שהיה רכושו של צבא או שהיה בהחזקתו של צבא או שימש לצרכי צבא, לרבות חלקים של ציוד כזה;
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”סחר“ – קנייה, מכירה, תיווך, מסירה, איחסון, הובלה, העברה, משלוח או תיקון.
{{ח:תת|(ב)}} הסוחר או עוסק בצורה אחרת בציוד מלחמתי, ללא היתר חתום בידי מפקד כוחות צה״ל באזור או מטעמו, דינו – מאסר עולם.
{{ח:תת|(ב1)}} {{ח:הערה|(הוראת שעה מיום 23.1.2024 עד יום 31.12.2025):}} הורשע אדם בעבירה לפי סעיף קטן (ב) בנסיבות המפורטות להלן, לא יפחת עונשו מהעונש שנקבע לנסיבות אלה:
{{ח:תתת|(1)}} הסוחר או עוסק בצורה אחרת בכלי נשק, למעט תחמושת, חפץ נפיץ או מבעיר, או חלק לא מהותי בכלי נשק, ללא תעודת היתר ממפקד צבאי או מטעמו או שלא בהתאם לתנאיה של תעודת ההיתר לא יפחת עונשו מ־48 חודשי מאסר אשר לכל הפחות מחציתם לא יהיו על תנאי, אלא אם כן החליט בית המשפט, מטעמים מיוחדים שיירשמו, להקל בעונשו;
{{ח:תתת|(2)}} הסוחר או עוסק בצורה אחרת בתחמושת או בחלק לא מהותי בכלי בנשק, ללא תעודת היתר ממפקד צבאי או מטעמו או שלא בהתאם לתנאיה של תעודת ההיתר לא יפחת עונשו מ־36 חודשי מאסר אשר לכל הפחות מחציתם לא יהיו על תנאי, אלא אם כן החליט בית המשפט, מטעמים מיוחדים שיירשמו, להקל בעונשו.
{{ח:תת|(ג)}} היודע כי אדם אחר עומד לעבור או עבר עבירה לפי סעיף זה ואינו מודיע על כך בתוך זמן סביר לקצין או לאחת מתחנות המשטרה באזור, דינו – עשר שנות מאסר.
{{ח:תת|(ג1)}} {{ח:הערה|(הוראת שעה מיום 23.1.2024 עד יום 31.12.2025):}} הורשע אדם בעבירה לפי סעיף קטן (ג), בנסיבות המפורטות בסעיף קטן (ב1), לא יפחת עונשו ממחצית העונש הקבוע בסעיף קטן (ב1).

{{ח:סעיף|234|עבירות בקשר לציוד צבאי}}
{{ח:תת|(א)}} בסעיף זה –
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”ציוד צבאי“ – כלי נשק, מלבושים, תגים, מדים, ציוד אישי של חיילים או כל פריטי ציוד שסופקו לשימוש צה״ל או שהם רכוש צה״ל או שהוענקו כדין לצה״ל או שהם מצויים באספקתו של צה״ל או שהובאו לאזור לשימושו.
{{ח:תת|(ב)}} לא יחזיק אדם ציוד צבאי ללא היתר או הצדק סביר שעול הוכחתם עליו.
{{ח:תת|(ג)}} לא יקנה אדם, לא יחליף, לא יעכב ברשותו ולא יקבל ציוד צבאי מחייל או מטעמו של חייל או בשמו ולא יבקש, יניע או יסייע בידי חייל למכור או להעביר מרשותו בכל דרך שהיא ציוד צבאי.
{{ח:תת|(ד)}} לא יוציא אדם מרשות הצבא ביודעין ושלא כדין ציוד צבאי.
{{ח:תת|(ה)}} העובר על סעיף זה – דינו מאסר עשר שנים.

{{ח:קטע3|פרק ז סימן ו|סימן ו׳ – עבירות ביחס לרכוש}}

{{ח:סעיף|235|הצתה|תיקון: 1800}}
{{ח:תת|(א)}} המשלח אש במזיד בדבר לא לו, דינו מאסר 15 שנים.
{{ח:תת|(ב)}} המשלח אש במטרה לפגוע בנכס שהינו רכוש בטחוני כאמור {{ח:פנימי|סעיף 221|בסעיף 221(א)}}, בנכס המשמש את הציבור, באתר טבע, בצמחייה או בבטחת דרי הסביבה או במטרה לפגוע בבני אדם, דינו – מאסר עשרים שנים.
{{ח:תת|(ג)}} הגורם ברשלנות לשריפת דבר לא לו, או הגורם ברשלנות סכנת שריפה לדבר לא לו, דינו – מאסר שלוש שנים.

{{ח:סעיף|236|היזק לרכוש בזדון}}
{{ח:תת|(א)}} ההורס רכוש או פוגע בו במזיד ושלא כדין – ייאשם בעבירה על צו זה והוא אם לא נקבע עונש אחר לעבירה מחמת נסיבותיה.
{{ח:תת|(ב)}} העובר עבירה כאמור בסעיף קטן (א) ברכושו של עובד ציבורי או מי שממלא חובה או תפקיד המוטלים עליו על פי כל דין או תחיקת ביטחון או מי שנותן או שנתן שירות לצה״ל או לרשות מרשויות צה״ל והריסת הרכוש או הפגיעה בו קשורה בהיותו רכוש של עובד ציבור או ממלא חובה או נותן שירות כאמור, דינו – מאסר עשר שנים.

{{ח:קטע3|פרק ז סימן ז|סימן ז׳ – ריגול ומגע עם אויב או ארגון עוין}}

{{ח:סעיף|237|איסור מגע עם אויב}}
{{ח:ת}} לא יבוא אדם במגע, בכתב, בעל־פה, או בכל דרך אחרת עם אדם, שיש יסוד סביר להניח, כי הוא פועל למען האויב, בין בשירות האויב ובין באופן אחר.

{{ח:סעיף|237א|עמידה בראש התאחדות בלתי מותרת|תיקון: 1827}}
{{ח:ת}} העומד בראש התאחדות בלתי מותרת או המנהל אותה או הנוטל חלק בהכוונה של התאחדות בלתי מותרת בכללה, במישרין או בעקיפין, דינו – מאסר 25 שנים; היתה ההתאחדות התאחדות בלתי מותרת שפעילותה כוללת גם ביצוע עבירות גרימת מוות בכוונה, דינו – מאסר עולם.

{{ח:סעיף|237ב|מילוי תפקיד ניהולי או פיקודי בהתאחדות בלתי מותרת|תיקון: 1827}}
{{ח:ת}} המנהל פעילות של התאחדות בלתי מותרת או הנוטל חלק בהכוונה של פעילותה, דינו – מאסר 10 שנים; היתה הפעילות פעילות פלילית, דינו – מאסר 15 שנים.

{{ח:סעיף|237ג|גיוס להתאחדות בלתי מותרת|תיקון: 2219}}
{{ח:ת}} המגייס, במישרין או בעקיפין, חבר להתאחדות בלתי מותרת, דינו – מאסר 10 שנים.

{{ח:סעיף|238|איסור קיום אימונים ומגע עם ארגון עוין מחוץ לאזור}}
{{ח:תת|(א)}} בסעיף זה –
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”ארגון עוין“ – אדם וכל חבר אנשים שמטרתם לפגוע בבטחון הציבור, בכוחות צה״ל או בקיום הסדר הציבורי, בישראל או באזור מוחזק;
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”מגע עם ארגון עוין“ – לרבות מגע עם אדם שיש יסוד סביר להניח כי הוא פועל למען ארגון עוין או בשירותו ואחת היא אם המגע נעשה עם הארגון העוין לבדו או עם גוף שהארגון העוין משתתף בו או בהחלטותיו;
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”תושב האזור“ – לרבות תושב אזור מוחזק.
{{ח:תת|(ב)}} תושב האזור שיצא ממנו לא יעבור אימוני נשק או חבלה, ולא יקיים מגע ביודעין עם ארגון עוין, בעת היותו מחוץ לאזור.
{{ח:תת|(ג)}} מי שנכנס לאזור, בין אם הוא תושב האזור בין אם לאו, חייב להודיע מיד לתחנת המשטרה הקרובה על אימוני נשק או חבלה שעבר מחוץ לאזור וכן על מגע שקיים ביודעין עם ארגון עוין בעת היותו מחוץ לאזור.
{{ח:תת|(ד)}} טענות צורך והכרח לא ישמעו מצד הנאשם כנגד אשמה על ביצוע העבירות שבסעיף קטן (ב), אלא אם כן הודיע הנאשם על האימונים או על המגע בתחנת משטרה באזור מיד עם שובו לאזור.
{{ח:תת|(ה)}} העובר על הוראות סעיף זה, דינו – מאסר עשר שנים.

{{ח:סעיף|238א|איסור קיום אימונים לצורך ביצוע עבירה|תיקון: 2219}}
{{ח:תת|(א)}} המאמן או המדריך אדם אחר להשתמש בשיטות פעולה או באמצעים לצורך ביצוע עבירה לפי צו זה, למניעת גילויה או להכשלת חקירתה, או המאמן או המדריך אחר להשתמש בנשק או להכינו, והכל במטרה לקדם פעילות של התאחדות בלתי מותרת, דינו – מאסר 15 שנים.
{{ח:תת|(ב)}} המקבל אימון או הדרכה כאמור בסעיף קטן (א), דינו – מאסר 10 שנים.
{{ח:תת|(ג)}} לעניין סעיף זה –
{{ח:תתת|(1)}} נכח אדם במקום המשמש באותה עת לאימון או הדרכה כאמור בסעיף קטן (א), חזקה כי קיבל את האימון או ההדרכה. עורר נאשם ספק סביר לעניין זה – יפעל הספק לטובתו;
{{ח:תתת|(2)}} אין נפקא מינה אם האימון או ההדרכה ניתנו לאדם אחד או לציבור מסוים או בלתי מסוים, ואם כוונו לקדם פעילות מסוימת או בלתי מסוימת של התאחדות בלתי מותרת;
{{ח:תתת|(3)}} אימון או הדרכה כאמור בסעיף קטן (א) שניתנו או התקבלו על ידי חבר בהתאחדות בלתי מותרת, מטעם התאחדות בלתי מותרת, במסגרת פעילות של התאחדות בלתי מותרת או במקום המשמש דרך קבע לפעילות של התאחדות בלתי מותרת, חזקה כי ניתנו או התקבלו במטרה כאמור בסעיף קטן (א), אלא אם כן הוכח אחרת.

{{ח:סעיף|239|ריגול}}
{{ח:תת|(א)}} מי שמסר ידיעה והתכוון בכך לפגוע בבטחון האזור, דינו – מאסר חמש עשרה שנה.
{{ח:תת|(ב)}} מי שהשיג, הכין, רשם או החזיק ידיעה והתכוון לפגוע בבטחון האזור, דינו – מאסר עשר שנים.

{{ח:סעיף|240|ריגול חמור}}
{{ח:תת|(א)}} בסעיף זה –
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”ידיעה סודית“ – ידיעה אשר תכנה, צורתה או סדרי אחזקתה מעידים עליה כי בטחון האזור, מחייב לשמרה בסוד.
{{ח:תת|(ב)}} מי שמסר ידיעה סודית בלי להיות מוסמך לכך, דינו – מאסר חמש עשרה שנה.
{{ח:תת|(ג)}} מי שמסר ידיעה סודית בלי להיות מוסמך לכך, והתכוון לפגוע בבטחון האזור, דינו – מאסר עולם.
{{ח:תת|(ד)}} מי שהשיג, אסף, הכין, רשם או החזיק ידיעה סודית בלי להיות מוסמך לכך, דינו מאסר שבע שנים. התכוון לפגוע בבטחון האזור, דינו – מאסר חמש עשרה שנה.
{{ח:תת|(ה)}} תהא זו הגנה טובה לאדם הנאשם בעבירה על פי סעיף קטן (ד) שלא עשה דבר שלא כדין להשיג ידיעה באשר היא ידיעה סודית, ושהשיגה, אספה, הכינה, רשמה או החזיקה בתום לב ולמטרה סבירה.

{{ח:סעיף|241|ידיעות בעלות ערך צבאי}}
{{ח:תת|(א)}} כל אדם אשר ללא סמכות כדין משיג או רושם או מוסר לכל אדם אחר או מפרסם או מחזיק בכל תעודה או רישום המכילים ידיעות המתיימרות להתייחס לנושאים אלו: מספרם, תיאורם, חימושם, אספקתם, מיקומם, תנועתם, או מצבם של כוחות צה״ל, כלי הרכב, כלי הטיס וכלי השיט שלהם או פעולותיהם המבוצעות או מתוכננות לעתיד, או שבוייהם או ציוד מלחמה אשר להם, או כל אמצעי הגנה או ביצורים של כל מקום, או כל ידיעות אחרות בעלות ערך צבאי או המתיימרות להיות בעלות ערך כזה – דינו מאסר חמש עשרה שנים.
{{ח:תת|(ב)}} בלי לפגוע בהוראות סעיף קטן (א) ככל שהן נוגעות לאדם המוסר לכל אדם אחר או מפרסם ידיעה סודית, ייראו אדם, הנותן או השולח אות כלשהו או הודעה בכל אמצעי שהוא, או בא בקשרים עם כל אדם אחר באופן או בנסיבות או באמצעים שבהם הוא עשוי להעביר ידיעות – כאילו מסר בפועל ידיעות כאמור בסעיף קטן (א) לאדם אחר.

{{ח:סעיף|242|כניסה לאזור מוגבל}}
{{ח:תת|(א)}} בסעיף זה –
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”מקום מוגבל“ – מקום המוחזק בידי צה״ל או המשמש למטרה בטחונית או לשירות חיוני.
{{ח:תת|(ב)}} מי שנכנס למקום מוגבל, ניסה לחדור לתוכו, שהה בו, ניסה להתחקות על מבנהו או על הנעשה בו, או ללא הסבר סביר שוטט בקרבתו בלי להיות מוסמך לכך, וכן מי שניסה להפריע או להטעות זקיף או שומר המופקד על מקום מוגבל, דינו – מאסר עשר שנים.

{{ח:סעיף|242א|איסור פעולה ברכוש למטרת ביצוע עבירה המנויה {{ח:פנימי|תוספת 1|בתוספת הראשונה}}|תיקון: 1827, 1900, 1922, 1942, 1955}}
{{ח:תת|(א)}} העושה פעולה ברכוש במטרה לסייע, לקדם, לממן או לתגמל בעבור ביצוע של עבירות המנויות {{ח:פנימי|תוספת 1|בתוספת הראשונה}} ושלצדן עונש העולה על 10 שנות מאסר דינו – מאסר עשר שנים או קנס פי עשרים מהקנס הקבוע {{ח:חיצוני|צו בדבר העלאת קנסות שנקבעו בדין או בתחיקת בטחון (יהודה והשומרון)#סעיף 1|בסעיף 1{{ח:הערה|(}}א{{ח:הערה|)}}(4) לצו בדבר העלאת קנסות שנקבעו בדין או בתחיקת בטחון (יהודה והשומרון) (מס׳ 845), תש״ם–1980}}.
{{ח:תת|(ב)}} לעניין סעיף קטן (א) –
{{ח:תתת|(1)}} די שיוכח כי הפעולה נעשתה לאחת המטרות המפורטות בו אף אם לא יוכח לאיזו מהן;
{{ח:תתת|(2)}} ”לתגמל בעבור ביצוע של עבירות המנויות {{ח:פנימי|תוספת 1|בתוספת הראשונה}}“ – אף אם מקבל התגמול אינו מי שביצע את העבירה או התכוון לבצעה.

{{ח:סעיף|242ב|איסור פעולה ברכוש הקשור בעבירה המנויה {{ח:פנימי|תוספת 1|בתוספת הראשונה}}|תיקון: 1827, 1900, 1922, 1942, 1955}}
{{ח:תת|(א)}} העושה אחת מאלה, דינו – מאסר שבע שנים או קנס פי עשרה מהקנס הקבוע {{ח:חיצוני|צו בדבר העלאת קנסות שנקבעו בדין ובתחיקת בטחון (יהודה והשומרון)#סעיף 1|בסעיף 1(א)(4) לצו בדבר העלאת קנסות שנקבעו בתחיקת בטחון}}:
{{ח:תתת|(1)}} פעולה ברכוש שיש בה כדי לסייע, לקדם או לממן ביצוע של עבירה המנויה {{ח:פנימי|תוספת 1|בתוספת הראשונה}}, או עבירה לפי {{ח:פנימי|סעיף 251|סעיף 251 לצו זה}}, או לתגמל בעבור ביצוע של עבירה המנויה {{ח:פנימי|תוספת 1|בתוספת הראשונה}}, או עבירה לפי {{ח:פנימי|סעיף 251|סעיף 251 לצו זה}}, גם אם מקבל התגמול אינו מי שביצע את העבירה או התכוון לבצעה; לעניין פסקה זו, די שיוכח כי עושה הפעולה היה מודע לכך שמתקיימת אחת האפשרויות האמורות גם אם לא יוכח איזו מהן;
{{ח:תתת|(2)}} פעולה ברכוש של התאחדות בלתי מותרת או רכוש הקשור בעבירה המנויה {{ח:פנימי|תוספת 1|בתוספת הראשונה}};
{{ח:תתת|(3)}} מעביר רכוש להתאחדות בלתי מותרת.
{{ח:תת|(ב)}} העושה פעולה ברכוש של אדם, בהיותו מודע לכך שאותו אדם נוטל חלק בביצוע עבירה המנויה {{ח:פנימי|תוספת 1|בתוספת הראשונה}} או מסייע או משדל לביצוע עבירה כאמור, או שקיימת לגביו או לגבי ארגון שהוא נוטל חלק פעיל בו הכרזה לפי {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)|תקנות ההגנה (שעת חירום), 1945}} כי הוא התאחדות בלתי מותרת, חזקה שעשה כן ביודעו שיש בפעולה כאמור כדי לסייע, לקדם או לממן ביצוע של עבירה המנויה {{ח:פנימי|תוספת 1|בתוספת הראשונה}}, או לתגמל בעבור ביצוע של עבירה המנויה {{ח:פנימי|תוספת 1|בתוספת הראשונה}} או עבירה לפי {{ח:פנימי|סעיף 251|סעיף 251 לצו זה}}, לפי העניין, אלא אם כן הוכיח שלא ידע כאמור.
{{ח:תת|(ג)}} לעניין סעיף זה לא יראו אדם כמי שנמנע מלברר את טיב ההתנהגות או את דבר אפשרות קיום הנסיבות לעניין {{ח:פנימי|סעיף 195|סעיף 195(ג)(1)}}, אם עיכוב הפעולה לצורך בירור טיב ההתנהגות או קיום הנסיבות לפי הוראות {{ח:פנימי|סעיף 195|סעיף 195(ג)(1)}}, היה בו בנסיבות העניין, כדי להכביד הכבדה של ממש על פעילותו העסקית.

{{ח:קטע3|פרק ז סימן ח|סימן ח׳ – עבירות נגד הסדר הציבורי ובריונות}}

{{ח:סעיף|243|התחפשות}}
{{ח:ת}} העושה שימוש בתחפושת בנסיבות שבהן עלול השימוש בתחפושת לפגוע בשלום הציבור, או בבטחון כוחות צה״ל או בהגנתו של האזור או בקיום הסדר הציבורי – דינו מאסר שלא יעלה על חמש שנים.

{{ח:סעיף|244|התחזות}}
{{ח:ת}} מי שאינו עובד ציבור והתחזה כעובד ציבור – ייאשם בעבירה על צו זה.

{{ח:סעיף|245|מתן מקלט}}
{{ח:ת}} לא יעזור אדם ולא ייתן מקלט לכל אדם שעבר עבירה על תחיקת הבטחון או העוסק או שהיה עוסק בכל פעולה שמטרתה לפגוע בשלום הציבור, שלום כוחות צה״ל וקיום הסדר הציבורי או שיש יסוד סביר לחשוד כי עשה כן, בין בדרך של מתן ידיעות, מחסה, מזון, משקה, כסף, בגדים, נשק, תחמושת, אספקה, מספוא, אמצעי תובלה, נפט או דלק מסוג כלשהוא ובין בדרך אחרת.

{{ח:סעיף|246|כלים או אמצעים לביצוע עבירה שעונשה עולה על מאסר לתקופה של שלוש שנים|תיקון: 1754}}
{{ח:תת|(א)}} הנותן לאדם כלים, חומרים, כסף, מידע או כל אמצעי אחר, כשהוא יודע שהדבר עלול לשמש, במישרין או בעקיפין, לביצוע עבירה שעונשה עולה על מאסר לתקופה של שלוש שנים או להקלת ביצועה, דינו:
{{ח:תתת|(1)}} אם העבירה העיקרית היא עבירת ביטחון – מאסר חמש שנים או העונש הקבוע בצד העבירה העיקרית, לפי הנמוך.
{{ח:תתת|(2)}} אם העבירה העיקרית אינה עבירת ביטחון – מאסר שלוש שנים.
{{ח:תת|(ב)}} לענין סעיף זה אחת היא אם הדבר ניתן לצמיתות או לשעה, בתמורה או שלא בתמורה, ואם בוצעה עבירה או לאו.
{{ח:תת|(ג)}} אין בהוראות סעיף זה כדי לגרוע מהוראות צו זה {{ח:פנימי|סעיף 254|וסעיפים 254 עד 256 לצו}} אלא להוסיף עליהן.

{{ח:סעיף|247|פעילות נגד הסדר הציבורי}}
{{ח:ת}} העושה מעשה הפוגע או העלול לפגוע בשלום הציבור או בסדר הציבורי – ייאשם בעבירה על צו זה.

{{ח:סעיף|248|סכינים}}
{{ח:תת|(א)}} לענין סעיף זה –
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”סכין“ – כלי בעל להב או כלי אחר שמסוגל לדקור או לחתוך;
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”אולר“ – סכין מתקפלת שאורך להבה אינו עולה על עשרה סנטימטרים ושלא ניתן להפכה, בעזרת קפיץ או באמצעי אחר, לסכין שלהבה קבוע.
{{ח:תת|(ב)}} הסוחר, מייצר או מייבא סכין, שלא נועדה לשמש במקצוע, במלאכה, בעסק או לצרכי בית או למטרה כשרה אחרת, דינו – מאסר שבע שנים.
{{ח:תת|(ג)}} המחזיק סכין מחוץ לתחום ביתו או חצריו ולא הוכיח כי החזיקה למטרה כשרה, דינו – מאסר חמש שנים; לענין סעיף קטן זה, חזקה היא כי החזקת אולר הנה למטרה כשרה.

{{ח:סעיף|248א|איומים|תיקון: 2124}}
{{ח:ת}} המאיים על אדם בכל דרך שהיא בפגיעה שלא כדין בגופו, בחירותו, בנכסיו, בשמו הטוב או בפרנסתו, שלו או של אדם אחר, בכוונה להפחיד את האדם או להקניטו, דינו – מאסר שלוש שנים.

{{ח:סעיף|249|סחיטה באיומים|תיקון: 2124}}
{{ח:ת}} המאיים על אדם בכתב, בעל פה או בהתנהגות, בפגיעה שלא כדין בגופו או בגוף אדם אחר, בחירותם, ברכושם, בפרנסתם, בשמם הטוב, או בצנעת הפרט שלהם, או מאיים על אדם לפרסם או להימנע מפרסם דבר הנוגע לו או לאדם אחר, או מטיל אימה על אדם בדרך אחרת, הכל כדי להניע את האדם לעשות מעשה או להימנע ממעשה שהוא רשאי לעשותו, דינו – מאסר שבע שנים; נעשו המעשה או המחדל מפני איום או הטלת אימה כאמור או במהלכם, דינו – מאסר תשע שנים.

{{ח:סעיף|249א|הכנה לביצוע עבירה המנויה {{ח:פנימי|תוספת 1|בתוספת הראשונה}}|תיקון: 1827}}
{{ח:תת|(א)}} העושה מעשה שהוא אחד מאלה, שיש בו משום הכנה לביצוע עבירה המנויה {{ח:פנימי|תוספת 1|בתוספת הראשונה}} ושהעונש שלצידה עולה על 10 שנות מאסר, דינו – מחצית העונש הקבוע לעבירה; היתה העבירה כאמור עבירה שדינה מאסר עולם, דינו – מאסר 15 שנים:
{{ח:תתת|(1)}} הכשרת מתחם או אתר לשם התאמתו לביצוע עבירה כאמור או לשם הימלטות לאחר ביצועה;
{{ח:תתת|(2)}} זיוף מסמכים לשם ביצוע עבירה כאמור; לעניין זה, ”זיוף“ ו”מסמך“ – כהגדרתם {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 407א|בסעיף 407א לחוק הפלילי לשנת 1960}};
{{ח:תתת|(3)}} הכנת אמצעים לשם ביצוע עבירה כאמור, לרבות כלי נשק, חומרים, מסמכים, אמצעי צילום והקלטה, תחפושות וכלי תחבורה, או החזקת אמצעים כאמור;
{{ח:תתת|(4)}} איסוף או העברת מידע לשם ביצוע עבירה כאמור;
{{ח:תתת|(5)}} הכשרת דרך, מעבר או מנהרה לשם ביצוע עבירה כאמור או לשם הימלטות לאחר ביצועה.
{{ח:תת|(ב)}} לעניין סעיף קטן (א), אחת היא אם הפעולה כוונה לביצוע עבירה המנויה {{ח:פנימי|תוספת 1|בתוספת הראשונה}}, או אם העבירה המנויה {{ח:פנימי|תוספת 1|בתוספת הראשונה}} שהאדם השתתף בהכנתה תוכננה להתבצע על ידיו או על ידי אחר.
{{ח:תת|(ג)}} מי שניסה לבצע מעשה כאמור בסעיף קטן (א), וחדל מהשלמת המעשה מתוך חרטה, כאמור {{ח:פנימי|סעיף 199ב|בסעיף 199ב לצו}}, יחולו עליו הוראות {{ח:פנימי|סעיף 199ב|אותו סעיף}}.

{{ח:סעיף|249ב|איום בביצוע עבירה המנויה {{ח:פנימי|תוספת 1|בתוספת הראשונה}}|תיקון: 1827}}
{{ח:ת}} המאיים לבצע עבירה המנויה {{ח:פנימי|תוספת 1|בתוספת הראשונה}}, דינו מאסר שבע שנים.

{{ח:סעיף|250||תיקון: 2124}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|251|הסתה ותמיכה בארגון עוין}}
{{ח:תת|(א)}} לענין סעיף זה –
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”ארגון עוין“ – כהגדרתו {{ח:פנימי|סעיף 238|בסעיף 238}} או התאחדות בלתי מותרת, כמשמעה {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 84|בתקנה 84 לתקנות ההגנה (שעת חירום), 1945}}.
{{ח:תת|(ב)}} אדם אשר:
{{ח:תתת|(1)}} מנסה, בין בעל פה ובין באופן אחר, להשפיע על דעת הקהל באזור באופן העלול לפגוע בשלום הציבור או בסדר הציבורי, או
{{ח:תתת|(2)}} עושה כל מעשה או מחזיק חפץ כלשהו מתוך כוונה לעשות או להקל בצוע נסיון להשפיע על דעת הקהל באזור באופן העלול לפגוע בשלום הציבור או בסדר הציבורי, או
{{ח:תתת|(3)}} מפרסם דברי שבח, אהדה או תמיכה בארגון עוין, בפעולותיו או במטרותיו, או
{{ח:תתת|(4)}} עושה מעשה שיש בו גילוי של הזדהות עם ארגון עוין, עם פעולותיו או עם מטרותיו או אהדה אליהם, בהנפת דגל, בהצגת סמל או סיסמה או בהשמעת הימנון או סיסמה, או כל מעשה גלוי דומה המגלה בבירור הזדהות או אהדה כאמור, והכל במקום ציבורי או באופן שאנשים הנמצאים במקום ציבורי יכולים לראות או לשמוע גילוי כזה של הזדהות או אהדה –
{{ח:תת}} דינו מאסר עשר שנים.

{{ח:קטע3|פרק ז סימן ט|סימן ט׳ – עבירות במסמכים}}

{{ח:סעיף|252|איסור הוצאת מסמכי זיהוי}}
{{ח:ת}} לא יערוך אדם, לא ידפיס, לא ינפק, ולא ייתן בידי אחר תעודה או מסמך אחר המתיימרים לשמש לזיהויו של אדם, ללא היתר מאת מפקד כוחות צה״ל באזור.

{{ח:סעיף|253|עבירות ברישיונות ומסמכים שהוצאו לפי תחיקת הביטחון}}
{{ח:תת|(א)}} אדם המחזיק ברשיון יציגו לפי דרישתו של חייל.
{{ח:תת|(ב)}} לא יפר אדם כל תנאי שנקבע ברשיון.
{{ח:תת|(ג)}} לא ישנה אדם ולא יניח לאחר לשנות כל מסמך שהוצא על פי תחיקת בטחון, ללא היתר מאת מפקד כוחות צה״ל באזור.
{{ח:תת|(ד)}} לא ישתמש אדם ולא יניח לאחר להשתמש במסמך כאמור אשר הוכנסו בו שינויים בניגוד לאמור בסעיף קטן (ג).
{{ח:תת|(ה)}} לא ישאיל אדם מסמך שהוצא על פי תחיקת בטחון.
{{ח:תת|(ו)}} לא יחזיק אדם ברשותו או בשליטתו כל מסמך הדומה למסמך שהוצא על פי תחיקת בטחון, אם יש בו כדי להטעות.
{{ח:תת|(ז)}} לא יחזיק אדם ברשותו או בשליטתו מסמך שהוצא על פי תחיקת בטחון, שאינו ערוך על שמו, מתוך כוונה להטעות.
{{ח:תת|(ח)}} לענין סעיפים קטנים (ב) עד (ז) – מעשה שנעשה מחוץ לאזור יראו אותו כאילו נעשה באזור.

{{ח:קטע3|פרק ז סימן י|סימן י׳ – קשירת קשר ושותפים לאחר מעשה}}

{{ח:סעיף|254|קשירת קשר|תיקון: 1754}}
{{ח:תת|(א)}} כל הקושר קשר עם אחר לעבור עבירה שעונשה מאסר לתקופה העולה על שלוש שנים, דינו – מאסר כעונש שנקבע לאותה עבירה ובלבד שלא יוטל עליו עונש העולה על שבע שנות מאסר.
{{ח:תת|(ב)}} כל הקושר קשר עם אדם אחר לעבור עבירה שדינה עד שלוש שנות מאסר, דינו – מאסר שנתיים או העונש שנקבע לאותה עבירה, הכל לפי העונש הקל מבינהם.
{{ח:תת|(ג)}} הקושר קשר עם אחר כדי להשיג מטרה מן המטרות דלקמן, דהיינו:
{{ח:תתת|(1)}} למנוע או להכשיל את ההוצאה לפועל או את הביצוע של כל דין או תחיקת בטחון; או
{{ח:תתת|(2)}} לגרום נזק לגופו או לשמו הטוב של כל אדם או להפחית את ערך רכושו של אדם; או
{{ח:תתת|(3)}} למנוע או להפריע את ההעברה החפשית והחוקית של רכוש בידי בעל הרכוש תמורת שוויו הראוי; או
{{ח:תתת|(4)}} להזיק לכל אדם במסחרו או מקצועו; או
{{ח:תתת|(5)}} למנוע או להפריע את ההתעסקות החפשית והכשרה של אדם במסחרו במקצועו או במשלוח ידו, בידי כל מעשה או מעשים אשר אילו נעשו בידי איש אחר היו מהווים עבירה מצדו; או
{{ח:תתת|(6)}} להשיג מטרה בלתי כשרה; או
{{ח:תתת|(7)}} להשיג מטרה כשרה באמצעים בלתי כשרים,
{{ח:תת}} דינו {{ח:הערה|-}} מאסר שנתיים ימים.
{{ח:תת|(ד)}} הקושר קשר יישא באחריות פלילית גם על עבירה שלשמה נקשר או שנעברה לשם קידום מטרתו, רק אם היה צד לעשייתה לפי {{ח:פנימי|סעיף 199ג|סעיפים 199ג עד 199ה}}.

{{ח:סעיף|254א|קשירת קשר לעבירה המנויה {{ח:פנימי|תוספת 1|בתוספת הראשונה}}|תיקון: 1827}}
{{ח:ת}} על אף האמור {{ח:פנימי|סעיף 254|בסעיף 254 לצו זה}}, הקושר קשר עם אדם לעבור עבירה המנויה {{ח:פנימי|תוספת 1|בתוספת הראשונה}} או עבירה לפי {{ח:פנימי|סעיף 230ב|סעיף 230ב לצו זה}}, שעונשה מאסר לתקופה העולה על שלוש שנים, דינו־מאסר כעונש שנקבע לאותה עבירה ובלבד שלא יוטל עליו עונש העולה על 14 שנות מאסר.

{{ח:סעיף|255|שותפים לאחר מעשה}}
{{ח:תת|(א)}} אם לא נקבע אחרת בתחיקת הבטחון, הרי כל אדם, מלבד האב, האם, הבן, הבת, הבעל או האשה של העבריין, היודע שאיזו עבירה נעשתה בידי אדם אחר, והוא מקבל אדם כזה, או מסייע בידו למען אפשר לו להימלט מן העונש ייחשב כאילו הוא שותף לעבירה לאחר מעשה.
{{ח:תת|(ב)}} כל האשם בעבירה שנקבעה בסעיף קטן (א) יהיה צפוי בצאתו חייב בדינו לעונשים דלקמן:
{{ח:תתת|(1)}} אם העבירה שבוצעה בידי האדם שנתקבל או שנסתייע עושה את העבריין צפוי בצאתו חייב בדינו, לעונש מוות או לעונש מאסר של יותר משלוש שנים, ייענש בעונש מאסר שלא יעלה על שלוש שנים;
{{ח:תתת|(2)}} אם העבירה עושה את העבריין צפוי, בצאתו חייב בדינו, לעונש מאסר לשלוש שנים או פחות – ייענש בעונש מאסר שלא יעלה על מחצית תקופת המאסר שהעבריין צפוי לה בשל העבירה.

{{ח:סעיף|256|שותף לאחר מעשה}}
{{ח:ת}} כל הנחשב לשותף לאחר מעשה, אפשר להביאו לדין ולחייבו בעבירה, בין שהעבריין עצמו על אותה העבירה שהוא שותף לה נתחייב קודם לכן בשל העבירה ההיא ובין שלא נתחייב, או בין שאפשר ובין שאי אפשר לפתוח בהליכים נגדו ולאכוף כל עונש שיוטל עליו בשל העבירה הזאת, ואפשר להביא כל אדם כזה במשפט בין לבדו ובין יחד עם העבריין בפועל על עבירה זו או יחד עם כל שותפים אחרים למעשה העבירה.

{{ח:קטע3|פרק ז סימן יא|סימן י״א – עבירות שונות}}

{{ח:סעיף|257|בריחה ממשמורת}}
{{ח:ת}} אדם הבורח ממשמורת שבה הוא נתון כדין – ייאשם בעבירה על צו זה.

{{ח:סעיף|258|עבירות בקשר לשוחד}}
{{ח:תת|(א)}} בסעיף זה –
{{ח:תתת|(1)}} ”טובת הנאה“ – כסף, שווה כסף, שירות או טובת הנאה אחרת;
{{ח:תתת|(2)}} ”קבלה“ – לרבות קבלה בשביל אחר או על ידי אחר, במישרין או בעקיפין.
{{ח:תת|(ב)}} עובד ציבור הלוקח שוחד בעד פעולה הקשורה בתפקידו, דינו – מאסר שבע שנים.
{{ח:תת|(ג)}} הנותן שוחד – דינו כדין מקבל שוחד. המציע או מבטיח שוחד אף שנדחה, כמוהו כנותן שוחד.
{{ח:תת|(ד)}} המקבל טובת הנאה על מנת לתת שוחד לעובד ציבור – ייאשם בעבירה על צו זה, בין שניתנה טובת הנאה בשל תיווכו, לו או לאחר, ובין שלא ניתנה, בין שהתכוון לתת שוחד ובין אם לאו.
{{ח:תת|(ה)}} המקבל טובת הנאה על מנת שיניע, בעצמו או על ידי אחר, במישרין או בעקיפין, עובד ציבור למעשה, למחדל להשהייה, להחשה, להאטה, להעדפה או להפליה לרעה – ייאשם בעבירה על צו זה.
{{ח:תת|(ו)}} הנותן טובת הנאה למקבל שנתקיים בו האמור בסעיף קטן (ד) או (ה) – דינו כדין נותן שוחד.
{{ח:תת|(ז)}} בשוחד, אחת היא –
{{ח:תתת|(1)}} באיזו צורה ניתנה טובת ההנאה;
{{ח:תתת|(2)}} אם היה בעד מעשה, מחדל, השהייה, החשה, האטה, העדפה, או הפליה לרעה;
{{ח:תתת|(3)}} אם היה בעד פעולה מסויימת או כדי להטות למשוא פנים בדרך כלל;
{{ח:תתת|(4)}} אם היה בעד פעולה של הלוקח עצמו או בעד השפעתו על פעולת אדם אחר;
{{ח:תתת|(5)}} אם ניתן מידי הנותן או באמצעות אדם אחר; אם ניתן לידי הלוקח או בשביל הלוקח לידי אדם אחר; אם בתחילה או בדיעבד; ואם הנהנה מן השוחד היה לוקח או אדם אחר;
{{ח:תתת|(6)}} אם תפקידו של הלוקח היה של שררה או של שירות; אם היה קבוע או זמני ואם כללי או לענין מסוים; אם מילויו היה בשכר או בלי שכר, אם בהתנדבות, או תוך קיום חובה.
{{ח:תת|(ח)}} במשפט על עבירה לפי סעיף זה רשאי בית המשפט הצבאי להרשיע על יסוד עדות אחת, גם אם זו עדות של שותף לעבירה.

{{ח:סעיף|259|איסור תשלום שכר לעבריין ביטחוני|תיקון: 1729}}
{{ח:תת|{{ח:הערה|(א)}}}} בסעיף זה –
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”רשות ציבורית“ – כל רשות מקומית באזור וכן כל תאגיד או מוסד שתקציבו ממומן, כולו או חלקו מכספי מפקדת האזור;
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”עבירה בטחונית“ – כל עבירה שנקבעה בתחיקת בטחון וכן כל עבירה בניגוד לתחיקת שעת חרום כמשמעותה {{ח:חיצוני|צו בדבר פרשנות (יהודה והשומרון)#סעיף 9ה|בסעיף 9ה לצו בדבר פרשנות [נוסח משולב] (יהודה והשומרון) (מס׳ 1729), התשע״ד–2013}}, אשר העונש הצפוי בגינן הוא חמש שנות מאסר ומעלה;
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”עבריין בטחוני“ – מי שכלוא במתקן כליאה לאחר שנשפט בבית משפט צבאי בגין עבירה בטחונית וכן מי שעצור בהתאם לצו זה כחשוד בעבירה כזו;
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”שכר“ – לרבות משכורת, גימלה וכל תשלום או תגמול או טובת הנאה המשתלמים תמורת עבודה או בקשר אליה וכן כל חלק מהם למעט כל סכום שנוכה כדין לאחר היום הקובע לזכות קרן פנסיה ממשכורתו של אדם שעבד ברשות ציבורית.
{{ח:תת|(ב)}} לא ישלם אדם שכר ולא יאשר תשלום שכר לעבריין בטחוני או למי שבא מטעמו, מקופת רשות ציבורית או מקרן השייכת לה או מכספים שהרשות הציבורית זכאית להם, או מנכסי תרומות שניתנו לרשות הציבורית, אם הורה על כך מפקד האזור בצו.
{{ח:תת|(ג)}} לא ישלם אדם שכר ולא יאשר תשלום שכר מקופת רשות ציבורית או מקרן השייכת לה, או מכספים שהרשות הציבורית זכאית להם, או מכספי תרומות שניתנו לרשות הציבורית למי שחדל לעבוד בפועל ברשות הציבורית, או למי שבא מטעמו אם מפקד צבאי הודיע לרשות הציבורית כי הוא חשוד בביצוע עבירה בטחונית.
{{ח:תת|(ד)}} העובר על הוראות סעיף זה, דינו מאסר חמש שנים.

{{ח:סעיף|260|עדות שקר ועדויות סותרות}}
{{ח:תת|(א)}} אדם שהעיד ביודעין עדות שקר בכל הליכים לפני בית משפט צבאי, דינו מאסר חמש שנים.
{{ח:תת|(ב)}} אדם שהעיד ביודעין עדות שקר לפני אדם כלשהוא המוסמך לפי כל דין או תחיקת בטחון לגבות עדות, דינו מאסר שנתיים.
{{ח:תת|(ג)}} המוסר הודעות או עדויות בענין אחד לפני מי שהוסמך לערוך חקירה לפי {{ח:פנימי|סעיף 70|סעיף 70}}, או לפני בית משפט צבאי, והודעותיו או עדויותיו סותרות זו את זו בשאלה עובדתית שהיא מהותית לגבי הענין, ועושה כן בכוונה להטעות, דינו – מאסר שלוש שנים.
{{ח:תת|(ד)}} פרוטוקול הדיון של בית המשפט הצבאי והודעה שנרשמה כדין בחקירה, יהיו ראיה לכאורה לדברי העד שבהם.
{{ח:תת|(ה)}} בסעיף זה –
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} {{ח:הערה|”}}עדות{{ח:הערה|“}} – בין שניתנה בשבועה או בהן צדק ובין שניתנה בלעדיהן.

{{ח:סעיף|261|אי מניעת עבירה}}
{{ח:ת}} אדם שידע או שהיה לו יסוד סביר לחשוד כי אדם אחר עובר או מתכוון לעבור עבירה על דין או תחיקת בטחון שעונשה עולה על שלוש שנות מאסר ולא מסר הודעה על כך מיד למפקד צבאי או לתחנת המשטרה הקרובה או לכל קצין צה״ל או לא פעל באופן סביר אחר כדי למנוע את עשייתה, או המשכתה או השלמתה – ייאשם בעבירה על צו זה.

{{ח:סעיף|262|הכנסת בעל חיים לאזורים מסויימים}}
{{ח:תת|(א)}} בסעיף זה –
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”שטח סגור“ – כמשמעו {{ח:פנימי|סעיף 318|בסעיף 318}} וכן כל שטח אחר שיסגר בידי מפקד צבאי לצורך סעיף זה.
{{ח:תת|(ב)}} לא יחזיק אדם, לא ירעה, לא יוליך בעל חיים בשטח סגור, לא יכניסו לתוכו, ולא ירשה לאדם אחר לעשות כאמור אלא בהיתר ממפקד צבאי ובלבד שלא יורשע בעליו של בעל חיים על פי סעיף זה בגין מעשהו של אדם אחר אם הוכיח שנקט בכל האמצעים הסבירים כדי שאותו אדם לא ינהג כאמור.
{{ח:תת|(ג)}} רשאי כל חייל או רשות מוסמכת שנתמנתה לכך לתפוס בעל חיים שיש לו טעם לחשוב שנעברה לגביו עבירה על סעיף זה על מנת להעבירו למקום שיקבע מפקד צבאי.
{{ח:תת|(ד)}} בעל חיים שנתפס לפי סעיף זה – יעשה בו בהתאם להוראות שיפרסם מפקד כוחות צה״ל באזור.
{{ח:תת|(ה)}} בעליו של בעל חיים שנתפס לפי סעיף זה, או מי שהחזיק בבעל החיים בעת תפיסתו, יהיה חייב בתשלום הוצאות תפיסת בעל החיים ואחזקו, בהתאם להוראות מפקד כוחות צה״ל באזור.

{{ח:קטע2|פרק ח|פרק ח׳ – עזרה משפטית}}

{{ח:סעיף|263|חקירת מוות}}
{{ח:ת}} מת אדם באזור, ויש יסוד לחשש שסיבת מותו אינה טבעית או שמותו נגרם בעבירה, וכן מת אדם באזור בהיותו נתון במעצר או במאסר, רשאי קצין משטרה או קצין משטרה צבאית להורות על העברת גוויתו לישראל לשם חקירת סיבת המוות.

{{ח:סעיף|264|החרמה והריסה של רכוש}}
{{ח:ת}} מפקד צבאי רשאי להפעיל את סמכויותיו על־פי {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 119|תקנה 119 לתקנות ההגנה (שעה חרום), 1945}} כלפי בית, מבנה או קרקע המצויים באזור, גם בגין מעשה אשר נעשה מחוץ לאזור ואשר לו היה נעשה באזור היה מאפשר הפעלת סמכויותיו על־פי {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)|התקנה האמורה}}.

{{ח:סעיף|265|ביצוע מעצר}}
{{ח:תת|(א)}} מי שניתנו נגדו פקודת מעצר או צו מעצר מכוח תחיקת בטחון, יהיו מעצרו והחזקתו במעצר ניתנים לביצוע בישראל, בדרך שמבצעים בישראל פקודת מעצר או צו מעצר.
{{ח:תת|(ב)}} מי שנעצר כדין באזור, בשל מעשה או נסיון שבוצע בישראל או באזור מוחזק, ושהוא בר עונשין לפי הדין או תחיקת הבטחון החלים במקום בו בוצע, תהיה החזקתו במעצר ניתנת לביצוע בישראל או באזור מוחזק, כאילו נעצר בישראל או באזור המוחזק, הכל לפי הענין.

{{ח:סעיף|266|ביצוע מאסר}}
{{ח:תת|(א)}} מי שנדון והוטל עליו עונש בבית משפט צבאי וטרם בוצע העונש באזור, יהא עונשו ניתן לביצוע בישראל, בדרך שמבצעים בישראל עונש שהוטל בידי בית משפט בישראל, ובכפוף לכל תחיקת בטחון.
{{ח:תת|(ב)}} תושב אזור מוחזק, שהוטל עליו עונש מאסר בידי בית משפט בר סמך באזור, ניתן להעבירו מן האזור לאותו אזור מוחזק, לשם ריצוי או המשך ריצוי אותו עונש מאסר.

{{ח:סעיף|267|מימוש צו מעצר או מאסר}}
{{ח:תת|(א)}} מי שניתנו נגדו בישראל פקודת מעצר, צו מעצר, פקודת מאסר, צו הבאה או כל הוראה אחרת המשמשת אסמכתה למעצר או מאסר על־פי חיקוק ישראלי, למעט צו של לשכת הוצאה לפועל בישראל, ניתן לעצרו מכוחם בהיותו באזור, בדרך שבה מבצעים באזור פקודת מעצר או צו מעצר.
{{ח:תת|(ב)}} תושב האזור שנדון והוטל עליו עונש מאסר בבית משפט בישראל, יהא עונשו ניתן לביצוע באזור כדרך שמבצעים עונש מאסר שהוטל בידי בית משפט צבאי, אם לא בוצע בישראל; אולם ימשיכו לחול עליו הוראות הדין בישראל בענין שחרור לפני הזמן, מאסר חופף, סדר נשיאת מאסר פלילי, העברת אסיר לקוי בנפשו, שחרור אסיר חולה וחנינה.
{{ח:תת|(ג)}} מי שניתנו נגדו באזור מוחזק פקודת מעצר, צו מעצר, פקודת מאסר, צו הבאה או כל הוראה אחרת המשמשת אסמכתה למעצר או מאסר על־פי הדין או תחיקת הבטחון החלים בו, ניתן לעצרו מכוחם בהיותו באזור, על מנת שיועבר לאותו אזור מוחזק.
{{ח:תת|(ד)}} תושב האזור שהוטל עליו עונש מאסר בידי בית משפט בר סמך באזור מוחזק אפשר להחזיקו במתקן כליאה.

{{ח:סעיף|268|קטינים}}
{{ח:תת|(א)}} ציווה בית משפט בישראל, על החזקתו של קטין תושב האזור במעון נעול או על הפעלת אחד או יותר מהאמצעים ודרכי הטיפול הקבועים בחקיקה בישראל הדנה בנוער, אפשר לבצע את הצו באזור, אם לא בוצע בישראל, כדרך שמבצעים באזור צו דומה שנתנה ערכאה שיפוטית באזור; אולם ימשיכו לחול עליו הוראות הדין בישראל בענין העברה, החזקת קטין בידי משפחה אומנת, הארכת החזקה במעון, משך החזקה, ועדת שחרורים, שחרור ממעון, חופשה, החזרה וחנינה.
{{ח:תת|(ב)}} לענין סעיף קטן (א), בכל מקום בחקיקה האמורה בישראל שבו מוזכר הממונה על המעונות או שר העבודה והרווחה יבוא במקומם קצין המטה לענייני רווחה באזור או מי שהוסמך על ידו.
{{ח:תת|(ג)}} נתן בית משפט בישראל צו מבחן על קטין תושב האזור אפשר לבצע את הצו באזור, אם לא בוצע בישראל, כדרך שמבצעים באזור צו מבחן שנתנה ערכאה שיפוטית באזור.

{{ח:סעיף|269|העברה}}
{{ח:ת}} לענין ביצוע מעצר ועונשין לפי {{ח:פנימי|פרק ח|סימן זה}} מותר לחייל להעביר אדם כאמור {{ח:פנימי|סעיף 265|בסעיפים 265 עד 267}} לתחנת משטרה או למתקן כליאה המופעל כדין, בישראל או באזור מוחזק, לפי הענין.

{{ח:סעיף|270|העברת כלואים ואסירים למועצה הפלסטינית}}
{{ח:תת|(א)}} {{ח:הערה|בסעיף זה -}}
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”אסיר“ – מי שנידון והוטל עליו עונש מאסר על ידי בית משפט בר סמך באזור;
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”עציר“ – מי שהוצאו נגדו פקודת מעצר או צו מעצר על ידי רשות בת סמך באזור.
{{ח:תת|(ב)}} מפקד כוחות צה״ל באזור רשאי להורות, בכתב, על העברת אסיר לידי המועצה הפלסטינית, על מנת שירצה את יתרת תקופת מאסרו בשטחי המועצה; הועבר אסיר כאמור, יהיו למועצה הפלסטינית כל הסמכויות בנוגע לביצוע מאסרו, לרבות לעניין שחרור מוקדם וחנינה.
{{ח:תת|(ג)}} מפקד כוחות צה״ל באזור רשאי להורות, בכתב, על העברת עציר לידי המועצה הפלסטינית.
{{ח:תת|(ד)}} מפקד כוחות צה״ל באזור רשאי להתנות העברת אסיר או עציר לפי סעיף זה בתנאים.
{{ח:תת|(ה)|(1)}} שוחרר אסיר שהועבר למועצה הפלסטינית בהתאם לסעיף קטן (ב) לפני שריצה את כל תקופת מאסרו, יראוהו כאסיר, שעונשו הוקל על תנאי שיישאר באזור עד לתום תקופת מאסרו, ויחולו עליו הוראות {{ח:פנימי|פרק ה סימן יא|סימן י״א לפרק ה׳}}, בשינויים המחוייבים.
{{ח:תתת|(2)}} אין בהוראות פסקה (1) כדי לגרוע מסמכותו של מפקד כוחות צה״ל באזור או מי שהוסמך לכך על ידו, ליתן כל הוראה בענין יציאתו מהאזור של אסיר כאמור.

{{ח:קטע2|פרק ט|פרק ט׳ – צווים מנהליים}}
{{ח:קטע3|פרק ט סימן א|סימן א׳ – מעצר מנהלי}}

{{ח:סעיף|271|תחולה}}
{{ח:ת}} הוראות {{ח:פנימי|פרק ט סימן א|סימן זה}} לא יחולו, כל עוד עומדות הוראות {{ח:פנימי|פרק ט סימן ב|סימן ב׳ לפרק זה}} בתוקפן.

{{ח:סעיף|272|סייג להפעלת סמכויות}}
{{ח:ת}} לא יפעיל מפקד צבאי סמכות לפי {{ח:פנימי|פרק ט סימן א|סימן זה}} אלא אם כן הוא סבור כי הדבר הכרחי בגלל טעמי בטחון החלטיים.

{{ח:סעיף|273|מעצר מנהלי}}
{{ח:תת|(א)}} היה למפקד האזור יסוד סביר להניח שטעמי בטחון האזור או בטחון הציבור מחייבים שאדם פלוני יוחזק במעצר, רשאי הוא, בצו חתימת ידו, להורות על מעצרו של האדם לתקופה שתצויין בצו ושלא תעלה על ששה חודשים.
{{ח:תת|(ב)}} היה למפקד האזור יסוד סביר להניח, ערב פקיעת תקפו של צו לפי סעיף קטן (א) (להלן בסעיף זה – צו המעצר המקורי), שטעמי בטחון האזור או בטחון הציבור עדיין מחייבים את החזקתו של העציר במעצר, רשאי הוא, בצו בחתימת ידו, להורות מפעם לפעם על הארכת תקפו של צו המעצר המקורי לתקופה שלא תעלה על ששה חודשים, ודין צו ההארכה לכל דבר כדין צו המעצר המקורי.
{{ח:תת|(ג)}} היה למפקד צבאי יסוד סביר להניח שקיימים התנאים שבהם רשאי מפקד האזור לצוות על מעצרו של אדם לפי סעיף קטן (א), רשאי הוא, בצו בחתימת ידו, להורות על מעצרו של אותו אדם, לתקופה שלא תעלה על 96 שעות ולא תהא ניתנת להארכה על ידי צו של מפקד צבאי.
{{ח:תת|(ד)}} צו לפי סעיף זה יכול שיינתן שלא במעמד אדם שעל מעצרו הוא חל.

{{ח:סעיף|274|ביצוע}}
{{ח:ת}} צו מעצר לפי {{ח:פנימי|פרק ט|פרק זה}} יבוצע על ידי חייל או שוטר וישמש אסמכתא לחבישתו של העציר במקום מעצר שנקבע בצו המעצר או בצו מאוחר יותר.

{{ח:סעיף|275|ביקורת שיפוטית}}
{{ח:תת|(א)}} נעצר אדם על פי צו מפקד האזור לפי {{ח:פנימי|פרק ט סימן א|סימן זה}}, יובא תוך 96 שעות ממעצרו, ואם היה בתכוף לפני כן במעצר על פי צו מפקד צבאי – תוך 96 שעות ממעצרו לפי צו המפקד הצבאי – לפני שופט כמשמעו {{ח:פנימי|סעיף 11|בסעיף 11(א)(1)}} (להלן – שופט), והשופט רשאי לאשר את צו המעצר, לבטלו או לקצר את תקופת המעצר שבו; לא הובא העציר לפני שופט ולא הוחל בדיון לפניו תוך 96 השעות כאמור, ישוחרר העציר, זולת אם קיימת עילה אחרת למעצרו לפי כל דין או תחיקת בטחון.
{{ח:תת|(ב)}} השופט יבטל את צו המעצר אם הוכח לו שהטעמים שבגללם ניתן, לא היו טעמים עניינים של בטחון האזור או של בטחון הציבור או שניתן שלא בתום לב או מתוך שיקולים שלא לענין.

{{ח:סעיף|276|עיון חוזר|תיקון: 238/ת״ט}}
{{ח:ת}} אושר צו מעצר לפי {{ח:פנימי|פרק ט סימן א|סימן זה}} בשינוי או בלי שינוי, ידון שופט מחדש בענין המעצר לא יאוחר משלושה חדשים אחרי אישור המעצר לפי {{ח:פנימי|סעיף 275|סעיף 275}} או אחרי מתן החלטה לפי {{ח:פנימי|סעיף 275|סעיף 275}} או אחרי מתן החלטה לפי סעיף זה או תוך תקופה קצרה יותר שקבע שופט בהחלטתו, כל עוד לא שוחרר העציר; לא החל הדיון לפני השופט תוך התקופה האמורה, ישוחרר העציר, זולת אם קיימת עילה אחרת למעצרו לפי כל דין או תחיקת בטחון.

{{ח:סעיף|277|סטיה מדיני הראיות}}
{{ח:תת|(א)}} בהליכים לפי {{ח:פנימי|סעיף 275|סעיפים 275}} {{ח:פנימי|סעיף 276|ו־276}} מותר לסטות מדיני הראיות, אם השופט משוכנע שהדבר יועיל לגילוי האמת ולעשיית משפט צדק.
{{ח:תת|(ב)}} כל אימת שיוחלט לסטות מדיני הראיות יירשמו הטעמים שהניעו למתן ההחלטה.
{{ח:תת|(ג)}} בהליכים לפי {{ח:פנימי|סעיף 275|סעיפים 275}} {{ח:פנימי|סעיף 276|ו־276}} רשאי שופט לקבל ראייה אף שלא בנוכחות העציר או בא כוחו או בלי לגלותה להם אם, אחרי שעיין בראייה או שמע טענות, אף שלא בנוכחות העציר ובא כוחו, שוכנע שגילוי הראייה לעציר או לבא כוחו עלול לפגוע בבטחון האזור או בבטחון הציבור. הוראה זו אינה גורעת מכל זכות שלא למסור ראייה לפי {{ח:פנימי|סעיף 87|סעיף 87 לצו}}.
.

{{ח:סעיף|278|ערעור}}
{{ח:תת|(א)}} החלטת שופט לאשר צו מעצר, בשינויים או בלי שינויים, לבטלו או לשנותו, וכן החלטתו לפי {{ח:פנימי|סעיף 276|סעיף 276}}, ניתנת לערעור לפני נשיא בית המשפט הצבאי כמשמעו {{ח:פנימי|סעיף 11|בסעיף 11(א)(2)}}; או לפני נשיא תורן כמשמעו {{ח:פנימי|סעיף 11|בסעיף 11(א)(3)}} לנשיא בית המשפט הצבאי ולנשיא תורן יהיו כל הסמכויות שהוענקו לשופט לפי {{ח:פנימי|פרק ט|פרק זה}}.
{{ח:תת|(ב)}} הערעור לא יעכב את ביצוע הצו, אלא אם שופט או נשיא בית המשפט הצבאי החליט אחרת.

{{ח:סעיף|279|נוכחות}}
{{ח:ת}} בכפוף לאמור {{ח:פנימי|סעיף 277|בסעיף 277(ג)}} רשאי עציר להיות נוכח בכל דיון לפי {{ח:פנימי|סעיף 275|סעיפים 275}}, {{ח:פנימי|סעיף 276|276}} {{ח:פנימי|סעיף 278|ו־278}}.

{{ח:סעיף|280|דלתיים סגורות}}
{{ח:ת}} הדיון בהליכים לפי {{ח:פנימי|פרק ט סימן א|סימן זה}} יתקיים בדלתיים סגורות.

{{ח:סעיף|281|סדרי דין}}
{{ח:ת}} מפקד האזור רשאי להתקין תקנות לביצועו של {{ח:פנימי|פרק ט סימן א|סימן זה}}, ובכללן תקנות הקובעות את סדרי הדין בהליכים לפי {{ח:פנימי|פרק ט סימן א|סימן זה}} ואת המועד להגשת ערעור ולעשיית פעולה אחרת לפי {{ח:פנימי|פרק ט סימן א|סימן זה}}.

{{ח:סעיף|282|איסור אצילה}}
{{ח:ת}} סמכויות מפקד האזור לפי {{ח:פנימי|פרק ט סימן א|סימן זה}} אינן ניתנות לאצילה.

{{ח:סעיף|283|ביטול צו על ידי מפקד האזור}}
{{ח:ת}} האמור {{ח:פנימי|פרק ט סימן א|בסימן זה}} אינו גורע מסמכותו של מפקד האזור לבטל צו מעצר שניתן לפי סעיפים אלו, בין לפני אישורו לפי {{ח:פנימי|סעיף 275|סעיף 275}} ובין לאחריו.

{{ח:קטע3|פרק ט סימן ב|סימן ב׳ – מעצר מנהלי – הוראת שעה}}

{{ח:סעיף|284|הוראת שעה}}
{{ח:תת|(א)}} בתוקף סמכותי כמפקד כוחות צה״ל באזור ובהיותי סבור כי בשל הנסיבות המיוחדות הקיימות כיום באזור הדבר נחוץ לשם קיום הסדר הציבורי ובטחון האזור, וכי בשל כך יש לנהוג, באופן זמני, שלא על פי עקרונות המעצר המנהלי הקבועים {{ח:פנימי|פרק ט סימן א|בסימן א׳ לפרק זה}}, הנני קובע כי הוראות {{ח:פנימי|פרק ט סימן א|סימן א׳ לפרק זה}}, לא יחולו על צו מעצר שהוראות {{ח:פנימי|פרק ט סימן ב|סימן זה}} חלות עליו.
{{ח:תת|(ב)}} הוראות {{ח:פנימי|פרק ט סימן ב|סימן זה}} יעמדו בתוקפן עד למתן הוראה אחרת על ידי מפקד כוחות צה״ל באזור.
{{ח:תת|(ג)}} על אף האמור בסעיף קטן (א), על החזקתם במעצר באזור של עצורים מכח {{ח:פנימי|פרק ט סימן ב|סימן זה}} יחולו {{ח:חיצוני|תקנות בדבר מעצר מינהלי (תנאי החזקה במעצר מינהלי) (יהודה והשומרון)|התקנות בדבר מעצר מינהלי (תנאי החזקה במעצר מינהלי) (יהודה והשומרון){{ח:הערה|,}} התשמ״ב–1981}}.

{{ח:סעיף|285|מעצר מנהלי}}
{{ח:תת|(א)}} היה למפקד כוחות צה״ל באזור או למפקד צבאי שהוסמך על ידו לענין סעיף זה ({{ח:פנימי|פרק ט סימן ב|בסימן זה}}: ”מפקד צבאי“) יסוד סביר להניח, שטעמי בטחון האזור או בטחון הציבור מחייבים שאדם פלוני יוחזק במעצר, רשאי הוא, בצו בחתימת ידו, להורות על מעצרו של האדם לתקופה שתצוין בצו ושלא תעלה על שישה חודשים ({{ח:פנימי|פרק ט סימן ב|בסימן זה}}: ”צו מעצר“).
{{ח:תת|(ב)}} היה למפקד צבאי יסוד סביר להניח, ערב פקיעת תוקפו של צו מעצר לפי סעיף קטן (א) שטעמי בטחון האזור או בטחון הציבור עדיין מחייבים את החזקתו של העצור במעצר, רשאי הוא, בצו בחתימת ידו, להורות מפעם לפעם על הארכת תוקפו של צו המעצר המקורי לתקופה שלא תעלה על שישה חודשים, ודין צו ההארכה לכל דבר כדין צו המעצר המקורי.
{{ח:תת|(ג)}} צו מעצר לפי {{ח:פנימי|פרק ט סימן ב|סימן זה}} יכול שיינתן שלא במעמד האדם שעל מעצרו הוא חל.

{{ח:סעיף|286|ביצוע המעצר}}
{{ח:תת|(א)}} צו מעצר לפי {{ח:פנימי|פרק ט סימן ב|סימן זה}} יבוצע בידי חייל או שוטר, וישמש אסמכתה לחבישתו של עציר.
{{ח:תת|(ב)}} לא צוין מקום המעצר על גבי צו המעצר, יוחזק העציר במשמורת באחד ממקומות אלו:
{{ח:תתת|(1)}} מתקן מעצר או מתקן כליאה, כהגדרתם בתחיקת הבטחון;
{{ח:תתת|(2)}} בית סוהר, כמשמעו {{ח:חיצוני|פקודת בתי הסוהר|בפקודת בתי הסוהר [נוסח חדש], התשל״ב–1971}}, כפי תוקפה בישראל;
{{ח:תתת|(3)}} בית סוהר צבאי, כמשמעו {{ח:חיצוני|חוק השיפוט הצבאי|בחוק השיפוט הצבאי, התשט״ו–1955}}, כפי תוקפו בישראל.

{{ח:סעיף|286א|סייג להפעלת סמכות|תיקון: 238/ת״ט}}
{{ח:ת}} לא יפעיל מפקד צבאי סמכות לפי {{ח:פנימי|פרק ט סימן ב|סימן זה}} אלא אם הוא סבור כי הדבר הכרחי בגלל טעמי בטחון החלטיים.

{{ח:סעיף|287|ביקורת שיפוטית|תיקון: 2148, 2160, 2166, 2182, 2192, 2204, 2217, 2229, 2249}}
{{ח:תת|(א)}} נעצר אדם לפי {{ח:פנימי|פרק ט סימן ב|סימן זה}}, יובא בתוך שמונה ימים מעת מעצרו כאמור לפני שופט, ובלבד שדרגתו לא תפחת מדרגת רס״ן; השופט רשאי לאשר את צו המעצר, לבטלו או לקצר את תקופת המעצר שבו; לא הובא העציר לפני השופט ולא הוחל בדיון לפניו בתוך שמונה ימים כאמור, ישוחרר העציר, זולת אם קיימת עילה אחרת למעצרו לפי כל דין או תחיקת בטחון.
{{ח:תת}} {{ח:הערה|(הוראת שעה מיום 20.10.2023 עד יום 1.3.2026):}} נעצר אדם לפי {{ח:פנימי|פרק ט סימן ב|סימן זה}}, יובא בתוך שנים עשר ימים מלאים (288 שעות) מעת מעצרו כאמור לפני שופט, ובלבד שדרגתו לא תפחת מדרגת רס״ן; השופט רשאי לאשר את צו המעצר, לבטלו או לקצר את תקופת המעצר שבו; לא הובא העציר לפני השופט ולא הוחל בדיון לפניו בתוך שנים עשר ימים מלאים (288 שעות) כאמור, ישוחרר העציר, זולת אם קיימת עילה אחרת למעצרו לפי כל דין או תחיקת בטחון.
{{ח:תת|(ב)}} השופט יבטל את צו המעצר אם הוכח לו שהטעמים שבגללם ניתן לא היו טעמים עניניים של בטחון האזור או של בטחון הציבור, או שניתן שלא בתום לב או מתוך שיקולים שלא לענין.

{{ח:סעיף|288|ערעור|תיקון: 2135, 2172, 2191, 2203, 2215}}
{{ח:תת|(א)}} החלטת שופט לפי {{ח:פנימי|סעיף 287|סעיף 287}}, ניתנת לערעור לפני שופט של בית המשפט הצבאי לערעורים, ויהיו לו כל הסמכויות שהוענקו לשופט לפי {{ח:פנימי|פרק ט סימן ב|סימן זה}}.
{{ח:תת|(ב)}} ערעור לפי סעיף קטן (א) יוגש בתוך 30 ימים מיום מתן החלטת שופט לפי {{ח:פנימי|סעיף 287|סעיף 287 לצו זה}}. ואולם, נשיא בית המשפט הצבאי לערעורים, סגנו או שופט בית המשפט הצבאי לערעורים שהנשיא ימנה לכך, רשאי, מטעמים מיוחדים שיירשמו, להאריך את התקופה להגשת הערעור אפילו כבר חלפה התקופה
{{ח:תת|(ג)}} {{ח:הערה|(הוראת שעה מיום 23.1.2024 עד יום 31.12.2025):}} בהסכמת בעלי הדין, רשאי בית המשפט, לדון ולפסוק בערעור על פי סעיף קטן (א) לפי החומר שהובא לפניו בכתב בלבד ללא שמיעת בעלי הדין, ובלבד שמשך תקופת המעצר לפי {{ח:פנימי|פרק ט סימן ב|סימן זה}} שקדמה למועד הגשת הערעור לא עלתה על 12 חודשים ברציפות; החליט בית המשפט לדון כך, יקבע למשיב מועד להגשת תשובתו בכתב.

{{ח:סעיף|289|עיכוב ביצוע}}
{{ח:תת|(א)}} החליט שופט לפי {{ח:פנימי|סעיף 287|סעיף 287}} על ביטול צו מעצר או על קיצורו, והודיע בא כוח המפקד הצבאי, בסמוך למתן ההחלטה, על רצונו לערער עליה, רשאי השופט לצוות על השהיית ביצוע השחרור לתקופה שלא תעלה על 72 שעות; לענין זה לא יבואו שבתות ומועדים במנין השעות.
{{ח:תת|(ב)}} הגיש בא כוח המפקד הצבאי ערעור על החלטת שופט לפי {{ח:פנימי|סעיף 287|סעיף 287}}, תהא לשופט בית המשפט הצבאי לערעורים סמכות לצוות על השהיית ביצוע השחרור עד להחלטה בערעור.
{{ח:תת|(ג)}} החליט שופט של בית המשפט הצבאי לערעורים בהליך לפי {{ח:פנימי|סעיף 288|סעיף 288}} על ביטול צו מעצר או על קיצורו, יהא השופט רשאי, לבקשת בא כוח המפקד הצבאי, ומטעמים מיוחדים שיירשמו, להשהות את ביצוע השחרור לתקופה שלא תעלה על 72 שעות; לענין זה לא יבואו שבתות ומועדים במנין השעות.

{{ח:סעיף|290|סטיה מדיני הראיות}}
{{ח:תת|(א)}} בהליכים לפי {{ח:פנימי|סעיף 287|סעיפים 287}} {{ח:פנימי|סעיף 288|ו־288}} מותר לסטות מדיני הראיות אם השופט משוכנע שהדבר יועיל לגילוי האמת ולעשיית משפט צדק.
{{ח:תת|(ב)}} כל אימת שיוחלט לסטות מדיני הראיות יירשמו הטעמים שהניעו למתן ההחלטה.
{{ח:תת|(ג)}} בהליכים לפי {{ח:פנימי|סעיף 287|סעיפים 287}} {{ח:פנימי|סעיף 288|ו־288}} רשאי השופט לקבל ראיה, אף שלא בנוכחות העציר או בא כוחו או בלי לגלותה להם, אם אחרי שעיין בראיה או שמע טענות, אף שלא בנוכחות העציר ובא כוחו, שוכנע שגילוי הראיה לעציר או לבא כוחו עלול לפגוע בבטחון האזור או בבטחון הציבור; הוראה זו אינה גורעת מכל זכות שלא למסור ראיה לפי {{ח:פנימי|סעיף 87|סעיף 87}}.

{{ח:סעיף|291|דלתיים סגורות}}
{{ח:תת|(א)}} הדיון בהליכים לפי {{ח:פנימי|פרק ט סימן ב|סימן זה}} יתקיים בדלתיים סגורות.
{{ח:תת|(ב)}} בכפוף לאמור {{ח:פנימי|סעיף 290|בסעיף קטן 290(ג)}}, רשאי העציר להיות נוכח בכל דיון בענינו.

{{ח:סעיף|292|איסור אצילה}}
{{ח:ת}} סמכויות מפקד צבאי לפי {{ח:פנימי|פרק ט סימן ב|סימן זה}} אינן ניתנות לאצילה.

{{ח:סעיף|293|ביטול הצו בידי מפקד צבאי}}
{{ח:ת}} מפקד צבאי רשאי בכל שלב לבטל או לקצר צו מעצר שהוראות {{ח:פנימי|פרק ט סימן ב|סימן זה}} חלות עליו.

{{ח:סעיף|294|סדרי דין}}
{{ח:ת}} מפקד כוחות צה״ל באזור רשאי להתקין תקנות לביצועו של {{ח:פנימי|פרק ט סימן ב|סימן זה}}, ובכללן תקנות הקובעות את סדרי הדין בהליכים לפי {{ח:פנימי|פרק ט סימן ב|סימן זה}} ואת המועד להגשת ערעור ולעשיית פעולה אחרת לפי {{ח:פנימי|פרק ט סימן ב|סימן זה}}.

{{ח:קטע3|פרק ט סימן ג|סימן ג׳ – צווי הגבלה ופיקוח}}

{{ח:סעיף|295|סייג להפעלת סמכויות}}
{{ח:ת}} לא יפעיל מפקד צבאי סמכות לפי {{ח:פנימי|פרק ט סימן ג|סימן זה}} אלא אם כן הוא סבור כי הדבר הכרחי בגלל טעמי בטחון החלטיים.

{{ח:סעיף|296|צווי הגבלה}}
{{ח:תת|(א)}} מפקד צבאי רשאי לתת צו, לגבי כל אדם, למטרות אלו, כולן או מקצתן:
{{ח:תתת|(1)}} להבטיח שאותו אדם לא יימצא בכל אחד מאותם השטחים באזור שיפורטו בצו אלא אם הורשה לו הדבר בצו, או בידי רשות או אדם שיינקבו בצו;
{{ח:תתת|(2)}} לדרוש ממנו שיודיע על תנועותיו, באופן ובזמנים שייקבעו בצו, לרשות או לאדם, שינקבו בו;
{{ח:תתת|(3)}} לאסור או להגביל את חזקתו או שימושו של אותו אדם בחפצים שיפורטו בצו;
{{ח:תתת|(4)}} להטיל עליו הגבלות בדבר תעסוקתו או עסקיו או בדבר קשריו עם אנשים אחרים, ובדבר פעולותיו ביחס להפצת ידיעות או דעות, הכל כפי שיפורט בצו.
{{ח:תת|(ב)}} הפר אדם צו לפי סעיף זה – ייאשם בעבירה על צו זה.
{{ח:תת|(ג)}} על צו שהוצא לפי סעיף זה (להלן בסעיף זה – הצו) ניתן לערער לפני ועדת ערעורים שימנה נשיא בית המשפט הצבאי לערעורים (להלן בסעיף זה – הוועדה). הוועדה יכול שתהיה מורכבת מחבר אחד. כחבר בוועדה ימונה שופט שדרגתו רב־סרן לפחות.
{{ח:תת|(ד)}} מצאה הוועדה כי יש מקום להתערב בהחלטת המפקד הצבאי, רשאית היא לבטל את הצו, לקצרו או לשנות את תנאיו.
{{ח:תת|(ה)}} הוגש ערעור לוועדה, רשאית היא לעכב את ביצוע הצו עד למועד מתן החלטתה.
{{ח:תת|(ו)}} בהליכים לפי סעיף זה, מותר לסטות מדיני הראיות, מטעמים שיירשמו.
{{ח:תת|(ז)}} בהליכים לפי סעיף זה רשאית הוועדה לקבל ראיה אף שלא בנוכחות האדם אשר כנגדו הוצא הצו או בא כוחו, או בלי לגלותה להם, אם אחרי שעיינה בראיה או שמעה טענות, אף שלא בנוכחות האדם אשר כנגדו הוצא הצו או בא כוחו, שוכנעה שגילוי הראיה עלול לפגוע בבטחון האזור או בבטחון הציבור. הוראה זו אינה גורעת מכל זכות שלא למסור ראיה לפי {{ח:פנימי|סעיף 87|סעיף 87}}.
{{ח:תת|(ח)}} בכפוף לאמור בסעיף־קטן (ז) לעיל רשאי האדם אשר כנגדו הוצא הצו להיות נוכח בכל דיון לפי סעיף זה.
{{ח:תת|(ט)}} בכל ענין של סדר דין אשר אינו מוסדר בסעיף זה, תדון הוועדה בדרך הנראית לה מועילה ביותר להכרעה צודקת ומהירה בערעור.
{{ח:תת|(י)}} החליטה הוועדה בערעור שהוגש לפי סעיף־קטן (ג) לעיל, רשאית היא, לבקשת בא כוח המפקד הצבאי או האדם אשר כנגדו הוצא הצו, לפי הענין, להשהות את ביצוע החלטתה לתקופה שלא תעלה על 48 שעות ממועד מסירת החלטתה; לענין זה לא יבואו שבתות ומועדים במניין השעות.

{{ח:סעיף|297|פיקוח מיוחד ותיחום מקום מגורים}}
{{ח:תת|(א)}} מפקד צבאי רשאי להורות בצו שאדם יהיה נתון לפיקוח מיוחד.
{{ח:תת|(ב)}} אדם הנתון בפיקוח מיוחד לפי סעיף זה – יהיה כפוף להגבלות אלו, כולן או מקצתן, כפי שיורה המפקד הצבאי:
{{ח:תתת|(1)}} יהיה נדרש לגור בתחומיו של מקום מסוים באזור, שיפרט אותו המפקד הצבאי בצו;
{{ח:תתת|(2)}} לא יעזוב את העיר, הכפר או הנפה, שבהם הוא גר, ללא רשות בכתב של מפקד צבאי;
{{ח:תתת|(3)}} יודיע בכל עת למפקד הצבאי או למי שיורה לו המפקד הצבאי היכן הבית או המקום שבו הוא גר;
{{ח:תתת|(4)}} יהיה חייב להתייצב כל אימת שידרוש זאת ממנו המפקד הצבאי ובמקום שיורה לו;
{{ח:תתת|(5)}} ישאר מאחורי דלתות ביתו למשך אותן שעות שיקבע המפקד הצבאי בצו.
{{ח:תת|(ג)}} חייל רשאי לעצור אדם שלגביו ניתן צו לפי סעיפים קטנים (א) ו־(ב) ולהוליכו לשטח שהוא צריך להיות בו.
{{ח:תת|(ד)}} הפר אדם צו לפי סעיף זה – ייאשם בעבירה על צו זה.
{{ח:תת|(ה)}} על צו שהוצא לפי סעיף זה (להלן בסעיף זה – הצו) ניתן לערער לפני ועדת ערעורים שימנה נשיא בית המשפט הצבאי לערעורים (להלן בסעיף זה – הוועדה). הוועדה יכול שתהיה מורכבת מחבר אחד. כחבר בוועדה ימונה שופט שדרגתו רב־סרן לפחות.
{{ח:תת|(ו)}} מצאה הוועדה כי יש מקום להתערב בהחלטת המפקד הצבאי, רשאית היא לבטל את הצו, לקצרו או לשנות את תנאיו.
{{ח:תת|(ז)}} הוגש ערעור לוועדה, רשאית היא לעכב את ביצוע הצו עד למועד מתן החלטתה.
{{ח:תת|(ח)}} בהליכים לפי סעיף זה, מותר לסטות מדיני הראיות, מטעמים שיירשמו.
{{ח:תת|(ט)}} בהליכים לפי סעיף זה רשאית הוועדה לקבל ראיה אף שלא בנוכחות האדם אשר כנגדו הוצא הצו או בא כוחו, או בלי לגלותה להם, אם אחרי שעיינה בראיה או שמעה טענות, אף שלא בנוכחות האדם אשר כנגדו הוצא הצו או בא כוחו, שוכנעה שגילוי הראיה עלול לפגוע בבטחון האזור או בבטחון הציבור. הוראה זו אינה גורעת מכל זכות שלא למסור ראיה לפי {{ח:פנימי|סעיף 87|סעיף 87}}.
{{ח:תת|(י)}} בכפוף לאמור בסעיף־קטן (ט) לעיל רשאי האדם אשר כנגדו הוצא הצו להיות נוכח בכל דיון לפי סעיף זה.
{{ח:תת|(יא)}} בכל ענין של סדר דין אשר אינו מוסדר בסעיף זה, תדון הוועדה בדרך הנראית לה מועילה ביותר להכרעה צודקת ומהירה בערעור.
{{ח:תת|(יב)}} החליטה הוועדה בערעור שהוגש לפי סעיף־קטן (ה) לעיל, רשאית היא, לבקשת בא כוח המפקד הצבאי או האדם אשר כנגדו הוצא הצו, לפי הענין, להשהות את ביצוע החלטתה לתקופה שלא תעלה על 48 שעות ממועד מסירת החלטתה; לענין זה לא יבואו שבתות ומועדים במניין השעות.
{{ח:תת|(יג)}} ערער אדם שניתן לגביו צו לפי סעיף־קטן (ב)(1) לעיל, והושאר הצו בתוקפו, תדון הוועדה בעניינו אחת לשישה חודשים בין אם פנה אליה אותו אדם בערעור נוסף, ובין אם לאו. בדיון כאמור, תהיינה לוועדה כל הסמכויות שהוענקו לה בערעור כאמור בסעיף־קטן (ו).
{{ח:תת|(יד)}} מפקד צבאי שהוציא צו לפי סעיף־קטן (ב)(1) לעיל, רשאי להורות כי אדם אשר כנגדו הוצא הצו יוחזק במעצר במקום שייקבע בידי המפקד הצבאי, באזור או בישראל, עד להעברתו למקום שנקבע בצו.

{{ח:סעיף|297א|אכיפת ביצוע צו פיקוח מיוחד ותיחום מקום מגורים|תיקון: 2245}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(הוראת שעה מיום 4.8.2025 עד יום 31.7.2026):}}
{{ח:תת|(א)}} ניתן צו לפי {{ח:פנימי|סעיף 297|סעיף 297}}, רשאי שוטר, לשם פיקוח על ביצוע הצו, להיכנס למקרקעין או למטלטלין שלגביהם ניתנה ההוראה.
{{ח:תת|(ב)}} כניסה למקום לפי סעיף זה תיעשה, במידת האפשר, בהסכמת מחזיק המקום; בסעיף זה{{ח:הערה|,}} ”מחזיק“ – לרבות בעלים, שוכר, תופש המקום, מנהל, פקיד, מורשה או כל מי שבידו השליטה על המקום או האפשרות הממשית לאפשר את הכניסה למקום.
{{ח:תת|(ג)}} כניסה למקום לפי סעיף זה, תיעשה רק לאחר שהשוטר זיהה את עצמו לפני מחזיק המקום, כאמור בסעיף קטן (ב), הודיע לו את המטרה שלשמה מתבקשת הכניסה, והציג בפניו את הצו שהוצא לפי {{ח:פנימי|סעיף 297|סעיף 297}}.
{{ח:תת|(ד)}} לא אותר מחזיק המקום או לא אפשר מחזיק המקום את הכניסה, רשאי שוטר להשתמש בכוח סביר כלפי אדם או כלפי רכוש לאחר שהזהירו על כך.

{{ח:סעיף|298|דלתיים סגורות}}
{{ח:ת}} הדיון בהליכים לפי {{ח:פנימי|פרק ט|פרק זה}} יתקיים בדלתיים סגורות, אלא אם כן קבעה וועדת הערעורים שהוקמה מכוח {{ח:פנימי|סעיף 296|סעיפים קטנים 296(ג)}} {{ח:פנימי|סעיף 297|או 297(ה)}}, הוראה אחרת לענין זה.

{{ח:קטע3|פרק ט סימן ד|סימן ד׳ – הרחקת מסתננים}}

{{ח:סעיף|299|הגדרות}}
{{ח:ת}} {{ח:פנימי|פרק ט סימן ד|בסימן זה}} –
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מסתנן“ – מי שנכנס לאזור שלא כדין לאחר היום הקובע או מי ששוהה באזור ושאין בידו היתר כדין;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מזויין“ – לרבות מי שמזויין במכשיר או בחומר העשוי להמית אדם או לגרום לו חבלה חמורה או חבלה מסוכנת אף שאינו כלי ירייה או חומר נפץ או חומר מתלקח;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מוחזק במשמורת“ – אדם המוחזק במשמורת מכוח צו גירוש;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”צו גירוש“ – צו גירוש בכתב שניתן על ידי מפקד צבאי לפי {{ח:פנימי|סעיף 301|סעיף 301(א)}}.

{{ח:סעיף|300|דין מסתנן}}
{{ח:תת|(א)}} המסתנן – דינו מאסר שבע שנים.
{{ח:תת|(ב)}} על אף האמור בסעיף קטן (א), הוכיח מסתנן כי כניסתו לאזור הייתה כדין, דינו – מאסר שלוש שנים.
{{ח:תת|(ג)}} מי שהסתנן כשהוא מזויין, או בחברת אדם מזויין או נתמך על־ידי אדם מזויין, דינו – מאסר עשרים שנה.

{{ח:סעיף|301|גירוש|תיקון: 2235}}
{{ח:תת|(א)}} מפקד צבאי רשאי לצוות בכתב על גירושו של מסתנן מן האזור, בן שהואשם בעבירה לפי צו זה ובין שלא הואשם, וצו הגירוש ישמש אסמכתא חוקית להחזיק מסתנן כאמור במשמורת עד לגירושו; לעניין ביצועו, יראו צו גירוש כפקודת מעצר שניתנה לפי {{ח:פנימי|פרק ג סימן ג|סימן ג׳ לפרק ג׳ לצו זה}}, זאת, לרבות לצורך ביצוע המעצר בישראל, לפי {{ח:פנימי|סעיף 265|סעיף 265(א)}}.
{{ח:תת|(ב)}} לא יינתן צו גירוש לפי סעיף קטן (א) אלא לאחר שניתנה למסתנן הזדמנות לטעון את טענותיו בפני קצין צה״ל או בפני קצין משטרה, ולאחר שטענות המסתנן הובאו בפני המפקד הצבאי.
{{ח:תת|(ג)}} ניתן צו גירוש לפי סעיף קטן (א), יגורש המסתנן מהאזור בהקדם האפשרי, אלא אם כן יצא מהאזור מרצונו החופשי קודם לכן.
{{ח:תת|(ד)}} ניתן צו גירוש לפי סעיף קטן (א), יימסר למסתנן, בכתב או בעל פה, ככל האפשר, בשפה המובנת לו, מידע על זכויותיו לפי צו זה, וכן על זכותו, כי תימסר הודעה על החזקתו במשמורת לאדם קרוב לו ולעורך דין.
{{ח:תת|(ה)}} ניתן צו גירוש לפי סעיף קטן (א) והאדם שנגדו הוצא צו גירוש נמצא מסיבה כלשהיא במעצר או מאסר, ישוחרר אותו אדם ממעצרו או ממאסרו לשם ביצוע הגירוש, אף אם לא תמה תקופת המעצר או המאסר, אלא אם נקבע אחרת בצו הגירוש.
{{ח:תת|(ו)}} ניתן צו גירוש לפי סעיף קטן (א), לא יגורש המסתנן, אלא אם חלפו 72 שעות מהמועד שנמסר לו צו הגירוש בכתב, זולת אם הסכים לכך; ורשאי המפקד הצבאי, לפי בקשתו של מי שניתן נגדו צו גירוש, לדחות את מועד ביצוע הגירוש.
{{ח:תת|(ז)}} על אף האמור בסעיף קטן (ו), אם נוכח המפקד הצבאי, כי המסתנן נכנס לאזור לא מכבר, רשאי הוא להורות על גירושו אף בטרם חלפו 72 שעות מהמועד שנמסר לו צו הגירוש בכתב, ובלבד שהמסתנן יגורש למדינה או לאזור שמהם הסתנן וכי הדבר יעשה בטרם חלפו 72 שעות מהמועד שבו היה לחייל או לשוטר יסוד סביר לחשד כי אותו אדם הסתנן לאזור.

{{ח:סעיף|302|הוצאות ביצוע צו גירוש}}
{{ח:ת}} מפקד צבאי רשאי להטיל את הוצאות ביצוע צו הגירוש, לרבות הוצאות ההחזקה במשמורת, על המסתנן, ובלבד שסך הוצאות אלה לא יעלה על 7,500 שקלים חדשים; ורשאי המפקד הצבאי להורות על חילוט ההוצאות מכספי המסתנן.

{{ח:סעיף|303|שחרור בערבות}}
{{ח:תת|(א)}} ניתן נגד מסתנן צו גירוש לפי הוראות צו זה, רשאי מפקד צבאי להורות על שחרורו של המסתנן בערבות עצמית, בין לבדה ובין בצירוף ערבות ערב, או בעירבון כספי של המסתנן או של ערב, או מקצתה בערבות ומקצתה בעירבון.
{{ח:תת|(ב)}} על אף הוראות סעיף קטן (א), לא יורה המפקד הצבאי על שחרורו של המסתנן, אם סבר כי –
{{ח:תתת|(1)}} גירושו של המסתנן מהאזור נמנע או מתעכב בשל העדר שיתוף פעולה מלא מצדו, לרבות סירוב לחזור למדינת מוצאו, או
{{ח:תתת|(2)}} יש בשחרורו של המסתנן כדי לסכן את ביטחון האזור, את שלום הציבור או את בריאותו.
{{ח:תת|(ג)}} השחרור בערבות יותנה בתנאים שיקבע המפקד הצבאי לשם הבטחת התייצבותו של המסתנן לצורך יציאתו מהאזור או גירושו במועד שנקבע, או לצורך הליכים אחרים לפי צו זה או לפי כל דין או תחיקת בטחון.
{{ח:תת|(ד)}} נוכח מפקד צבאי, כי המסתנן ששוחרר בערבות הפר או עומד להפר את תנאי שחרורו, רשאי הוא להורות בצו על החזרתו של המסתנן למשמורת.
{{ח:תת|(ה)}} הפר המסתנן את תנאי שחרורו, רשאי מפקד צבאי לצוות –
{{ח:תתת|(1)}} על תשלום סכום הערבות, כולו או מקצתו, לקופת מפקדת האזור;
{{ח:תתת|(2)}} על חילוט העירבון, כולו או מקצתו, לטובת קופת מפקדת האזור.

{{ח:סעיף|304|ראיות}}
{{ח:תת|(א)}} בכל הליך לפי {{ח:פנימי|פרק ט סימן ד|סימן זה}}, חזקה כי אדם הוא מסתנן אם הוא נמצא באזור ללא תעודה או היתר המעידים על שהייתו באזור כדין, ללא הצדק סביר.
{{ח:תת|(ב)}} לעניין סעיף זה –
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”תעודה או היתר כדין“ – תעודה או היתר שהונפקו על ידי מפקד כוחות צה״ל באיו״ש או מי מטעמו, על פי הוראות תחיקת הביטחון, או שהונפקו על ידי רשויות מדינת ישראל, לפי {{ח:חיצוני|חוק הכניסה לישראל|חוק הכניסה לישראל, התשי״ב–1952}}, כפי תוקפו בישראל מעת לעת, המתירות שהייתו של אדם באזור.

{{ח:סעיף|305|כינון ועדה}}
{{ח:ת}} תוקם באזור ועדה לבחינת צווי גירוש אשר מסמכותה לדון בעררים על החלטות שניתנו לפי {{ח:פנימי|סעיף 301|סעיפים 301 עד 303}} (להלן {{ח:פנימי|פרק ט סימן ד|בסימן זה}} – ”הוועדה“).

{{ח:סעיף|306|הרכב הוועדה}}
{{ח:תת|(א)}} מפקד כוחות צה״ל באיזור ימנה שופטים שדרגתם רב־סרן לפחות כחברים בוועדה.
{{ח:תת|(ב)}} אחד מחברי הוועדה ימונה כנגיד הוועדה.
{{ח:תת|(ג)}} נגיד הוועדה ימנה מבין חברי הוועדה חברים, אשר ישבו כוועדה של דן יחיד.
{{ח:תת|(ד)}} נגיד הוועדה יהיה רשאי לקבוע, כי הוועדה תהא של שלושה, אם ראה צורך מיוחד בכך. נקבע מותב של שלושה, ימנה נגיד הוועדה את יושב הראש.
{{ח:תת|(ה)}} נגיד הוועדה יהא רשאי להחליף חבר וועדה באחר והדיון בערר יימשך מן השלב בו הופסק, אלא אם כן הורה הנגיד אחרת.

{{ח:סעיף|307|הבאה לפני ועדה לבחינת צווי גירוש|תיקון: 2177, 2187, 2235}}
{{ח:תת|(א)}} ניתן צו גירוש והוחזק אדם מכוחו במשמורת, יובא המוחזק בתום 8 ימים מיום מתן צו הגירוש, בפני הוועדה לצורך בחינת החזקתו במשמורת עד למימוש צו הגירוש. אם טרם מלאו למוחזק במשמורת 18 שנים, יובא בפני הוועדה, לא יאוחר מתום 4 ימים מיום מתן צו הגירוש.
{{ח:תת|(ב)}} מוחזק במשמורת, אשר לא הובא בפני הוועדה תוך פרק הזמן הקבוע בסעיף קטן (א), יובא בפני הוועדה, אשר תידון בעניינו ותורה על שחרורו, בתנאים או ללא כל תנאי, אלא אם סברה הוועדה, כי נסיבות העניין, לרבות מסוכנותו של המוחזק במשמורת, החשש להימלטותו מן הדין והגורמים לאי־הבאתו בפניה, אינן מצדיקות את שחרורו.
{{ח:תת|(ג)}} בדונה בעניינו של מוחזק במשמורת לפי סעיף זה יהיו נתונות לוועדה סמכויות לפי {{ח:פנימי|סעיף 308|סעיפים 308(ג)}} {{ח:פנימי|סעיף 308|ו־308(ד)}}.

{{ח:סעיף|307א|ערר|תיקון: 2235}}
{{ח:תת|(א)}} אדם הרואה עצמו נפגע מהחלטה לפי {{ח:פנימי|סעיף 301|סעיפים 301 עד 303}}, רשאי להגיש ערר על ההחלטה לוועדה.
{{ח:תת|(ב)}} הוגש ערר לוועדה, רשאית הוועדה לדון במסגרת הערר גם בעניין החזקתו במשמורת.
{{ח:תת|(ג)}} בדונה בעניינו של אדם לפי סעיף זה יהיו נתונות לוועדה סמכויות לפי {{ח:פנימי|סעיף 308|סעיף 308}}.

{{ח:סעיף|308|סמכויות הוועדה}}
{{ח:ת}} הוועדה רשאית –
{{ח:תת|(א)}} להותיר את צו הגירוש בתוקפו, בשינויים או בלא שינויים;
{{ח:תת|(ב)}} לבטל את צו הגירוש, אם שוכנעה שהמוחזק במשמורת אינו מסתנן;
{{ח:תת|(ג)}} להורות על שחרורו של מוחזק במשמורת בתנאים, לרבות בערבות, או ללא כל תנאי, אם שוכנעה, כי קיימים טעמים מיוחדים המצדיקים זאת, או כי יש בשחרור כאמור כדי לסייע בהרחקתו של המוחזק במשמורת מן האזור; ובלבד שלא תורה כאמור אם –
{{ח:תתת|(1)}} הרחקתו של המוחזק במשמורת מן האזור נמנעת או מתעכבת בשל העדר שיתוף פעולה מלא מצדו, לרבות לעניין הבהרת זהותו או הסדרת הליכי גירושו מן האזור, ולרבות סירוב בלתי מוצדק לחזור למדינה ממנה הגיע לאזור או למדינה אחרת אם לא מתאפשרת חזרתו למדינה ממנה הגיע לאזור; או
{{ח:תתת|(2)}} יש בשחרורו של המוחזק במשמורת כדי לסכן את בטחון האזור, את שלום הציבור או את בריאותו;
{{ח:תת|(ד)}} להורות על שחרורו של מוחזק במשמורת בערבות בתום פרק זמן שקבעה, אם לא הורחק מן האזור קודם לכן, אם שוכנעה באחד מאלה:
{{ח:תתת|(1)}} כי הרחקתו של המוחזק במשמורת מן האזור נמנעת או מתעכבת בלא הצדק סביר למרות שיתוף פעולה מלא מצדו, וכי ניתן לבצע את צו הגירוש בתוך פרק הזמן שנקבע;
{{ח:תתת|(2)}} כי מחמת גילו או מצב בריאותו החזקתו במשמורת עלולה לגרום נזק לבריאותו, או שקיימים טעמים הומניטריים מיוחדים אחרים המצדיקים את שחרורו בערובה, לרבות מקום שעקב ההחזקה במשמורת יוותר קטין בלא השגחה;
{{ח:תת}} ובלבד שלא תורה כאמור אם יש בשחרורו של המוחזק במשמורת כדי לסכן את בטחון האזור, את שלום הציבור או את בריאותו;
{{ח:תת|(ה)}} להורות על שינוי התנאים שנקבעו לשחרורו של מוחזק במשמורת לפי {{ח:פנימי|סעיף 303|סעיף 303}};
{{ח:תת|(ו)}} להורות על החזרת הכספים שנגבו מהמסתנן בגין הוצאות ביצוע צו הגירוש, כאמור {{ח:פנימי|סעיף 302|בסעיף 302}}, כולן או מקצתן.

{{ח:סעיף|309|עיון תקופתי|תיקון: 2235}}
{{ח:תת|(א)}} החליטה הוועדה, לפי {{ח:פנימי|סעיף 307|סעיף 307}} {{ח:פנימי|סעיף 307א|או 307א}}, לפי העניין, שלא לשחרר את המוחזק במשמורת, יבוא עניינו לבחינה נוספת בפני הוועדה, לא יאוחר משישים ימים אחרי מועד החלטתה לפי {{ח:פנימי|סעיף 307|סעיף 307}} {{ח:פנימי|סעיף 307א|או 307א}}, לפי העניין, או תוך תקופה קצרה יותר שקבעה הוועדה בהחלטתה.
{{ח:תת|(ב)}} מוחזק במשמורת, אשר לא הובא עניינו לבחינה נוספת בפני הוועדה תוך פרק הזמן הקבוע בסעיף קטן (א), יובא בפני הוועדה, אשר תידון בעניינו ותורה על שחרורו, בתנאים או ללא כל תנאי, אלא אם סברה הוועדה, כי נסיבות העניין, לרבות מסוכנותו של המוחזק במשמורת, החשש להימלטותו מן הדין והגורמים לאי־הבאתו בפניה, אינן מצדיקות את שחרורו.
{{ח:תת|(ג)}} על אף האמור בסעיף קטן (א), אם טרם מלאו למוחזק במשמורת 18 שנים, יובא עניינו לבחינה נוספת בפני הוועדה תוך פרק זמן שלא יעלה על 30 ימים.

{{ח:סעיף|310|עיון חוזר}}
{{ח:תת|(א)}} מוחזק במשמורת רשאי לפנות בכתב לוועדה בכל עת בבקשה לעיון חוזר בהחלטה שניתנה בעניינו, אם נתגלו עובדות חדשות או השתנו הנסיבות, לרבות חלוף הזמן מיום מתן צו גירוש, והדבר עשוי לשנות החלטה קודמת של הוועדה.
{{ח:תת|(ב)}} המפקד הצבאי או מי שהוסמך לכך על ידו רשאי לפנות בכתב לוועדה בבקשה להורות על החזרתו של מסתנן ששוחרר על פי החלטת הוועדה למשמורת או בבקשה לקביעת תנאי שחרור שונים, אם נתגלו עובדות חדשות או השתנו נסיבות ממועד מתן ההחלטה הקודמת בעניינו של המסתנן; אין בהוראת סעיף קטן זה כדי לפגוע בסמכויות מפקד צבאי לפי {{ח:פנימי|סעיף 301|סעיפים 301 עד 303}}.

{{ח:סעיף|311|ראיות}}
{{ח:ת}} בהליכים לפי {{ח:פנימי|פרק ט|פרק זה}}, יחולו הוראות {{ח:פנימי|סעיף 296|סעיפים קטנים 296(ו)}} {{ח:פנימי|סעיף 296|ו־296(ז)}}.

{{ח:סעיף|312|נוכחות עצור}}
{{ח:ת}} בכפוף לאמור {{ח:פנימי|סעיף 311|בסעיף 311}}, יחולו על דיון בהליכים לפי {{ח:פנימי|פרק ט|פרק זה}} הוראות {{ח:פנימי|סעיף 51|סעיפים 51}} {{ח:פנימי|סעיף 52|ו־52(ב) ו־(ג)}} בשינויים המחוייבים.

{{ח:סעיף|313|סדרי דין}}
{{ח:תת|(א)}} בכל עניין של סדר דין, אשר אינו מוסדר {{ח:פנימי|פרק ט|בפרק זה}}, תדון הוועדה בדרך הנראית לה מועילה ביותר לקבלת החלטה בעניין.
{{ח:תת|(ב)}} הוועדה רשאית לפנות למפקד הצבאי לשם קבלת עמדתו, בכתב או בעל פה, בעניינו של מוחזק במשמורת או בכל שאלה הנדרשת לה לצורך קבלת החלטה, ובלבד שלא תקבל הוועדה החלטה כאמור {{ח:פנימי|סעיף 308|בסעיפים קטנים 308(ב) עד 308(ה)}}, מבלי שהובאה בפניה עמדת המפקד הצבאי.
{{ח:תת|(ג)}} מוחזק במשמורת רשאי להעזר בנציג בטיעוניו בפני הוועדה, ורשאית הוועדה לקבל את טיעוני המוחזק במשמורת בכתב אם בחר המוחזק שלא להופיע בפני הוועדה.
{{ח:תת|(ד)}} הוראות {{ח:פנימי|סעיף 42|סעיפים 42(א) עד 42(ד)}} יחולו על הליכי השחרור בערבות לפי {{ח:פנימי|פרק ט|פרק זה}}, בשינויים המחויבים; לוועדה יהיו כל הסמכויות שהוענקו לבית המשפט הצבאי לפי {{ח:פנימי|סעיף 42|סעיף זה {{ח:הערה|[צ״ל: הסעיפים האמורים]}}}}.

{{ח:סעיף|314|עיכוב ביצוע|תיקון: 2235}}
{{ח:ת}} נתנה הוועדה החלטה לפי {{ח:פנימי|סעיף 307|סעיף 307}} {{ח:פנימי|סעיף 307א|או 307א}}, לפי העניין, רשאית היא לצוות, לבקשת נציג המפקד הצבאי, על השהיית ביצוע ההחלטה לתקופה שלא תעלה על 72 שעות; לענין זה לא יבואו שבתות ומועדים במנין השעות.

{{ח:סעיף|315|שמירת סמכויות|תיקון: 2235}}
{{ח:ת}} אין באמור {{ח:פנימי|פרק ט|בפרק זה}} כדי לגרוע מסמכותו של המפקד {{ח:הערה|ה}}צבאי לבטל צו גירוש, בין לפני ההליכים לפי {{ח:פנימי|סעיף 307|סעיף 307}} {{ח:פנימי|סעיף 307א|או 307א}}, לפי העניין, ובין לאחריהם.

{{ח:קטע2|פרק י|פרק י׳ – סמכויות מנהליות}}
{{ח:קטע3|פרק י סימן א|סימן א׳ – הוראות מגבילות}}

{{ח:סעיף|316|תנועה ותעבורה}}
{{ח:תת|(א)}} מפקד צבאי, או אדם הפועל בהרשאתו הכללית או המיוחדת של מפקד צבאי, רשאים בצו או על־ידי מתן הוראות או באופן אחר:
{{ח:תתת|(1)}} לאסור, להגביל או להסדיר את השימוש בדרכים מסויימות או לקבוע מסלולים שבהם יעברו כלי רכב או בעלי־חיים או בני־אדם בין באופן כללי ובין באופן מסוים;
{{ח:תתת|(2)}} לדרוש מכל אדם שהוא הבעלים או המחזיק של כלי־רכב, או שכלי־רכב נמצא בשליטתו, שישתמש בכלי־רכב להובלת סחורות בזמנים ובדרכים שיפורטו על־ידו;
{{ח:תתת|(3)}} לאסור, להגביל או להסדיר תנועת בני־אדם, בדרך כלל, או של בני־אדם ממין או מסוג מסויימים, או של בני־אדם מסויימים בכלי טיס, ברכבות, במכוניות, באוטובוסים, בכלי־רכב אחרים או בכלי שיט.
{{ח:תת|(ב)}} כל חייל רשאי לדרוש בצו מתושביה של כל עיר, כפר, שטח, או שכונה, כולם או מקצתם, להסיר מן הדרך כל מתרס או מטרד או כל זכוכית, מסמרים או מחסומים או מכשולים אחרים שיש בהם כדי להפריע לשימוש באותו דרך.
{{ח:תת|(ג)}} אדם המפר צו, הוראה או כל דרישה שניתנו על־פי סעיף זה – ייאשם בעבירה על צו זה.

{{ח:סעיף|317|עוצר}}
{{ח:ת}} מפקד צבאי רשאי לדרוש בצו מכל אדם, המצוי בתחומי שטח שיצויין בצו, כי יישאר בתוך בית במשך אותן שעות שיינקבו בצו. אדם הנמצא מחוץ לבית, בתחומי השטח האמור, במשך אותן שעות, ללא תעודת־היתר בכתב שהוצאה בידי המפקד הצבאי או מטעמו – ייאשם בעבירה על צו זה.

{{ח:סעיף|318|שטחים סגורים|תיקון: 2257}}
{{ח:תת|(א)}} מפקד צבאי רשאי להכריז על כל שטח או מקום שהם סגורים (להלן בסעיף זה – ”שטח סגור“).
{{ח:תת}} {{ח:הערה|פורסם {{ח:חיצוני|צו בדבר שטחים סגורים (אזור הגדה המערבית)|צו בדבר שטחים סגורים (אזור הגדה המערבית) (מס׳ 34), תשכ״ז–1967}}, לפיו שטח הגדה המערבית הוכרז כשטח סגור.}}
{{ח:תת|(ב)}} נסגר שטח או מקום כאמור בסעיף קטן (א), רשאי מפקד צבאי לקבוע כי תחול עליו אחת מההוראות אלו:
{{ח:תתת|(1)}} לא יכנס אדם לשטח הסגור;
{{ח:תתת|(2)}} לא יצא אדם מהשטח הסגור;
{{ח:תתת|(3)}} לא יכנס אדם לשטח הסגור ולא ישהה בו;
{{ח:תתת|(4)}} לא יכנס אדם לשטח הסגור ולא יצא ממנו.
{{ח:תת|(ג)}} מפקד צבאי רשאי בהיתר אישי או בהיתר כללי לפטור אדם מהוראות ההכרזה בדבר סגירת שטח או מקום כאמור בסעיף זה.
{{ח:תת|(ד)}} הפר אדם הוראות הכרזה בדבר סגירת שטח או מקום, לפיה נאסרה הכניסה לשטח סגור או השהייה בו, או תנאי היתר שניתנו על פי סעיף זה, יהיו כל חייל, שוטר או רשות מוסמכת שנתמנתה לכך רשאים להוציאו אל מחוץ לשטח הסגור. סעיף קטן זה לא יחול על תושב קבוע בשטח הסגור.
{{ח:תת|(ה)}} הפר אדם הוראות הכרזה בדבר סגירת שטח או מקום, לפיה נאסרה היציאה מהשטח הסגור, או תנאי היתר על פי סעיף זה – יהיו כל חייל או שוטר רשאים לעצרו ולהוליכו לשטח הסגור.
{{ח:תת|(ו)}} הפר אדם הוראות הכרזה בדבר סגירת שטח או מקום או תנאי היתר שנתנו על פי סעיף זה, או הפריע אדם לחייל לשוטר או לרשות מוסמכת שנתמנתה לכך למלא תפקידיהם על פי סעיף זה או מכוחו – ייאשם בעבירה על צו זה.
{{ח:תת|(ז)}} הורשע אדם בעבירה כאמור בסעיף קטן (ו) בשל הפרת {{ח:חיצוני|צו בדבר שטחים סגורים (אזור הגדה המערבית)|הצו בדבר שטחים סגורים (אזור הגדה המערבית) (מס׳ 34), תשכ״ז–1967}} או {{ח:חיצוני|הכרזה בדבר סגירת שטח (ישובים ישראלים) (יהודה והשומרון)|ההכרזה בדבר סגירת שטח (ישובים ישראלים) (יהודה והשומרון), התשס״ב–2002}}, יצווה בית המשפט, נוסף על כל עונש, על אחד או יותר מאלה, אלא אם כן סבר שלא לעשות כן מטעמים מיוחדים שיירשמו:
{{ח:תתת|(1)}} הטלת קנס בסכום שלא יפחת מ־10,000 שקלים חדשים ולא יעלה על 40,000 שקלים חדשים;
{{ח:תתת|(2)}} חילוט רכוש של הנידון שנתפס בהתאם להוראות {{ח:פנימי|סעיף 65|סעיף 65 בצו}}; לעניין סמכות התפיסה לפי {{ח:פנימי|סעיף 60|סעיף 60 בצו}} – יראו כסף מזומן שנמצא על חשוד בעבירה כאמור ברישה, בנסיבות המפורטות בו, כשכר שניתן בעד ביצוע העבירה או כאמצעי לביצועה, אלא אם כן הוכח אחרת.

{{ח:סעיף|319|צווים לפתוח ולסגור מקומות}}
{{ח:תת|(א)}} בסעיף זה –
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”בית עסק“ – לרבות בית־מלאכה, בית חרושת, בית מסחר, חנות, מסעדה, מזנון, בית מרקחת, מאפיה, מכבסה וכל עסק שמטרתו ייצור טובין, מכירתם או מתן שירותים לציבור;
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”מחזיק“ – לגבי כל מקום – לרבות בעלים, שוכר, מנהל, פקיד, מורשה או כל מי שבידו השליטה על המקום או האפשרות הממשית להפעילו.
{{ח:תת|(ב)}} מפקד צבאי רשאי, בצו:
{{ח:תתת|(1)}} אם הוא סבור כי הדבר דרוש לשם קיום השירותים החיוניים, לדרוש מכל אדם המחזיק בית־עסק, מוסד ללימודים או מקום אחר שהציבור או חלק ממנו מבקר בו (להלן בסעיף זה – מקום), שיש לו טעם להאמין כי נסגר עקב סגירה כללית או כל סגירה מאורגנת של מקומות, כי יפתח את המקום וינהלו כרגיל;
{{ח:תתת|(2)}} אם הוא סבור כי הדבר דרוש לשם קיום הממשל התקין, הסדר הציבורי ולשם בטחון האזור וכוחות צה״ל, לדרוש מכל אדם המחזיק במקום כי יסגרנו ויחדל מלנהלו ויחזיקנו סגור במשך תקופה שתיקבע בצו.
{{ח:תת|(ג)}} אדם המפר צו שניתן על־פי סעיף זה – ייאשם בעבירה על צו זה.

{{ח:סעיף|320|סמכות להורות על שילוט ועל הסרת שילוט}}
{{ח:תת|(א)}} לענין סעיף זה – ”סמל“ – לרבות שלט, דגל, סימן, צבע, כתובת וסיסמא.
{{ח:תת|(ב)}} חייל רשאי להורות בצו, לכל אדם, אם הוא סבור כי הדבר דרוש לבטחון האזור, לשלום האזור או לשם שמירה על הסדר הציבורי, להסיר, למחוק או לכסות, כפי שיורה, כל סמל המוצג במקרקעין או המצוי בהם ובלבד שאין בכך כדי לסכן את גופו או את חייו של אדם כאמור.
{{ח:תת|(ג)}} בלי לגרוע מהאמור בסעיף קטן (ב), כל מחזיק במקרקעין חייב להסיר, למחוק או לכסות בכל דרך אחרת כל סמל המוצג או המצוי במקרקעין שבחזקתו, אם הסמל עלול להשפיע על דעת הקהל באזור באופן העלול לפגוע בבטחון האזור, בשלום האזור או בסדר הציבורי בו.
{{ח:תת|(ד)}} המפר הוראה מהוראות סעיף זה או הוראה שניתנה על פיו ייאשם בעבירה על צו זה ואולם לא ייאשם בעבירה על סעיף קטן (ג) אם יוכיח כי הוא לא ידע על קיומו של הסמל ולא היה עליו לדעת על כך, בנסיבות הענין.

{{ח:סעיף|321|צביעה, שילוט וסימון}}
{{ח:תת|(א)}} מפקד צבאי רשאי להורות בצו לכל מחזיק במקרקעין, אם הוא סבור כי הדבר דרוש לבטחון האזור או לשם שמירה על הסדר הציבורי, על סימונם, צביעתם ושילוטם של מקרקעין שבחזקתו.
{{ח:תת|(ב)}} המפר הוראה שניתנה על־פי סעיף זה או הגורם להשחתת או טשטוש סימנים, צבעים ושלטים שנעשו בהתאם לסעיף זה או לכל דין ותחיקת ביטחון, ייאשם בעבירה על צו זה.

{{ח:קטע3|פרק י סימן ב|סימן ב׳ – תעודות זיהוי}}

{{ח:סעיף|322|חובה למסור ידיעות מזהות}}
{{ח:ת}} אדם הנדרש לעשות כן בידי חייל או איש שירות הבטחון הכללי, חייב למסור ידיעות מלאות המאפשרות את זיהויו ולהציג כל תעודה שברשותו המאפשרת את זיהויו.

{{ח:סעיף|323|נשיאת תעודת זהות}}
{{ח:תת|(א)}} תושב, גבר, שמלאו לו 16 שנה ישא עמו תעודת זהות.
{{ח:תת|(ב)}} מי שנכנס לאזור מישראל ואיננו תושב אזור מוחזק ישא עמו תעודה המשמשת לזיהויו שהוא חייב לשאתה בישראל.
{{ח:תת|(ג)}} תושב אזור מוחזק, גבר שמלאו לו 16 שנה, ישא עמו תעודת זהות המנופקת לפי תחיקת הבטחון החלה באזור המוחזק.

{{ח:סעיף|324|נטילה זמנית של תעודת זהות}}
{{ח:תת|(א)}} לענין סעיף זה – ”תעודת זהות“ – תעודה המזהה את המחזיק בה, שהונפקה בידי רשויות האזור או רשויות אזור חבל עזה.
{{ח:תת|(ב)}} חייל רשאי ליטול, מכל אדם, את תעודת הזהות שלו (להלן בסעיף זה – ”תעודה“) אם הוא סבור כי הדבר דרוש לשם אחד מאלה:
{{ח:תתת|(1)}} הבטחת ביצועה של הוראה שניתנה לאותו אדם על פי {{ח:פנימי|סעיף 316|סעיפים 316(ב)}} {{ח:פנימי|סעיף 320|או 320}};
{{ח:תתת|(2)}} הבטחת התייצבותו של אותו אדם במקום ובמועד שנקבעו בהוראה שניתנה בידי רשות מרשויות צה״ל או מי מטעמה על פי {{ח:פנימי|סעיף 225|סעיף 225}}.
{{ח:תת|(ג)|(1)}} עם נטילת התעודה כאמור בסעיף קטן (ב), ימסור החייל לאדם ממנו ניטלה התעודה תיעוד חליפי.
{{ח:תתת|(2)}} בתיעוד החליפי, כאמור בפסקה (1), ירשום החייל את הפרטים האלה: שם אדם שתעודתו ניטלה, נפת מגוריו, מספר הזהות של אותו אדם, מועד נטילת התעודה, עילת הנטילה, המקום והמועד בהם יוכל האדם לקבל את התעודה שניטלה, תקופת תוקפו של התיעוד החליפי וכן את פרטי החייל שנטל את התעודה.
{{ח:תתת|(3)}} תוקפו של התיעוד החליפי, כאמור בפסקה (1), יהא לתקופה של 96 שעות ממועד נטילת התעודה אלא אם כן נרשמה תקופה קצרה מזו בתיעוד החליפי כאמור, ובתקופה זו ייחשב התיעוד החליפי כתעודת זהות – לענין כל דין ותחיקת בטחון.
{{ח:תת|(ד)}} תעודה שניטלה כאמור בסעיף קטן (ב)(1) תושב לאדם ממנו ניטלה מיד לאחר גמר ביצוע ההוראה שניתנה לאותו אדם ואולם החייל רשאי להורות לאדם שתעודתו ניטלה כאמור להתייצב במקום ובמועד שייקבעו ויירשמו בתיעוד החליפי כאמור בסעיף קטן (ג)(1) על מנת לקבל את התעודה שניטלה ובלבד שהמועד שייקבע כאמור יהא בתוך תקופת תוקפו של התיעוד החליפי.
{{ח:תת|(ה)}} תעודה שניטלה כאמור בסעיף קטן (ב)(2) תושב לאדם ממנו ניטלה מיד לאחר התייצבותו.

{{ח:קטע3|פרק י סימן ג|סימן ג׳ – סמכויות שונות}}

{{ח:סעיף|325|הגדרות}}
{{ח:ת}} {{ח:פנימי|פרק י סימן ג|בסימן זה}}:
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”אמצעי בטחון“ – אמצעי שהמפקד הצבאי קבע בהתאם {{ח:פנימי|סעיף 326|לסעיף 326(א)}};
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”בעל מקרקעין“ – לרבות בעלים, מחזיק, חוכר ושוכר;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”בעל מטלטלין“ – לרבות בעלים ומחזיק.

{{ח:סעיף|326|נקיטת אמצעי ביטחון}}
{{ח:תת|(א)}} מפקד צבאי רשאי להורות כי יינקטו אמצעים הדרושים, לדעתו, לשם שמירה על בטחון תושבי האזור או מי שנמצא באזור, או על רכושם, או על בטחון האזור או לקיום הסדר הציבורי.
{{ח:תת|(ב)}} אמצעי בטחון לפי צו זה יכול שיינקטו ביחס לאדם, מקרקעין או מטלטלין.
{{ח:תת|(ג)}} הוראה על נקיטת אמצעי בטחון יכול שתחול על כל האזור, על שטחים מסויימים בו, על כלל הציבור, על סוג בני אדם, או על בני אדם מסויימים, הכל כפי שיורה המפקד הצבאי.
{{ח:תת|(ד)}} המפקד הצבאי יפרט בהוראה, את כל העבודות או הפעולות הנדרשות על ידו והוא רשאי לקבוע פרק זמן שבמסגרתו יש לסיים את ביצוע העבודות או הפעולות.
{{ח:תת|(ה)}} בהוראה, יכול המפקד הצבאי, בין היתר:
{{ח:תתת|(1)}} לחייב בעל מקרקעין או בעל מטלטלין או כל אדם לבצע כל פעולה או עבודה, במקרקעין או במטלטלין, לפי הענין;
{{ח:תתת|(2)}} לחייב בעל מקרקעין או מטלטלין או כל אדם לאפשר ביצוען של כל פעולה או עבודה במקרקעין או במטלטלין, לפי הענין, בידי מי שהורשה לכך בידי המפקד הצבאי, כאמור {{ח:פנימי|סעיף 327|בסעיף 327(א)}};
{{ח:תתת|(3)}} לחייב אדם להחזיק ברשותו אמצעי בטחון ולעשות בהם שימוש;
{{ח:תתת|(4)}} לאסור על אדם לעשות שימוש במקרקעין או במטלטלין אלא אם כן הותקנו בהם אמצעי בטחון;
{{ח:תתת|(5)}} לאסור על אדם לנוע במקומות שייקבעו בהוראה, אלא בכלי רכב שהותקנו בו אמצעי בטחון.

{{ח:סעיף|327|אכיפת ביצוע}}
{{ח:תת|(א)}} המפקד הצבאי רשאי לקבוע כי הוראה לפי {{ח:פנימי|סעיף 326|סעיף 326}} תבוצע בידי מי שיורשה לכך על ידו בכתב.
{{ח:תת|(ב)}} ניתנה הוראה לפי {{ח:פנימי|סעיף 326|סעיף 326}}, רשאי המפקד הצבאי, או מי שהורשה לכך על ידו בכתב, להכנס למקרקעין או למטלטלין, שלגביהם ניתנה ההוראה, על מנת לוודא ביצוע ההוראה או על מנת לבצעה.
{{ח:תת|(ג)}} כניסה למקום, כאמור בסעיף קטן (ב), תיעשה, במידת האפשר, בתאום עם בעל המקרקעין או עם בעל המטלטלין, לפי הענין, ובין השעות שמונה בבוקר עד שמונה בערב.
{{ח:תת|(ד)}} המפקד הצבאי, ומי שהורשה על ידו לבצע את ההוראה בדבר נקיטת אמצעי בטחון, יהיו רשאים, לשם ביצוע ההוראה ולשם כניסה כאמור בסעיף קטן (ב), להשתמש בכח סביר, במידה הדרושה לפי הנסיבות, כלפי אדם, מקרקעין או מטלטלין.

{{ח:סעיף|328|הוצאות לנקיטת אמצעי ביטחון}}
{{ח:ת}} המפקד הצבאי יקבע מי יישא בהוצאות נקיטת אמצעי הבטחון ויהיה רשאי לקבוע כי הוצאות אלו יוטלו, כולן או חלקן, על בעל המקרקעין או המטלטלין או על האדם שברשותו נמצאים אמצעי הבטחון, לפי הענין.

{{ח:סעיף|329|שימוש בסמכות}}
{{ח:ת}} מפקד צבאי רשאי להפעיל סמכויותיו לפי צו זה על ידי מתן צווים, הוראות, הודעות, דרישות או בכל אופן אחר, בעל פה או בכתב, הכל כפי שימצא לנכון.

{{ח:סעיף|330|עונשין}}
{{ח:ת}} מי שלא ציית לכל הוראה שניתנה כדין בידי המפקד הצבאי לפי {{ח:פנימי|סעיף 326|סעיף 326}} או שהתרשל במילויה או שגרם ביודעין נזק לאמצעי בטחון או המפריע למי שהוסמך לפעול לפי צו זה, דינו – מאסר ששה חודשים.

{{ח:סעיף|331|איסור בניה|תיקון: 2171}}
{{ח:תת|(א)}} בסעיפים 331 עד 332 –
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”בנין“ – כל מבנה בין שהוא בנוי אבן ובין שהוא בנוי בטון, טיט, ברזל, עץ או כל חומר אחר, לרבות:
{{ח:תתתת|(1)}} כל חלק מבנה כאמור וכל דבר המחובר לו חיבור קבע;
{{ח:תתתת|(2)}} קיר, סוללת עפר, גדר וכיוצא באלה, הגודרים או תוחמים או מיועדים לגדור או לתחום שטח קרקע או חלל;
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”שטח הקרקע שעליו ניצב בנין“ – לרבות השטח שמסביב לבנין ועד גבולות החלקה.
{{ח:תת|(ב)}} לא יוקם בנין על שטח הקרקע שעליו ניצב בנין שהוחרם ונהרס ולא תוסר אטימה מבנין שהוחרם ופתחיו נאטמו בהתאם לצו שניתן בידי מפקד צבאי מכוח סמכותו לפי {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 119|תקנה 119 לתקנות ההגנה (שעת חירום), 1945}} אלא באישורו של מפקד כוחות צה״ל באזור.
{{ח:תת|(ג)}} אדם המקים בנין או מסיר אטימה מבנין בניגוד לאמור בסעיף קטן (ב) דינו – שנתיים מאסר.
{{ח:תת|(ד)}} מפקד צבאי רשאי לצוות על הריסת בנין שהוקם מחדש או אטימת בניין שהאטימה מפתחיו הוסרה בניגוד להוראות סעיף זה.

{{ח:סעיף|331א|איסור שימוש בבנין או חלקו שהוחרמו|תיקון: 2171}}
{{ח:תת|(א)}} לא ייעשה שימוש בבנין, או שטח קרקע שעליו ניצב בנין שהוחרם ונהרס או בנין שפתחיו נאטמו בהתאם לצו שניתן בידי מפקד צבאי מכוח סמכותו לפי {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 119|תקנה 119 לתקנות ההגנה (שעת חירום), 1945}}, אלא באישור של מפקד כוחות צה״ל באזור; לעניין סעיף זה, שימוש – לרבות שהיה.
{{ח:תת|(ב)}} העושה שימוש כאמור בסעיף קטן (א), דינו – מאסר שנתיים.

{{ח:סעיף|332|פיקוח על הבניה|תיקון: 238/ת״ט}}
{{ח:תת|(א)}} בסעיף זה –
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”בניה“ – לרבות הקמת בנין, וכל פעולה המיועדת להקמת בניין או הכנסת שינויים בו;
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”רישיון“ – רישיון כמשמעותו {{ח:חיצוני|חוק תכנון ערים, כפרים ובנינים#פרק 4|בפרק הרביעי לחוק תכנון ערים, כפרים ובנינים, מס׳ 79 לשנת 1966}}, או היתר לפי {{ח:חיצוני|צו בדבר מתן היתרים לעבודות בשטחים תפוסים לצרכים צבאיים (יהודה והשומרון)#סעיף 2|סעיף 2 לצו בדבר מתן היתרים לעבודות בשטחים תפוסים לצרכים צבאיים (יהודה והשומרון) (מס׳ 997), התשמ״ב–1982}}, לפי הענין, לרבות פטור מאחר מאלה.
{{ח:תת|(ב)}} מפקד צבאי רשאי, בצו, לאסור בניה או להורות על הפסקתה או להתנות תנאים לבניה, אם הוא סבור שהדבר דרוש לבטחון האזור או להבטחת הסדר הציבורי.
{{ח:תת|(ג)}} ניתן צו לפי סעיף קטן (ב), לא יינתן רישיון ביחס למקרקעין שלגביהם ניתן הצו, אלא באישור המפקד הצבאי או מי שהוסמך לכך על ידו.
{{ח:תת|(ד)}} ניתן רישיון לפני מתן צו לפי סעיף קטן (ב) לגבי המקרקעין ביחס אליהם ניתן הרישיון, יותלה הרישיון כל עוד הצו בתוקף או כל עוד המפקד הצבאי או מי שהוסמך לכך על ידו לא הורה אחרת, באופן כללי או לענין מסוים.
{{ח:תת|(ה)}} נעשתה בניה בניגוד לצו שהוצא לפי סעיף קטן (ב), רשאי המפקד הצבאי להורות בצו שהבנין או אותו חלק ממנו שנעשתה בהם בניה כאמור, ייהרס, יפורק או יסולק.
{{ח:תת|(ו)|(1)}} העובר על הצו שהוצא על ידי מפקד צבאי לפי סעיף קטן (ב), דינו – שנתיים מאסר.
{{ח:תתת|(2)}} חבר מוסד תכנון שהצביע בעד החלטה לתת רישיון או להמליץ עליו או היה שותף לה שלא בדרך הצבעה, בידעו שמתן הרישיון הוא בניגוד להוראות סעיפים קטנים (ג) ו־(ד), דינו – מאסר שנה.
{{ח:תתת|(3)}} עובד של מוסד תכנון או של רשות מקומית אשר קבע בכתב, או בעל פה בשעת דיון במוסד התכנון, כי ניתן לתת רישיון, ועל יסוד קביעתו ניתן הרישיון או הומלץ עליו, בידעו שמתן הרישיון הוא בניגוד להוראות סעיפים קטנים (ג) ו־(ד), דינו מאסר שנה.
{{ח:תתת|(4)}} בסעיף קטן זה, ”מוסד תכנון“ – רשות שיש לה סמכות בעניין תכניות תכנון או רישיונות לפי {{ח:חיצוני|חוק תכנון ערים, כפרים ובנינים|חוק תכנון ערים, כפרים ובנינים, מס׳ 79 לשנת 1966}}, לפי {{ח:חיצוני|צו בדבר תכנון ערים, כפרים ובנינים (יהודה והשומרון)|צו בדבר תכנון ערים, כפרים ובנינים (יהודה והשומרון) (מס׳ 418), התשל״א–1971}}, או לפי {{ח:חיצוני|צו בדבר מתן היתרים לעבודות בשטחים תפוסים לצרכים צבאיים (יהודה והשומרון)|צו בדבר מתן היתרים לעבודות בשטחים תפוסים לצרכים צבאיים (יהודה והשומרון) (מס׳ 997), התשמ״ב–1982}}, לפי העניין.

{{ח:קטע3|פרק י סימן ד|סימן ד׳ – המאבק בתופעת השכרות|תיקון: 1668, 1740}}

{{ח:סעיף|332א|הגדרות|תיקון: 1668, 1740, 1805}}
{{ח:ת}} {{ח:פנימי|פרק י סימן ד|בסימן זה}} –
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”החזקה“ – שליטתו של אדם בדבר המצוי בידו, בידו של אחר או בכל מקום שהוא, בין שהמקום שייך לו ובין אם לאו; והדבר המצוי בידם או בהחזקתם של אחד או כמה מבני חבורה בידיעתם ובהסכמתם של השאר יראו כמצוי בידם ובהחזקתם של כל אחד מהם כאחד;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”כלי קיבול סגור“ – כלי קיבול המכיל משקה משכר, שלא נפתח כלל מאז ייצורו;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מקום ציבורי“ – דרך, בנין, מקום או אמצעי תעבורה שיש אותה שעה לציבור זכות או רשות של גישה אליהם, בלא תנאי או בתנאי של תשלום, וכל בנין או מקום המשמש אותה שעה להתקהלות ציבורית או דתית או לבית משפט היושב בפומבי, למעט:
{{ח:תתת|(1)}} בית עסק מסוג מסעדה, בית קפה, הסעדה;
{{ח:תתת|(2)}} עסק למכירת משקאות משכרים המוגשים לצריכה במקום;
{{ח:תתת|(3)}} בית מלון, פנסיון או אכסניה, ובלבד שאינם מיועדים בעיקרם למתן שירותי אירוח ולינה למי שטרם מלאו לו שמונה עשרה שנים;
{{ח:תתת|(4)}} מקום לעריכת מופעים וירידים, קולנוע, תיאטרון, אמפיתיאטרון, מקום אחר לעריכת אירועי תרבות, בידור וספורט תחת כיפת השמים, דיסקוטק, יריד שלא במבנה של קבע וכלי שיט המשמש לעינוג ציבורי;
{{ח:תתת|(5)}} אולם שמחות וגן אירועים;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”משקה משכר“ – משקה תוסס או אלכוהולי שנועד לצריכת אדם והמכיל, בבדיקת מדגם ממנו, שני אחוזים או יותר אלכוהול לפי הנפח, למעט סמים ותרופות המוכנים או נמכרים על ידי רוקח; צוינה תכולת האלכוהול שבמשקה הנמצא במיכל סגור, ישמש ציון זה הוכחה לכאורה למידת התכולה. לעניין זה, ייחשב כמשקה משכר, אף משקה שעל פי ריחו, הכלי המשמש לקיבולו או נסיבות הענין, ניתן להניח כי הוא משקה משכר;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”רכב“ – כהגדרתו {{ח:חיצוני|צו בדבר תעבורה (יהודה והשומרון)|בצו בדבר תעבורה [נוסח משולב] (יהודה והשומרון) (מס׳ 1805), התשע״ט–2018}}.

{{ח:סעיף|332ב|סמכות תפיסה והשמדה של משקה משכר וכלי קיבולו|תיקון: 1668, 1740}}
{{ח:תת|(א)}} היה לשוטר הנמנה עם כוחות המשטרה יסוד סביר להניח כי אדם שותה משקה משכר או כי אדם המחזיק משקה משכר מתכוון לשתותו, במקום ציבורי או ברכב הנמצא במקום ציבורי, וכי שתיית המשקה המשכר עלולה להביא להפרת הסדר הציבורי או לפגיעה בשלום הציבור או ביטחונו, רשאי הוא לתפוס או להשמיד את המשקה המשכר או את כלי קיבולו; לעניין סעיף זה, ”השמדה“ – לרבות שפיכה מיידית של המשקה המשכר והשלכת כלי קיבולו לפח אשפה.
{{ח:תת|(ב)}} היה לשוטר הנמנה עם כוחות המשטרה יסוד סביר להניח כי מי שטרם מלאו לו שמונה עשרה שנים שותה משקה משכר או כי מי שטרם מלאו לו שמונה עשרה שנים המחזיק משקה משכר מתכוון לשתותו, במקום ציבורי או ברכב הנמצא במקום ציבורי, שלא בנוכחות האחראי על מי שטרם מלאו לו שמונה עשרה שנים ובהסכמתו או שלא בחוג משפחתו, רשאי הוא לתפוס או להשמיד את המשקה המשכר או את כלי קיבולו; בסעיף קטן זה {{ח:הערה|-}} ”אחראי על מי שטרם מלאו לו שמונה עשרה שנים“ – הורה, הורה חורג, אפוטרופוס או מי שמי שטרם מלאו לו שמונה עשרה שנים נתון במשמורתו או בהשגחתו לפי דין.
{{ח:תת|(ג)}} אופן הטיפול במשקה ובכלי הקיבול לצורך תפיסתם או השמדתם יהיה כאמור בפקודות משטרת ישראל, או כאמור בנוהלי משטרת ישראל, ובלבד שיפורסמו באתר האינטרנט של המשטרה.
{{ח:תת|(ד)}} לעניין סעיף 332ב, אדם המחזיק משקה משכר בכלי קיבול שאינו כלי קיבול סגור, במקום ציבורי או ברכב הנמצא במקום ציבורי, בין השעות 21:00 ל־06:00, חזקה כי בכוונתו לשתות את המשקה המשכר וכי שתייתו עלולה להביא להפרת הסדר הציבורי או לפגיעה בשלום הציבור או ביטחונו, אלא אם כן הוכח אחרת להנחת דעתו של השוטר הנמנה עם כוחות המשטרה.

{{ח:קטע3|פרק י סימן ה|סימן ה׳ – הסמכת פקחים (שהייה באזור שלא כדין)|תיקון: 1698}}

{{ח:סעיף|332ג|הגדרות|תיקון: 1698}}
{{ח:ת}} {{ח:פנימי|פרק י סימן ה|בסימן זה}} –
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”חוק הכניסה לישראל“ – {{ח:חיצוני|חוק הכניסה לישראל|חוק הכניסה לישראל, התשי״ב–1952}}, כפי תוקפו בישראל מעת לעת;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”ישראלי“ – אדם הרשום במרשם האוכלוסין לפי {{ח:חיצוני|חוק מרשם האוכלוסין|חוק מרשם האוכלוסין, התשכ״ה–1965}}, כפי תוקפו בישראל מעת לעת;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מקום משמורת“ – מקום משמורת אשר מצוי בישראל, כהגדרתו {{ח:חיצוני|חוק הכניסה לישראל#סעיף 13א|בסעיף 13א(א) לחוק הכניסה לישראל}};
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”פקח“ – מי שהוסמך בכתב מינוי על ידי מפקד כוחות צה״ל באזור לפעול בהתאם להוראות {{ח:פנימי|פרק י סימן ה|סימן זה}};
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”שהייה באזור שלא כדין“ – שהייה באזור ללא היתר כדין, של מי שאינו תושב האזור ואינו ישראלי ואשר נכנס לאזור דרך ישראל;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”תושב האזור“ – אדם הנמצא כדין באזור ואשר מקום מגוריו הקבוע הוא באזור.

{{ח:סעיף|332ד|סמכות פקח|תיקון: 1698}}
{{ח:תת|(א)}} לשם ביצוע הוראות {{ח:פנימי|פרק י סימן ה|סימן זה}}, רשאי פקח:
{{ח:תתת|(1)}} לדרוש מאדם שיש יסוד להניח, כי שהייתו באזור הינה שלא כדין, לזהות את עצמו ולהציג בפניו את המסמכים הנוגעים לשהייתו וכן למסור לו ידיעות הנוגעות לשהייתו;
{{ח:תתת|(2)}} להיכנס בכל עת סבירה למקום, למעט מקום מגורים, שלגביו יש חשד כי מצוי בו אדם השוהה שלא כדין באזור כדי לערוך בדיקה בעניין.
{{ח:תת|(ב)}} התעורר חשד לשהייה באזור שלא כדין, רשאי פקח לתפוס כל מסמך הקשור לשהייה כאמור.
{{ח:תת|(ג)}} חבר בוועדה לבחינת צווי הגירוש, כהגדרתה {{ח:פנימי|סעיף 305|בסעיף 305}}, רשאי, לבקשת פקח, ליתן צו המתיר לפקח להיכנס למקום מגורים כדי לערוך בדיקה לעניין קיום הוראות {{ח:פנימי|פרק י סימן ה|סימן זה}}, אם ראה כי התקיים אחד מאלה:
{{ח:תתת|(1)}} יש יסוד סביר להניח כי נמצא בו אדם השוהה שלא כדין באזור;
{{ח:תתת|(2)}} יש יסוד סביר להניח כי נמצא בו אדם ששהייתו באזור מחייבת היתר, והפקח ביקש רשות להיכנס למקום כדי לערוך בירור בעניין ובקשתו לא נענתה.
{{ח:תת|(ד)}} כניסה למקום לפי {{ח:פנימי|פרק י סימן ה|סימן זה}}, תיעשה רק לאחר שהפקח זיהה את עצמו לפני מי שנחזה כמחזיק המקום והודיע לו את המטרה שלשמה מתבקשת הכניסה, ובמקום המשמש למגורים – הציג בפניו את הצו שהוצא לפי סעיף קטן (ג); לא אפשר מחזיק המקום את הכניסה, רשאי הפקח להשתמש בכוח סביר כלפי אדם או כלפי רכוש לאחר שהזהירו על כך.
{{ח:תת|(ה)}} היה לפקח יסוד סביר לחשד כי אדם שוהה באזור שלא כדין, רשאי הוא, לאחר שהזדהה בפניו והסביר לו את סיבת הדרישה, לדרוש ממנו להילוות אליו למקום משמורת. סירב אותו אדם לציית לדרישה כאמור, רשאי הפקח להשתמש בכוח סביר כדי להביאו למקום משמורת.
{{ח:תת|(ו)}} הבאה למקום משמורת, כאמור בסעיף קטן (ה), תיעשה בהקדם האפשרי ותוך זמן סביר מרגע החלטת הפקח על העברה למקום משמורת.
{{ח:תת|(ז)}} פקח לא יעשה שימוש בסמכויות הנתונות לו לפי {{ח:פנימי|פרק י סימן ה|סימן זה}}, אלא בעת מילוי תפקידו ובהתקיים שני אלה:
{{ח:תתת|(1)}} הוא עונד באופן גלוי תג המזהה אותו ואת תפקידו, והוא לובש מדי פקח, בצבע ובצורה שהורה לעניין זה שר הפנים בישראל מכוח סמכותו לפי {{ח:חיצוני|חוק הכניסה לישראל#סעיף 13ה|סעיף 13ה(ו)(1) לחוק הכניסה לישראל}}, ובלבד שהמדים כאמור אינם נחזים להיות מדי משטרה;
{{ח:תתת|(2)}} יש בידו תעודת פקח כדין, המעידה על תפקידו ועל סמכויותיו, שאותה יציג על פי דרישה.

{{ח:קטע2|פרק יא|פרק י״א – הוראות שונות}}

{{ח:סעיף|333|עונש כללי}}
{{ח:ת}} העובר על הוראות צו זה, או אינו מקיים הוראה או חובה שנקבעה בתחיקת בטחון, דינו מאסר חמש שנים, אם לא נקבע במפורש עונש אחר לאותה עבירה.

{{ח:סעיף|334|הוראות מעבר|תיקון: 238/ת״ט}}
{{ח:תת|(א)}} על מי שמועד תשלום הקנס שהוטל עליו לפי {{ח:פנימי|סעיף 175|סעיף 165 {{ח:הערה|[צ״ל: סעיף 175]}}}}, חל טרם יום י״ז באדר התשס״ז (07.03.07), לא יחולו עליו הוראות {{ח:פנימי|סעיף 175|סעיף קטן 175(ה)}} ויחולו עליו הוראות {{ח:פנימי|סעיף 175|סעיף זה {{ח:הערה|[צ״ל: סעיף 175]}}}}, בשינויים האלה:
{{ח:תתת|(1)}} בסעיף קטן (א) במקום המילים 'שלוש שנים׳ יבוא ’שנתיים‘;
{{ח:תתת|(2)}} במקום האמור בסעיף קטן (ג) יבוא:
{{ח:תתת}} ”מאסר במקרה של אי־תשלום קנס ירוצה לאחר כל עונש מאסר שעל הנידון לרצות“.
{{ח:תת|(ב)}} צו מעצר אשר הוצא מכוח הצו בדבר מעצרים מנהליים (הוראת שעה) [נוסח משולב] (יהודה והשומרון) (מס׳ 1591), התשס״ז–2007, ההליכים שנעשו ביחס לצו המעצר בהתאם להוראותיו וההסמכות שניתנו מכוחו, יראו אותם כאילו נעשו מכוח {{ח:פנימי|פרק ט סימן ב|סימן ב׳ לפרק ט׳ לצו}}.
{{ח:תת|(ג)}} הוראות {{ח:פנימי|פרק ט סימן ג|סימן ג׳ לפרק ט׳}} יחולו על מוחזקים במשמורת שנגדם ניתן צו גירוש לפני יום כ״ה בתשרי התש״ע (13 באוקטובר 2009); על אף האמור בצו זה, המוחזקים במשמורת שנגדם ניתן צו גירוש לפני תחילתו של צו זה יובאו לפני וועדה לפי {{ח:פנימי|סעיף 274|סעיף 274(א)}} בתוך 14 ימים מיום כ״ה בתשרי התש״ע (13 באוקטובר 2009).
{{ח:תת|(ד)}} הוראות {{ח:פנימי|סעיף 331|סעיפים 331}} {{ח:פנימי|סעיף 332|ו־332}} יחולו לגבי כל בניין כאמור {{ח:פנימי|סעיף 331|בסעיף קטן (ב) {{ח:הערה|לסעיף 331}}}} בין שהוחרם ונהרס ובין שהוחרם ופתחיו נאטמו, לפני יום ו׳ באייר התשל״ב (20 באפריל 1972) ובין לאחריו; הוחל בהקמתו של בנין בשטח הקרקע שעליו ניצב בנין שהוחרם ונהרס כאמור {{ח:פנימי|סעיף 331|בסעיף קטן 331(ב)}} לפני מועד זה, יופסקו כל פעולות ההקמה.

{{ח:סעיף|335|תיקונים עקיפים|תיקון: 238/ת״ט}}
{{ח:תת|(א)}} {{ח:הערה|הנוסח שולב {{ח:חיצוני|צו בדבר פרשנות (יהודה והשומרון)|בצו בדבר פרשנות (יהודה והשומרון) (מס׳ 130), התשכ״ז–1967}}.}}
{{ח:תת|(ב)}} {{ח:הערה|הנוסח שולב {{ח:חיצוני|צו בדבר מתקני כליאה (יהודה והשומרון)#סעיף ב|בצו {{מוקטן|ב}}דבר מתקני כליאה (יהודה והשומרון) (מס׳ 29), התשכ״ז–1967}}.}}
{{ח:תת|(ג)}} {{ח:הערה|הנוסח שולב {{ח:חיצוני|צו בדבר איסור פעולות הסתה ותעמולה עוינת (יהודה והשומרון)#סעיף ב|בצו {{מוקטן|ב}}דבר איסור פעולות הסתה ותעמולה עוינת (יהודה והשומרון) (מס׳ 101), התשכ״ז–1967}}.}}
{{ח:תת|(ד)}} {{ח:הערה|הנוסח שולב {{ח:חיצוני|צו בדבר שירות בתי הסוהר (יהודה והשומרון)|בצו בדבר שירות בתי הסוהר (יהודה והשומרון) (מס׳ 254), התשכ״ח–1968}}.}}
{{ח:תת|(ה)}} {{ח:הערה|הנוסח שולב {{ח:חיצוני|צו בדבר מינויים והעסקת עובדים במנגנון הממשלתי (יהודה והשומרון)|בצו בדבר מינויים והעסקת עובדים במנגנון הממשלתי (יהודה והשומרון) (מס׳ 37), התשכ״ז–1967}}.}}
{{ח:תת|(ו)}} {{ח:הערה|הנוסח שולב {{ח:חיצוני|צו בדבר זימון למשפט על עבירות שנעברו מחוץ לאזור (יהודה והשומרון)|בצו בדבר זימון למשפט על עבירות שנעברו מחוץ לאזור (יהודה והשומרון) (מס׳ 148), התשכ״ח–1967}}.}}
{{ח:תת|(ז)}} {{ח:הערה|הנוסח שולב {{ח:חיצוני|צו בדבר תחנות מעבר – גשרי הירדן (יהודה והשומרון)|בצו בדבר תחנות מעבר – גשרי הירדן (יהודה והשומרון) (מס׳ 175), התשכ״ח–1967}}.}}
{{ח:תת|(ז1)}} {{ח:הערה|הנוסח שולב {{ח:חיצוני|צו בדבר רשיונות לכלי יריה (יהודה והשומרון)|בצו בדבר רשיונות לכלי יריה (יהודה והשומרון) (מס׳ 180), התשכ״ח–1967}}.}}
{{ח:תת|(ח)}} {{ח:הערה|הנוסח שולב {{ח:חיצוני|צו בדבר חוק חומרי נפץ (יהודה והשומרון)|בצו בדבר חוק חומרי נפץ (יהודה והשומרון) (מס׳ 275), התשכ״ח–1968}}.}}
{{ח:תת|(ט)}} {{ח:הערה|הנוסח שולב {{ח:חיצוני|צו בדבר הסדרת מקומות רחצה ציבוריים (יהודה והשומרון)|בצו בדבר הסדרת מקומות רחצה ציבוריים (יהודה והשומרון) (מס׳ 280), התשכ״ח–1968}}.}}
{{ח:תת|(י)}} {{ח:הערה|הנוסח שולב {{ח:חיצוני|צו בדבר סמכויות מכס (יהודה והשומרון)|בצו בדבר סמכויות מכס (יהודה והשומרון) (מס׳ 309), התשכ״ט–1969}}.}}
{{ח:תת|(יא)}} {{ח:הערה|הנוסח שולב {{ח:חיצוני|צו בדבר תשלום דמי עדים (יהודה והשומרון)|בצו בדבר תשלום דמי עדים (יהודה והשומרון) (מס׳ 351), התש״ל–1969}}.}}
{{ח:תת|(יא1)}} {{ח:הערה|הנוסח שולב {{ח:חיצוני|צו בדבר הסדרת השמירה בישובים (יהודה והשומרון)|בצו בדבר הסדרת השמירה בישובים (יהודה והשומרון) (מס׳ 432), התשל״א–1971}}.}}
{{ח:תת|(יב)}} {{ח:הערה|הנוסח שולב {{ח:חיצוני|צו בדבר העסקת שוטרים בשכר לרגל אירוע (יהודה והשומרון)|בצו בדבר העסקת שוטרים בשכר לרגל אירוע (יהודה והשומרון) (מס׳ 519), התשל״ג–1973}}.}}
{{ח:תת|(יג)}} {{ח:הערה|הנוסח שולב {{ח:חיצוני|צו בדבר סימון מוצרים (יהודה והשומרון)|בצו בדבר סימון מוצרים (יהודה והשומרון) (מס׳ 530), התשל״ד–1973}}.}}
{{ח:תת|(יד)}} {{ח:הערה|הנוסח שולב {{ח:חיצוני|צו בדבר סמים מסוכנים (יהודה והשומרון)|בצו בדבר סמים מסוכנים (יהודה והשומרון) (מס׳ 558), התשל״ה–1975}}.}}
{{ח:תת|(טו)}} {{ח:הערה|הנוסח שולב {{ח:חיצוני|צו בדבר חגורות בטיחות ברכב (יהודה והשומרון)|צו בדבר חגורות בטיחות ברכב (יהודה והשומרון) (מס׳ 600), התשל״ה–1975}}.}}
{{ח:תת|(טז)}} {{ח:הערה|הנוסח שולב {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 407א|בצו בדבר תיקון דינו {{מוקטן|[צ״ל: דיני]}} העונשין (רכוש גנוב ורכוש החשוד כגנוב) (יהודה והשומרון) (מס׳ 771), התשל״ט–1978}}.}}
{{ח:תת|(יז)}} {{ח:הערה|הנוסח שולב {{ח:חיצוני|צו בדבר ניהול מועצות אזוריות (יהודה והשומרון)|בצו בדבר ניהול מועצות אזוריות (יהודה והשומרון) (מס׳ 783), התשל״ט–1979}}.}}
{{ח:תת|(יח)}} {{ח:הערה|הנוסח שולב {{ח:חיצוני|צו בדבר סמכויות פקוח על מצרכים ושירותים (יהודה והשומרון)|בצו בדבר סמכויות פקוח על מצרכים ושירותים (יהודה והשומרון) (מס׳ 886), התשמ״א–1980}}.}}
{{ח:תת|(יט)}} {{ח:הערה|הנוסח שולב {{ח:חיצוני|צו בדבר הכנסת כספים לאזור (יהודה והשומרון)|בצו בדבר הכנסת כספים לאזור (יהודה והשומרון) (מס׳ 973), התשמ״ב–1982}}.}}
{{ח:תת|(כ)}} {{ח:הערה|הנוסח שולב {{ח:חיצוני|צו בדבר פסיקת ריבית והצמדה (יהודה והשומרון)|בצו בדבר פסיקת ריבית והצמדה (יהודה והשומרון) (מס׳ 980){{מוקטן|,}} התשמ״ב–1982}}.}}
{{ח:תת|(כא)}} {{ח:הערה|הנוסח שולב {{ח:חיצוני|צו בדבר פיקוח על תאגידים ציבוריים (יהודה והשומרון)|בצו בדבר פיקוח על תאגידים ציבוריים (יהודה והשומרון) (מס׳ 998), התשמ״ב–1982}}.}}
{{ח:תת|(כב)}} {{ח:הערה|הנוסח שולב {{ח:חיצוני|צו בדבר תיקון חוק המשתלות (יהודה והשומרון)|בצו בדבר תיקון חוק המשתלות (יהודה והשומרון) (מס׳ 1002), התשמ״ב–1982}}.}}
{{ח:תת|(כג)}} {{ח:הערה|הנוסח שולב {{ח:חיצוני|צו בדבר שיקים ללא כיסוי (יהודה והשומרון)|בצו בדבר שיקים ללא כיסוי (יהודה והשומרון) (מס׳ 1024), התשמ״ב–1982}}.}}
{{ח:תת|(כד)}} {{ח:הערה|הנוסח שולב {{ח:חיצוני|צו בדבר שיווק תוצרת חקלאית (יהודה והשומרון)|בצו בדבר שיווק תוצרת חקלאית (יהודה והשומרון) (מס׳ 1051), התשמ״ג–1983}}.}}
{{ח:תת|(כה)}} {{ח:הערה|הנוסח שולב {{ח:חיצוני|צו בדבר חוק העתיקות (יהודה והשומרון)|בצו בדבר חוק העתיקות (יהודה והשומרון) (מס׳ 1166), התשמ״ו–1986}}.}}
{{ח:תת}} {{ח:הערה|הנוסח שולב {{ח:חיצוני|צו בדבר עבירות מינהליות (יהודה והשומרון)|בצו בדבר עבירות מינהליות (יהודה והשומרון) (מס׳ 1263), התשמ״ט–1988}}.}}
{{ח:תת|(כו)}} {{ח:הערה|הנוסח שולב {{ח:חיצוני|צו בדבר תעבורה (יהודה והשומרון)|בצו בדבר התעבורה (מס׳ 1310), התשנ״ב–1992}}.}}
{{ח:תת|(כז)}} {{ח:הערה|הנוסח שולב {{ח:חיצוני|צו בדבר משמר אזרחי בישובים (יהודה והשומרון)|בצו בדבר משמר אזרחי בישובים (יהודה והשומרון) (מס׳ 1362), התשנ״ב–1992}}.}}
{{ח:תת|(כח)}} {{ח:הערה|הנוסח שולב {{ח:חיצוני|צו בדבר חילוט כלי רכב (הוראת שעה) (יהודה והשומרון)|בצו בדבר חילוט כלי רכב (הוראת שעה) (יהודה והשומרון) (מס׳ 1410), התשנ״ד–1994}}.}}
{{ח:תת|(כט)}} {{ח:הערה|הנוסח שולב {{ח:חיצוני|צו בדבר שיפוט בבתי משפט לעניינים מקומיים (הוראת שעה) (יהודה והשומרון)|בצו בדבר שיפוט בבתי משפט לעניינים מקומיים (הוראת שעה) (יהודה והשומרון) (מס׳ 1564), התשס״ה–2005}}.}}
{{ח:תת|(ל)}} {{ח:הערה|הנוסח שולב {{ח:חיצוני|צו בדבר יישום תוכנית ההתנתקות (יהודה והשומרון)|בצו בדבר יישום תוכנית ההתנתקות (יהודה והשומרון) (מס׳ 1565), התשס״ה–2005}}.}}
{{ח:תת|(לא)}} {{ח:הערה|הנוסח שולב {{ח:חיצוני|צו בדבר תיקון חוק רישום נכסי דלא ניידי אשר טרם נרשמו (יהודה והשומרון)|בצו בדבר תיקון חוק רישום נכסי דלא ניידי אשר טרם נרשמו (יהודה והשומרון) (מס׳ 1621), התש״ע–2008}}.}}
{{ח:תת|(לב)}} {{ח:הערה|הנוסח שולב {{ח:חיצוני|צו בדבר סמכויות לשם שמירה על ביטחון הציבור (יהודה והשומרון)|בצו בדבר סמכויות לשם שמירה על ביטחון הציבור (יהודה והשומרון) (מס׳ 1628), התש״ע–2009}}.}}

{{ח:קטע2|תוספת 1|תוספת ראשונה|תיקון: 1672}}
{{ח:קטע4||{{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 55|סעיפים 55}}, {{ח:פנימי|סעיף 58|58}}, {{ח:פנימי|סעיף 59|59}})}}}}

{{ח:סעיף*|(1)||תיקון: 1672, 238/ת״ט, 1715, 1724, 1827|עוגן=תוספת 1 פרט 1}}
{{ח:ת}} {{ח:פנימי|סעיף 90|סעיפים 90(א)}} (ובלבד שעילת סגירת הדלתיים נבעה כתוצאה מחשש לפגיעה בביטחון האזור ובסדר הציבורי), {{ח:פנימי|סעיף 90|90(ב)}}, {{ח:פנימי|סעיף 209|209}}, {{ח:פנימי|סעיף 210|210}}, {{ח:פנימי|סעיף 210א|210א}}, {{ח:פנימי|סעיף 211א|211א}}, {{ח:פנימי|סעיף 212|212}}, {{ח:פנימי|סעיף 212א|212א}}, {{ח:פנימי|סעיף 213|213}}, {{ח:פנימי|סעיף 215|215}}, {{ח:פנימי|סעיף 218|218}}, {{ח:פנימי|סעיף 220|220}}, {{ח:פנימי|סעיף 221|221}}, {{ח:פנימי|סעיף 223|223}}, {{ח:פנימי|סעיף 230|230}}, {{ח:פנימי|סעיף 230ב|230ב}}, {{ח:פנימי|סעיף 231|231}}, {{ח:פנימי|סעיף 233|233}}, {{ח:פנימי|סעיף 234|234}}, {{ח:פנימי|סעיף 235|235}} (ובלבד שקיים חשד כי העבירה בוצעה מתוך כוונה לפגיעה בביטחון האזור או בסדר הציבורי), {{ח:פנימי|סעיף 236|236}} (ובלבד שקיים חשד כי העבירה בוצעה מתוך כוונה לפגיעה בביטחון האזור או בסדר הציבורי), {{ח:פנימי|סעיף 237|237}}, {{ח:פנימי|סעיף 237א|237א}}, {{ח:פנימי|סעיף 237ב|237ב}}, {{ח:פנימי|סעיף 238|238}}, {{ח:פנימי|סעיף 239|239}}, {{ח:פנימי|סעיף 240|240}}, {{ח:פנימי|סעיף 241|241}}, {{ח:פנימי|סעיף 242א|242א}}, {{ח:פנימי|סעיף 242ב|242ב}}, {{ח:פנימי|סעיף 244|244}}, {{ח:פנימי|סעיף 245|245}}, {{ח:פנימי|סעיף 248|248}}, {{ח:פנימי|סעיף 249א|249א}}, {{ח:פנימי|סעיף 249ב|249ב}}, {{ח:פנימי|סעיף 253|253}}, {{ח:פנימי|סעיף 254|254(א)}}, {{ח:פנימי|סעיף 254א|254א}}, {{ח:פנימי|סעיף 257|257}}, {{ח:פנימי|סעיף 261|261}}, {{ח:פנימי|סעיף 300|300 לצו זה}}.

{{ח:סעיף*|(2)||עוגן=תוספת 1 פרט 2}}
{{ח:ת}} {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 58|תקנות 58}}, {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 62|62}}, {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 64|64}}, {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 66|66}}, {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 84|84}}, {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 85|85}}, {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 136|136}}, {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 138|138}}, {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 139|139}}, {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 140|140}}, {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 141|141}}, {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 143א|143א}} {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)|לתקנות ההגנה (שעת חירום), 1945}}.

{{ח:קטע2|תוספת 2|תוספת שניה|תיקון: 1672}}
{{ח:קטע4||{{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 69ג|סעיף 69ג}})}}}}

{{ח:סעיף*|(1)||תיקון: 1715, 1724, 1748|עוגן=תוספת 2 פרט 1}}
{{ח:ת}} {{ח:פנימי|סעיף 209|סעיפים 209}}, {{ח:פנימי|סעיף 210|210}}, {{ח:פנימי|סעיף 210א|210א}}, {{ח:פנימי|סעיף 211|211}}, {{ח:פנימי|סעיף 211א|211א}}, {{ח:פנימי|סעיף 212|212}}, {{ח:פנימי|סעיף 212א|212א}}, {{ח:פנימי|סעיף 213|213}}, {{ח:פנימי|סעיף 214|214}}, {{ח:פנימי|סעיף 215|215}}, {{ח:פנימי|סעיף 217|217}}, {{ח:פנימי|סעיף 218|218}}, {{ח:פנימי|סעיף 220|220}}, {{ח:פנימי|סעיף 221|221}}, {{ח:פנימי|סעיף 222|222}}, {{ח:פנימי|סעיף 223|223}}, {{ח:פנימי|סעיף 225|225}}, {{ח:פנימי|סעיף 230|230}}, {{ח:פנימי|סעיף 231|231}}, {{ח:פנימי|סעיף 232|232}}, {{ח:פנימי|סעיף 233|233}}, {{ח:פנימי|סעיף 234|234}}, {{ח:פנימי|סעיף 237|237}}, {{ח:פנימי|סעיף 238|238}}, {{ח:פנימי|סעיף 239|239}}, {{ח:פנימי|סעיף 240|240}}, {{ח:פנימי|סעיף 241|241}}, {{ח:פנימי|סעיף 245|245}}, {{ח:פנימי|סעיף 248|248}}, {{ח:פנימי|סעיף 251|251}}, {{ח:פנימי|סעיף 254|254}}, {{ח:פנימי|סעיף 259|259}}, {{ח:פנימי|סעיף 261|261}}, {{ח:פנימי|סעיף 300|300}}, {{ח:פנימי|סעיף 317|317}}, {{ח:פנימי|סעיף 318|318}}, {{ח:פנימי|סעיף 319|319, לצו זה}}.

{{ח:סעיף*|(2)||עוגן=תוספת 2 פרט 2}}
{{ח:ת}} {{ח:חיצוני|צו בדבר איסור פעולות הסתה ותעמולה עויינת (יהודה והשומרון)#סעיף 3|סעיפים 3}}, {{ח:חיצוני|צו בדבר איסור פעולות הסתה ותעמולה עויינת (יהודה והשומרון)#סעיף 4|4}}, {{ח:חיצוני|צו בדבר איסור פעולות הסתה ותעמולה עויינת (יהודה והשומרון)#סעיף 5|5}}, {{ח:חיצוני|צו בדבר איסור פעולות הסתה ותעמולה עויינת (יהודה והשומרון)#סעיף 6|6}}, {{ח:חיצוני|צו בדבר איסור פעולות הסתה ותעמולה עויינת (יהודה והשומרון)#סעיף 7|7}}, {{ח:חיצוני|צו בדבר איסור פעולות הסתה ותעמולה עויינת (יהודה והשומרון)#סעיף 7א|7א}}, {{ח:חיצוני|צו בדבר איסור פעולות הסתה ותעמולה עויינת (יהודה והשומרון)#סעיף 10א|10א}} {{ח:חיצוני|צו בדבר איסור פעולות הסתה ותעמולה עויינת (יהודה והשומרון)|לצו בדבר איסור פעולות הסתה ותעמולה עויינת (יהודה והשומרון) (מס׳ 101), תשכ״ז–1967}}.

{{ח:סעיף*|(3)||תיקון: 240/ת״ט|עוגן=תוספת 2 פרט 3}}
{{ח:ת}} {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 58|תקנות 58}}, {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 59|59}}, {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 60|60}}, {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 61|61}}, {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 62|62}}, {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 63|63}}, {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 64|64}}, {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 66|66}}, {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 85|85}}, {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 88|88}}, {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 90|90}}, {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 91|91}}, {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 94|94}}, {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 95|95}}, {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 96|96}}, {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 97|97}}, {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 98|98}}, {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 100|100}}, {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 118|118(2)}}, {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 129|129}}, {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 131|131}}, {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 136|136}}, {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 137|137}}, {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 138|138}}, {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 140|140}}, {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 142|142}}, {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 143|143}}, {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 143א|143א}}, {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 143ב|143ב}}, {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 143ג|143ג}}, {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 143ד|143ד}}, {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 144|144}}, {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 146|146}} {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)|לתקנות ההגנה (שעת חירום), 1945}}.

{{ח:סעיף*|(4)||עוגן=תוספת 2 פרט 4}}
{{ח:ת}} עבירות לפי {{ח:חיצוני|צו בדבר סמים מסוכנים (יהודה והשומרון)|הצו בדבר סמים מסוכנים (יהודה והשומרון) (מס׳ 558), תשל״ה–1975}}.

{{ח:סעיף*|(5)||תיקון: 1748, 2112|עוגן=תוספת 2 פרט 5}}
{{ח:ת}} {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 157|סעיפים 157}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 367ב|367ב עד 367י}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 302|302}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 310|310(2)}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 310|310(6)}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 326|326}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 327|327}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 328|328}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 330|330}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 332|332}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 333|333}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 335|335}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 346|346}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 347|347}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 368|368}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 393|393}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 394|394}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 397|397}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 402|402}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 403|403}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 407ב|407ב}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 407ד|407ד}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 407ה|407ה}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 407ו|407ו}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 407יא|407יא}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 408|408}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 409|409}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 410|410(1)}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 412|412}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 414|414}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 415|415}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני|לחוק הפלילי הירדני לשנת 1960}}.

{{ח:סעיף*|(6)||עוגן=תוספת 2 פרט 6}}
{{ח:ת}} ניסיון, שידול, ניסיון לשידול או סיוע לעבירה מהעבירות המפורטות {{ח:פנימי|תוספת 2|בתוספת זו}}.

{{ח:קטע2|תוספת 3|תוספת שלישית|תיקון: 1676}}
{{ח:קטע3||עבירות ביטחון|תיקון: 1712}}
{{ח:קטע4||{{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 1|סעיפים 1}}, {{ח:פנימי|סעיף 31|31}}, {{ח:פנימי|סעיף 32|32}}, {{ח:פנימי|סעיף 44|44}}, {{ח:פנימי|סעיף 144|144}})}}|תיקון: 1712}}

{{ח:סעיף*|(1)||תיקון: 1712, 1715, 1724|עוגן=תוספת 3 פרט 1}}
{{ח:ת}} {{ח:פנימי|סעיף 209|סעיפים 209}}, {{ח:פנימי|סעיף 210|210}}, {{ח:פנימי|סעיף 210א|210א}}, {{ח:פנימי|סעיף 211|211}}, {{ח:פנימי|סעיף 211א|211א}}, {{ח:פנימי|סעיף 212|212}}, {{ח:פנימי|סעיף 212א|212א}}, {{ח:פנימי|סעיף 213|213}}, {{ח:פנימי|סעיף 215|215}}, {{ח:פנימי|סעיף 218|218}}, {{ח:פנימי|סעיף 220|220}}, {{ח:פנימי|סעיף 222|222}}, {{ח:פנימי|סעיף 223|223}}, {{ח:פנימי|סעיף 230|230}}, {{ח:פנימי|סעיף 231|231}}, {{ח:פנימי|סעיף 232|232}}, {{ח:פנימי|סעיף 233|233}}, {{ח:פנימי|סעיף 234|234}}, {{ח:פנימי|סעיף 237|237}}, {{ח:פנימי|סעיף 238|238}}, {{ח:פנימי|סעיף 239|239}}, {{ח:פנימי|סעיף 240|240}}, {{ח:פנימי|סעיף 241|241}}, {{ח:פנימי|סעיף 245|245}}, {{ח:פנימי|סעיף 248|248}}, {{ח:פנימי|סעיף 251|251}}, {{ח:פנימי|סעיף 254|254}}, {{ח:פנימי|סעיף 259|259}}, {{ח:פנימי|סעיף 261|261}}, {{ח:פנימי|סעיף 300|300}}, {{ח:פנימי|סעיף 317|317}}, {{ח:פנימי|סעיף 318|318}}, {{ח:פנימי|סעיף 319|319(ב)(2) לצו זה}}.

{{ח:סעיף*|(2)||תיקון: 1712|עוגן=תוספת 3 פרט 2}}
{{ח:ת}} {{ח:חיצוני|צו בדבר איסור פעולות הסתה ותעמולה עויינת (יהודה והשומרון)#סעיף 4|סעיפים 4}}, {{ח:חיצוני|צו בדבר איסור פעולות הסתה ותעמולה עויינת (יהודה והשומרון)#סעיף 7|7}}, {{ח:חיצוני|צו בדבר איסור פעולות הסתה ותעמולה עויינת (יהודה והשומרון)#סעיף 7א|7א}}, {{ח:חיצוני|צו בדבר איסור פעולות הסתה ותעמולה עויינת (יהודה והשומרון)#סעיף 10|10(1)}} למעט {{ח:חיצוני|צו בדבר איסור פעולות הסתה ותעמולה עויינת (יהודה והשומרון)#סעיף 10|הסיפא}} {{ח:חיצוני|צו בדבר איסור פעולות הסתה ותעמולה עויינת (יהודה והשומרון)|לצו בדבר איסור פעולות הסתה ותעמולה עויינת (יהודה והשומרון) (מס׳ 101), התשכ״ז–1967}}.

{{ח:סעיף*|(3)||תיקון: 1712, 240/ת״ט|עוגן=תוספת 3 פרט 3}}
{{ח:ת}} {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 58|תקנות 58}}, {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 59|59}}, {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 62|62}}, {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 63|63}}, {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 64|64}}, {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 66|66}}, {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 85|85}}, {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 129|129(2)}} לעניין צו לסגור מקום לפי {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 129|תקנה 129(1)(ב)}}, {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 136|136}}, {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 137|137}}, {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 138|138}}, {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 140|140}}, {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 143|143}}, {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 143א|143א}} {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)|לתקנות ההגנה (שעת חירום), 1945}}.

{{ח:סעיף*|(4)||עוגן=תוספת 3 פרט 4}}
{{ח:ת}} ניסיון, שידול, ניסיון לשידול או סיוע לעבירה מהעבירות המפורטות {{ח:פנימי|תוספת 3|בתוספת זו}}.

{{ח:קטע2|תוספת 4|תוספת רביעית|תיקון: 1788}}
{{ח:קטע3||צעצועים מסוכנים}}
{{ח:קטע4||{{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 1|סעיף 1 להגדרה ”צעצוע מסוכן“}})}}|תיקון: 2161}}

{{ח:סעיף*|א||עוגן=תוספת 4 פרט א}}
{{ח:ת}} כלי נשק – חיקוים של כלי נשק אמיתיים לרבות אקדחי גז, רובי איירסופט ורובי פיינטבול;

{{ח:סעיף*|ב||עוגן=תוספת 4 פרט ב}}
{{ח:ת}} קנה נשיפה היורה מחטים וחצים;

{{ח:סעיף*|ג||עוגן=תוספת 4 פרט ג}}
{{ח:ת}} מקלעות יד (רוגטקות);

{{ח:סעיף*|ד||עוגן=תוספת 4 פרט ד}}
{{ח:ת}} אקדחי הזנקה (מרוץ);

{{ח:סעיף*|ה||עוגן=תוספת 4 פרט ה}}
{{ח:ת}} כדורים ואבוקות עשן;

{{ח:סעיף*|ו||עוגן=תוספת 4 פרט ו}}
{{ח:ת}} חזיזים, נפצים, טילים, שרקנים, זיקוקים, כוורות מכל סוג שמתעופפות ו/או נייחות, כל פריט המכיל אבקת שריפה שחורה או חומר נפץ אחר;

{{ח:סעיף*|ז||עוגן=תוספת 4 פרט ז}}
{{ח:ת}} צעצועים מסוכנים המעבירים זרם חשמלי, העלולים להבהיל, וכן העלולים לפגוע בבריאות הציבור;

{{ח:סעיף*|ח||עוגן=תוספת 4 פרט ח}}
{{ח:ת}} סמן לייזר.

{{ח:קטע2|תוספת 5|תוספת חמישית|תיקון: 1799}}
{{ח:קטע4||{{ח:הערה|{{ח:פנימי|סעיף 1|סעיף 1 להגדרה ”עבירת מין או אלימות“}}}}}}

{{ח:סעיף*|(1)||עוגן=תוספת 5 פרט 1}}
{{ח:ת}} {{ח:פנימי|סעיף 209|סעיפים 209}}, {{ח:פנימי|סעיף 210|210}}, {{ח:פנימי|סעיף 210א|210א}}, {{ח:פנימי|סעיף 211|211}}, {{ח:פנימי|סעיף 211א|211א}}, {{ח:פנימי|סעיף 212|212}}, {{ח:פנימי|סעיף 212א|212א}}, {{ח:פנימי|סעיף 213|213}}, {{ח:פנימי|סעיף 214|214}}, {{ח:פנימי|סעיף 215|215}}, {{ח:פנימי|סעיף 217|217}}, {{ח:פנימי|סעיף 249|249}} {{ח:פנימי|סעיף 248א|ו־250 לצו זה}}.

{{ח:סעיף*|(2)||תיקון: 2112|עוגן=תוספת 5 פרט 2}}
{{ח:ת}} {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 285|סעיפים 285}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 287|287}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 289|289}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 290|290}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 291|291}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 302|302}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 367ב|367ב עד 367י}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 310|310}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 311|311}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 319|319}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 320|320}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 333|333}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 335|335}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 337|337}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 339|339}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 343|343}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 402|402}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 403|403}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 414|414}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 415|415}} {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני|לחוק הפלילי הירדני (מס׳ 16), לשנת 1960}} (להלן: ”החוק הפלילי הירדני“).

{{ח:סעיף*|(3)||עוגן=תוספת 5 פרט 3}}
{{ח:ת}} {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 58|תקנות 58(א)}} {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת חירום)#סעיף 58|ו־58(ב) לתקנות ההגנה (שעת חירום), 1945}}.

{{ח:סעיף*|(4)||תיקון: 1805|עוגן=תוספת 5 פרט 4}}
{{ח:ת}} {{ח:חיצוני|צו בדבר תעבורה (יהודה והשומרון)#סעיף 99|סעיף 64א׳ {{ח:הערה|[צ״ל סעיף 99]}} לצו בדבר תעבורה [נוסח משולב] (יהודה והשומרון) (מס׳ 1805), התשע״ט–2018}}.

{{ח:קטע2|תוספת 5א|תוספת חמישית א׳|תיקון: 1799}}
{{ח:קטע4||{{ח:הערה|{{ח:פנימי|סעיף 1|סעיף 1 להגדרה ”עבירת מין או אלימות חמורה“}}}}}}
{{ח:קטע3|תוספת 5א חלק א|חלק א׳}}
{{ח:קטע4||{{ח:הערה|(לעניין {{ח:פנימי|סעיף 186ו|סעיפים 186ו(ב)}}, {{ח:פנימי|סעיף 186ז|186ז(2)}}, {{ח:פנימי|סעיף 186טז|186טז}}, {{ח:פנימי|סעיף 186יז|186יז}})}}}}

{{ח:סעיף*|(1)||עוגן=תוספת 5א חלק א פרט 1}}
{{ח:ת}} עבירות המנויות {{ח:פנימי|תוספת 5 פרט 1|בפרט {{ח:הערה|(}}1{{ח:הערה|)}}}}, למעט לפי {{ח:פנימי|סעיף 212|סעיף 212}}.

{{ח:סעיף*|(2)||עוגן=תוספת 5א חלק א פרט 2}}
{{ח:ת}} עבירות המנויות {{ח:פנימי|תוספת 5 פרט 2|בפרט {{ח:הערה|(}}2{{ח:הערה|)}}}}, למעט לפי {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 306|סעיפים 306}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 320|320}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 333|333}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 343|343}}.

{{ח:קטע3|תוספת 5א חלק ב|חלק ב׳}}
{{ח:קטע4||{{ח:הערה|(לעניין {{ח:פנימי|סעיף 186ז|סעיפים 186ז(ג)(2)}}, {{ח:פנימי|סעיף 186טז|186טז}}, {{ח:פנימי|סעיף 186יז|186יז}})}}}}

{{ח:סעיף*|(1)||עוגן=תוספת 5א חלק ב פרט 1}}
{{ח:ת}} עבירות לפי {{ח:פנימי|סעיף 210א|סעיפים 210א}}, {{ח:פנימי|סעיף 211|211}}, {{ח:פנימי|סעיף 211א|211א}}, {{ח:פנימי|סעיף 249|249}}, {{ח:פנימי|סעיף 248א|250}} המנויות {{ח:פנימי|תוספת 5 פרט 1|בפרט {{ח:הערה|(}}1{{ח:הערה|)}}}}.

{{ח:סעיף*|(2)||עוגן=תוספת 5א חלק ב פרט 2}}
{{ח:ת}} עבירות לפי {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 333|סעיפים 333}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 335|335}} {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 337|ו־337}} המנויות {{ח:פנימי|תוספת 5 פרט 2|בפרט {{ח:הערה|(}}2{{ח:הערה|)}}}}. והכול כשנפגע העבירה הוא בן משפחתו של החשוד, הנאשם או הנידון; בפרט זה, ”בן משפחתו“ – כל אחד מאלה:
{{ח:תת|(1)}} מי שמקיים או שקיים עם החשוד, הנאשם או הנידון מערכת יחסים זוגית;
{{ח:תת|(2)}} קטין כהגדרתו {{ח:פנימי|סעיף 136|בסעיף 136 לצו זה}} או חסר ישע כהגדרתו {{ח:פנימי|סעיף 89|בסעיף 89 לצו זה}}, שהחשוד, הנאשם או הנידון, לפי העניין, אחראי עליו או היה אחראי עליו; לעניין פיסקה זו, ”אחראי על קטין או על חסר ישע“ – הורה, הורה חורג, אפוטרופוס או שחסר הישע או הקטין נתון במשמורתו או בהשגחתו לפי דין;
{{ח:תת|(3)}} עבירה לפי {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 343|סעיף 343}} המנויה {{ח:פנימי|תוספת 5 פרט 2|בפרט {{ח:הערה|(}}2{{ח:הערה|)}}}};
{{ח:תת|(4)}} עבירה המנויה {{ח:פנימי|תוספת 5 פרט 3|בפרט {{ח:הערה|(}}3{{ח:הערה|)}}}}.

{{ח:קטע2|תוספת 5ב|תוספת חמישית ב׳|תיקון: 1799}}
{{ח:קטע4||{{ח:הערה|(לעניין {{ח:פנימי|סעיף 186יז|סעיף 186יז(ג)}})}}}}

{{ח:סעיף*|(1)||עוגן=תוספת 5ב פרט 1}}
{{ח:ת}} עבירות לפי {{ח:פנימי|סעיף 209|סעיפים 209}}, {{ח:פנימי|סעיף 210|210}}, {{ח:פנימי|סעיף 210א|210א}} {{ח:פנימי|סעיף 213|ו־213 לצו זה}}.

{{ח:סעיף*|(2)||תיקון: 2112|עוגן=תוספת 5ב פרט 2}}
{{ח:ת}} עבירות לפי {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 285|סעיפים 285}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 287|287}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 302|302}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 367ב|367ב עד 367ז}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 367ט|367ט}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 367י|367י}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 402|402}} {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 403|ו־403 לחוק הפלילי הירדני}}.

{{ח:קטע2|תוספת 6|תוספת שישית|תיקון: 1799}}
{{ח:קטע4||{{ח:הערה|(לעניין {{ח:פנימי|סעיף 186ז|סעיף 186ז(ג)(1)}})}}}}

{{ח:סעיף*}}
{{ח:ת}} {{טורים שווים ממורכז | {{מוקטן|'''השלב בהליך הפלילי'''}} | {{מוקטן|'''הגוף מוסר המידע'''}}}}

{{ח:סעיף*|1||עוגן=תוספת 6 פרט 1}}
{{ח:ת}} {{טורים שווים | העברת חומר החקירה לתובע, לפי הוראות {{ח:פנימי|סעיף 73|סעיף 73 לצב״ט}}; | הגוף החוקר}}

{{ח:סעיף*|2||עוגן=תוספת 6 פרט 2}}
{{ח:ת}} {{טורים שווים | החלטה שלא להעמיד את החשוד לדין, לפי הוראות {{ח:פנימי|סעיף 72|סעיפים 72 לצב״ט}}; | הגוף החוקר}}

{{ח:סעיף*|3||עוגן=תוספת 6 פרט 3}}
{{ח:ת}} {{טורים שווים | שחרור של החשוד או הנאשם ממעצר בתנאים, לפי {{ח:פנימי|סעיף 42|סעיף 42 לצב״ט}}, לרבות פירוט התנאים, ובלבד שבית המשפט או הקצין הממונה קבע שתנאי השחרור, כולם או חלקם, נועדו להגן על נפגע העבירה; יידוע על שלב זה יכלול גם הודעה על כך שנפגע העבירה רשאי להעתיק את פירוט תנאי השחרור; | לגבי שחרור חשוד – הגוף החוקר; לגבי שחרור ממעצר עד תום ההליכים – התובע}}

{{ח:סעיף*|5||עוגן=תוספת 6 פרט 5}}
{{ח:ת}} {{טורים שווים | החלטה להעמיד את החשוד לדין; | התובע}}

{{ח:סעיף*|6||עוגן=תוספת 6 פרט 6}}
{{ח:ת}} {{טורים שווים | החלטה לעכב את ההליך הפלילי לפי הוראות {{ח:פנימי|סעיף 71|סעיף 71 לצב״ט}} או כל החלטה אחרת, לפי כל דין, להפסיק את ההליך הפלילי; | פרקליט אזור יהודה והשומרון}}

{{ח:סעיף*|7||עוגן=תוספת 6 פרט 7}}
{{ח:ת}} {{טורים שווים | מועדי הדיונים בבית המשפט, למעט הדיון שבו מתקיימת הקראת כתב האישום לפי {{ח:פנימי|סעיף 43א|סעיף 43א(ב) לצב״ט}}; | התובע}}

{{ח:סעיף*|8||עוגן=תוספת 6 פרט 8}}
{{ח:ת}} {{טורים שווים | הכרעת הדין, לפי {{ח:פנימי|סעיף 125|סעיפים 125}}, {{ח:פנימי|סעיף 128|128}} {{ח:פנימי|סעיף 129|או 129 לצב״ט}}; | התובע}}

{{ח:סעיף*|9||עוגן=תוספת 6 פרט 9}}
{{ח:ת}} {{טורים שווים | גזר הדין, לפי {{ח:פנימי|סעיף 129|סעיף 129 לצב״ט}}, או החלטת בית משפט לנוער לפי {{ח:פנימי|סעיף 168|סעיפים 168}}, {{ח:פנימי|סעיף 176|176}} {{ח:פנימי|סעיף 177|או 177 לצב״ט}}; | התובע}}

{{ח:סעיף*|10||עוגן=תוספת 6 פרט 10}}
{{ח:ת}} {{טורים שווים | הגשת ערעור על פסק הדין לפי הוראות {{ח:פנימי|פרק ח סימן ה|סימן ה׳ פרק ח׳ לצב״ט}}. | התובע}}

{{ח:קטע2|תוספת 7|תוספת שביעית|תיקון: 1799}}
{{ח:קטע4||{{ח:הערה|(לעניין {{ח:פנימי|סעיף 186ז|סעיף 186ז(ג)(2)}})}}}}

{{ח:סעיף*}}
{{ח:ת}} {{טורים שווים ממורכז | {{מוקטן|'''השלב בהליך הפלילי'''}} | {{מוקטן|'''הגוף מוסר המידע'''}}}}

{{ח:סעיף*|1||עוגן=תוספת 7 פרט 1}}
{{ח:ת}} {{טורים שווים | שם החוקר שמונה כאחראי על חקירת העבירה; | הגוף החוקר}}

{{ח:סעיף*|2||עוגן=תוספת 7 פרט 2}}
{{ח:ת}} {{טורים שווים | מעצרו של החשוד או הנאשם או שחרורו ממעצר לפי הוראות {{ח:פנימי|פרק ג סימן ג|סימן ג׳ לפרק ג׳ לצב״ט}}, או {{ח:פנימי|סעיף 181|סעיף 181 לצב״ט}}; | לגבי חשוד – משטרת ישראל; לגבי נאשם – התובע}}

{{ח:סעיף*|3||עוגן=תוספת 7 פרט 3}}
{{ח:ת}} {{טורים שווים | כוונה לעכב את ההליך הפלילי לפי הוראות {{ח:פנימי|סעיף 71|סעיף 71 לצב״ט}}; יידוע לגבי שלב זה יכלול גם הודעה על זכותו של הנפגע להביא את עמדתו בעניין לפי הוראות {{ח:פנימי|סעיף 183טז|סעיף 183טז}}; | פרקליט אזור יהודה והשומרון, או מי שהוסמך לכך על־ידו}}

{{ח:סעיף*|4||עוגן=תוספת 7 פרט 4}}
{{ח:ת}} {{טורים שווים | הודעה על החלטה להעמיד את החשוד לדין כאמור {{ח:פנימי|תוספת 6 פרט 5|בפרט 5 בתוספת השנייה {{ח:הערה|[צ״ל: השישית]}}}} תכלול גם הסבר על כך שיש אפשרות שהתביעה תגיע להסדר טיעון עם הנאשם והודעה על זכותו להביע את עמדתו בעניין, לפי הוראות {{ח:פנימי|סעיף 183יז|סעיף 183יז(א) לצב״ט}}; | תובע}}
{{ח:ת}} {{טורים שווים |
{{ח:תת|(א)}} פרטיו של הסדר טיעון המתגבש עם הנאשם, והודעה על זכותו של נפגע העבירה להביע את עמדתו לעניין פרטיו של הסדר הטיעון האמור לפי הוראות {{ח:פנימי|סעיף 183יז|סעיף 183יז(א)}}, למעט בעבירות המפורטות {{ח:פנימי|סעיף 186יז|בסעיף 186יז(ב)}}; | תובע}}
{{ח:ת}} {{טורים שווים |
{{ח:תת|(ב)}} בעבירות המנויות {{ח:פנימי|תוספת 5ב|בתוספת החמישית ב׳}} – פרטיו של הסדר טיעון המתגבש עם הנאשם, והודעה על זכותו של נפגע העבירה להביע את עמדתו לעניין הסדר הטיעון בפני גורם מאשר, לפי הוראות {{ח:פנימי|סעיף 183יז|סעיף 183יז(ג)}}. | תובע}}

{{ח:קטע2|תוספת 8|תוספת שמינית|תיקון: 1799}}
{{ח:קטע4||{{ח:הערה|(לעניין {{ח:פנימי|סעיף 186ט|סעיף 186ט}})}}}}

{{ח:סעיף*}}
{{ח:ת}} {{טורים שווים ממורכז | {{מוקטן|'''השלב בהליך הפלילי'''}} | {{מוקטן|'''הגוף מוסר המידע'''}}}}

{{ח:סעיף*|1||עוגן=תוספת 8 פרט 1}}
{{ח:ת}} {{טורים שווים | תחילת ריצוי מאסרו בפועל או אישפוזו בבית חולים, שבו אושפז על־פי צו של בית משפט לפי {{ח:פנימי|סעיף 130|סעיפים 130}} {{ח:פנימי|סעיף 131|ו־131 לצב״ט}} (להלן: ”בתי חולים“), של הנאשם או הנידון לפי העניין; | שירות בתי הסוהר או בית החולים, לפי העניין}}

{{ח:סעיף*|2||עוגן=תוספת 8 פרט 2}}
{{ח:ת}} {{טורים שווים | יציאת הנידון לחופשה ממאסר או מבית חולים; | שירות בתי הסוהר או בית החולים, לפי העניין}}

{{ח:סעיף*|3||עוגן=תוספת 8 פרט 3}}
{{ח:ת}} {{טורים שווים | מועד הבאת הנידון לפני ועדת השחרורים; יידוע לגבי שלב זה יכלול גם הודעה על זכותו של הנפגע להביע את עמדתו לפני ועדת השחרורים | שירות בתי הסוהר}}

{{ח:סעיף*|4||עוגן=תוספת 8 פרט 4}}
{{ח:ת}} {{טורים שווים | בריחת הנאשם או הנידון ממאסר או מבית חולים; | שירות בתי הסוהר או בית החולים, לפי העניין}}

{{ח:סעיף*|5||עוגן=תוספת 8 פרט 5}}
{{ח:ת}} {{טורים שווים | מועד שחרור הנאשם או הנידון ממאסר או מבית חולים; | שירות בתי הסוהר או בית החולים, לפי העניין}}

{{ח:סעיף*|6||עוגן=תוספת 8 פרט 6}}
{{ח:ת}} {{טורים שווים | בקשת הנידון ממפקד כוחות צה״ל באזור לחנינה או להקלה בעונשו כאמור {{ח:פנימי|סעיף 184|בסעיף 184 לצב״ט}}; | היועץ המשפטי לאזור יהודה והשומרון}}

{{ח:סעיף*|7||עוגן=תוספת 8 פרט 7}}
{{ח:ת}} {{טורים שווים | החלטת מפקד כוחות צה״ל באזור למתן חנינה או להקלה בעונשו של הנידון כאמור {{ח:פנימי|סעיף 184|בסעיף 184 לצב״ט}}; | היועץ המשפטי לאזור יהודה והשומרון}}

{{ח:סעיף*|8||עוגן=תוספת 8 פרט 8}}
{{ח:ת}} {{טורים שווים | החלטת מפקד כוחות צה״ל באזור להורות על ביטול הקלה בעונשו של הנידון כאמור {{ח:פנימי|סעיף 185|בסעיפים 185}} {{ח:פנימי|סעיף 186|ו־186 לצב״ט}}. | היועץ המשפטי לאזור יהודה והשומרון}}

{{ח:קטע2|תוספת 9|תוספת תשיעית|תיקון: 2119}}
{{ח:קטע4||{{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 227א|סעיף 227א}})}}}}

{{ח:סעיף*}}
{{ח:ת}} העבירות המפורטות להלן:

{{ח:סעיף*|(1)||עוגן=תוספת 9 פרט 1}}
{{ח:ת}} עבירות של פגיעה ברכוש לפי {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 399|סעיפים 399 עד 407 לחוק הפלילי לשנת 1960}}.

{{ח:סעיף*|(2)||עוגן=תוספת 9 פרט 2}}
{{ח:ת}} {{ח:פנימי|סעיף 237א|סעיפים 237א}}, {{ח:פנימי|סעיף 237ב|237ב}}, {{ח:פנימי|סעיף 238|238}}, {{ח:פנימי|סעיף 249א|249א}}, {{ח:פנימי|סעיף 242ב|242ב לצו}}, {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת-חירום)#סעיף 84|וסעיפים 84}} {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (שעת-חירום)#סעיף 85|ו־85 לתקנות ההגנה (שעת־חירום), 1945}}.

{{ח:סעיף*|(3)||עוגן=תוספת 9 פרט 3}}
{{ח:ת}} עבירות גניבת רכב, קבלת רכב או חלקים גנובים ומסחר ברכב או בחלקים גנובים, לפי {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 407א|סעיפים 407א עד 407יג}}, למעט {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 407ג|סעיפים 407ג}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 407ד|407ד(א)}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 407ה|407ה}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 407ו|407ו רישה}} {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 407ז|ו־407ז לחוק הפלילי לשנת 1960}}.

{{ח:סעיף*|(4)||עוגן=תוספת 9 פרט 4}}
{{ח:ת}} {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 265|סעיפים 265}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 386|386}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 414|414}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 415|415}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 417|417 עד 420}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 422|422}}, {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 423|423}} {{ח:חיצוני|חוק הפלילי הירדני#סעיף 424|ו־424 לחוק הפלילי לשנת 1960}}.

{{ח:סעיף*|(5)||עוגן=תוספת 9 פרט 5}}
{{ח:ת}} {{ח:חיצוני|צו בדבר סמים מסוכנים (יהודה ושומרון)#סעיף 13|סעיפים 13 עד 15 לצו בדבר סמים מסוכנים (יהודה ושומרון) (מס׳ 558), התשל״ה–1974}}.

{{ח:סעיף*|(6)||עוגן=תוספת 9 פרט 6}}
{{ח:ת}} {{ח:פנימי|סעיף 233|סעיף 233 לצו בדבר הוראות ביטחון [נוסח משולב] (יהודה ושומרון) (מס׳ 1651), התש״ע–2009}}.

{{ח:סעיף*|(7)||עוגן=תוספת 9 פרט 7}}
{{ח:ת}} קשר לעבור אחת העבירות המפורטות {{ח:פנימי|תוספת 9|בתוספת זו}}.

{{ח:קטע2|לוחהשוואה|טבלאות השוואה}}

{{ח:סעיף*}}
{{ח:ת}} '''הצו בדבר הוראות ביטחון (יהודה והשומרון) (מס׳ 378), התש״ל–1970'''

הסעיף הקודם	הסעיף החדש	הסעיף הקודם	הסעיף החדש

1(א)	{{ח:פנימי|סעיף 1|1}} {{מוקטן|הגדרת מונחים – בימ״ש צבאי ובית משפט, נשיא בית משפט, חפץ נפיץ או מבעיר, הקלה, כלי יריה, עובד ציבור, צו, צו הקנסות, שירותים חיוניים, ידיעה, מסירה, רשויות צה״ל.}}	52	{{ח:פנימי|סעיף 209|209(ב)}} + {{ח:פנימי|סעיף 230|230}} + {{ח:פנימי|סעיף 231|231}} {{מוקטן|איחוד ופיצול של סעיפים 52 + 53(א) + 53(ב).}}

1(ב)	{{ח:פנימי|סעיף 2|2(א)}}	53(א)(1)–(3)	{{ח:פנימי|סעיף 230|230}} + {{ח:פנימי|סעיף 231|231}} {{מוקטן|איחוד ופיצול של סעיפים 52 + 53(א) + 53(ב).}}

1(ג)	{{ח:פנימי|סעיף 2|2(ב)}}	53(א)(4)	{{ח:פנימי|סעיף 220|220(א)}}

1(ד)	{{ח:פנימי|סעיף 2|2(ג)}}	53(א)(5)	{{ח:פנימי|סעיף 220|220(ב)}}

1(ה)	{{ח:פנימי|סעיף 2|2(ד)}}	53(א)(6)	{{ח:פנימי|סעיף 220|220(ג)}}

1(ו)	{{ח:פנימי|סעיף 2|2(ה)}}	53(ב)	{{ח:פנימי|סעיף 231|231}} + {{ח:פנימי|סעיף 230|230}} {{מוקטן|איחוד ופיצול של סעיפים 52 + 53(א) + 53(ב).}}

2(א)	{{ח:פנימי|סעיף 3|3}}	53(ג)	{{ח:פנימי|סעיף 232|232}}

2(ב)	הועבר {{ח:חיצוני|צו בדבר פרשנות (יהודה והשומרון)|לצו בדבר פרשנות}}	53א	{{ח:פנימי|סעיף 212|212}}

3(א)	{{ח:פנימי|סעיף 9|9}}	53ב	{{ח:פנימי|סעיף 235|235}}

3(ב)	{{ח:פנימי|סעיף 11|11}}	53ג	{{ח:פנימי|סעיף 236|236}}

3(ג)	{{ח:פנימי|סעיף 12|12}}	54	{{ח:פנימי|סעיף 237|237}}

3(ד)	{{ח:פנימי|סעיף 13|13(א), (ה)}}	54א	{{ח:פנימי|סעיף 239|239}}

3(ה)	{{ח:פנימי|סעיף 13|13(ו)}}	54ב	{{ח:פנימי|סעיף 240|240}}

3(ו)	{{ח:פנימי|סעיף 14|14(ב)}}	55	{{ח:פנימי|סעיף 243|243}}

3(ז)	{{ח:פנימי|סעיף 14|14(א)}}	56	{{ח:פנימי|סעיף 244|244}}

3א	{{ח:פנימי|סעיף 15|15}}	57	{{ח:פנימי|סעיף 245|245}}

4	{{ח:פנימי|סעיף 16|16}}	58	{{ח:פנימי|סעיף 260|260}}

4א	{{ח:פנימי|סעיף 17|17}} {{מוקטן|4א(ג) – נמחק}}	58א	{{ח:פנימי|סעיף 228|228}}

4ב	{{ח:פנימי|סעיף 19|19}}	58ב	{{ח:פנימי|סעיף 229|229}}

4ג	{{ח:פנימי|סעיף 18|18}}	59	{{ח:פנימי|סעיף 261|261}}

5	{{ח:פנימי|סעיף 20|20}}	60	{{ח:פנימי|סעיף 253|253}}

6	{{ח:פנימי|סעיף 111|111}}	61	{{ח:פנימי|סעיף 227|227}}

7(א)	{{ח:פנימי|סעיף 10|10(א)}}	62	{{ח:פנימי|סעיף 223|223}}

7(ב)	{{ח:פנימי|סעיף 10|10(ד)}}	63	{{ח:פנימי|סעיף 241|241}}

7(ג)	{{ח:פנימי|סעיף 10|10(ה)}}	64	{{ח:פנימי|סעיף 218|218}}

7(ד)	{{ח:פנימי|סעיף 10|10(ו)}}	65(א)	{{ח:פנימי|סעיף 219|219}}

7(ה)	{{ח:פנימי|סעיף 10|10(ז)}}	65(ב)	{{ח:פנימי|סעיף 250|250}}

7א	{{ח:פנימי|סעיף 8|8}}	66	{{ח:פנימי|סעיף 215|215}}

8	{{ח:פנימי|סעיף 75|75}} + {{ח:פנימי|סעיף 76|76}} {{מוקטן|האפשרות להסתייע בסניגור פוצלה לשני סעיפים}}	66א	{{ח:פנימי|סעיף 248|248}}

9	{{ח:פנימי|סעיף 86|86}}	67(א)	{{ח:פנימי|סעיף 211|211(א)}}

9א	{{ח:פנימי|סעיף 87|87}}	67(ב)	{{ח:פנימי|סעיף 211|211(ב)}}

10	{{ח:פנימי|סעיף 88|88}}	67(ג)	{{ח:פנימי|סעיף 217|217}}

11(א)	{{ח:פנימי|סעיף 89|89(ב)}}	67א	{{ח:פנימי|סעיף 213|213}}

11(ב)	{{ח:פנימי|סעיף 89|89(ד)}}	67ב	{{ח:פנימי|סעיף 214|214}}

11(ג)	{{ח:פנימי|סעיף 89|89(ה)}}	68	{{ח:פנימי|סעיף 247|247}}

11(ד)	{{ח:פנימי|סעיף 91|91}}, {{ח:פנימי|סעיף 92|92}}	69	{{ח:פנימי|סעיף 234|234}}

11(ד1)	{{ח:פנימי|סעיף 97|97}}	70	{{ח:פנימי|סעיף 242|242}}

11(ה)	{{ח:פנימי|סעיף 98|98}}	70א	{{ח:פנימי|סעיף 262|262}}

11(ה1)	{{ח:פנימי|סעיף 93|93}}	71	{{ח:פנימי|סעיף 257|257}}

11(ו)	{{ח:פנימי|סעיף 90|90(א)}}	72	{{ח:פנימי|סעיף 249|249}}

11(ז)	{{ח:פנימי|סעיף 90|90(ב)}}	73	{{ח:פנימי|סעיף 224|224}}

11(ח)	{{ח:פנימי|סעיף 90|90(ג)}}	73א	{{ח:פנימי|סעיף 225|225}}

11(י)	{{ח:פנימי|סעיף 94|94}}	74	{{ח:פנימי|סעיף 226|226}}

11(ט)	{{ח:פנימי|סעיף 95|95}}	75	{{ח:פנימי|סעיף 258|258}}

11(יא)	{{ח:פנימי|סעיף 89|89(א)}}	76	{{ח:פנימי|סעיף 221|221}}

11א	{{ח:פנימי|סעיף 89|89(ג)}}	77	{{ח:פנימי|סעיף 236|236}}

12	{{ח:פנימי|סעיף 116|116}}	78(א)	{{ח:פנימי|סעיף 31|31(א)}}

13(א)	{{ח:פנימי|סעיף 134|134}}	78(ב)	{{ח:פנימי|סעיף 31|31(ב)}}

13(ב)	{{מוקטן|נמחק}}	78(ג)(1)	{{ח:פנימי|סעיף 31|31(ג)}}

14	{{ח:פנימי|סעיף 112|112}}	78(ג)(2)	{{ח:פנימי|סעיף 31|31(ד)}}

15	{{ח:פנימי|סעיף 115|115}}	78(ד)	{{ח:פנימי|סעיף 32|32}}

16(א)	{{ח:פנימי|סעיף 109|109(א)}}	78(ה)	{{ח:פנימי|סעיף 34|34}}

16(ב)	{{ח:פנימי|סעיף 107|107(א)}}	78(ה1)	{{ח:פנימי|סעיף 33|33}}

16(ג)	{{ח:פנימי|סעיף 109|109(ב)}}	78(ו)(1)	{{ח:פנימי|סעיף 37|37}}

16(ד)	{{ח:פנימי|סעיף 109|109(ג)}}	78(ו)(2)	{{ח:פנימי|סעיף 38|38}}

16(ה)	{{ח:פנימי|סעיף 109|109(ד)}}	78(ו)(3)	{{ח:פנימי|סעיף 39|39}}

16(ו)	{{ח:פנימי|סעיף 109|109(ה)}} + {{ח:פנימי|סעיף 107|107(ב)}}	78(ז)(1)	{{ח:פנימי|סעיף 43|43}} + {{ח:פנימי|סעיף 49|49}}

16א	{{ח:פנימי|סעיף 106|106}}	78(ז)(2)	{{ח:פנימי|סעיף 50|50}}

16ב	{{ח:פנימי|סעיף 105|105}}	78(ח)	{{ח:פנימי|סעיף 30|30}}

17	{{ח:פנימי|סעיף 96|96}} + {{ח:פנימי|סעיף 110|110}} {{מוקטן|הסעיף פוצל}}	78(ט)(1)	{{ח:פנימי|סעיף 35|35}}

17א	{{ח:פנימי|סעיף 113|113}}	78(ט)(2)	{{ח:פנימי|סעיף 36|36(ב)}}

18	{{ח:פנימי|סעיף 132|132}}	78(י)	{{ח:פנימי|סעיף 40|40}}

19	{{ח:פנימי|סעיף 133|133}}	78(יא)(1)	{{ח:פנימי|סעיף 47|47}}

20	{{ח:פנימי|סעיף 99|99}}	78(יא)(2)	{{ח:פנימי|סעיף 44|44}}

21(א)	{{ח:פנימי|סעיף 100|100}}	78(יב)	{{ח:פנימי|סעיף 45|45}}

21(ב)	{{ח:פנימי|סעיף 117|117}}	78(יד)	{{ח:פנימי|סעיף 36|36}}

21(ג)	{{ח:פנימי|סעיף 118|118}}	78(טו)	{{ח:פנימי|סעיף 45|45}}

21(ד)	{{ח:פנימי|סעיף 119|119(א)}}	78(טז)	{{ח:פנימי|סעיף 48|48}}

21(ה)	{{ח:פנימי|סעיף 119|119(ב)}}	78(יז)	{{ח:פנימי|סעיף 41|41}}

21(ו)	{{ח:פנימי|סעיף 119|119(ג)}}	78(יח)	{{ח:פנימי|סעיף 46|46}}

21(ז)	{{ח:פנימי|סעיף 119|119(ד)}}	78(יט)	{{מוקטן|נמחק}}

21(ח)	{{ח:פנימי|סעיף 120|120(א)}}	78(כ)	{{ח:פנימי|סעיף 51|51}}

21(ט)	{{ח:פנימי|סעיף 120|120(ב)}}	78(כא)	{{ח:פנימי|סעיף 52|52}}

22	{{ח:פנימי|סעיף 101|101}}	78א(א)	{{ח:פנימי|סעיף 1|1}}

23	{{ח:פנימי|סעיף 102|102}}	78א(ב)	{{ח:פנימי|סעיף 53|53(א)}}

24	{{ח:פנימי|סעיף 103|103}}	78א(ב1)	{{ח:פנימי|סעיף 53|53(ב)}}

25	{{ח:פנימי|סעיף 104|104}}	78א(ג)	{{ח:פנימי|סעיף 53|53(ג)}}

26	{{ח:פנימי|סעיף 122|122}}	78א(ד)	{{ח:פנימי|סעיף 53|53(ד)}}

27	{{ח:פנימי|סעיף 121|121}}	78ב(א)–(ה)	{{ח:פנימי|סעיף 53|53(א)–(ה)}}

28	{{ח:פנימי|סעיף 123|123}}	78ב(ו)	{{ח:פנימי|סעיף 53|53(ה)}} + {{ח:פנימי|סעיף 58|58(ו)}}

29	{{ח:פנימי|סעיף 124|124}}	78ג	{{ח:פנימי|סעיף 58|58}}

30	{{ח:פנימי|סעיף 125|125}}	78ד(א)(1)	{{ח:פנימי|סעיף 54|54(א)}} + {{ח:פנימי|סעיף 57|57(א)}}

31	{{ח:פנימי|סעיף 126|126}}	78ד(א)(2)	{{ח:פנימי|סעיף 54|54(ב)}} + {{ח:פנימי|סעיף 57|57(ב)}}

32	{{ח:פנימי|סעיף 127|127}}	78ד(ב)(1)	{{ח:פנימי|סעיף 55|55(ב)}}

33(א)	{{ח:פנימי|סעיף 128|128}}	78ד(ב)(2)	{{ח:פנימי|סעיף 55|55(ג)}} + {{ח:פנימי|סעיף 59|59(ב)}}

33(ב)	{{ח:פנימי|סעיף 49|49}}	78ד(ב)(3)	{{ח:פנימי|סעיף 59|59(ג)}}

33א	{{ח:פנימי|סעיף 129|129(ב)}}	78ד(ב)(4)	{{ח:פנימי|סעיף 59|59(ד)}}

34	{{ח:פנימי|סעיף 129|129}}	78ד(ב)(5)	{{ח:פנימי|סעיף 59|59(ה)}}

35	{{ח:פנימי|סעיף 114|114}}	78ד(ב)(6)	{{ח:פנימי|סעיף 55|55(ד)}}

36	{{ח:פנימי|סעיף 130|130}}	78ד(ג)	{{ח:פנימי|סעיף 54|54(ג)}} + {{ח:פנימי|סעיף 57|57(ג)}}

37	{{ח:פנימי|סעיף 131|131}}	78ה(1)	{{ח:פנימי|סעיף 22|22(א)}}

38	{{ח:פנימי|סעיף 167|167(ב)}}	78ה(2)(א)	{{ח:פנימי|סעיף 22|22(ב)}}

40א	{{ח:פנימי|סעיף 29|29}}	78ה(2)(ב)	{{ח:פנימי|סעיף 22|22(ג)}}

40ב	{{ח:פנימי|סעיף 167|167(ו)}}	78ה(3)	{{ח:פנימי|סעיף 23|23}}

40ג(א)	{{ח:פנימי|סעיף 153|153}}	78ה(4)	{{ח:פנימי|סעיף 24|24}}

40ג(ב)	{{ח:פנימי|סעיף 1|1}} {{מוקטן|אוחד עם הגדרת בימ״ש}}	78ה(5)	{{ח:פנימי|סעיף 25|25}}

40ד	{{ח:פנימי|סעיף 154|154}}	78ה(6)	{{ח:פנימי|סעיף 26|26}}

40ה	{{ח:פנימי|סעיף 155|155}}	78ה(7)	{{ח:פנימי|סעיף 27|27}}

40ו	{{ח:פנימי|סעיף 156|156}}	78ה(8)	{{ח:פנימי|סעיף 28|28}}

41(א)	{{ח:פנימי|סעיף 1|1}} {{מוקטן|הגדרת ”פסק דין חלוט“}}	79	{{ח:פנימי|סעיף 42|42}}

41(ב)	{{ח:פנימי|סעיף 167|167(א)}}	80(א)	{{ח:פנימי|סעיף 60|60}}

41(ג)	{{ח:פנימי|סעיף 167|167(ג)}}	80(ב)	{{ח:פנימי|סעיף 61|61}}

44	{{ח:פנימי|סעיף 184|184}}	80(ג)	{{ח:פנימי|סעיף 62|62}}

45	{{ח:פנימי|סעיף 185|185}}	80(ד)	{{ח:פנימי|סעיף 63|63}}

45א	{{ח:פנימי|סעיף 186|186}}	80(ה)	{{ח:פנימי|סעיף 64|64}}

46(א)	{{ח:פנימי|סעיף 163|163}}	80א	{{ח:פנימי|סעיף 65|65}}

46(ב)	{{ח:פנימי|סעיף 179|179}}	80ב	{{ח:פנימי|סעיף 66|66}}

46(ג)	{{ח:פנימי|סעיף 179|179}}	81	{{ח:פנימי|סעיף 67|67}}

47(א)(1)	{{ח:פנימי|סעיף 164|164(א)}} + {{ח:פנימי|סעיף 164|164(ב)}}	82	{{ח:פנימי|סעיף 68|68}}

47(א)(2)	{{ח:פנימי|סעיף 173|173}}	82א	{{ח:פנימי|סעיף 108|108}}

47(א)(3)(א)	{{ח:פנימי|סעיף 174|174(א)}}	83	{{ח:פנימי|סעיף 63|63}}

47(א)(3)(ב)	{{ח:פנימי|סעיף 174|174(ב)}}	84	{{ח:פנימי|סעיף 21|21}}

47(א)(3)(ג)	{{ח:פנימי|סעיף 174|174(ג)}}	84א	{{ח:פנימי|סעיף 272|272}} + {{ח:פנימי|סעיף 295|295}}

47(א)(3א)	{{ח:פנימי|סעיף 174|174(ד)}}	85	{{ח:פנימי|סעיף 296|296}}

47(א)(4)	{{ח:פנימי|סעיף 175|175(א)}}	86	{{ח:פנימי|סעיף 297|297}}

47(א)(5)	{{ח:פנימי|סעיף 175|175(ב)}}	86א	{{ח:פנימי|סעיף 298|298}}

47(א)(6)	{{ח:פנימי|סעיף 175|175(ג)}}	87	{{ח:פנימי|סעיף 273|273}}

47(א)(7)	{{ח:פנימי|סעיף 175|175(ד)}}	87א	{{ח:פנימי|סעיף 274|274}}

47(א)(7א)	{{ח:פנימי|סעיף 175|175(ה)}}	87ב	{{ח:פנימי|סעיף 275|275}}

47(א)(8)	{{ח:פנימי|סעיף 165|165}}	87ג	{{ח:פנימי|סעיף 276|276}}

47(ב)	{{ח:פנימי|סעיף 167|167}}	87ד	{{ח:פנימי|סעיף 277|277}}

47(ג)	{{ח:פנימי|סעיף 167|167(ה)}}	87ה(א)	{{ח:פנימי|סעיף 278|278(א)}}

47(ד)(1)	{{ח:פנימי|סעיף 169|169(א)}}	87ה(ב)	{{ח:פנימי|סעיף 278|278(ב)}}

47(ד)(2)	{{ח:פנימי|סעיף 169|169(ב)}}	87ה(ג)	{{ח:פנימי|סעיף 279|279}}

47(ד)(3)	{{ח:פנימי|סעיף 169|169(ג)}}	87ו	{{ח:פנימי|סעיף 280|280}}

47(ד)(4)	{{ח:פנימי|סעיף 170|170(א)}}	87ז	{{ח:פנימי|סעיף 281|281}}

47(ד)(5)(א)	{{ח:פנימי|סעיף 171|171(א)}}	87ח	{{ח:פנימי|סעיף 282|282}}

47(ד)(5)(ב)	{{ח:פנימי|סעיף 171|171(א)}}	87ט	{{ח:פנימי|סעיף 283|283}}

47(ד)(5)(ג)	{{ח:פנימי|סעיף 171|171(ב)}}	87י	{{ח:פנימי|סעיף 299|299}} {{מוקטן|הגדרת ”צו גירוש“ ו”מוחזק במשמורת“}}

47(ד)(5)(ד)	{{ח:פנימי|סעיף 170|170(ב)}}	87יא	{{ח:פנימי|סעיף 305|305}}

47(ד)(6)	{{ח:פנימי|סעיף 170|170(ג)}}	87יב	{{ח:פנימי|סעיף 306|306}}

47(ד)(7)	{{ח:פנימי|סעיף 172|172}}	87יג	{{ח:פנימי|סעיף 307|307}}

47(ד)(8)	{{ח:פנימי|סעיף 169|169(ב)}}	87יד	{{ח:פנימי|סעיף 308|308}}

48	{{ח:פנימי|סעיף 180|180}}	87טו	{{ח:פנימי|סעיף 309|309}}

49	{{ח:פנימי|סעיף 182|182}}	87טז	{{ח:פנימי|סעיף 310|310}}

49א	{{ח:פנימי|סעיף 183|183}}	87יז	{{ח:פנימי|סעיף 311|311}}

50א(א)	{{ח:פנימי|סעיף 157|157}}	87יח	{{ח:פנימי|סעיף 315|315}}

50א(ב)(1)	{{ח:פנימי|סעיף 158|158(א)}}	87יט	{{ח:פנימי|סעיף 313|313}}

50א(ב)(2)	{{ח:פנימי|סעיף 158|158(ב)}}	87כ	{{ח:פנימי|סעיף 314|314}}

50א(ב)(3)	{{ח:פנימי|סעיף 158|158(ג)}}	87כא	{{ח:פנימי|סעיף 315|315}}

50א(ג)	{{ח:פנימי|סעיף 159|159}}	88	{{ח:פנימי|סעיף 316|316}}

50א(ד)(1)	{{ח:פנימי|סעיף 158|158(ד)}}	89	{{ח:פנימי|סעיף 317|317}}

50א(ד)(2)	{{ח:פנימי|סעיף 158|158(ה)}}	90	{{ח:פנימי|סעיף 318|318}}

50א(ד)(3)	{{ח:פנימי|סעיף 158|158(ו)}}	91	{{ח:פנימי|סעיף 319|319}}

50א(ה)	{{ח:פנימי|סעיף 160|160}}	91א	{{ח:פנימי|סעיף 320|320}}

50א(ו)	{{ח:פנימי|סעיף 151|151}}	91ב	{{ח:פנימי|סעיף 321|321}}

50א(ז)	{{ח:פנימי|סעיף 162|162}}	91ג	{{ח:פנימי|סעיף 324|324}}

51(א)	{{ח:פנימי|סעיף 209|209(א)}}	92	{{ח:פנימי|סעיף 333|333}}

51(ב)	{{ח:פנימי|סעיף 165|165(ב)}}	93	{{ח:פנימי|סעיף 207|207}}

51א	{{ח:פנימי|סעיף 210|210}}	94	{{ח:פנימי|סעיף 208|208}}

51ב	{{ח:פנימי|סעיף 220|220}}

{{ח:סעיף*}}
{{ח:ת}} '''צו בדבר כללי האחריות לעבירה'''

הסעיף הקודם	הסעיף החדש	הסעיף הקודם	הסעיף החדש

1	{{ח:פנימי|סעיף 187|187}}	14	{{ח:הערה|201}}

2	{{ח:פנימי|סעיף 189|189}}	15	{{ח:הערה|202}}

3	{{ח:הערה|190}}	16	{{ח:הערה|203}}

4	{{ח:הערה|191(א)}}	17	{{ח:פנימי|סעיף 255|255}}

5	{{ח:הערה|192}}	18	{{ח:פנימי|סעיף 256|256}}

6	{{ח:הערה|193}}	19	{{ח:הערה|204}}

7	{{ח:הערה|194}}	20	{{ח:הערה|205}}

8	{{ח:הערה|195}}	21	{{ח:הערה|206}}

9	{{ח:הערה|196}}	21א	{{ח:פנימי|סעיף 246|246}}

10	{{ח:הערה|197}}	22	{{ח:פנימי|סעיף 254|254(א)}}

11	{{ח:הערה|198}}	23	{{ח:פנימי|סעיף 254|254(ב)}}

12	{{ח:הערה|199}}	24	{{ח:פנימי|סעיף 254|254(ג)}}

13	{{ח:פנימי|סעיף 200|200}}

{{ח:סעיף*}}
{{ח:ת}} '''צו בדבר סגירת תיקים'''

הסעיף הקודם	הסעיף החדש	הסעיף הקודם	הסעיף החדש

1	{{ח:פנימי|סעיף 71|71}}	2	{{ח:פנימי|סעיף 73|73}}

1א	{{ח:פנימי|סעיף 72|72}}

{{ח:סעיף*}}
{{ח:ת}} '''איסור סחר בציוד לחימתי'''

הסעיף הקודם	הסעיף החדש	הסעיף הקודם	הסעיף החדש

1	{{ח:פנימי|סעיף 233|233(א)}}	3	{{ח:פנימי|סעיף 233|233(ג)}}

2	{{ח:פנימי|סעיף 233|233(ב)}}

{{ח:סעיף*}}
{{ח:ת}} '''איסור אימונים ומגע עם ארגון עוין מחוץ לאזור'''

הסעיף הקודם	הסעיף החדש	הסעיף הקודם	הסעיף החדש

1	{{ח:פנימי|סעיף 238|238(א)}}	4	{{ח:פנימי|סעיף 238|238(ג)}}

2	{{ח:פנימי|סעיף 238|238(ב)}}	5	{{ח:פנימי|סעיף 238|238(ד)}}

3	{{ח:פנימי|סעיף 238|238(ב)}}	6	{{ח:פנימי|סעיף 238|238(ה)}}

{{ח:סעיף*}}
{{ח:ת}} '''צו בדבר הסמכת אנשים לערוך חקירה מוקדמת של עדים'''

הסעיף הקודם	הסעיף החדש	הסעיף הקודם	הסעיף החדש

1א	{{ח:פנימי|סעיף 70|70(א)}} + {{ח:פנימי|סעיף 70|70(ב)}}	2	{{ח:פנימי|סעיף 70|70(ג)}} + {{ח:פנימי|סעיף 70|70(ד)}}

1ב	{{ח:פנימי|סעיף 70|70(ה)}}

{{ח:סעיף*}}
{{ח:ת}} '''צו בדבר חובת הזדהות'''

הסעיף הקודם	הסעיף החדש	הסעיף הקודם	הסעיף החדש

1	{{ח:פנימי|סעיף 1|1}} {{מוקטן|הגדרת תושב, אזור מוחזק}}	3	{{ח:פנימי|סעיף 323|323}}

2	{{ח:פנימי|סעיף 322|322}}	4	{{ח:פנימי|סעיף 252|252}}

{{ח:סעיף*}}
{{ח:ת}} '''צו בדבר אנשי יחידת מצדה'''

הסעיף הקודם	הסעיף החדש	הסעיף הקודם	הסעיף החדש

1	{{ח:פנימי|סעיף 7|7(א)}} {{מוקטן|הגדרת איש יחידת מצדה}}	2	{{ח:פנימי|סעיף 7|7(ד)}}

{{ח:סעיף*}}
{{ח:ת}} '''צו בדבר אנשי שירות הביטחון הכללי'''

הסעיף הקודם	הסעיף החדש	הסעיף הקודם	הסעיף החדש

1	{{ח:פנימי|סעיף 1|1}} {{מוקטן|הגדרת איש שירות ביטחון כללי}}	2א	{{ח:פנימי|סעיף 6|6(ב)}}

2	{{ח:פנימי|סעיף 6|6(א)}}

{{ח:סעיף*}}
{{ח:ת}} '''צו בדבר שיפוט עבריינים צעירים'''

הסעיף הקודם	הסעיף החדש	הסעיף הקודם	הסעיף החדש

1	{{ח:פנימי|סעיף 1|1}} {{מוקטן|הגדרת ילד, נער, בוגר רך.}}	5א	{{ח:פנימי|סעיף 168|168(א)}}

2	{{ח:פנימי|סעיף 189|189}} + {{ח:הערה|191(ב)}}	6	{{ח:פנימי|סעיף 176|176}}

3	{{מוקטן|הועבר {{ח:חיצוני|צו בדבר מתקני כליאה (יהודה והשומרון)|לצו בדבר מתקני כליאה}}}}	7	{{ח:פנימי|סעיף 177|177}}

4	{{ח:פנימי|סעיף 168|168(ב)}}	7א	{{מוקטן|לא הוכנס}}

5	{{ח:פנימי|סעיף 168|168(ג)}}	7ב	{{ח:פנימי|סעיף 178|178}}

{{ח:סעיף*}}
{{ח:ת}} '''צו בדבר כוחות משטרה'''

הסעיף הקודם	הסעיף החדש	הסעיף הקודם	הסעיף החדש

1	{{ח:פנימי|סעיף 1|1}} {{מוקטן|הגדרת שוטר, כוחות משטרה}}	3	{{ח:פנימי|סעיף 5|5}}

2	{{ח:פנימי|סעיף 4|4}}	3א	{{ח:פנימי|סעיף 1|1}} {{מוקטן|הגדרת כוחות משטרה}}

{{ח:סעיף*}}
{{ח:ת}} '''צו בדבר סמכות שיפוט בעבירה פלילית'''

הסעיף הקודם	הסעיף החדש	הסעיף הקודם	הסעיף החדש

1	–	3	{{ח:פנימי|סעיף 10|10(ב) + {{ח:הערה|(}}ג{{ח:הערה|)}}}}

2	{{ח:פנימי|סעיף 10|10(ב) + (ג)}}	4	{{ח:פנימי|סעיף 10|10(ב) + {{ח:הערה|(}}ג{{ח:הערה|)}}}}

{{ח:סעיף*}}
{{ח:ת}} '''צו בדבר סניגוריה בבית משפט צבאי'''

הסעיף הקודם	הסעיף החדש	הסעיף הקודם	הסעיף החדש

1	{{ח:פנימי|סעיף 74|74}} {{מוקטן|הגדרת סניגור, עורך דין ישראלי ומקומי.}}	8	{{ח:פנימי|סעיף 81|81}}

2	{{ח:פנימי|סעיף 76|76}}	9	{{ח:פנימי|סעיף 82|82}}

4	{{ח:פנימי|סעיף 77|77}}	10	{{ח:פנימי|סעיף 83|83}}

5	{{ח:פנימי|סעיף 78|78}}	11	{{ח:פנימי|סעיף 84|84}}

6	{{ח:פנימי|סעיף 79|79}}	12	{{ח:פנימי|סעיף 85|85(ב)}}

7(א)	{{ח:פנימי|סעיף 80|80}}	13	{{ח:פנימי|סעיף 85|85(א)}}

{{ח:סעיף*}}
{{ח:ת}} '''צו בדבר דרכי ענישה'''

הסעיף הקודם	הסעיף החדש	הסעיף הקודם	הסעיף החדש

1	{{ח:פנימי|סעיף 188|188(א)}} {{מוקטן|הגדרת מעשה.}}	5(ג)(1)–(4)	{{ח:פנימי|סעיף 267|267}}

2	{{ח:פנימי|סעיף 188|188(ב)}}	5(ג)(5)	{{מוקטן|נמחק לאור סעיף ההגדרות}}

3	{{ח:הערה|197(ו)}}	5(ד)	{{ח:פנימי|סעיף 268|268}}

4	{{ח:פנימי|סעיף 166|166}}	5(ה)	{{ח:פנימי|סעיף 269|269}}

4א	{{ח:פנימי|סעיף 263|263}}	5א	{{ח:פנימי|סעיף 164|164(ג)}}

5(א)	{{ח:פנימי|סעיף 265|265}}	5ב	{{ח:פנימי|סעיף 264|264}}

5(ב)	{{ח:פנימי|סעיף 266|266}}	5ג	{{ח:פנימי|סעיף 91|91}}

{{ח:סעיף*}}
{{ח:ת}} '''צו בדבר נקיטת אמצעי ביטחון'''

הסעיף הקודם	הסעיף החדש	הסעיף הקודם	הסעיף החדש

1	{{ח:פנימי|סעיף 325|325}}	4	{{ח:פנימי|סעיף 328|328}}

2	{{ח:פנימי|סעיף 326|326}}	5	{{ח:פנימי|סעיף 329|329}}

3	{{ח:פנימי|סעיף 327|327}}	6	{{ח:פנימי|סעיף 330|330}}

{{ח:סעיף*}}
{{ח:ת}} '''צו בדבר איסור בניה'''

הסעיף הקודם	הסעיף החדש	הסעיף הקודם	הסעיף החדש

1	{{ח:פנימי|סעיף 331|331(א)}}	3(א)	{{ח:פנימי|סעיף 331|331(ג)}}

2(א)	{{ח:פנימי|סעיף 331|331(ב)}}	3(ב)	{{ח:פנימי|סעיף 331|331(ד)}}

{{ח:סעיף*}}
{{ח:ת}} '''צו בדבר פיקוח על הבניה'''

הסעיף הקודם	הסעיף החדש	הסעיף הקודם	הסעיף החדש

1	{{ח:פנימי|סעיף 332|332(א)}}	3	{{ח:פנימי|סעיף 332|332(ג)}}

2	{{ח:פנימי|סעיף 332|332(ב)}}	4	{{ח:פנימי|סעיף 332|332(ד)}}

{{ח:סעיף*}}
{{ח:ת}} '''איסור תשלום שכר לעבריין ביטחוני'''

הסעיף הקודם	הסעיף החדש	הסעיף הקודם	הסעיף החדש

1	{{ח:פנימי|סעיף 259|259(א)}}	3	{{ח:פנימי|סעיף 259|259(ג)}}

2	{{ח:פנימי|סעיף 259|259(ב)}}	4	{{מוקטן|בוטל לאור הוראות {{ח:פנימי|סעיף 146|סעיף 146}}}}

{{ח:סעיף*}}
{{ח:ת}} '''צו בדבר מעצרים מנהליים [נוסח משולב]'''

הסעיף הקודם	הסעיף החדש	הסעיף הקודם	הסעיף החדש

1	{{ח:פנימי|סעיף 285|285}}	8	{{ח:פנימי|סעיף 291|291}}

2	{{ח:פנימי|סעיף 286|286}}	9	{{ח:פנימי|סעיף 282|282}}

3	{{ח:פנימי|סעיף 286א|286א}}	10	{{ח:פנימי|סעיף 293|293}}

4	{{ח:פנימי|סעיף 287|287}}	11	{{ח:פנימי|סעיף 294|294}}

5	{{ח:פנימי|סעיף 288|288}}	13(א)	{{ח:פנימי|סעיף 285|285(ב)}}

6	{{ח:פנימי|סעיף 289|289}}	13(ב)	{{ח:פנימי|סעיף 284|284(ג)}}

7	{{ח:פנימי|סעיף 290|290}}

{{ח:סעיף*}}
{{ח:ת}} '''צו בדבר העברת כלואים'''

הסעיף הקודם	הסעיף החדש	הסעיף הקודם	הסעיף החדש

1	{{ח:פנימי|סעיף 270|270(א)}}	4	{{ח:פנימי|סעיף 270|270(ד)}}

2	{{ח:פנימי|סעיף 270|270(ב)}}	5	{{ח:פנימי|סעיף 270|270(ה)}}

3	{{ח:פנימי|סעיף 270|270(ג)}}

{{ח:סעיף*}}
{{ח:ת}} '''צו בדבר הסתננות'''

הסעיף הקודם	הסעיף החדש	הסעיף הקודם	הסעיף החדש

1	{{ח:פנימי|סעיף 299|299}} {{מוקטן|הגדרות – ”מסתנן“ ”מזוין“}}	4	{{ח:פנימי|סעיף 300|300(ג)}}

2(א)	{{ח:פנימי|סעיף 300|300(א)}}	5	{{ח:פנימי|סעיף 304|304}}

2(ב)	{{ח:פנימי|סעיף 300|300(ב)}}	6	{{ח:פנימי|סעיף 302|302}}

3	{{ח:פנימי|סעיף 301|301}}	6א	{{ח:פנימי|סעיף 303|303}}

{{ח:חתימות|י״ד בחשוון התש״ע (1 בנובמבר 2009)}}
* '''שרון אפק, אל״ם'''
היועץ המשפטי לאזור יהודה והשומרון
{{ח:סוגר}}
{{ח:סוף}}
[[קטגוריה:בוט חוקים]]