חוק שירותי תיירות

{{ח:התחלה}}
{{ח:כותרת|חוק שירותי תיירות, תשל״ו–1976}}

{{ח:פתיח-התחלה}}
{{ח:מאגר|2001416}} '''חוק קודם:''' {{ח:תיבה|חא״י כרך א׳ פרק ס״ו, עמ׳ 720|פקודת מורי הדרך|https://fs.knesset.gov.il/0/law/0_lsr_563376.pdf}}; {{ח:תיבה|ע״ר 1939, תוס׳ 1, 150|תקון|https://fs.knesset.gov.il/0/law/0_lsr_561529.pdf}}.

'''חוק חדש:''' {{ח:תיבה|ס״ח תשל״ו, 228|חוק שירותי תיירות|https://fs.knesset.gov.il/8/law/8_lsr_209699.pdf}}; {{ח:תיבה|תשל״ז, 79|ת״ט|https://fs.knesset.gov.il/8/law/8_lsr_ec_317488.pdf}}; {{ח:תיבה|תשמ״ז, 151|תיקון|https://fs.knesset.gov.il/11/law/11_lsr_210586.pdf}}; {{ח:תיבה|תשנ״ח, 54|חוק להגברת הצמיחה והתעסוקה ולהשגת יעדי התקציב לשנת הכספים 1998 (תיקוני חקיקה)|https://fs.knesset.gov.il/14/law/14_lsr_211461.pdf}}; {{ח:תיבה|תשנ״ט, 112|חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנת הכספים 1999)|https://fs.knesset.gov.il/14/law/14_lsr_211661.pdf}}; {{ח:תיבה|תשס״ב, 140|תיקון מס׳ 4|https://fs.knesset.gov.il/15/law/15_lsr_300463.pdf}}; {{ח:תיבה|תשס״ו, 322|חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנת הכספים 2006)|https://fs.knesset.gov.il/17/law/17_lsr_300065.pdf}}; {{ח:תיבה|תשפ״ד, 159|תיקון מס׳ 9 לחוק פסיקת ריבית והצמדה|https://fs.knesset.gov.il/25/law/25_lsr_3568695.pdf}}.
{{ח:סוגר}}
{{ח:מפריד}}

{{ח:קטע2||תוכן עניינים}}

{{ח:פנימי|פרק א|פרק א׳: פרשנות}}

{{ח:פנימי|פרק ב|פרק ב׳: הסדר שירותי תיירות}}

{{ח:פנימי|פרק ב1|פרק ב׳1: שירותי סוכנות נסיעות – חובת הבטחת כספי לקוחות וגילוי נאות}}

{{ח:פנימי|פרק ג|פרק ג׳: עבירות, שפיטה ועונשין}}

{{ח:פנימי|פרק ד|פרק ד׳: הוראות שונות}}

{{ח:קטע2|פרק א|פרק א׳: פרשנות}}

{{ח:סעיף|1|הגדרות|תיקון: תשמ״ז, תשנ״ט, תשס״ב, תשפ״ד}}
{{ח:ת}} בחוק זה –
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”בית־מלון“ – לרבות פנסיון, בית מרגוע, בית אירוח וכל מקום כיוצא באלה שבו מספקים או מציעים לספק, בתמורה, שירותי לינה לתשעה אנשים או יותר בעת ובעונה אחת;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”דמי פיגורים“ ו”ריבית שקלית“ – כהגדרתם {{ח:חיצוני|חוק פסיקת ריבית והצמדה|בחוק פסיקת ריבית והצמדה}};
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”חוק זה“ – לרבות תקנות שהותקנו לפיו;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”חוק פסיקת ריבית והצמדה“ – {{ח:חיצוני|חוק פסיקת ריבית והצמדה|חוק פסיקת ריבית והצמדה, התשכ״א–1961}};
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”חניון“ – שטח שהוכשר ללינה בתנאי שדה שבו מספקים או מציעים לספק, בתמורה, שירותי לינה לתשעה אנשים או יותר בעת ובעונה אחת:
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”משרד לתיור“ – {{ח:הערה|(נמחקה);}}
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”סוכנות נסיעות“ – {{ח:הערה|(נמחקה);}}
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”סיור“ – בין במסלול קבוע ובין במסלול שאינו קבוע, לרבות טיול ולמעט הסעה של נוסעים ממקום למקום בקו נסיעה קבוע ו”ארגון סיור“ – לרבות ביצוע סיור והצעה או הסכמה לבצעו;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”שירותי סוכנות נסיעות“ – כל אחד מאלה:
{{ח:תתת|(1)}} ארגון ומכירה של סיור לישראל או למדינות חוץ או הזמנת שירותים לצורכי סיור כאמור;
{{ח:תתת|(2)}} הזמנה או מכירה של כרטיסי נסיעה או שוברי נסיעה אל מחוץ לישראל, למעט הזמנה או מכירה כאמור, אף אם היא כוללת הזמנת שירותי לינה בבתי מלון, המבוצעת ישירות בחברת תעופה;
{{ח:תתת|(3)}} הזמנת שירותי לינה בבתי מלון בישראל או מחוץ לישראל;
{{ח:תתת|(4)}} טיפול בהשגת אשרות כניסה, שהייה או יציאה לצורכי סיור או נסיעה כאמור;
{{ח:תתת|(5)}} מתן ייעוץ מקצועי בכל ענין כאמור בפסקאות (1) עד (4);
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”השר“ – שר התיירות;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”תייר חוץ“ – מי שנכנס לישראל ויושב בה על־פי רשיון לישיבת ביקור או לישיבת מעבר, כמשמעותם {{ח:חיצוני|חוק הכניסה לישראל|בחוק הכניסה לישראל, תשי״ב–1952}}, או על־פי צו או היתר שניתן מכוח {{ח:חיצוני|חוק הכניסה לישראל#סעיף 17|סעיף 17 לחוק האמור}}.

{{ח:קטע2|פרק ב|פרק ב׳: הסדר שירותי תיירות}}

{{ח:סעיף|2|שירותי תיירות – מה הם|תיקון: תשמ״ז, תשנ״ח, תשנ״ט}}
{{ח:ת}} אלה שירותי תיירות:
{{ח:תת|(1)}} בית־מלון, לרבות שירות הניתן בו ועסק הנמצא בתחומו ומיועד בעיקר לאורחיו;
{{ח:תת|(1א)}} {{ח:הערה|(נמחקה);}}
{{ח:תת|(2)}} חניון;
{{ח:תת|(3)}} {{ח:הערה|(נמחקה);}}
{{ח:תת|(4)}} {{ח:הערה|(נמחקה);}}
{{ח:תת|(5)}} שירותי מורה דרך בתמורה או הניתנים בידי מסיע בתמורה או בידי מי שמשתתף בקבוצה של תיירי חוץ או מתלווה אליה, בכל אחד מאלה:
{{ח:תתת|(א)}} סיור;
{{ח:תתת|(ב)}} אתר או מוסד שיש בו ענין לתייר חוץ, למעט הדרכה בתחום מוסד שניתנת מטעמו;
{{ח:תת|(6)}} עיסוק דרך קבע בארגון כינוסים, סמינרים, סימפוזיונים וקבוצות לימוד, שמשתתפים בהם בעיקר תיירי חוץ, לרבות עיסוק בשירות מתורגמנות לאלה;
{{ח:תת|(7)}} {{ח:הערה|(נמחקה).}}

{{ח:סעיף|3|הסדרת שירותי תיירות|תיקון: תשמ״ז, תשנ״ט}}
{{ח:ת}} השר רשאי, באישור ועדת הכלכלה של הכנסת, להסדיר בתקנות את פעולתו ודרכי ניהולו של שירות תיירות, ובין השאר לקבוע –
{{ח:תת|(1)}} דרישות ומבחנים לענין –
{{ח:תתת|(א)}} רישוי שירותי תיירות, למעט בית־מלון וחניון;
{{ח:תתת|(ב)}} סיווגם של שירותי תיירות;
{{ח:תת|(2)}} סידורים ומיתקנים נאותים למשתמשים בשירות;
{{ח:תת|(3)}} חובתו של עוסק בשירות תיירות לבטח, בדרך שתיקבע, את המשתמשים בשירות ואת רכושם;
{{ח:תת|(4)}} הוראות בדבר פרסומים של שירותי תיירות;
{{ח:תת|(5)}} אגרות בעד רישוי או פעולה אחרת מכוח חוק זה.
{{ח:ת}} {{ח:הערה|פורסמו {{ח:חיצוני|תקנות שירותי תיירות (מורי דרך)|תקנות שירותי תיירות (מורי דרך), תשכ״ז–1967}}.}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|פורסמו {{ח:חיצוני|תקנות שירותי תיירות (משרדים לתיור)|תקנות שירותי תיירות (משרדים לתיור), התשמ״א–1981}}.}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|פורסמו {{ח:חיצוני|תקנות שירותי תיירות (סוכנויות)|תקנות שירותי תיירות (סוכנויות), התשס״א–2000}}.}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|פורסמו {{ח:חיצוני|תקנות שירותי תיירות (עסק מאושר לתייר)|תקנות שירותי תיירות (עסק מאושר לתייר), התשע״ב–2011}}.}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|פורסמו {{ח:חיצוני|תקנות שירותי תיירות (בתי מלון)|תקנות שירותי תיירות (בתי מלון), התשע״ג–2012}}.}}

{{ח:סעיף|3א||תיקון: תשמ״ז, תשנ״ט}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|4|מתן שירותים באמצעות בעלי מקצוע|תיקון: תשנ״ח, תשנ״ט}}
{{ח:תת|(א)}} השר רשאי לקבוע בתקנות –
{{ח:תתת|(1)}} חובה ששירות תיירות פלוני יינתן על ידי בעלי כשירות מקצועית;
{{ח:תתת|(2)}} בהתייעצות עם שר העבודה והרווחה – הסדרים בענין הכשרה וכשירות של מורה דרך כהגדרתו בתקנות.
{{ח:תת}} {{ח:הערה|פורסמו {{ח:חיצוני|תקנות שירותי תיירות (סוכנויות)|תקנות שירותי תיירות (סוכנויות), התשס״א–2000}}.}}
{{ח:תת|(ב)}} מקום שחיקוק מעניק לשר העבודה סמכות להסדיר את ההכשרה והכשירויות של מקצועות תיירות והפיקוח עליהם, ישתמש שר העבודה בסמכות זו לאחר התייעצות עם שר התיירות; חובת ההתייעצות לא תחול על סמכויות לפי {{ח:חיצוני|חוק החניכות|חוק החניכות, תשי״ג–1953}}, למעט בענין תכניות של בחינות הנערכות על־פיו.

{{ח:סעיף|5|קביעת מחירים ופרסומם|תיקון: תשנ״ח}}
{{ח:ת}} השר רשאי, באישור ועדת הכלכלה של הכנסת, לקבוע בתקנות –
{{ח:תת|(1)}} {{ח:הערה|(נמחקה);}}
{{ח:תת|(2)}} מחירי מינימום למורה דרך;
{{ח:תת|(3)}} חובה להציג מחירים, דרכי הצגתם ופרסומם.
{{ח:ת}} {{ח:הערה|פורסמו {{ח:חיצוני|תקנות שירותי תיירות (בתי מלון)|תקנות שירותי תיירות (בתי מלון), התשע״ג–2012}}.}}

{{ח:סעיף|6|איסור לסרב מתן שירות או להתנותו}}
{{ח:ת}} מי שעוסק בשירות תיירות לא יסרב סירוב לא סביר לספק שירות שבתחום עיסוקו, ולא יתנה את הספקת השירות בתנאים שלא הותרו בתקנות.

{{ח:סעיף|7||תיקון: תשנ״ט}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|8||תיקון: תשנ״ח}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|9||תיקון: תשנ״ח}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|10|עסק מאושר לתיירים}}
{{ח:ת}} השר רשאי, בדרך שיקבע בתקנות, להעניק לשירותי תיירות, וכן למפעלים ושירותים אחרים לפי בקשתם, תואר, ציון או סמל של עסק מאושר לתיירי חוץ או תואר כיוצא בזה; ורשאי הוא להסדיר את אופן השימוש בתואר, בציון או בסמל שייקבעו ודרכי ביטולם.
{{ח:ת}} {{ח:הערה|פורסמו {{ח:חיצוני|תקנות שירותי תיירות (עסק מאושר לתייר)|תקנות שירותי תיירות (עסק מאושר לתייר), התשע״ב–2011}}.}}

{{ח:סעיף|11|סמכויות משלימות}}
{{ח:תת|(א)}} כל ענין שהשר רשאי להסדיר לפי חוק זה, רשאי הוא לאסור, לחייב, להגביל, להטיל עליו פיקוח או לפטור ממנו, ורשאי הוא לעשות זאת בין בדרך כלל ובין לפי סוגים, דרגות או סניפים של שירותי תיירות.
{{ח:תת|(ב)}} השר רשאי להורות כל הוראה משלימה וכל הוראת לווי הדרושות לביצוע סמכויות לפי חוק זה, לרבות דרכי אכיפתן של הוראות כאמור.
{{ח:ת}} {{ח:הערה|פורסמו {{ח:חיצוני|תקנות שירותי תיירות (סוכנויות)|תקנות שירותי תיירות (סוכנויות), התשס״א–2000}}.}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|פורסמו {{ח:חיצוני|תקנות שירותי תיירות (עסק מאושר לתייר)|תקנות שירותי תיירות (עסק מאושר לתייר), התשע״ב–2011}}.}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|פורסמו {{ח:חיצוני|תקנות שירותי תיירות (בתי מלון)|תקנות שירותי תיירות (בתי מלון), התשע״ג–2012}}.}}

{{ח:סעיף|12|סמכויות לענין רשיונות}}
{{ח:תת|(א)}} מי שמוסמך ליתן רשיון או תעודה אחרת (להלן – רשיון) לפי חוק זה, רשאי לסרב לתיתו או לסרב לחדשו או להתנות נתינתו בתנאים מוקדמים או לקבוע בו תנאים; ורשאי הוא לבטלו, לשנותו או לשנות תנאים שנקבעו לגביו אם אירעה אחת מאלה:
{{ח:תתת|(1)}} נשתנו נסיבות שעל־פיהן ניתן הרשיון;
{{ח:תתת|(2)}} הופרו הוראות חוק זה או תנאים שנקבעו מכוחו;
{{ח:תתת|(3)}} מעשהו או מחדלו של בעל הרשיון בענין הנוגע לשירותי תיירות יש בו, לדעת השר, כדי לפסלו מלהיות בעל רשיון או סוג או דרגה שניתנו לו;
{{ח:תתת|(4)}} בעל הרשיון הורשע בעבירה שיש עמה קלון או בעבירה על חיקוק הנוגע לעיסוקו;
{{ח:תתת|(5)}} הוכח לשר כי בעל הרשיון לא עמד בהתחייבויותיו כלפי לקוחות או ספקים שבתחום עיסוקו או לא יוכל לעמוד בה.
{{ח:תת|(ב)}} החלטה לפי סעיף זה יכול שתהיה בהגבלת זמן או ללא הגבלה או שתיכנס לתקפה אם בעל הרשיון לא מילא תנאי שנקבע בה.
{{ח:תת|(ג)}} בוטל רשיון או נשללה דרגה שלא בידי השר, רשאי בעל הרשיון לערור לפני השר, בדרך ובמועד שנקבעו בתקנות.
{{ח:תת}} {{ח:הערה|פורסמו {{ח:חיצוני|תקנות שירותי תיירות (בתי מלון)|תקנות שירותי תיירות (בתי מלון), התשע״ג–2012}}.}}
{{ח:תת|(ד)}} לא יבוטל רשיון אלא אם ניתנה לבעל הרשיון הזדמנות סבירה להשמיע את טענותיו.
{{ח:תת|(ה)}} היה שירות תיירות חייב ברישוי הן על־פי חוק זה והן על־פי {{ח:חיצוני|חוק רישוי עסקים|חוק רישוי עסקים, תשכ״ח–1968}}, לא יינתן לו רישוי על־פי חוק זה אלא לאחר שניתן לו הרשיון על־פי {{ח:חיצוני|חוק רישוי עסקים|החוק האמור}}.
{{ח:ת}} {{ח:הערה|פורסמו {{ח:חיצוני|תקנות שירותי תיירות (עסק מאושר לתייר)|תקנות שירותי תיירות (עסק מאושר לתייר), התשע״ב–2011}}.}}

{{ח:קטע2|פרק ב1|פרק ב׳1: שירותי סוכנות נסיעות – חובת הבטחת כספי לקוחות וגילוי נאות|תיקון: תשס״ב}}

{{ח:סעיף|12א|הבטחת כספי לקוחות המקבלים שירותי סוכנות נסיעות|תיקון: תשס״ב}}
{{ח:תת|(א)}} הנותן, בתמורה או שלא בתמורה אך דרך קבע, שירות משירותי סוכנות נסיעות (בחוק זה – נותן שירותי סוכנות נסיעות) חייב להבטיח את כספי הלקוחות המקבלים ממנו שירות ({{ח:פנימי|פרק ב1|בפרק זה}} – לקוחות) למקרה שהוא נעשה חדל פירעון או למקרים נוספים, שקבע השר, בהתייעצות עם שר האוצר ובאישור ועדת הכלכלה של הכנסת.
{{ח:תת|(ב)}} הבטחת כספי לקוחות תהיה באחת מאלה:
{{ח:תתת|(1)}} חברות בקרן להבטחת כספי לקוחות הפועלת בהתאם להוראות {{ח:פנימי|סעיף 12ב|סעיף 12ב}};
{{ח:תתת|(2)}} ביטוח באמצעות פוליסת ביטוח שהוציא מבטח כהגדרתו {{ח:חיצוני|חוק הפיקוח על עסקי ביטוח|בחוק הפיקוח על עסקי ביטוח, התשמ״א–1981}} ({{ח:פנימי|פרק ב1|בפרק זה}} – חוק הפיקוח) השר יקבע הוראות וכללים לענין הביטוח, לרבות הסכומים או השיעורים שעל פוליסה כאמור לכסות.
{{ח:תת|(ג)}} כספים המצויים בקרן, כאמור בסעיף קטן (ב)(1), המיועדים להבטחת כספי לקוחות לפי סעיף זה, אינם ניתנים לעיקול, לשעבוד או להעברה, אלא אם כן קבע השר אחרת בתקנות, ובדרך שקבע כאמור.
{{ח:תת|(ד)}} השר יקבע הוראות בדבר חובת דיווח על הבטחת כספי לקוחות לפי סעיף זה ובדבר דרכי הדיווח.

{{ח:סעיף|12ב|קרן להבטחת כספי לקוחות|תיקון: תשס״ב}}
{{ח:תת|(א)}} קרן להבטחת כספי לקוחות (להלן – הקרן) היא קרן שהקים ארגון של נותני שירותי סוכנות נסיעות או קרן אחרת, שאושרה בדרך שקבע השר; הוראות {{ח:חיצוני|חוק הפיקוח על עסקי ביטוח|חוק הפיקוח}} לא יחולו על קרן כאמור.
{{ח:תת|(ב)}} הקרן תקבל כחבר בה כל מי שנותן שירותי סוכנות נסיעות, בתנאים שוויוניים, אף אם אינו חבר בארגון נותני שירותי סוכנות הנסיעות שהקים את הקרן.
{{ח:תת|(ג)}} נותן שירותי סוכנות נסיעות, שהקרן סירבה לקבלו כחבר בה, רשאי לערור על כך לפני השר, או לפני מי שהשר הסמיכו לכך מבין עובדי המדינה שבמשרדו, בתוך תקופה שיקבע השר.
{{ח:תת|(ד)}} השר, בהתייעצות עם שר האוצר ובאישור ועדת הכלכלה של הכנסת, יקבע את סדרי הפעלת הקרן, לרבות תנאים ודרכים לתשלום כספים מהקרן.

{{ח:סעיף|12ג|חובת גילוי נאות|תיקון: תשס״ב, תשס״ו}}
{{ח:ת}} השר, לאחר התייעצות עם הממונה כהגדרתו {{ח:חיצוני|חוק הגנת הצרכן|בחוק הגנת הצרכן, התשמ״א–1981}}, יקבע בתקנות חובה על נותן שירותי סוכנות נסיעות לגלות מידע בכל ענין הנוגע לשירותים שהוא נותן, ורשאי הוא לקבוע מהו ענין מהותי לענין {{ח:פנימי|סעיף 13|סעיף 13(ה)}}; בתקנות כאמור יקבע השר את פרטי המידע אשר יש חובה לגלותם, וכן את דרכי העמדת המידע לרשות הציבור.
{{ח:ת}} {{ח:הערה|פורסמו {{ח:חיצוני|תקנות שירותי תיירות (חובת גילוי נאות)|תקנות שירותי תיירות (חובת גילוי נאות), התשס״ג–2003}}.}}

{{ח:סעיף|12ד|עיצום כספי|תיקון: תשס״ב, תשפ״ד}}
{{ח:תת|(א)}} השר ימנה עובד מבין עובדי המדינה שבמשרדו, אשר יהיה ממונה על הטלת עיצום כספי לפי סעיף זה ({{ח:פנימי|פרק ב1|בפרק זה}} – הממונה).
{{ח:תת|(ב)|(1)}} מצא הממונה כי אדם נותן שירותי סוכנות נסיעות, והיה לו יסוד סביר להניח כי אותו אדם הפר חובה מהחובות המפורטות להלן, יודיע לו בכתב כי נמצא שהוא נותן שירותי סוכנות נסיעות וכי הפר חובה מהחובות המוטלות עליו, וכי אם לא ימלא את החובה בתוך שלושים ימים מיום קבלת ההודעה יוטל עליו עיצום כספי;
{{ח:תתתת|(א)}} חובה להבטיח את כספי הלקוחות כאמור {{ח:פנימי|סעיף 12א|בסעיף 12א(א) ו־(ב)}};
{{ח:תתתת|(ב)}} חובת דיווח שנקבעה לפי הוראות {{ח:פנימי|סעיף 12א|סעיף 12א(ד)}};
{{ח:תתתת|(ג)}} חובת גילוי מידע שנקבעה לפי הוראת {{ח:פנימי|סעיף 12ג|סעיף 12ג}};
{{ח:תתת|(2)}} לא קיים נותן שירותי סוכנות הנסיעות את החובה בתוך התקופה כאמור בפסקה (1), רשאי הממונה להטיל עליו עיצום כספי בשיעור המפורט להלן ובלבד שנתן לו הזדמנות להשמיע את טענותיו:
{{ח:תתתת|(א)}} לענין חובה כאמור בפסקה (1)(א) או (ג) – בשיעור הקנס האמור {{ח:חיצוני|חוק העונשין#סעיף 61|בסעיף 61(א)(3) לחוק העונשין, התשל״ז–1977}} (להלן – חוק העונשין);
{{ח:תתתת|(ב)}} לענין חובה כאמור בפסקה (1)(ב) – בשיעור כפל הקנס האמור {{ח:חיצוני|חוק העונשין#סעיף 61|בסעיף 61(א)(1) לחוק העונשין}}.
{{ח:תת|(ג)}} הממונה רשאי להטיל על תאגיד כפל העיצום הכספי האמור בסעיף קטן (ב).
{{ח:תת|(ד)|(1)}} בהפרה נמשכת ייווסף על העיצום הכספי הקבוע לאותה הפרה עיצום כספי בשיעור החלק החמישים שלו לכל יום נוסף שבו נמשכת ההפרה.
{{ח:תתת|(2)}} בהפרה חוזרת ייווסף לעיצום הכספי שניתן היה להטיל בשלה אם היתה הפרה ראשונה, סכום השווה למחצית העיצום הכספי כאמור; לענין זה, ”הפרה חוזרת“ – הפרת חובה כאמור בסעיף קטן (ב), בתוך שנתיים מיום שהוטל עיצום כספי על ההפרה הראשונה.
{{ח:תת|(ה)}} עיצום כספי ישולם לפי דרישת הממונה, בתוך 30 ימים מיום קבלתה.
{{ח:תת|(ו)}} עיצום כספי יהיה לפי סכומו המעודכן ביום הדרישה לתשלומו; הוגש ערעור ובית המשפט הדן בערעור הורה על עיכוב תשלומו – יהיה העיצום הכספי לפי סכומו המעודכן ביום מתן ההחלטה בערעור.
{{ח:תת|(ז)}} לא שולם העיצום הכספי במועד, ייתוספו עליו, לתקופת הפיגור, ריבית שקלית ודמי פיגורים, עד תשלומו, ויחולו הוראות {{ח:חיצוני|חוק פסיקת ריבית והצמדה|חוק פסיקת ריבית והצמדה}}, בשינויים המחויבים.
{{ח:תת|(ח)}} על גביית עיצום כספי תחול {{ח:חיצוני|פקודת המסים (גביה)|פקודת המסים (גביה)}}.
{{ח:תת|(ט)|(1)}} על דרישה לתשלום עיצום כספי ניתן לערער לפני בית משפט שלום, בתוך שלושים ימים מהיום שנמסרה הדרישה לתשלום העיצום הכספי.
{{ח:תתת|(2)}} אין בערעור כדי לעכב את תשלום העיצום הכספי, אלא אם כן הורה הממונה או בית המשפט אחרת.
{{ח:תתת|(3)}} התקבל הערעור, יוחזר הסכום ששולם בתוספת ריבית שקלית, מיום תשלומו ועד יום החזרתו, ויחולו הוראות {{ח:חיצוני|חוק פסיקת ריבית והצמדה|חוק פסיקת ריבית והצמדה}} לעניין ריבית זו, בשינויים המחויבים.
{{ח:תתת|(4)}} על החלטת בית המשפט בערעור ניתן לערער ברשות, ובית המשפט ידון בערעור בשופט אחד.
{{ח:תת|(י)|(1)}} אין בהוראות סעיף זה כדי לגרוע מסמכותו של תובע להגיש כתב אישום כאמור {{ח:פנימי|סעיף 13|בסעיף 13(ה)}} אם הוא סבור שהנסיבות מצדיקות זאת.
{{ח:תתת|(2)}} הוגש נגד אדם כתב אישום על עבירה לפי {{ח:פנימי|סעיף 13|סעיף 13(ה)}}, לא יחויב בשלה בתשלום עיצום כספי, ואם שילם יוחזר לו הסכום ששולם בתוספת ריבית שקלית מיום תשלומו ועד יום החזרתו, ויחולו הוראות {{ח:חיצוני|חוק פסיקת ריבית והצמדה|חוק פסיקת ריבית והצמדה}} לעניין ריבית זו, בשינויים המחויבים.

{{ח:סעיף|12ה|סמכויות הממונה|תיקון: תשס״ב}}
{{ח:ת}} כדי להבטיח ביצוע ההוראות לפי {{ח:פנימי|פרק ב1|פרק זה}}, הסמכויות המסורות למבקר לפי הוראות {{ח:פנימי|סעיף 19|סעיף 19}} יהיו נתונות לממונה, לגבי מי שנותן, להנחת דעתו, שירותי סוכנות נסיעות.

{{ח:קטע2|פרק ג|פרק ג׳: עבירות, שפיטה ועונשין}}

{{ח:סעיף|13|עבירות ועונשין|תיקון: תשל״ז, תשנ״ח, תשנ״ט, תשס״ב}}
{{ח:תת|(א)}} אלה דינם קנס 10,000 לירות, ואם היה תאגיד – קנס 40,000 לירות:
{{ח:תתת|(1)}} אדם שעבר על תקנות, כללים או הוראות לפי {{ח:פנימי|סעיף 3|סעיפים 3}}, {{ח:פנימי|סעיף 4|4}}, {{ח:פנימי|סעיף 10|10}} {{ח:פנימי|סעיף 24|או 24}}, אם לא נקבע בתקנה, בכלל או בהוראה עונש אחר;
{{ח:תתת|(2)}} אדם שהפריע למבקר במילוי תפקידו או לא נענה לדרישותיו לפי {{ח:פנימי|סעיף 19|סעיף 19}}.
{{ח:תת|(ב)}} מי שהפעיל שירות תיירות ללא רישוי כנדרש מכוח הוראות {{ח:פנימי|סעיף 3|סעיף 3(1)(א)}}, דינו – קנס 20,000 לירות או מאסר ששה חדשים, ואם היה תאגיד – קנס 80,000 לירות; המשיך להפעילו לאחר שקיבל התראה מאת מי שהשר מינהו לענין זה או לא קיים תנאי שנקבע בה, דינו, נוסף על העונש לפי סעיף קטן זה – קנס 1,000 לירות או מאסר שבעה ימים לכל יום שבו נמשכת העבירה, ואם היה תאגיד – קנס 4,000 לירות לכל יום כאמור.
{{ח:תת|(ג)}} מי שמסר ביודעין הודעה כוזבת או פרטים כוזבים לשאלותיו של מבקר לפי {{ח:פנימי|סעיף 19|סעיף 19}}, דינו – קנס 20,000 לירות או מאסר ששה חדשים, ואם היה תאגיד – קנס 80,000 לירות.
{{ח:תת|(ד)}} על אדם שעבר על הוראות {{ח:פנימי|סעיף 6|סעיף 6}} או על תקנות שהותקנו לפי {{ח:פנימי|סעיף 5|סעיף 5}}, יוטל העונש שנקבע לאותו סוג עבירה על־פי {{ח:חיצוני|חוק הפיקוח על מצרכים ושירותים#סעיף 39|סעיף 39 לחוק הפיקוח על מצרכים ושירותים, תשי״ח–1957}}.
{{ח:תת|(ה)}} העושה אחת מאלה, דינו – מאסר שישה חודשים:
{{ח:תתת|(1)}} אינו מבטיח כספי לקוחות, בניגוד להוראות {{ח:פנימי|סעיף 12א|סעיף 12א(א) ו־(ב)}};
{{ח:תתת|(2)}} אינו מקיים חובת גילוי מידע שנקבעה לפי הוראות {{ח:פנימי|סעיף 12ג|סעיף 12ג}}, בענין מהותי כפי שנקבע לפי אותן הוראות.

{{ח:סעיף|14|אחריות לעבירה}}
{{ח:תת|(א)}} נעברה עבירה לפי חוק זה בידי חבר־בני־אדם, יאשם בעבירה גם כל אדם אשר בשעת ביצוע העבירה היה מנהל פעיל, שותף – למעט שותף מוגבל – או עובד בכיר האחראי לאותו תחום, אם לא הוכיח שהעבירה נעברה שלא בידיעתו ושהוא נקט כל האמצעים הסבירים להבטחת שמירתו של חוק זה.
{{ח:תת|(ב)}} נעברה עבירה לפי חוק זה בידי עובד או שלוח כשהוא פועל בתחום תפקידיו, יאשם בעבירה גם מעבידו או שולחו של העבריין, זולת אם הוכיח שהעבירה נעברה שלא בידיעתו ושנקט כל האמצעים הסבירים להבטחת שמירתו של חוק זה.

{{ח:סעיף|15|חובת הראיה}}
{{ח:ת}} הטוען שבידו רשיון לפי חוק זה – עליו הראיה.

{{ח:סעיף|16|הפסקת שירות תיירות}}
{{ח:תת|(א)}} הוגש אישום נגד אדם שהפעיל שירות תיירות ללא רישוי כנדרש מכוח הוראות {{ח:פנימי|סעיף 3|סעיף 3(1)(א)}}, רשאי השר לצוות בכתב על הפסקה ארעית במתן השירות, לרבות סגירת המקום שבו ניתן או מוצע השירות, ובלבד שהפסקה כאמור לא תעלה על ששים יום מיום שניתן הצו או עד למתן פסק־דין, לפי המועד המוקדם יותר; אולם בית המשפט רשאי, לבקשת הנפגע, לבטל את הצו או לאשרו עם או בלי שינויים; צו כאמור ייכנס לתקפו חמישה ימים אחרי נתינתו אם לא צויין בו מועד מאוחר מזה או אם לא בוטל לפני אותו מועד.
{{ח:תת|(ב)}} הורשע אדם בעבירה על חוק זה, רשאי בית המשפט, נוסף על כל עונש, לצוות על הפסקת עיסוקו בשירות תיירות, לרבות סגירת חצרים, או לצוות על כל דרך אחרת הנראית לו מתאימה להפסקת העיסוק או לצוות על הנשפט להימנע באותו עסק מכל פעולה שיפרט בצו לתקופה שיקבע.
{{ח:תת|(ג)}} מי שאינו מקיים צו לפי סעיף קטן (ב), דינו – קנס 100,000 לירות או מאסר שנה, ואם היה תאגיד – קנס 400,000 לירות, וקנס 3,000 לירות או מאסר ארבעה עשר ימים לכל יום שבו נמשכת העבירה אחרי המצאת הצו, ואם היה תאגיד – קנס 12,000 לירות לכל יום כאמור.
{{ח:תת|(ד)}} מי שאינו מקיים צו לפי סעיף קטן (א), דינו – קנס 20,000 לירות או מאסר ששה חדשים, ואם היה תאגיד – קנס 80,000 לירות, וקנס 1,000 לירות או מאסר שבעה ימים לכל יום שבו נמשכת העבירה אחרי המצאת הצו, ואם היה תאגיד – קנס 4,000 לירות לכל יום כאמור.
{{ח:תת|(ה)}} הורשע אדם לפי סעיף קטן (ג) או (ד), יהיו לבית המשפט כל הסמכויות הנוספות שלפי סעיף קטן (ב).

{{ח:סעיף|17|ביצוע צו}}
{{ח:ת}} בצו לפי {{ח:פנימי|סעיף 16|סעיף 16(א) ו־(ב)}} מותר להורות למשטרה או למבקר שפורש בו להיכנס לחצרים שעליהם ניתן הצו, ומותר לנקוט כל אמצעים, לרבות שימוש בכוח באופן סביר הדרוש בנסיבות הענין, כדי להבטיח ציות להוראות הצו.

{{ח:סעיף|18|שמירת דינים}}
{{ח:ת}} שום דבר בחוק זה לא יתפרש כאילו בא לגרוע מסמכותו של בית המשפט לפי {{ח:חיצוני|פקודת בזיון בית המשפט|פקודת בזיון בית המשפט}}. אך לא ישא אדם באחריות גם לפי חוק זה וגם לפי {{ח:חיצוני|פקודת בזיון בית המשפט|הפקודה האמורה}}.

{{ח:קטע2|פרק ד|פרק ד׳: הוראות שונות}}

{{ח:סעיף|19|סמכויות מבקר}}
{{ח:ת}} מבקר שמינה לכך השר יהיה רשאי, אם שוכנע שהדבר דרוש כדי להבטיח ביצוע חוק זה או למנוע עבירה על הוראותיו –
{{ח:תת|(1)}} לחקור אדם העוסק בשירות תיירות ולדרוש ממנו להציג לפניו רשיון על־פי חוק זה ומסמכים, ולמסור לו ידיעות והודעות שלדעת המבקר יש בהן כדי להראות שבוצעה עבירה לפי חוק זה;
{{ח:תת|(2)}} להיכנס בכל עת סבירה לכל מקום שניתנים בו שירותי תיירות, לבדוק כל ציוד ומיתקן שבו וכל פעולה הנעשית בו לפי חוק זה, לערוך בו חיפוש ולדרוש כל דבר שלדעת המבקר יש בו כדי להראות על ביצוע עבירה לפי חוק זה, ובלבד שבבית מלון לא ייכנס לחדר אירוח בשעה שנמצא בו אורח.

{{ח:סעיף|20|מינויים וקביעת תפקידים}}
{{ח:תת|(א)}} השר רשאי, באישור ועדת הכלכלה של הכנסת, להתקין תקנות בדבר מינויו וקביעת תפקידיו של כל אדם, כפי הדרוש לדעתו לביצועו של חוק זה.
{{ח:תת|(ב)}} לענין חוק זה יתקין השר, באישור ועדת הכלכלה של הכנסת, תקנות בדבר מינוי מועצות וועדות מייעצות של נציגי ציבור ועובדי המדינה.

{{ח:סעיף|21|תחולה על נאות מרפא|תיקון: תשנ״ח}}
{{ח:ת}} האמור {{ח:פנימי|סעיף 12|בסעיפים 12}}, {{ח:פנימי|סעיף 15|15}} {{ח:פנימי|סעיף 19|ו־19}} יחול לגבי שירות תיירות בנאת מרפא כמשמעותה {{ח:חיצוני|חוק רשות נאות מרפא|בחוק רשות נאות מרפא, תשל״ג–1973}} וכן לגבי עבירות לפי {{ח:חיצוני|חוק רשות נאות מרפא|החוק האמור}} הנוגעות לשירות תיירות בנאת מרפא, ובלבד שסמכויות השר לפי הסעיפים האמורים יופעלו בהסכמת שר הבריאות, וסמכויות לפי {{ח:פנימי|סעיף 12|סעיף 12}} יופעלו בידי מי שמוסמך ליתן רשיון על־פי {{ח:חיצוני|חוק רשות נאות מרפא|החוק האמור}}.

{{ח:סעיף|22|}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|הנוסח שולב {{ח:חיצוני|חוק התכנון והבניה|בחוק התכנון והבניה, תשכ״ה–1965}}.}}

{{ח:סעיף|23|שמירת דינים}}
{{ח:תת|(א)}} האמור בחוק זה לא יפגע בהוראות {{ח:חיצוני|חוק העתיקות|פקודת העתיקות ופקודת העתיקות (חצרים), 1935}}.
{{ח:תת|(ב)}} הוראות חוק זה באות להוסיף על הוראות {{ח:חיצוני|חוק גנים לאומיים ושמורות טבע|חוק גנים לאומיים ושמורות טבע, תשכ״ג–1963}}, ולא לגרוע מהן.

{{ח:סעיף|24|ביצוע}}
{{ח:ת}} השר ממונה על ביצוע חוק זה ורשאי, באישור ועדת הכלכלה של הכנסת, להתקין תקנות, נוסף על האמורות בחוק זה, בכל ענין הנוגע לביצוע.

{{ח:סעיף|25|ביטול}}
{{ח:ת}} פקודת מורי הדרך – בטלה.

{{ח:סעיף|26|תחילה}}
{{ח:ת}} תחילתו של חוק זה בתום ששה חדשים מיום פרסומו.

{{ח:חתימות|נתקבל בכנסת ביום ל׳ בסיון תשל״ו (28 ביוני 1976).}}
* '''אפרים קציר'''
נשיא המדינה
* '''יצחק רבין'''
ראש הממשלה
* '''משה קול'''
שר התיירות
{{ח:סוגר}}
{{ח:סוף}}
[[קטגוריה:בוט חוקים]]