חוק הגנת הדייר

{{ח:התחלה}}
{{ח:כותרת|חוק הגנת הדייר [נוסח משולב], תשל״ב–1972}}

{{ח:פתיח-התחלה}}
{{ח:מאגר|2000230}} '''חוקים קודמים:''' ''חוק הגנת הדייר (תשי״ד):'' {{ח:תיבה|ס״ח תשי״ד, 92|חוק הגנת הדייר|https://fs.knesset.gov.il/2/law/2_lsr_211796.pdf}}, {{ח:תיבה|VIII|ת״ט|https://fs.knesset.gov.il/2/law/2_lsr_ec_517725.pdf}}; {{ח:תיבה|תשט״ז, 48|תיקון|https://fs.knesset.gov.il/3/law/3_lsr_208231.pdf}}; {{ח:תיבה|תשי״ז, 32|תיקון מס׳ 2|https://fs.knesset.gov.il/3/law/3_lsr_208233.pdf}}, {{ח:תיבה|78|תיקון מס׳ 3|https://fs.knesset.gov.il/3/law/3_lsr_208234.pdf}}; {{ח:תיבה|תשי״ח, 150|תיקון|https://fs.knesset.gov.il/3/law/3_lsr_211828.pdf}}; {{ח:תיבה|תשכ״ו, 77|שכירות בדמי מפתח והוראות נוספות|https://fs.knesset.gov.il/6/law/6_lsr_208241.pdf}}; {{ח:תיבה|תשל״א, 96|הוראות שונות (תיקון מס׳ 2)|https://fs.knesset.gov.il/7/law/7_lsr_208243.pdf}}. ''חוק הגנת הדייר (תשט״ו):'' {{ח:תיבה|ס״ח תשט״ו, 151|חוק הגנת הדייר|https://fs.knesset.gov.il/2/law/2_lsr_211795.pdf}}, {{ח:תיבה|VIII|ת״ט|https://fs.knesset.gov.il/3/law/3_lsr_ec_517967.pdf}}; {{ח:תיבה|תשכ״א, 140|תיקון|https://fs.knesset.gov.il/4/law/4_lsr_208238.pdf}}; {{ח:תיבה|תשכ״ח, 220|הוראות שונות|https://fs.knesset.gov.il/6/law/6_lsr_208242.pdf}}. ''חוק דמי מפתח:'' {{ח:תיבה|ס״ח תשי״ח, 177|חוק דמי מפתח|https://fs.knesset.gov.il/3/law/3_lsr_208222.pdf}}. ''חוק הגנת הדייר (שכירות בדמי מפתח):'' {{ח:תיבה|ס״ח תשכ״ב, 128|חוק הגנת הדייר (שכירות בדמי מפתח)|https://fs.knesset.gov.il/5/law/5_lsr_208239.pdf}}. ''חוק הגנת הדייר (שכירות בדמי מפתח והוראות נוספות):'' {{ח:תיבה|ס״ח תשכ״ו, 76|חוק הגנת הדייר (שכירות בדמי מפתח והוראות נוספות)|https://fs.knesset.gov.il/6/law/6_lsr_208241.pdf}}. ''פקודת הגבלת שכר דירה (דירות):'' {{ח:תיבה|ע״ר 1940, תוס׳ 1, 230|פקודת הגבלת שכר דירה (דירות)|https://fs.knesset.gov.il/0/law/0_lsr_561668.pdf}}; {{ח:תיבה|ע״ר 1941, תוס׳ 1, 35|תקון|https://fs.knesset.gov.il/0/law/0_lsr_561722.pdf}}; {{ח:תיבה|ע״ר 1946, תוס׳ 1, 102|פקודת צמצום שכר־דירה (שתי־מגורים) (תיקון)|https://fs.knesset.gov.il/0/law/0_lsr_562274.pdf}}, {{ח:תיבה|186|תיקון מס׳ 2|https://fs.knesset.gov.il/0/law/0_lsr_562361.pdf}}; {{ח:תיבה|ס״ח תשי״א, 241|תיקון|https://fs.knesset.gov.il/1/law/1_lsr_211821.pdf}}; {{ח:תיבה|תשי״ב, 18|תיקון|https://fs.knesset.gov.il/2/law/2_lsr_208228.pdf}}; {{ח:תיבה|תשי״ד, 101|חוק הגנת הדייר|https://fs.knesset.gov.il/2/law/2_lsr_211796.pdf}}; {{ח:תיבה|תשט״ו, 158|חוק הגנת הדייר|https://fs.knesset.gov.il/2/law/2_lsr_211795.pdf}}; {{ח:תיבה|תשי״ח, 177|חוק דמי מפתח|https://fs.knesset.gov.il/3/law/3_lsr_208222.pdf}}. ''פקודת הגבלת שכר דירה:'' {{ח:תיבה|דמ״י תשל״ב, 482|פקודת הגבלת שכר דירה [נוסח חדש]|https://fs.knesset.gov.il/7/law/7_lsr_vn_525741.pdf}}. ''פקודת ההגבלות על שכר דירה (בתי עסק):'' {{ח:תיבה|ע״ר 1941, תוס׳ 1, 15|פקודת ההגבלות על שכר דירה (בתי עסק)|https://fs.knesset.gov.il/0/law/0_lsr_561689.pdf}}; {{ח:תיבה|ע״ר 1946, תוס׳ 1, 104|פקודת צמצום שכר־דירה (מקומות עסק) (תיקון)|https://fs.knesset.gov.il/0/law/0_lsr_562277.pdf}}; {{ח:תיבה|ס״ח תשי״א, 242|תיקון|https://fs.knesset.gov.il/1/law/1_lsr_208227.pdf}}; {{ח:תיבה|תשי״ד, 101|חוק הגנת הדייר|https://fs.knesset.gov.il/2/law/2_lsr_211796.pdf}}, {{ח:תיבה|214|תיקון|https://fs.knesset.gov.il/2/law/2_lsr_211825.pdf}}; {{ח:תיבה|תשט״ו, 158|חוק הגנת הדייר|https://fs.knesset.gov.il/2/law/2_lsr_211795.pdf}}. ''חוק הגנת הדייר (שכירות משנה, אירוח וחילופים):'' {{ח:תיבה|ס״ח תשי״א, 2|חוק הגנת הדייר (שכירות משנה, אירוח וחילופים)|https://fs.knesset.gov.il/1/law/1_lsr_208232.pdf}}, {{ח:תיבה|40|חוק למניעת הפקעת שערים וספסרות (שיפוט)|https://fs.knesset.gov.il/1/law/1_lsr_208310.pdf}}; {{ח:תיבה|תשי״ד, 101|חוק הגנת הדייר|https://fs.knesset.gov.il/2/law/2_lsr_211796.pdf}}; {{ח:תיבה|תשמ״ד, 94|חוק לביטול דינים שנושנו|https://fs.knesset.gov.il/10/law/10_lsr_210144.pdf}}. ''חוק הגנת הדייר (בנינים חדשים) (תשי״ג):'' {{ח:תיבה|ס״ח תשי״ג, 148|חוק הגנת הדייר (בנינים חדשים)|https://fs.knesset.gov.il/2/law/2_lsr_208235.pdf}}; {{ח:תיבה|תשי״ד, 102|חוק הגנת הדייר|https://fs.knesset.gov.il/2/law/2_lsr_211796.pdf}}; {{ח:תיבה|תשט״ו, 46|חוק הגנת הדייר (בנינים חדשים)|https://fs.knesset.gov.il/2/law/2_lsr_208230.pdf}}, {{ח:תיבה|158|חוק הגנת הדייר|https://fs.knesset.gov.il/2/law/2_lsr_211795.pdf}}; {{ח:תיבה|תשי״ח, 148|תיקון|https://fs.knesset.gov.il/3/law/3_lsr_208236.pdf}}; {{ח:תיבה|תשכ״ג, 133|חוק הגנת הדייר (בנינים חדשים)|https://fs.knesset.gov.il/5/law/5_lsr_208237.pdf}}; {{ח:תיבה|תשכ״ה, 127|ת״ט|https://fs.knesset.gov.il/5/law/5_lsr_ec_317491.pdf}}; {{ח:תיבה|תשכ״ח, 222|חוק הגנת הדייר (הוראות שונות)|https://fs.knesset.gov.il/6/law/6_lsr_208242.pdf}}. ''חוק הגנת דייר המשנה של בית עסק:'' {{ח:תיבה|ס״ח תשט״ו, 8|חוק הגנת דייר המשנה של בית עסק|https://fs.knesset.gov.il/2/law/2_lsr_208229.pdf}}, {{ח:תיבה|158|חוק הגנת הדייר|https://fs.knesset.gov.il/2/law/2_lsr_211795.pdf}}. ''חוק הגנת הדייר (בנינים חדשים) (תשט״ו):'' {{ח:תיבה|ס״ח תשט״ו, 46|חוק הגנת הדייר (בנינים חדשים)|https://fs.knesset.gov.il/2/law/2_lsr_208230.pdf}}, {{ח:תיבה|158|חוק הגנת הדייר|https://fs.knesset.gov.il/2/law/2_lsr_211795.pdf}}; {{ח:תיבה|תשכ״ג, 133|חוק הגנת הדייר (בנינים חדשים)|https://fs.knesset.gov.il/5/law/5_lsr_208237.pdf}}; {{ח:תיבה|תשכ״ה, 127|ת״ט|https://fs.knesset.gov.il/5/law/5_lsr_ec_317491.pdf}}; {{ח:תיבה|תשכ״ח, 222|חוק הגנת הדייר (הוראות שונות)|https://fs.knesset.gov.il/6/law/6_lsr_208242.pdf}}.

'''נוסח משולב:''' {{ח:תיבה|ס״ח תשל״ב, 176|חוק הגנת הדייר [נוסח משולב]|https://fs.knesset.gov.il/7/law/7_lsr_311014.pdf}}; {{ח:תיבה|תשל״ג, 19|ת״ט|https://fs.knesset.gov.il/7/law/7_lsr_ec_317309.pdf}}; {{ח:תיבה|תש״ם, 165|תיקון|https://fs.knesset.gov.il/9/law/9_lsr_208244.pdf}}; {{ח:תיבה|תשמ״ג, 21|תיקון מס׳ 2|https://fs.knesset.gov.il/10/law/10_lsr_208245.pdf}}; {{ח:תיבה|תשנ״ט, 98|חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנת הכספים 1999)|https://fs.knesset.gov.il/14/law/14_lsr_211661.pdf}}; {{ח:תיבה|תשפ״ג, 21|חוק לעניין ועדות הכנסת (תיקוני חקיקה והוראת שעה)|https://fs.knesset.gov.il/25/law/25_lsr_1783627.pdf}}.
{{ח:סוגר}}
{{ח:מפריד}}

{{ח:קטע2||תוכן עניינים}}

{{ח:פנימי|חלק א|חלק א׳: פרשנות ותחולה}}

{{ח:פנימי|חלק א פרק א|פרק א׳: פרשנות}}

{{ח:פנימי|חלק א פרק ב|פרק ב׳: תחולה}}

{{ח:פנימי|חלק ב|חלק ב׳: שכירות – זכויות וחובות}}

{{ח:פנימי|חלק ב פרק א|פרק א׳: דיירים לפי חוק}}

{{ח:פנימי|חלק ב פרק ב|פרק ב׳: דמי שכירות של דירות}}

{{ח:פנימי|חלק ב פרק ג|פרק ג׳: דמי שכירות של בתי עסק}}

{{ח:פנימי|חלק ב פרק ד|פרק ד׳: הפחתות מדמי שכירות}}

{{ח:פנימי|חלק ב פרק ה|פרק ה׳: שירותים ותיקונים}}

{{ח:פנימי|חלק ג|חלק ג׳: דמי מפתח}}

{{ח:פנימי|חלק ג פרק א|פרק א׳: הזכות לדמי מפתח וחלוקתם}}

{{ח:פנימי|חלק ג פרק ב|פרק ב׳: נוהל וסדרי דין לענין דמי מפתח}}

{{ח:פנימי|חלק ג פרק ב סימן א|סימן א׳: הדייר היוצא מציע דייר במקומו}}

{{ח:פנימי|חלק ג פרק ב סימן ב|סימן ב׳: תביעת פינוי ובקשת רשות}}

{{ח:פנימי|חלק ג פרק ב סימן ג|סימן ג׳: הדייר היוצא אינו מציע דייר במקומו}}

{{ח:פנימי|חלק ג פרק ב סימן ד|סימן ד׳: אחריות אזרחית ופלילית}}

{{ח:פנימי|חלק ג פרק ג|פרק ג׳: דין דייר משנה לענין דמי מפתח}}

{{ח:פנימי|חלק ג פרק ד|פרק ד׳: דין צו דיור לענין דמי מפתח}}

{{ח:פנימי|חלק ג פרק ה|פרק ה׳: דמי מפתח בהעברת שליטה בחברת מעטים וזכויות בשותפות}}

{{ח:פנימי|חלק ג פרק ו|פרק ו׳: דין משכיר ציבורי לענין דמי מפתח}}

{{ח:פנימי|חלק ד|חלק ד׳: שיפוט והוראות שונות}}

{{ח:פנימי|חלק ד פרק א|פרק א׳: עילות פינוי}}

{{ח:פנימי|חלק ד פרק ב|פרק ב׳: בית דין לשכירות}}

{{ח:פנימי|חלק ד פרק ג|פרק ג׳: הוראות שונות}}

{{ח:קטע1|חלק א|חלק א׳: פרשנות ותחולה}}
{{ח:קטע2|חלק א פרק א|פרק א׳: פרשנות}}

{{ח:סעיף|1|הגדרות}}
{{ח:ת}} בחוק זה –
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”בית דין“ – בית דין לשכירות שהוקם לפי חוק זה;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”בית משפט“ – בית משפט השלום;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”בית עסק“ – מושכר שאיננו דירה;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”בן־זוג“ – לרבות הידוע בציבור כבן־זוג;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”בעל בית“ – מי שהשכיר נכס בשכירות ראשית, בין שהוא בעלו של הנכס המושכר ובין שאיננו בעלו, לרבות חליפיו של מי שהשכיר כאמור;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”דייר“, לגבי בעל בית – מי שמחזיק בנכס בשכירות ראשית על פי חוזה או מכוח חוק זה, ולגבי דייר משנה – מי שהשכיר נכס בשכירות משנה, לרבות חליפיו של מי שהשכיר כאמור;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”דייר משנה“ – מי שמחזיק בנכס בשכירות משנה על פי חוזה או מכוח חוק זה;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”דייר יוצא“ – דייר המפנה מושכר שלא על פי פסק דין של פינוי;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”דייר מוצע“ – מי שמוצע להיכנס למושכר במקום דייר יוצא;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”דירה“ – מושכר שלפי תנאי השכירות משמש למגורים;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”דמי מפתח“ – כל תמורה שאינה דמי שכירות, הניתנת בקשר לשכירות של מושכר, או בקשר לקבלת החזקה או להחזרת החזקה במושכר לפי חוק זה – ואין נפקא מינה מתי שולמו;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”חוכר לדורות“ – חוכר לתקופה של עשרים וחמש שנים או יותר;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”ילד“ – לרבות ילד של בן זוג, ילד מאומץ ונכד שהתייתם מהוריו;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”נכס“ – דירה או בית עסק;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”תשט״ו“ – י״ח בתמוז תשט״ו (8 ביולי 1955);
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”תשי״ח“ – כ״ח באב תשי״ח (14 באוגוסט 1958);
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”תשל״א“ – י״ב בניסן תשל״א (7 באפריל 1971).

{{ח:קטע2|חלק א פרק ב|פרק ב׳: תחולה}}

{{ח:סעיף|2|תחולה כללית}}
{{ח:ת}} חוק זה חל על שכירות של בנין או של חלק מבנין ושל חצר או גינה המשמשות את מטרת השכירות.

{{ח:סעיף|3|קרקע לא בנויה}}
{{ח:ת}} קרקע שאין עליה בנין, לא יחול חוק זה על שכירותה אלא אם הושכרה לפני תשט״ו והיא משמשת לדייר מקור של פרנסה.

{{ח:סעיף|4|משק חקלאי}}
{{ח:ת}} משק חקלאי, או בנין או חלק מבנין שהם חלק של משק חקלאי והושכרו יחד אתו, לא יחול חוק זה על שכירותם.

{{ח:סעיף|5|שכירות ארוכת תקופה}}
{{ח:תת|(א)}} שכירות לתקופה של יותר משבע שנים שנעשתה אחרי תשט״ו, ופורש בחוזה שכירות בכתב שהדייר לא יהיה מוגן לפי חוק זה, לא יחול חוק זה עליה.
{{ח:תת|(ב)}} שכירות לתקופה של יותר מארבע עשרה שנה שנעשתה לפני תשט״ו, לא יחול חוק זה עליה.

{{ח:סעיף|6|שכירות למטרות פרסומת או ראווה}}
{{ח:ת}} שכירות שבאה במטרה להציג דברי פרסומת או ראווה בלבד, לא יחול חוק זה עליה; אולם כששכירות של מושכר כוללת זכות להציג דברי פרסומת או ראווה במושכר או בחצרו, דין זכות זו, לענין חוק זה, כדין הזכות במושכר.

{{ח:סעיף|7|שכירות בבית אירוח}}
{{ח:תת|(א)}} שכירות בבית מלון, בפנסיון או בבית אירוח אחר, לא יחול חוק זה עליה.
{{ח:תת|(ב)}} סעיף זה אינו גורע מתחולת חוק זה על שכירות למטרת ניהול של עסקי אירוח.

{{ח:סעיף|8|דירת שירות}}
{{ח:תת|(א)}} דירה שהשכיר מעביד לעובדו בקשר לשירותו בשביל המעביד ולתקופת שירותו, לא יחולו {{ח:פנימי|חלק ב פרק א|פרק א׳ של חלק ב׳}} {{ח:פנימי|חלק ד פרק א|ופרק א׳ של חלק ד׳}} על שכירותה, אלא אם פורש בחוזה שכירות בכתב שהדייר יהיה מוגן לפי הפרקים האמורים.
{{ח:תת|(ב)}} לענין סעיף זה, דירה שהשכירו המדינה או אחד ממוסדותיה לעובד המדינה, לרבות חייל ושוטר, דינה כדין כל דירה שהשכיר מעביד לעובדו.

{{ח:סעיף|9|נכס פנוי}}
{{ח:ת}} נכס שביום כ״ו באב תשכ״ח (20 באוגוסט 1968) (להלן – תשכ״ח) לא היה דייר הזכאי להחזיק בו – לא יחול חוק זה על שכירותו כל עוד לא הושכר בדמי מפתח.

{{ח:סעיף|10|נכס שנתפנה}}
{{ח:ת}} נכס שנתפנה אחרי תשכ״ח מכל דייר הזכאי להחזיק בו, בין שנתפנה מכוח פסק דין של בית משפט ובין שנתפנה כדין מחמת סיבה אחרת, לא יחול חוק זה על שכירותו כל עוד לא הושכר בדמי מפתח; האמור בסעיף זה יחול גם אם בעל הבית עצמו היה מי שהחזיק בנכס בתכוף לפני שנתפנה.

{{ח:סעיף|11|נכס שהוחזר בתשלום דמי מפתח}}
{{ח:ת}} נכס שהוחזר לבעל הבית אחרי תשכ״ח בנסיבות המפורטות {{ח:פנימי|סעיף 85|בסעיפים 85}} {{ח:פנימי|סעיף 86|ו־86(1)}} {{ח:פנימי|סעיף 101|או 101}} {{ח:פנימי|סעיף 102|ו־102(1)}} – לא יחול חוק זה על שכירותו כל עוד לא הושכר בדמי מפתח, והוא הדין אם הוחזר הנכס לבעל הבית בנסיבות המפורטות {{ח:פנימי|סעיף 86|בסעיפים 86(2)}} {{ח:פנימי|סעיף 102|או 102(2)}} לאחר שפסק בית הדין לפי {{ח:פנימי|סעיף 88|סעיף 88}} על עצם זכותו של הדייר לדמי המפתח, על סכום דמי המפתח או על חלוקתם.

{{ח:סעיף|12|נכס שהוחזר על־פי הסכם}}
{{ח:ת}} נכס שהוחזר לבעל הבית אחרי תשכ״ח שלא בנסיבות המפורטות {{ח:פנימי|סעיף 10|בסעיפים 10}} {{ח:פנימי|סעיף 11|או 11}}, מכוח הסכם בכתב בין בעל הבית לבין הדייר, באישור בית המשפט או בית הדין – לא יחול חוק זה על שכירותו כל עוד לא הושכר בדמי מפתח; שר המשפטים יקבע בתקנות סדרי דין בהליכים לאישור הסכם כאמור בסעיף זה.
{{ח:ת}} {{ח:הערה|פורסמו {{ח:חיצוני|תקנות הגנת הדייר (סדרי דין בבקשה לאישור הסכם)|תקנות הגנת הדייר (סדרי דין בבקשה לאישור הסכם), תשכ״ט–1968}}.}}

{{ח:סעיף|13|סייג לאי תחולה}}
{{ח:ת}} האמור {{ח:פנימי|סעיף 9|בסעיפים 9 עד 12}} לא יחול, אם הנכס שמדובר בו {{ח:פנימי|סעיף 9|באותם סעיפים}} אינו יחידה בפני עצמה, וכל היחידות שהנכס קשור בהן מושכרות בשכירות שחוק זה חל עליה; לענין זה, יחידה בפני עצמה היא, בדירה – אם יש לה כניסה נפרדת, מטבח נפרד ושירותים נפרדים, ובבית עסק – אם אין לו כניסה משותפת עם בית עסק אחר.

{{ח:סעיף|14|בנינים חדשים ובנינים שבמפעל מאושר}}
{{ח:תת|(א)}} נכס בבנין או שבנייתם הושלמה לאחר תשכ״ח, והושכר אחרי מועד זה, לא יחול חוק זה על שכירותו.
{{ח:תת|(ב)}} נכס בבנין או בתוספת בנין שנמצא בידי דייר בתשכ״ח באחת הנסיבות המנויות להלן, וערב תשכ״ח לא חל חוק זה על שכירותו מפני שהנסיבה פורשה בחוזה השכירות – לא יחול חוק זה על שכירותו לאחר שתמה תקופת השכירות לפי החוזה אלא אם נקבע בחוזה השכירות שנעשה לפני תשכ״ח, או משתמע ממנו, כי חוק זה יחול עליה; ואלה הנסיבות:
{{ח:תתת|(1)}} בניית הבנין או התוספת הושלמה לאחר י״ד בטבת תשי״ג (1 בינואר 1953) והנכס הושכר לראשונה אחרי י״ז באלול תשי״ג (28 באוגוסט 1953) (להלן – תשי״ג);
{{ח:תתת|(2)}} בניית הבנין או התוספת הושלמה לאחר כ״ז באדר ב׳ תשי״ד (1 באפריל 1954) והנכס הושכר לראשונה אחרי ט׳ באדר תשט״ו (3 במרס 1955);
{{ח:תתת|(3)}} הנכס מצוי בבנין מבנינים לבתי חרושת או לבתי מלאכה שהקים אותם מפעל מאושר כמשמעותו {{ח:חיצוני|חוק לעידוד השקעות הון|בחוק לעידוד השקעות הון, תש״י–1950}}, והושכר לראשונה אחרי תשי״ג.

{{ח:סעיף|15|מושכר מעורב}}
{{ח:ת}} מושכר שבחלקו דירה ובחלקו בית עסק, יחול חוק זה על כל חלק כדינו, ואולם רשאי בית המשפט או בית הדין – כל אחד במסגרת סמכותו – לראות מושכר כולו דירה או כולו בית עסק, אם לפי הנסיבות ולצורך הענין המתברר לפניו אין להפריד בין חלקיו.

{{ח:סעיף|16|התנאה על הגנה}}
{{ח:תת|(א)}} הושכר חלק מדירה לתקופה של לא יותר מעשרה חדשים והמשכיר מוסיף לדור בחלק אחר מאותה דירה, לא יחולו {{ח:פנימי|חלק ב פרק א|פרק א׳ של חלק ב׳}} {{ח:פנימי|חלק ד פרק א|ופרק א׳ של חלק ד׳}} על השכירות, אם פורש בחוזה שכירות בכתב, שנעשה אחרי תשט״ו, שהשכירות תהיה לאותה תקופה בלבד ושהדייר לא יהיה מוגן לפי הפרקים האמורים.
{{ח:תת|(ב)}} הושכרה דירה או חלק מדירה לתקופה קצובה שבה ידור המשכיר מחוץ לאותה דירה, והנסיבות מעידות על כוונת המשכיר לחזור ולדור בדירה, לא יחולו {{ח:פנימי|חלק ב פרק א|פרק א׳ של חלק ב׳}} {{ח:פנימי|חלק ד פרק א|ופרק א׳ של חלק ד׳}} על השכירות, אם פורש בחוזה שכירות בכתב, שנעשה אחרי תשט״ו, שהשכירות תהיה לאותה תקופה בלבד שבה ידור המשכיר מחוץ לאותה דירה ושהדייר לא יהיה מוגן לפי הפרקים האמורים.

{{ח:סעיף|17|שכירות ראשית ושכירות משנה}}
{{ח:תת|(א)}} חוק זה חל הן על שכירות ראשית והן על שכירות משנה, והוא כשאין כוונה אחרת משתמעת.
{{ח:תת|(ב)}} במידה שחוק זה חל בין דייר לדייר משנה, אין נפקא מינה אם חל החוק גם בין בעל הבית לאותו דייר ואם לאו.

{{ח:סעיף|18|תחולה על המדינה}}
{{ח:ת}} לענין חוק זה, דין המדינה כדין כל אדם אחר.

{{ח:קטע1|חלק ב|חלק ב׳: שכירות – זכויות וחובות}}
{{ח:קטע2|חלק ב פרק א|פרק א׳: דיירים לפי חוק}}

{{ח:סעיף|19|דייר לאחר תום תקופת השכירות}}
{{ח:תת|(א)}} דייר המחזיק במושכר לאחר שתמה תקופת השכירות, יחולו עליו תנאי השכירות כפי שהיו מוסכמים בתום תקופת השכירות או כפי ששונו לאחרונה על פי הסכם או על פי חוק.
{{ח:תת|(ב)}} על אף האמור בסעיף קטן (א), לא יהיה הדייר רשאי להשכיר בשכירות משנה את המושכר כולו, בין בבת אחת ובין חלקים חלקים, אלא בהסכמת בעל הבית.

{{ח:סעיף|20|דייר של דירה שנפטר}}
{{ח:תת|(א)}} דייר של דירה שנפטר, יהיה בן־זוגו לדייר, ובלבד שהשנים היו בני־זוג לפחות ששה חדשים סמוך לפטירת הדייר והיו מתגוררים יחד תקופה זו.
{{ח:תת|(ב)}} באין בן־זוג כאמור בסעיף קטן (א) יהיו ילדי הדייר לדיירים, ובאין ילדים – קרוביו האחרים, כל אלה בתנאי שהיו מתגוררים בדירה יחד אתו לפחות ששה חדשים סמוך לפטירתו, ולא היתה להם בזמן פטירתו דירה אחרת למגוריהם.

{{ח:סעיף|21|דייר של דירה שנפרד או שנתגרש}}
{{ח:ת}} דייר של דירה שנפרד או שנתגרש מבן־זוגו או שבוטלו נישואיהם לאחר שהשנים היו בני־זוג לפחות ששה חדשים והיו מתגוררים יחד תקופה זו, יהיה לדייר בן־הזוג הבא להחזיק בדירה בתוקף הסכם בכתב שנעשה בין בני־הזוג לרגל הפירוד או הגירושין, או בתוקף פסק דין שעל פיו נפרדו או נתגרשו או בוטלו נישואיהם, והוא אף אם חדל הדייר לפני כן להחזיק בדירה.

{{ח:סעיף|22|דייר של דירה שזנח משפחתו}}
{{ח:תת|(א)}} דייר של דירה שחדל להחזיק בה בגלל שזנח בן־זוגו, יהיה בן־זוגו לדייר, ובלבד שהשנים היו בני־זוג לפחות ששה חדשים סמוך ליום שהדייר חדל להחזיק בדירה והיו מתגוררים יחד תקופה זו.
{{ח:תת|(ב)}} דייר של דירה שחדל להחזיק בה בגלל שזנח ילדיו או הוריו, ולא היה בן־זוגו לדייר, יהיו ילדיו לדיירים, ובאין ילדים – הוריו, כל אלה בתנאי שהיו מתגוררים בדירה יחד אתו לפחות ששה חדשים סמוך ליום שהדייר חדל להחזיק בדירה, ולא היתה להם אותו יום דירה אחרת למגוריהם.
{{ח:תת|(ג)}} בית המשפט רשאי לקבוע, לפי בקשת בעל הבית, שהילדים וההורים האמורים יהיו לדיירים רק לגבי חלק מן הדירה, ובלבד שאם בדירה היו כלולים מטבח וחדרי שירות, יכלול חלק זה את המטבח וחדרי השירות.

{{ח:סעיף|23|דייר של בית עסק שנפטר}}
{{ח:תת|(א)}} דייר של בית עסק שנפטר, יהיה בן־זוגו לדייר, ובלבד שהשנים היו בני־זוג לפחות ששה חדשים סמוך לפטירת הדייר והיו מתגוררים יחד תקופה זו.
{{ח:תת|(ב)}} באין בן־זוג כאמור בסעיף קטן (א) – יהיו ילדי הדייר לדיירים, ובאין ילדים – אותם היורשים על פי דין שעבדו עם הדייר בעסקו לפחות ששה חדשים סמוך לפטירתו.

{{ח:סעיף|24|דייר של בית עסק שנפרד או שנתגרש}}
{{ח:ת}} דייר של בית עסק שנפרד או שנתגרש מבן־זוגו או שבוטלו נישואיהם לאחר שהשנים היו בני־זוג לפחות ששה חדשים והיו מתגוררים יחד תקופה זו, יהיה לדייר בן־זוגו הבא להחזיק בבית העסק בתוקף הסכם בכתב שנעשה בין בני־הזוג לרגל הפירוד או הגירושין, או בתוקף פסק דין שעל פיו נפרדו או נתגרשו או בוטלו נישואיהם.

{{ח:סעיף|25|דייר של בית עסק שזנח משפחתו}}
{{ח:תת|(א)}} דייר של בית עסק שחדל להחזיק בו בגלל שזנח בן־זוגו, יהיה בן־זוגו לדייר, ובלבד שהשנים היו בני־זוג לפחות ששה חדשים סמוך ליום שהדייר חדל להחזיק בבית העסק והיו מתגוררים יחד תקופה זו.
{{ח:תת|(ב)}} דייר של בית עסק שחדל להחזיק בו בגלל שזנח ילדיו או הוריו, ולא היה בן־זוגו לדייר, יהיו ילדיו לדיירים; ובאין ילדים יהיו לדיירים הוריו שעבדו עם הדייר בעסקו לפחות שנה אחת סמוך ליום שהדייר חדל להחזיק בבית העסק.

{{ח:סעיף|26|המשכת העסק}}
{{ח:ת}} לא יהיה לדייר לפי {{ח:פנימי|סעיף 23|סעיפים 23 עד 25}} אלא מי שמוסיף לנהל במושכר, בין בעצמו ובין על ידי אחרים, את העסק שהדייר שלפניו ניהל בו, ולא השכירו, כולו או מקצתו.

{{ח:סעיף|27|הפסק ההגנה}}
{{ח:ת}} היה אדם לדייר לפי {{ח:פנימי|סעיף 20|סעיפים 20 עד 26}} ונפטר או חדל להחזיק במושכר, לא יהיה אדם אחר לדייר לפי סעיפים אלה; אולם –
{{ח:תת|(1)}} מי שנתקיימו בו התנאים המפורטים {{ח:פנימי|סעיף 20|בסעיפים 20}} {{ח:פנימי|סעיף 22|או 22}} יהיה לדייר אף אם היה לפניו אדם אחר לדייר לפי אותם סעיפים, ובלבד שהוסיף להתגורר בדירה ולא היתה לו דירה אחרת למגוריו בזמן שהדייר שלפניו נפטר או חדל להחזיק במושכר;
{{ח:תת|(2)}} מי שנתקיימו בו התנאים המפורטים {{ח:פנימי|סעיף 23|בסעיפים 23}} {{ח:פנימי|סעיף 25|או 25}} והתנאים המפורטים {{ח:פנימי|סעיף 26|בסעיף 26}} יהיה לדייר אף אם היה לפניו אדם אחר לדייר לפי אותם סעיפים, ובלבד שיורשים והורים כאמור שם לא יהיו לדיירים אלא אם הוסיפו לעבוד באותו עסק, והעסק דרוש לקיומם;
{{ח:תת|(3)}} רשאי בית המשפט להורות, אם בנסיבות הענין היה זה צודק לעשות כן, שילדי דייר שהם למטה מגיל 18 והיו תלויים בו בשעה שנפטר או שחדל להחזיק במושכר, יחזיקו במושכר לתקופה ובתנאים שיקבע בית המשפט.

{{ח:סעיף|28|סמכויות בית המשפט}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט רשאי, אם בנסיבות הענין היה זה צודק לעשות כן, לקבוע שאדם היה לדייר לפי {{ח:פנימי|סעיף 20|סעיפים 20 עד 27}} אף אם לא נתמלאו התקופות הקבועות {{ח:פנימי|סעיף 20|באותם סעיפים}}.
{{ח:תת|(ב)}} היו לפי {{ח:פנימי|סעיף 20|סעיפים 20 עד 27}} שני אנשים או יותר לדיירים, ולא רצו או לא יכלו כולם להחזיק במושכר במשותף, רשאי בית המשפט לקבוע שאחד או יותר מביניהם יהיו לדיירים, ורשאי הוא לקבוע פיצוי לנותרים ותנאים אחרים לקביעה זו.

{{ח:סעיף|29|תחולה בתקופת השכירות}}
{{ח:ת}} {{ח:פנימי|סעיף 20|סעיפים 20 עד 28}} חלים גם לפני שתמה תקופת השכירות.

{{ח:סעיף|30|דייר משנה שהיה לדייר של בעל הבית}}
{{ח:ת}} מושכר שהושכר בשכירות משנה, והדייר חדל להחזיק בו או נפטר, ולא היה אדם אחר לדייר מכוח חוק זה, יהיה דייר המשנה, לגבי החלק המוחזק בידו, לדייר של בעל הבית, ובלבד –
{{ח:תת|(1)}} שבזמן שהדייר חדל להחזיק במושכר או סמוך לפטירתו לא נתנה השכרת המשנה לבעל הבית עילת פינוי נגד הדייר;
{{ח:תת|(2)}} שהשכרת המשנה לא נעשתה אחרי שבעל הבית התחיל בהליכים משפטיים לפינוי הדייר מן המושכר.

{{ח:סעיף|31|דייר שהיה שוב לדייר משנה}}
{{ח:ת}} היה אדם לדייר לפי {{ח:פנימי|סעיף 30|סעיף 30}} רשאי בעל הבית לחזור ולהשכיר את המושכר כולו, לרבות החלק המוחזק בידי אותו אדם, ומשעשה כן, יהיה אותו אדם לדייר משנה של הדייר החדש.

{{ח:סעיף|32|תנאי השכירות לפי {{ח:פנימי|סעיף 30|סעיפים 30}} {{ח:פנימי|סעיף 31|ו־31}}}}
{{ח:ת}} תנאי השכירות – הן בזמן שאדם היה לדייר לפי {{ח:פנימי|סעיף 30|סעיף 30}} והן בזמן שהיה לדייר משנה לפי {{ח:פנימי|סעיף 31|סעיף 31}} – יהיו כתנאי השכירות שהיו חלים בינו לבין הדייר שחדל להחזיק במושכר או שנפטר, או כפי ששונו לאחרונה על פי הסכם או על פי חוק.

{{ח:סעיף|33|בעל בית שהיה לדייר}}
{{ח:תת|(א)}} החזיק אדם בנכס כשהוא בעלו או חוכרו־לדורות, או אחד הבעלים או החוכרים־לדורות, ופקעה זכותו בנכס מחמת מכירתו בהוצאה לפועל של פסק דין או של משכנתה או בפשיטת רגל, או מחמת חלוקת הנכס במשפט חלוקה או בהסדר קרקעות או מחמת חלוקתו על ידי רישום בפנקס הבתים המשותפים כאמור {{ח:חיצוני|חוק המקרקעין#סעיף 42|בסעיף 42 לחוק המקרקעין, תשכ״ט–1969}} – יהיה המחזיק לדייר של בעלו החדש של הנכס, או של החוכר־לדורות החדש.
{{ח:תת|(ב)}} נפטר בעל או חוכר־לדורות של נכס כאמור בסעיף קטן (א) לפני שהיה לדייר בו כאמור באותו סעיף, יהיה בן־זוגו לדייר, ובלבד שהשנים היו בני־זוג לפחות ששה חדשים בסמוך לפטירת הבעל או החוכר, לפי הענין, והיו מתגוררים יחד בתקופה זו; ובאין בן־זוג יהיו ילדיו לדיירים, ובאין ילדים – קרוביו האחרים, הכל בתנאי שהיו מתגוררים אתו יחד בנכס ששה חדשים סמוך לפטירתו ולא היתה להם בזמן פטירתו דירה אחרת למגורים.
{{ח:תת|(ג)}} הוראות סעיף קטן (א) לא יחולו –
{{ח:תתת|(1)}} על הוצאה לפועל של משכנתה שנרשמה לפני תשט״ו;
{{ח:תתת|(2)}} אם פורש בשטר המשכנתה שהמחזיק לא יהיה מוגן לפי סעיף זה.
{{ח:תת|(ד)}} החזיק אדם בנכס כשהוא אחד מבעליו או מחוכריו־לדורות, ופקעה זכותו בנכס מחמת מכירת חלקו של שותפו, בין מרצון ובין בהוצאה לפועל של פסק דין או של משכנתה או בפשיטת רגל – יהיה המחזיק לדייר של בעלו החדש של הנכס, או של חוכרו־לדורות החדש, לפי הענין.
{{ח:תת|(ה)}} מי שהיה לדייר לפי סעיף זה יחזיק בנכס כדרך שהחזיק בו ערב היותו לדייר; נתגלעו חילוקי דעות, רשאי בית הדין לקבוע את דרך ההחזקה כאמור; שאר תנאי השכירות ייקבעו בהסכם בין הדייר לבין בעלו החדש של הנכס, ובאין הסכם – על ידי בית הדין.

{{ח:סעיף|34|דין שותפות}}
{{ח:ת}} היתה שותפות רשומה דייר של בית עסק, לא ייפגע קשר השכירות בגלל שיצא ממנה שותף או הצטרף אליה שותף, אלא אם בחוזה שכירות בכתב היתה הוראה מפורשת אחרת.

{{ח:סעיף|35|שימוש משותף}}
{{ח:ת}} היתה שכירות כוללת את זכות השימוש במטבח, בחדרי שירות, במחסנים וכיוצא באלה, המשמשים גם לאדם אחר, דין זכות שימוש זו, לענין חוק זה, כדין הזכות במושכר.

{{ח:סעיף|36|דייר בבנין חדש או במפעל מאושר}}
{{ח:ת}} דייר ששילם, בשכירות נכס {{ח:פנימי|סעיף 14|שסעיף 14}} חל עליו, חלק מהשקעות הבניה, יהא רשאי, תוך תקופה המסתיימת שנה אחת לפני תום חוזה השכירות, להעביר את חוזה השכירות שלו לדייר אחר, על אף כל הוראה מנוגדת לכך בחוזה השכירות, ובלבד שבהעברת חוזה השכירות של בית עסק לא יהיה הדייר החדש רשאי להשתמש בבית העסק אלא למטרות שלהן שימש לפני ההעברה.

{{ח:סעיף|37|שינוי מטרה וכו׳}}
{{ח:תת|(א)}} בית הדין רשאי להרשות לדייר, לפי בקשתו, לעשות דברים מהמנויים להלן אם בעל הבית אינו מסכים לכך ללא טעם סביר או מעמיד תנאים בלתי סבירים; ואלה הדברים:
{{ח:תתת|(1)}} להשתמש במושכר למטרה אחרת מזו שלשמה משמש המושכר לפי תנאי השכירות, אם דרוש השינוי לקיומו של הדייר;
{{ח:תתת|(2)}} להרשות לאדם שהיה לדייר לפי {{ח:פנימי|סעיף 23|סעיפים 23}}, {{ח:פנימי|סעיף 24|24}}, {{ח:פנימי|סעיף 25|25}} {{ח:פנימי|סעיף 27|או 27(2)}} לנהל במושכר עסק אחר מזה שניהל בו הדייר שלפניו;
{{ח:תתת|(3)}} לקבוע שאדם היה לדייר לפי {{ח:פנימי|סעיף 23|סעיפים 23}}, {{ח:פנימי|סעיף 24|24}}, {{ח:פנימי|סעיף 25|25}} {{ח:פנימי|סעיף 27|או 27(2)}} אף אם אין ביכלתו לנהל במושכר את העסק הקודם, לא בעצמו ולא על ידי אחרים, מפני שהדייר שלפניו היה בעל אחד המקצועות הטעונים רשיון אישי על סמך הכשרה מקצועית מיוחדת, ובלבד שהבקשה הוגשה תוך שנה מהיום שהדייר שלפניו נפטר או חדל להחזיק במושכר;
{{ח:תתת|(4)}} להשכיר חלק מהמושכר בהשכרת משנה;
{{ח:תתת|(5)}} לבצע תיקונים או שינויים במושכר;
{{ח:תתת|(6)}} להתקין על גג הבית שבו נמצא המושכר תורן לאנטנה של טלוויזיה או של רדיו או דוד שמש, הכל בכפוף לאמור {{ח:פנימי|סעיף 38|בסעיף 38}}, ובתנאי שיובטח כי בעל הבית יהיה רשאי להוריד את התורן או הדוד כדי לאפשר עבודות בניה על הגג מכוח היתר בניה שהשיג על פי הוראות {{ח:חיצוני|חוק התכנון והבניה|חוק התכנון והבניה, תשכ״ה–1965}} (להלן – חוק התכנון), ויהיה חייב להקימו מחדש עם גמר הבניה.
{{ח:תת|(ב)}} רשאי בית הדין, אם בנסיבות הענין היה זה צודק לעשות כן, לקבוע פיצוי לבעל הבית ותנאים אחרים לרשות שניתנה לפי סעיף זה.

{{ח:סעיף|38|דיון בענין התקנת תורן או דוד}}
{{ח:תת|(א)}} הוגשה בקשה להרשות התקנת תורן או דוד על גג של בית כאמור {{ח:פנימי|סעיף 37|בסעיף 37(א)(6)}}, תימסר הודעה על הבקשה לכל יתר דיירי הבית, וכל דייר יהיה רשאי להצטרף כבעל דין לדיון, בדרך ובמועד שקבע שר המשפטים בתקנות.
{{ח:תת|(ב)}} בית הדין הדן בבקשה על פי {{ח:פנימי|סעיף 37|סעיף 37(א)(6)}}, רשאי גם להתיר שיתופו של המבקש בתורן קיים, וכן רשאי הוא לקבוע תנאים בקשר לצורת החיבורים של התורן או הדוד.
{{ח:תת|(ג)}} בית הדין הדן בבקשה על פי {{ח:פנימי|סעיף 37|סעיף 37(א)(6)}}, יתחשב גם בשימוש של בעל הבית בגג ובחלקים אחרים של הבית, שהוא שימוש קיים.
{{ח:תת|(ד)}} לא ירשה בית הדין התקנה או שיתוף כאמור בסעיף זה, אלא אם נוכח שההתקנה הותרה גם על פי {{ח:חיצוני|חוק התכנון והבניה|חוק התכנון}} או מכוחו.

{{ח:סעיף|39|שינוי מועדי תשלום}}
{{ח:ת}} בית הדין רשאי, לפי בקשת הדייר, לשנות את מועדי התשלום של דמי השכירות, אם בחוזה השכירות נקבע תשלום מראש לתקופה של שנה או יותר ותקופה זו עברה, ובלבד שהבקשה הוגשה לפני מועד הפרעון.

{{ח:סעיף|40|שינוי ציוד}}
{{ח:ת}} בית הדין רשאי לצוות על שינויו של ריהוט, של כלים או של ציוד אחר ששימושם כלול בשכירות, ורשאי הוא, אם בנסיבות הענין היה זה צודק לעשות כן, לקבוע פיצוי ותנאים אחרים בקשר לאותו שינוי.

{{ח:קטע2|חלק ב פרק ב|פרק ב׳: דמי שכירות של דירות}}

{{ח:סעיף|41|הגדרות}}
{{ח:ת}} לענין {{ח:פנימי|חלק ב פרק ב|פרק זה}} –
{{ח:תת|(1)}} חדרי כניסה ששטחם פחות משמונה מטרים מרובעים, חדרי שירות ומטבחים אינה בכלל ”חדר“;
{{ח:תת|(2)}} חדר ששטחו אינו פחות מששה ואינו יותר משמונה מטרים מרובעים, וכן חדר כניסה ששטחו שמונה מטרים מרובעים או יותר הוא ”חצי חדר“.

{{ח:סעיף|42|דמי שכירות בדירה}}
{{ח:ת}} דמי השכירות של דירה יהיו כדמי שכירות שהשתלמו בעדה ערב תשל״א (להלן – דמי השכירות היסודיים), בשינויים שייקבעו בתקנות לפי {{ח:פנימי|סעיף 45|סעיף 45}} (להלן – התקנות המשנות).

{{ח:סעיף|43|דין דמי שכירות למעלה מן המותר}}
{{ח:ת}} הועלו דמי השכירות של דירה למעלה מדמי השכירות לפי חוק זה, אין העודף ניתן להיפרע מאת הדייר, על אף כל הסכם, וכל סכום עודף כאמור ששילם דייר, זכאי הוא – תוך ששה חדשים מיום ששילם – להיפרע מבעל הבית, אם בניכוי מדמי שכירות המגיעים לבעל הבית ואם בכל דרך אחרת.

{{ח:סעיף|44|תיאום דמי שכירות}}
{{ח:תת|(א)}} הושפעו דמי השכירות היסודיים על־ידי אחד מאלה:
{{ח:תתת|(1)}} חיובים שבעל הבית היה חייב לדייר בנוסף על החיוב להעמיד לרשותו את הדירה עצמה;
{{ח:תתת|(2)}} יחסים מיוחדים שהיו קיימים בין בעל הבית ובין הדייר,
{{ח:תת}} והתקנות המשנות קבעו תוספת על דמי שכירות – תבוא התוספת לא על דמי השכירות היסודיים אלא על דמי השכירות שהיו משתלמים לולא חיובים נוספים או יחסים מיוחדים אלה.
{{ח:תת|(ב)}} בדירה שבעל הבית לא השתמש כלל בזכותו להעלות דמי השכירות בהתאם {{ח:חיצוני|תקנות הגנת הדייר (דמי שכירות בדירות ובתי עסק)|לתקנות הגנת הדייר (דמי שכירות בדירות ובתי עסק), תשכ״ו–1966}} (להלן – תקנות תשכ״ו), תבוא התוספת לא על דמי השכירות היסודיים אלא על דמי השכירות שהיו מגיעים בעד אותה דירה בתוקף {{ח:חיצוני|תקנות הגנת הדייר (דמי שכירות בדירות ובתי עסק)|התקנות האמורות}}.

{{ח:סעיף|45|תקנות משנות|תיקון: תש״ם}}
{{ח:תת|(א)}} הממשלה תתקין אחת לשנה תקנות לשינוי דמי השכירות היסודיים.
{{ח:תת|(ב)}} התקנות המשנות יכול שיקבעו שינויים הדרגתיים בדמי השכירות שתחילתם תהיה במועדים שונים, ובלבד שלא יחולו שינויים כאמור יותר מאחת לשנה.
{{ח:תת|(ג)|(1)}} התקנות המשנות יכול שיקבעו תוספת לדמי השכירות היסודיים שלא תעלה על שיעור עליית המדד ולא תפחת מ־70% מעליית המדד; תקנות אלה תחילתן ב־1 בחודש שלאחר תום שלושים ימים ביום פרסומן ברשומות, אם לא בוטלו לפני כן בהחלטת הכנסת;
{{ח:תתת|(2)}} בסעיף קטן זה, ”עליית המדד“ – העליה במדד המחירים לצרכן שפרסמה הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, מן המדד האחרון שלפני התקנת התקנות המשנות הקודמות עד המדד האחרון שלפני התקנת התקנות המשנות החדשות.

{{ח:סעיף|46||תיקון: תש״ם}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|47|חלוקת העלאה|תיקון: תש״ם}}
{{ח:ת}} הממשלה רשאית לקבוע כי ההעלאה בדמי השכירות לפי {{ח:פנימי|סעיף 45|סעיף 45}} תחולק כך שדייר לא יוסיף בשנה אחת יותר מן השיעור שקבעה.

{{ח:סעיף|48|דמי שכירות מוסכמים בנכסי נפקדים}}
{{ח:ת}} נקבעו לדירה בחוזה עם האפוטרופוס על נכסי נפקדים דמי שכירות העולים על דמי השכירות לפי {{ח:פנימי|סעיף 42|סעיפים 42 עד 46}}, יהיו דמי השכירות של הדירה, על אף האמור {{ח:פנימי|סעיף 42|באותם סעיפים}}, כפי שנקבעו בחוזה, ואם הופחתו על פי {{ח:חיצוני|חוק נכסי נפקדים#סעיף 12|סעיף 12(ד) לחוק נכסי נפקדים, תש״י–1950}} – כפי שהופחתו, יהיה בעל הבית אשר יהיה.

{{ח:סעיף|49|דמי שכירות בשכירות משנה}}
{{ח:תת|(א)}} דייר הדר בדירה והשכיר חלק ממנה לפני תשל״א, יהיו דמי השכירות של אותו חלק צירוף הסכומים הבאים:
{{ח:תתת|(1)}} חלק יחסי מדמי השכירות של כל הדירה, בתוספת ריווח סביר שלא יעלה על 100% מאותו חלק של דמי השכירות;
{{ח:תתת|(2)}} חלק יחסי מן הארנונות והתשלומים האחרים, לרבות דמי מים, המוטלים על הדייר הראשי בתור מחזיק הדירה.
{{ח:תת|(ב)}} השכיר הדייר חלק מהדירה אחרי תשל״א, יחולו הוראות אלה:
{{ח:תתת|(1)}} ההגבלה על גובה דמי השכירות המשנה לפי סעיף קטן (א) – לא תחול;
{{ח:תתת|(2)}} הדייר ישלם לבעל הבית תוספת של דמי השכירות של הדירה בשיעור של 75% מהחלק היחסי של אותם דמי שכירות המתאים לחלק המושכר של הדירה.
{{ח:תת|(ג)}} הוראות סעיף זה יחולו, בשינויים המחוייבים, גם כשהאדם שהשכיר חלק מהדירה בבית שחוק זה חל עליו איננו דייר כמשמעותו בחוק זה, בין שהוא בעל הנכס המושכר ובין שהוא חוכר־לדורות.

{{ח:סעיף|50|קביעת דמי השכירות על ידי הצדדים}}
{{ח:תת|(א)}} בתחום המקסימום והמינימום לפי {{ח:פנימי|סעיף 46|סעיפים 46}} {{ח:פנימי|סעיף 49|ו־49}} רשאים הצדדים להסכים על דמי השכירות; הם רשאים לכך גם לאחר שנפסקו דמי השכירות על ידי בית הדין.
{{ח:תת|(ב)}} השינויים לפי {{ח:פנימי|סעיף 45|סעיף 45}} אין בהם כדי למנוע את הצדדים מהסכים על דמי שכירות נמוכים יותר.

{{ח:סעיף|51|פסיקת דמי השכירות על ידי בית הדין}}
{{ח:תת|(א)}} נתגלעו חילוקי דעות בדבר דמי השכירות שיש לשלם בתוקף {{ח:פנימי|סעיף 42|סעיף 42}} או התקנות המשנות, יכריע בית הדין.
{{ח:תת|(ב)}} בית הדין רשאי לפסוק את דמי השכירות מחדש בכל אחד ממקרים אלה:
{{ח:תתת|(1)}} חל שינוי בהתאם {{ח:פנימי|סעיף 45|לסעיפים 45}} {{ח:פנימי|סעיף 46|או 46}};
{{ח:תתת|(2)}} הדירה חולקה לשתי דירות או יותר, או שתי דירות או יותר חוברו לדירה אחת;
{{ח:תתת|(3)}} בעל הבית הוציא הוצאות על שיפורים ניכרים או על שינוי המבנה של הדירה או של נכס שהדירה משתבחת משיפוריו או שינוייה;
{{ח:תתת|(4)}} חל שינוי בנתונים העלולים להשפיע על שיעור דמי השכירות, ובלבד שבקשה לפי פסקה זו לא תוגש יותר מאחת לשנים עשר חודש.

{{ח:קטע2|חלק ב פרק ג|פרק ג׳: דמי שכירות של בתי עסק}}

{{ח:סעיף|52|קביעת דמי שכירות|תיקון: תשמ״ג}}
{{ח:תת|(א)}} דמי השכירות בבית עסק ייקבעו בהסכם בין בעל הבית והדייר, ובאין הסכם כאמור רשאי כל צד לבקש שבית הדין יקבע את דמי השכירות.
{{ח:תת|(ב)}} בקבעו דמי שכירות של בית עסק יתחשב בית הדין בכל הנתונים העשויים להשפיע על גובה דמי השכירות של בית העסק, לרבות סוג העסק, האזור שבו הוא נמצא והשימוש בו, ובלבד שלגבי בתי עסק שעליהם חלים {{ח:פנימי|סעיף 52א|סעיף 52א}} או תקנות לפי {{ח:פנימי|סעיף 61|סעיף 61}} לא ייקבעו דמי שכירות העולים על השיעורים המרביים או המופחתים, לפי הענין.

{{ח:סעיף|52א|דמי שכירות מרביים|תיקון: תשמ״ג, תשנ״ט}}
{{ח:תת|(א)}} מיום ט״ז בטבת תשמ״ג (1 בינואר 1983) יהיו דמי השכירות של בית עסק, דמי השכירות ששולמו לפני יום ט״ז בטבת תשמ״ג (1 בינואר 1983) בתוספת 300 אחוזים.
{{ח:תת|(ב)}} ב־1 בינואר של כל שנה (להלן – יום השינוי), יועלו דמי השכירות ששולמו לפני יום השינוי, לפי שיעור עליית המדד מן המדד שפורסם לאחרונה לפני יום השינוי הקודם, עד המדד שפורסם לאחרונה לפני יום השינוי; יום השינוי הראשון לפי סעיף קטן זה יהיה י״ח בניסן תשמ״ג (1 באפריל 1983), ובו יועלו דמי השכירות לפי שיעור עליית המדד מן המדד שפורסם בחודש דצמבר 1982 עד המדד שפורסם לאחרונה לפני יום השינוי; לענין זה, ”מדד“ – מדד המחירים לצרכן שמפרסמת הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.
{{ח:תת|(ג)}} המנהל הכללי של משרד הבינוי והשיכון יודיע ברשומות, לא יאוחר מה־25 בחודש שלפני יום השינוי על שיעור העלאת דמי השכירות בהתאם לשינוי במדד כאמור בסעיף קטן (ב).
{{ח:תת|(ד)}} שיעורי העלאת דמי השכירות לפי סעיף זה הם שיעורים מרביים.
{{ח:תת|(ה)}} הממשלה רשאית לקבוע בתקנות סוגים של בתי עסק שסעיף זה לא יחול עליהם.
{{ח:תת}} {{ח:הערה|פורסמו {{ח:חיצוני|תקנות הגנת הדייר (דמי שכירות בבתי עסק – אי תחולת השיעורים המרביים והפחתות)|תקנות הגנת הדייר (דמי שכירות בבתי עסק – אי תחולת השיעורים המרביים והפחתות), התשמ״ג–1983}}.}}

{{ח:סעיף|53|דמי שכירות מוסכמים|תיקון: תשמ״ג}}
{{ח:ת}} הוסכם בין בעל בית ודייר אחרי י״ג בניסן תשי״ד (16 באפריל 1954) על דמי שכירות של בית עסק, יחייבו דמי השכירות המוסכמים את הצדדים וחלפיהם למשך תקופת ההסכם, על אף האמור {{ח:פנימי|סעיף 52|בסעיפים 52}}, {{ח:פנימי|סעיף 52א|52א}} {{ח:פנימי|סעיף 61|ו־61}}.

{{ח:סעיף|54|דמי שכירות בשכירות משנה}}
{{ח:תת|(א)}} דייר המחזיק ומשתמש בבית עסק והשכיר חלק ממנו, לא יעלו דמי השכירות של אותו חלק על צירוף הסכומים הבאים:
{{ח:תתת|(1)}} חלק יחסי מדמי השכירות של כל בית העסק בתוספת ריווח סביר שלא יעלה על 100% מאותו חלק של דמי השכירות;
{{ח:תתת|(2)}} חלק יחסי מן הארנונות והתשלומים האחרים, לרבות דמי מים, המוטלים על הדייר הראשי בתור מחזיק בית העסק.
{{ח:תת|(ב)}} הוראות סעיף זה יחולו, בשינויים המחוייבים לפי העניין, גם כשהאדם שהשכיר אינו דייר שהוראות חוק זה חלות עליו, בין שהוא בעל הנכס המושכר ובין שהוא שוכר, ובלבד שבית העסק נמצא במקום שחוק זה חל עליו.

{{ח:סעיף|55|בית עסק בבנין מיוחד שהושלם אחרי 1.1.1946|תיקון: תשמ״ג}}
{{ח:ת}} בית עסק מן הסוגים שלגביהם חלים דמי שכירות מרביים לפי {{ח:פנימי|סעיף 52א|סעיף 52א}} והוא נמצא בבנין שבנייתו הושלמה אחרי כ״ח בטבת תש״ו (1 בינואר 1946) והיתה כרוכה בהוצאות בלתי רגילות בגלל אפיו המיוחד של הבנין או בגלל שכלולו, דמי השכירות שלו יכולים לעלות על דמי השכירות המרביים לפי {{ח:פנימי|סעיף 52א|סעיפים 52א}} {{ח:פנימי|סעיף 54|ו־54}}.

{{ח:סעיף|56|הוראות משלימות}}
{{ח:תת|(א)}} פסק בית הדין את דמי השכירות של בית־עסק והוגש ערעור, רשאי בית המשפט לערעורים להעריך ולקבוע מחדש את דמי השכירות ואין הוא קשור בממצאיו של בית הדין.
{{ח:תת|(ב)}} הצדדים רשאים להסכים על דמי שכירות שישתנו לפי מדד מוסכם או לפי שיטה מוסכמת; הם רשאים להסכים על דמי השכירות גם לאחר שנפסקו בבית הדין.

{{ח:סעיף|57|פסיקת דמי שכירות מחדש}}
{{ח:ת}} פסק בית הדין את דמי השכירות של בית עסק, רשאי הוא לפסקם מחדש בכל אחד מן המקרים הבאים:
{{ח:תת|(1)}} חל שינוי במקסימום של דמי השכירות בהתאם {{ח:פנימי|סעיף 52|לסעיף 52(ג)}};
{{ח:תת|(2)}} חל שינוי בנתונים העלולים להשפיע על גובה דמי השכירות, ובלבד שבקשה לפי פסקה זו לא תוגש יותר מאחת לשנים עשר חודש;
{{ח:תת|(3)}} בעל הבית הוציא הוצאות על שיפורים ניכרים או על שינוי המבנה של בית העסק או של נכס שבית העסק משתבח משיפוריו או שינוייו.

{{ח:קטע2|חלק ב פרק ד|פרק ד׳: הפחתות מדמי שכירות}}

{{ח:סעיף|58|הפחתה למשלמי דמי מפתח בדירה}}
{{ח:תת|(א)}} ניתנו לבעל בית דמי מפתח בדירה ולאחר מכן נקבעה העלאה בדמי השכירות בתקנות המשנות, תופחת בשליש התוספת שעל הדייר של אותה דירה לשלם לפי אותן תקנות.
{{ח:תת|(ב)}} ההפחתה לפי סעיף קטן (א) תתחיל ביום תחילתן של התקנות ותסתיים בתום חמש עשרה שנים מיום תחילת השכירות שבקשר אליה ניתנו דמי המפתח; מקום שחמש עשרה שנים אלה מסתיימות תוך שלוש שנים מתחילת התקנות – תימשך ההפחתה עד תום שלוש השנים מתחילתן.
{{ח:תת|(ג)}} אין בהוראות סעיפים קטנים (א) ו־(ב) כדי לגרוע מתוצאות {{ח:פנימי|סעיף 59|סעיפים 59}} {{ח:פנימי|סעיף 60|ו־60}}.
{{ח:תת|(ד)}} על אף האמור בסעיף זה {{ח:פנימי|סעיף 59|ובסעיפים 59}} {{ח:פנימי|סעיף 60|ו־60}}, לא יפחתו דמי השכירות מדמי השכירות היסודיים.
{{ח:תת|(ה)}} לענין סעיף זה {{ח:פנימי|סעיף 59|וסעיפים 59}} {{ח:פנימי|סעיף 60|ו־60}} אין נפקא־מינה אם ניתנו דמי המפתח לפני תשי״ח או לאחר מכן.

{{ח:סעיף|59|הפחתת תשכ״ב}}
{{ח:תת|(א)}} ניתנו לבעל בית דמי מפתח בעד מושכר לפני י״ז באב תשכ״ב (17 באוגוסט 1962) (להלן – תשכ״ב), יופחת בחמישים אחוזים הסכום הנוסף שעל הדייר של אותו מושכר לשלם לפי {{ח:חיצוני|תקנות הגנת הדייר (דמי שכירות בדירות ובבתי עסק)|תקנות הגנת הדייר (דמי שכירות בדירות ובבתי עסק), תשכ״ב–1962}}, (להלן – תקנות תשכ״ב).
{{ח:תת|(ב)}} ההפחתה לפי סעיף קטן (א) תתחיל מיום תחילתן של {{ח:חיצוני|תקנות הגנת הדייר (דמי שכירות בדירות ובבתי עסק)|תקנות תשכ״ב}} ותסתיים כתום עשר שנים מיום תחילת השכירות שבקשר אליה ניתנו דמי המפתח.

{{ח:סעיף|60|הפחתת תשכ״ז}}
{{ח:תת|(א)}} ניתנו לבעל בית דמי מפתח בעד מושכר לפני י״ז בתשרי תשכ״ז (1 באוקטובר 1966) (להלן – תשכ״ז), תופחת בחמישים אחוזים התוספת שעל הדייר של אותו מושכר לשלם לפי {{ח:חיצוני|תקנות הגנת הדייר (דמי שכירות בדירות ובתי עסק)|תקנות תשכ״ו}}.
{{ח:תת|(ב)}} ההפחתה לפי סעיף קטן (א) (להלן – הפחתת תשכ״ז), תתחיל מתשכ״ז ותסתיים בתום עשר שנים מיום תחילת השכירות שבקשר אליה ניתנו דמי המפתח.
{{ח:תת|(ג)}} דייר שנתמלאו בו כל אלה:
{{ח:תתת|(1)}} הוא זכאי לגבי מושכר פלוני להפחתה לפי {{ח:פנימי|סעיף 59|סעיף 59}};
{{ח:תתת|(2)}} הוא זכאי לגבי אותו מושכר גם להפחתת תשכ״ז;
{{ח:תתת|(3)}} הוא אינו מחזיק במושכר מכוח שכירות שבעדה ניתנו דמי מפתח אחרי תשכ״ב.
{{ח:תת}} תיקבע התוספת שעליו לשלם לפי {{ח:חיצוני|תקנות הגנת הדייר (דמי שכירות בדירות ובתי עסק)|תקנות תשכ״ו}}, עד תום התקופה לפי סעיף קטן (ב), לפי הסכום שמותר היה לגבות ממנו ערב תחילתן; תוספת זאת תופחת כאמור בסעיף קטן (א).
{{ח:תת|(ד)}} בכפוף לאמור בסעיף קטן (ג), אם שילם דייר של מושכר, ערב תחילתן של {{ח:חיצוני|תקנות הגנת הדייר (דמי שכירות בדירות ובתי עסק)|תקנות תשכ״ו}}, דמי שכירות העולים על דמי השכירות שמותר היה לגבות ממנו על פי {{ח:חיצוני|תקנות הגנת הדייר (דמי שכירות בדירות ובבתי עסק)|תקנות תשכ״ב}} {{ח:פנימי|סעיף 59|וסעיף 59}}, תחושב ההעלאה על פי {{ח:חיצוני|תקנות הגנת הדייר (דמי שכירות בדירות ובתי עסק)|תקנות תשכ״ו}} על יסוד הסכום שהיה חייב לשלם ולא על יסוד הסכום ששילם למעשה.

{{ח:סעיף|61|דייר ששילם דמי מפתח או שיכלל בבית עסק|תיקון: תשמ״ג}}
{{ח:תת|(א)}} הממשלה תקבע בתקנות הוראות מיוחדות בדבר קביעת ההפחתה בדמי השכירות – אם שולמו בעדה דמי מפתח לאחר יום ה׳ באייר תש״ח (14 במאי 1948), או אם השקיע הדייר סכומים לשם שינויים או שכלולים יסודיים בבית העסק – ובדבר תקופות ההפחתה כאמור; בתקנות אלה תתחשב הממשלה הן בסכום של דמי המפתח או ההשקעה והן במועד שבו שולמו או הושקעו, לפי הענין.
{{ח:תת|(ב)}} הופחתו דמי השכירות כאמור בסעיף קטן (א), ותוך תקופת ההפחתה העביר הדייר את השכירות כדין לאחר, יהיה הדייר החדש זכאי בתשלום דמי השכירות המופחתים עד תום תקופת ההפחתה, ואולם רשאי בעל הבית לפדות זכות זו בתשלום סכום חד פעמי לדייר היוצא כפי שייקבע בהסכם בין הצדדים, ובאין הסכם – על ידי בית הדין.
{{ח:ת}} {{ח:הערה|פורסמו {{ח:חיצוני|תקנות הגנת הדייר (דמי שכירות בבתי עסק – אי תחולת השיעורים המרביים והפחתות)|תקנות הגנת הדייר (דמי שכירות בבתי עסק – אי תחולת השיעורים המרביים והפחתות), התשמ״ג–1983}}.}}

{{ח:קטע2|חלק ב פרק ה|פרק ה׳: שירותים ותיקונים}}

{{ח:סעיף|62|תחולה}}
{{ח:תת|(א)}} הוראות {{ח:פנימי|חלק ב פרק ה|פרק זה}} אינן באות אלא לקבוע חיובים של בעל בית כלפי דייר ושל דייר כלפי בעל בית, אם בדירה ואם בבית עסק, הכל לפי הענין.
{{ח:תת|(ב)}} הוראות {{ח:פנימי|חלק ב פרק ה|פרק זה}} אינן גורעות מכל דין אחר המטיל חיובים על בעל בית או על דייר.
{{ח:תת|(ג)}} הוראות {{ח:פנימי|חלק ב פרק ה|פרק זה}} חלות על אף כל הסכם, אולם הסכם שנעשה אחרי י״ג בניסן תשי״ד (16 באפריל 1954) לגבי בית עסק יחייב את הצדדים למשך תקופת ההסכם.

{{ח:סעיף|63|ניקוי}}
{{ח:תת|(א)}} בעל הבית חייב –
{{ח:תתת|(1)}} בניקוי החצר, הגינה והשטח המשמשים את דיירי הבית;
{{ח:תתת|(2)}} בניקוי הכניסה לבית וחדר המדרגות;
{{ח:תתת|(3)}} באחזקה תקינה של מיתקני המאור הקיימים בכניסה לבית ובחדר המדרגות ובהספקת מאור למקומות אלה;
{{ח:תתת|(4)}} בדאגה להרקתו הסדירה של בור השופכין.
{{ח:תת|(ב)}} בעל הבית חייב להוציא את הוצאות השירותים לפי סעיף קטן (א).
{{ח:תת|(ג)}} הדייר ישלם לבעל הבית תשלום חדשי קבוע, בסכום, בשיעור ובאופן שייקבעו בתקנות, בעד השירותים לפי סעיף קטן (א).
{{ח:תת}} {{ח:הערה|פורסמו {{ח:חיצוני|תקנות הגנת הדייר (תשלום בעד שירותים)|תקנות הגנת הדייר (תשלום בעד שירותים), תשל״ג–1973}}.}}

{{ח:סעיף|64|ביצוע החיובים לפי {{ח:פנימי|סעיף 63|סעיף 63}}}}
{{ח:תת|(א)}} לא קיים בעל הבית את השירותים לפי {{ח:פנימי|סעיף 63|סעיף 63}}, רשאי הדייר, לאחר שהתרה בבעל הבית בכתב, נתן לו זמן סביר לקיום השירות, והודיע על כך גם לדיירים האחרים – לעשות את הדרוש לקיום השירות.
{{ח:תת|(ב)}} עשה דייר (בסעיף זה – מבצע) את הדרוש לקיום השירות, כאמור בסעיף קטן (א), זכאי הוא לאחד מאלה, לפי בחירתו:
{{ח:תתת|(1)}} לדרוש החזרת הוצאותיו מבעל הבית בניכוי חלקו שלו בהוצאות אלה;
{{ח:תתת|(2)}} לדרוש מכל יתר הדיירים החזרת חלקיהם בהוצאות כאמור.
{{ח:תת|(ג)}} בעל בית שהחזיר את ההוצאות למבצע כאמור בסעיף קטן (ב)(1), זכאי לתבוע מהדיירים האחרים החזרת חלקיהם בהוצאות.

{{ח:סעיף|65|מים חמים, חימום ומעלית}}
{{ח:תת|(א)}} בעל הבית חייב לספק מים חמים, חימום ושירות מעלית במידה שהתחייב לכך בתנאי השכירות שהוסכם עליהם לאחרונה, אולם לגבי התקופה שלאחר תום תקופת ההסכם רשאי בית הדין לפטור את בעל הבית מחיוב כזה או ממקצתו, אם ראה סיבות המצדיקות זאת.
{{ח:תת|(ב)}} הוצאות שירותים אלה חלות על הדייר, אולם בית הדין רשאי להטיל חלק מהן על בעל הבית, אם ראה סיבות המצדיקות זאת.
{{ח:תת|(ג)}} בעל הבית חייב להוציא הוצאות שירותים אלה והוא רשאי לדרוש החזרתן מן הדייר במידה שבית הדין לא הטילן על בעל הבית.

{{ח:סעיף|66|תיקון מיתקנים}}
{{ח:תת|(א)}} חייב בעל הבית בשירות לפי {{ח:פנימי|סעיף 65|סעיף 65}} והספקה סדירה של השירות דורשת תיקון המיתקנים המשמשים לו, רשאי בית הדין לחייב את בעל הבית באותו תיקון.
{{ח:תת|(ב)}} הוצאות התיקון יחולו מחציתן על בעל הבית ומחציתן על הדייר, אולם בית הדין רשאי לחלקן חלוקה אחרת אם ראה סיבות המצדיקות זאת.
{{ח:תת|(ג)}} חייב בית הדין את בעל הבית בתיקון וקיים בעל הבית את החיוב, רשאי הוא לדרוש מן הדייר החזרת הוצאותיו במידה שהן חלות על הדייר.

{{ח:סעיף|67|דין החזרת הוצאות כדין דמי שכירות}}
{{ח:ת}} חייב בית הדין דייר לפי {{ח:פנימי|סעיף 63|סעיפים 63}}, {{ח:פנימי|סעיף 65|65}}, {{ח:פנימי|סעיף 66|66}}, {{ח:פנימי|סעיף 68|או 68}} להחזיר לבעל הבית סכום קצוב מהוצאותיו, ופסק בית הדין מועד לפרעון הסכום או מועדים לפרעונו בשיעורין, יראו סכום זה או שיעורין אלה כחלק מדמי השכירות לענין תביעת פינוי מחמת אי־תשלום של דמי שכירות.

{{ח:סעיף|68|אחזקת הבית והתיקונים|תיקון: תשפ״ג}}
{{ח:תת|(א)}} בעל הבית חייב לתקן את התיקונים הדרושים להחזקת הבית במצב תקין וראוי לשימוש, כמפורט בתקנות באישור ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת, חוץ מתיקונים באותם חלקי הבית שהם בשימושו הייחודי של הדייר.
{{ח:תת}} {{ח:הערה|פורסמו {{ח:חיצוני|תקנות הגנת הדייר (החזקת הבית ותיקונים)|תקנות הגנת הדייר (החזקת הבית ותיקונים), תשל״א–1971}}.}}
{{ח:תת|(ב)}} תיקונים בחלקי הבית שהם בשימושו הייחודי של הדייר ואינם תיקונים כאמור בסעיף קטן (א), חייב בהם הדייר והוצאות תיקונים אלה יחולו עליו; דייר שלא ביצע תיקונים שהוא חייב בהם כאמור והתיקונים דרושים לשמירת בטחונו או בריאותו של דייר אחר או למניעת נזק לבית, רשאי בעל הבית לעשותם והדייר חייב לאפשר לו עשייתם, ובלבד שבעל הבית הודיע על כך לדייר מראש ובכתב ונתן לו בהודעה זמן סביר לעשיית התיקונים.
{{ח:תת|(ג)}} לא ביצע בעל הבית תיקונים כאמור בסעיף קטן (א) הדרושים לשמירת בטחונו או בריאותו של דייר, חוץ מתיקונים המצריכים עבודות בניה יסודיות, רשאי הדייר לעשותם, ובלבד שהודיע על כך לבעל הבית מראש ובכתב ונתן בהודעה זמן סביר לעשיית התיקונים, ובתנאי שלא יגרום נזק לבנין.
{{ח:תת|(ד)}} הוצאות התיקונים שבעל הבית חייב בעשייתם יחולו מחציתן על בעל הבית ומחציתן על הדייר.
{{ח:תת|(ה)}} בית הדין מוסמך להחליט על הוצאות סבירות של התיקונים לפי סעיפים קטנים (ב), (ג) ו־(ד), ורשאי בהחלטתו להרשות לדייר לקזז אותן הוצאות כנגד דמי השכירות שיגיעו לבעל הבית.

{{ח:סעיף|69|ביצוע החיוב לשירותים ותיקונים}}
{{ח:תת|(א)}} מצא בית הדין שבעל בית לא קיים שירות שהוא חייב בו לפי {{ח:פנימי|סעיף 63|סעיפים 63}} {{ח:פנימי|סעיף 65|או 65}}, רשאי הוא למנות אדם לעשות את הדרוש לקיום השירות.
{{ח:תת|(ב)}} חייב בית הדין בעל בית בתיקון לפי {{ח:פנימי|סעיף 66|סעיף 66}} או לפי {{ח:פנימי|סעיף 68|סעיף 68}}, רשאי הוא, באותה החלטה או לאחר מכן, למנות אדם לעשות את התיקון למקרה שבעל הבית לא יעשה אותו תוך הזמן שקבע לכך בית הדין.
{{ח:תת|(ג)}} מי שנתמנה לפי סעיף זה מוסמך להיכנס, הוא או שלוחו, לכל מקום שהכניסה אליו דרושה לשם קיום השירות או עשיית התיקון, והוא מוסמך לגבות, מראש או לאחר מעשה, מכל מי שחייב לשאת בהוצאות השירות או התיקון את השיעור החל עליו.
{{ח:תת|(ד)}} בית הדין רשאי להתנות מינוי לפי סעיף זה בתנאים ולתת לממונה הוראות ככל אשר ימצא לנכון; וכן רשאי בית הדין להקציב לממונה שכר ולהטיל תשלומו על בעל הבית ועל הדייר בחלקים שימצא לנכון.

{{ח:סעיף|70|תיקון המצריך עבודות בניה יסודיות}}
{{ח:תת|(א)}} תיקון המצריך עבודות בניה יסודיות והוא דרוש למניעת סכנת חיים, הרשות בידי הדייר לעשותו, ובלבד שיודיע בכתב לבעל הבית, אם מענו ידוע, תוך זמן סביר לפני עשיית התיקון, על כוונתו לעשותו, ושיעשה אותו לפי דיני הבניה.
{{ח:תת|(ב)}} בית הדין רשאי לחייב את בעל הבית להחזיר לדייר חלק ממה שהוציא על התיקון.
{{ח:תת|(ג)}} על אף האמור בכל חיקוק אחר רשאי הדייר לבקש את רשיון הבניה הדרוש ולהיכנס, הוא או שלוחו, לכל מקום שהכניסה אליו דרושה לשם עשיית התיקון.

{{ח:סעיף|71|דין דיירים אחדים}}
{{ח:תת|(א)}} כל אימת שלפי {{ח:פנימי|חלק ב פרק ה|פרק זה}} חלות הוצאות על הדייר ויש בבית דיירים אחדים, רשאי בית הדין לקבוע את הדייר או הדיירים החייבים ואת מידת השתתפותו של כל אחד מהם באותן הוצאות.
{{ח:תת|(ב)}} לענין חלוקת הוצאות רואים כדייר גם את בעל הבית כשהוא מחזיק בעצמו בחלק מן הבית.
{{ח:תת|(ג)}} התחייב בעל הבית בשירות מן השירותים האמורים {{ח:פנימי|סעיף 65|בסעיף 65}} רק כלפי חלק מן הדיירים, רשאי בית הדין לחייב את בעל הבית לקיים שירותים לפי {{ח:פנימי|סעיף 65|הסעיף האמור}} גם לגבי הדיירים האחרים, ומשעשה כן יחייב גם את הדיירים האחרים בהחזרת הוצאות לפי {{ח:פנימי|סעיף 65|סעיפים 65}} {{ח:פנימי|סעיף 66|ו־66}}.

{{ח:סעיף|72|דין דייר משנה}}
{{ח:תת|(א)}} בית הדין רשאי להורות שזכותו של דייר לפי {{ח:פנימי|סעיף 63|סעיפים 63}}, {{ח:פנימי|סעיף 64|64}}, {{ח:פנימי|סעיף 68|68}} {{ח:פנימי|סעיף 69|ו־69}} תהיה נתונה גם לדייר משנה כלפי בעל הבית.
{{ח:תת|(ב)}} התחייב בעל הבית בשירות מן השירותים האמורים {{ח:פנימי|סעיף 65|בסעיף 65}}, רשאי בית הדין להורות שזכות הנתונה לפי {{ח:פנימי|סעיף 65|סעיפים 65}} {{ח:פנימי|סעיף 66|או 66}} לדייר שכלפיו התחייב, תהיה נתונה גם לדייר משנה של אותו דייר כלפי בעל הבית.
{{ח:תת|(ג)}} הורה בית הדין לפי סעיף קטן (א) או סעיף קטן (ב), רשאי בעל הבית, לענין החזרת הוצאות לפי {{ח:פנימי|חלק ב פרק ה|פרק זה}}, לראות אותו דייר משנה כאחד מדייריו, והיה –
{{ח:תת|(1)}} אם בחר בכך, חייבים דייר המשנה והדייר שממנו שכר את המושכר לו, כל אחד חלק יחסי מן ההוצאות החלות על אותו מושכר;
{{ח:תת|(2)}} אם בעל הבית לא בחר בכך, אלא דרש את ההוצאות החלות על המושכר מן הדייר בלבד, רשאי הדייר לדרוש מדייר המשנה החזרת חלק יחסי מהוצאות אלה.
{{ח:תת|(ד)}} הברירה לפי סעיף קטן (ג) נתונה גם לממונה שנתמנה לפי {{ח:פנימי|סעיף 69|סעיף 69}}.
{{ח:תת|(ה)}} חייב בית הדין דייר משנה לפי סעיף קטן (ג)(2) להחזיר לדייר סכום קצוב מהוצאות שנפסקו לפי {{ח:פנימי|סעיף 63|סעיפים 63}}, {{ח:פנימי|סעיף 65|65}} {{ח:פנימי|סעיף 66|או 66}}, ופסק בית הדין מועד לפרעון הסכום או מועדים לפרעונו בשיעורין, יראו סכום זה או שיעורין אלה כחלק מדמי השכירות לענין תביעת פינוי מחמת אי־תשלום של דמי שכירות.

{{ח:סעיף|73|שירותים בלתי מוגדרים}}
{{ח:תת|(א)}} התחייב בעל הבית להעמיד לרשות הדייר ריהוט, כלים או ציוד אחר או לספק לו חשמל או שירות אחר שלא מן השירותים הנדונים {{ח:פנימי|חלק ב פרק ה|בפרק זה}}, רשאי הוא לקבל בעדם תמורה, ובלבד שתהיה סבירה; באין הסכם בין הצדדים תיקבע תמורה זו על ידי בית הדין; בית הדין רשאי לקבוע תמורה זו מחדש מדי פעם בפעם, אך לא יותר מאחת לשנים עשר חודש.
{{ח:תת|(ב)}} הוראות סעיף זה חלות גם בין דייר לבין דייר משנה.

{{ח:קטע1|חלק ג|חלק ג׳: דמי מפתח}}
{{ח:קטע2|חלק ג פרק א|פרק א׳: הזכות לדמי מפתח וחלוקתם}}

{{ח:סעיף|74|זכותו של דייר יוצא לדמי מפתח}}
{{ח:ת}} דייר יוצא זכאי לחלק בדמי המפתח הניתנים, או העשויים לינתן, מאת הדייר המוצע או בשבילו.

{{ח:סעיף|75|חלקו של מי שהחל להחזיק אחרי תשי״ח}}
{{ח:ת}} דייר יוצא שהחל להחזיק במושכר אחרי תשי״ח, יהיה חלקו בדמי המפתח לפי כללים אלה:
{{ח:תת|(1)}} החזיק במושכר לא יותר משנה אחת – שמונים וחמישה אחוזים;
{{ח:תת|(2)}} החזיק במושכר יותר משנה אחת אך לא יותר משנתיים – שבעים וחמישה אחוזים;
{{ח:תת|(3)}} החזיק במושכר יותר משנתיים אך לא יותר מחמש שנים – ששים וששה ושני שלישי אחוזים;
{{ח:תת|(4)}} החזיק במושכר יותר מחמש שנים – ששים אחוזים.

{{ח:סעיף|76|חלקו של מי שהחל להחזיק לפני תשי״ח}}
{{ח:ת}} דייר יוצא שהחל להחזיק במושכר לפני תשי״ח, יהיה חלקו בדמי המפתח, ללא הבדל תקופת ההחזקה, ששים וששה ושני שלישי אחוזים.

{{ח:סעיף|77|חלקו של דייר יוצא שלא נתן דמי מפתח}}
{{ח:תת|(א)}} על אף האמור {{ח:פנימי|סעיף 75|בסעיפים 75}} {{ח:פנימי|סעיף 76|ו־76}}, דייר יוצא שלא נתן דמי מפתח בעד המושכר והחזיק בו לא יותר מחמש שנים, בין שהחל להחזיק במושכר לפני תשי״ח ובין שהחל להחזיק בו אחרי תשי״ח, יהיה חלקו בדמי המפתח לפי כללים אלה:
{{ח:תתת|(1)}} החזיק במושכר לא יותר משנה אחת – לא כלום;
{{ח:תתת|(2)}} החזיק במושכר יותר משנה אחת אך לא יותר משנתיים – עשרים ושנים וחצי אחוזים;
{{ח:תתת|(3)}} החזיק במושכר יותר משנתיים אך לא יותר משלוש שנים – שלושים ושלושה ושליש אחוזים;
{{ח:תתת|(4)}} החזיק במושכר יותר משלוש שנים אך לא יותר מחמש שנים – חמישים אחוזים.
{{ח:תת|(ב)}} דייר יוצא שלא נתן דמי מפתח בעד המושכר והחזיק בו יותר מחמש שנים, יהיה חלקו בדמי המפתח לפי כללים אלה:
{{ח:תתת|(1)}} החל להחזיק בו אחרי תשי״ח – ששים אחוזים;
{{ח:תתת|(2)}} החל להחזיק בו לפני תשי״ח – ששים וששה ושני שלישי אחוזים.

{{ח:סעיף|78|חלקו של בעל הבית בדמי מפתח}}
{{ח:ת}} חלקו של בעל הבית בדמי המפתח יהיה הסכום העודף על חלקו של הדייר היוצא לפי {{ח:פנימי|סעיף 75|סעיפים 75 עד 77}}.

{{ח:סעיף|79|יום סיום תקופת ההחזקה}}
{{ח:ת}} בחישוב תקופת ההחזקה לפי {{ח:פנימי|סעיף 75|סעיפים 75}} {{ח:פנימי|סעיף 77|ו־77}} יראו כיום סיום תקופת ההחזקה את היום שעליו הצהיר הדייר היוצא בהצהרתו לפי {{ח:פנימי|סעיף 85|סעיפים 85}} {{ח:פנימי|סעיף 101|או 101}} כיום שבו הוא מוכן לפנות את המושכר.

{{ח:סעיף|80|דין בני משפחה שהיו לדיירים לענין {{ח:פנימי|סעיף 75|סעיפים 75}} {{ח:פנימי|סעיף 77|ו־77}}}}
{{ח:ת}} היה הדייר היוצא אדם שהיה לדייר לפי {{ח:פנימי|סעיף 20|סעיפים 20 עד 26}} {{ח:פנימי|סעיף 27|או 27}}, יראו, לענין חישוב תקופת ההחזקה, את התקופה שבה החזיק במושכר הדייר שלפניו או שלפני שלפניו (להלן – הדייר הקודם) כחלק מן התקופה שבה החזיק במושכר הדייר היוצא, ולענין {{ח:פנימי|סעיף 77|סעיפים 77}} {{ח:פנימי|סעיף 113|ו־113(ב)}} יראו דמי מפתח שנתנו דייר או דייר משנה קודמים כדמי מפתח שנתנו הדייר או דייר המשנה היוצאים.

{{ח:סעיף|81|מוניטין בבית עסק}}
{{ח:תת|(א)}} בחלוקת דמי המפתח של בית עסק ינוכה מהסכום הכללי של דמי המפתח הסכום שהדייר המוצע משלם בעד המוניטין של העסק, ובלבד שהדייר המוצע שוכר את בית העסק על מנת להוסיף ולנהל בו אותו עסק שהדייר היוצא ניהל בו, ובאותו השם המסחרי.
{{ח:תת|(ב)}} היה הדייר היוצא בעל אחד המקצועות שהעיסוק בהם טעון רשיון אישי על סמך הכשרה מקצועית מיוחדת, ינוכה הסכום שהדייר המוצע משלם בעד המוניטין גם אם הדייר המוצע שוכר את המושכר על מנת להוסיף ולעסוק בו באותו מקצוע שלא באותו השם המסחרי.

{{ח:סעיף|82|שינויים ושכלולים במושכר}}
{{ח:תת|(א)}} בחלוקת דמי המפתח ינוכה מהסכום הכללי של דמי המפתח הסכום שהדייר היוצא או דייר קודם השקיעו במבנהו של המושכר לשם שינויים או שכלולים יסודיים, זולת אם הוסכם אחרת בין בעל הבית ובין הדייר היוצא או הדייר הקודם.
{{ח:תת|(ב)}} באין הסכם בין הצדדים על טיב השינויים, יקבע בית הדין אם השינויים או השכלולים הם יסודיים.

{{ח:סעיף|83|דין הסכם בדירה}}
{{ח:ת}} היה המושכר דירה ולפני תשי״ח נעשה חוזה או הסכם בנוגע לדמי מפתח או להעברת המושכר, יחייב המוסכם את הצדדים וחליפיהם על אף האמור {{ח:פנימי|סעיף 75|בסעיפים 75 עד 80}}; נעשה חוזה או הסכם כאמור לאחר תשי״ח, יחולו הוראות {{ח:פנימי|סעיף 75|סעיפים 75 עד 80}} על אף המוסכם.

{{ח:סעיף|84|דין הסכם בבית עסק}}
{{ח:ת}} היה המושכר בית עסק ונעשה חוזה או הסכם בנוגע לדמי מפתח או להעברת המושכר, בין לפני תשי״ח ובין אחרי תשי״ח, יחייב המוסכם את הצדדים וחליפיהם על אף האמור {{ח:פנימי|סעיף 75|בסעיפים 75 עד 81}}.

{{ח:קטע2|חלק ג פרק ב|פרק ב׳: נוהל וסדרי דין לענין דמי מפתח}}
{{ח:קטע3|חלק ג פרק ב סימן א|סימן א׳: הדייר היוצא מציע דייר במקומו}}

{{ח:סעיף|85|הצהרות הדייר היוצא והדייר המוצע}}
{{ח:ת}} לא באו בעל הבית והדייר היוצא לידי הסכם בדבר פינוי המושכר בידי הדייר היוצא וכניסת הדייר המוצע למושכר או בדבר חלוקת דמי המפתח, רשאי הדייר היוצא לשלוח לבעל הבית, בדואר רשום, שתי הצהרות בכתב, שנעשו בדרך הקבועה {{ח:חיצוני|פקודת הראיות#סעיף 15|בסעיף 15 לפקודת הראיות [נוסח חדש], תשל״א–1971}}, והן –
{{ח:תת|(1)}} הצהרה שלו ובה פרטים אלה:
{{ח:תתת|(א)}} שהוא מוכן לפנות את המושכר עד יום פלוני שלא יהא מוקדם משלושים יום ולא מאוחר משלושה חדשים מיום שנשלחה ההצהרה;
{{ח:תתת|(ב)}} שם הדייר המוצע, מענו ומשלח ידו, ולענין מושכר שהוא דירה – גם מצבו המשפחתי;
{{ח:תתת|(ג)}} סכום דמי המפתח שהדייר המוצע מוכן לתת (להלן – דמי המפתח המוצעים);
{{ח:תתת|(ד)}} החלק בדמי המפתח שהדייר היוצא דורש לעצמו;
{{ח:תתת|(ה)}} לענין {{ח:פנימי|סעיף 81|סעיף 81}} – שהדייר המוצע שוכר את בית העסק על מנת להוסיף ולנהל בו אותו עסק שהדייר היוצא ניהל בו (ולענין {{ח:פנימי|סעיף 81|סעיף 81(א)}} – גם באותו השם המסחרי) והסכום שהדייר המוצע משלם בעד המוניטין של העסק;
{{ח:תת|(2)}} הצהרת הדייר המוצע, ובה פרטים אלה:
{{ח:תתת|(א)}} שהוא מוכן לשכור את המושכר, ושהוא מוכן לקבל את ההחזקה בו מיד לאחר שהדייר היוצא פינה אותו;
{{ח:תתת|(ב)}} הפרטים המפורטים בפסקה (1)(ב), (ג) ו־(ה).

{{ח:סעיף|86|תשובת בעל הבית}}
{{ח:ת}} נשלחו ההצהרות לפי {{ח:פנימי|סעיף 85|סעיף 85}}, רשאי בעל הבית, תוך שלושים יום מיום שנשלחו ההצהרות, להשיב לדייר היוצא, בכתב שנשלח בדואר רשום, אחת התשובות האלה:
{{ח:תת|(1)}} שיש בדעתו להחזיר לעצמו את ההחזקה במושכר עד יום פלוני שלא יהא מוקדם מהיום שקבע הדייר היוצא בהצהרתו ולא מאוחר משלושה חדשים מיום שנשלחו ההצהרות, ושהוא מסכים לסכום דמי־המפתח ולחלוקתם כמפורט בהצהרות;
{{ח:תת|(2)}} שיש בדעתו להחזיר לעצמו את ההחזקה כאמור בפסקה (1), אך חולק הוא על עצם זכותו של הדייר היוצא לדמי מפתח, על סכום דמי המפתח או על החלק שהדייר היוצא דורש לעצמו;
{{ח:תת|(3)}} שהוא מסכים להשכיר את המושכר לדייר המוצע ולסכום דמי־המפתח ולחלוקתם כמפורט בהצהרות;
{{ח:תת|(4)}} שהוא מסכים להשכיר את המושכר, אך חולק על הדייר המוצע או חולק על עצם זכותו של הדייר היוצא לדמי מפתח, על סכום דמי המפתח או על החלק שהדייר היוצא דורש לעצמו.

{{ח:סעיף|87|כשבעל הבית מחזיר את המושכר ומסכים לדמי המפתח}}
{{ח:תת|(א)}} השיב בעל הבית שיש בדעתו להחזיר לעצמו את ההחזקה במושכר, והסכים לסכום דמי המפתח ולחלוקתם כמפורט בהצהרות, חייב הדייר היוצא לפנות את המושכר לא יאוחר מהיום שקבע בעל הבית בתשובתו, ובלבד שבעל הבית שילם לדייר היוצא את חלקו בדמי המפתח המוצעים, או השלישו לזכותו.
{{ח:תת|(ב)}} לא שילם בעל הבית לדייר היוצא את חלקו בדמי המפתח ולא השלישו לזכותו עד היום האמור, חייב בעל הבית, לפי דרישת הדייר היוצא, לשלם לו את חלקו בדמי המפתח, או להשלישו לזכותו, לא יאוחר מחמישה עשר יום לאחר אותו יום, ובלבד שהדייר היוצא מפנה את המושכר.

{{ח:סעיף|88|כשבעל הבית מחזיר את המושכר וחולק על דמי המפתח}}
{{ח:תת|(א)}} השיב בעל הבית שיש בדעתו להחזיר לעצמו את ההחזקה במושכר, אלא שחולק הוא על זכות הדייר היוצא לדמי מפתח, על סכום דמי המפתח או על חלוקתם, יפסוק בדבר בית הדין לפי בקשת הדייר היוצא שתוגש לא יאוחר מחמישה עשר יום מהיום שנשלחה תשובת בעל הבית.
{{ח:תת|(ב)}} מצא בית הדין שהדייר היוצא זכאי לדמי־מפתח, יקבע את הסכום שהדייר היוצא זכאי לו, ויחייב את בעל הבית לשלם סכום זה לדייר היוצא, או להשלישו לזכותו, תוך חמישה עשר יום מיום מתן פסק הדין או עד היום שקבע בעל הבית בתשובתו, הכל לפי התאריך המאוחר יותר, והדייר היוצא חייב לפנות את המושכר עד אותו תאריך.

{{ח:סעיף|89|כשבעל הבית מסכים לדייר המוצע ולדמי־המפתח}}
{{ח:תת|(א)}} השיב בעל הבית שהוא מסכים להשכיר את המושכר לדייר המוצע ולסכום דמי המפתח ולחלוקתם כמפורט בהצהרות, רשאי הדייר המוצע, על יסוד תשובה זו, לקבל את ההחזקה במושכר לא יאוחר מהיום שקבע הדייר היוצא בהצהרתו, ובלבד שהדייר המוצע שילם לבעל הבית ולדייר היוצא את חלקם בדמי המפתח המוצעים, או השלישו לזכותם.
{{ח:תת|(ב)}} לא קיבל הדייר המוצע את ההחזקה במושכר עד היום האמור, חייב הדייר היוצא, לפי דרישת בעל הבית, לפנות את המושכר לא יאוחר מחמישה עשר יום לאחר יום זה, ובלבד שבעל הבית שילם לו את חלקו בדמי המפתח המוצעים, או השלישו לזכותו.

{{ח:סעיף|90|כשבעל הבית מסכים לדייר המוצע וחולק על דמי המפתח}}
{{ח:תת|(א)}} השיב בעל הבית שהוא מסכים להשכיר את המושכר לדייר המוצע, אלא שחולק הוא על זכות הדייר היוצא לדמי מפתח או על סכום דמי המפתח או על חלוקתם, יפסוק בדבר בית הדין לפי בקשת הדייר היוצא שתוגש לא יאוחר מחמישה עשר יום מהיום שנשלחה תשובת בעל הבית.
{{ח:תת|(ב)}} מצא בית הדין שהדייר היוצא זכאי לדמי־מפתח, יקבע את סכומם ואת חלוקתם בין בעל הבית ובין הדייר היוצא ואת היום שבו רשאי הדייר המוצע לקבל את ההחזקה במושכר, ומשקבע כן, יחולו הוראות {{ח:פנימי|סעיף 89|סעיף 89}} כאילו בא היום הקבוע בפסק הדין במקום היום שקבע הדייר היוצא בהצהרתו.

{{ח:סעיף|91|פסק דין פינוי נגד הדייר היוצא}}
{{ח:ת}} לא פינה הדייר היוצא את המושכר כאמור {{ח:פנימי|סעיף 87|בסעיפים 87 עד 90}}, ישמש דבר זה עילה למתן פסק דין של פינוי מאת בית משפט נגד הדייר היוצא, ובלבד שלא יבוצע פסק הדין אלא לאחר שבעל הבית שילם לדייר היוצא את חלקו בדמי המפתח, או השלישו לזכותו.

{{ח:סעיף|92|התיישנות}}
{{ח:ת}} תקופת ההתיישנות של תובענה לתשלום דמי מפתח או לפינוי לפי {{ח:פנימי|סעיף 87|סעיפים 87 עד 91}} היא שנה אחת.

{{ח:סעיף|93|בקשת רשות}}
{{ח:ת}} נשלחו ההצהרות לפי {{ח:פנימי|סעיף 85|סעיף 85}} ונהג בעל הבית באחת הדרכים האמורות להלן, רשאי הדייר היוצא לבקש מבית הדין פסק דין המרשה לדייר המוצע לקבל את ההחזקה במושכר (להלן – בקשת רשות):
{{ח:תת|(1)}} השיב שהוא מסכים להשכיר את המושכר, בין שהוא מסכים לדמי המפתח ולחלוקתם ובין שהוא חולק עליהם, אלא שמתנגד הוא לדייר המוצע;
{{ח:תת|(2)}} השיב שאין הוא מסכים לעצם השכרת המושכר לאחר ולא הודיע שיש בדעתו להחזיר את ההחזקה במושכר לעצמו;
{{ח:תת|(3)}} השיב שיש בדעתו להחזיר לעצמו את ההחזקה במושכר אך לא עשה כן בתוך התקופה שקבע בתשובתו, והדייר היוצא לא תבע מבעל הבית את חלקו בדמי המפתח כאמור {{ח:פנימי|סעיף 87|בסעיפים 87}} {{ח:פנימי|סעיף 88|ו־88}};
{{ח:תת|(4)}} לא השיב, תוך שלושים יום מיום שנשלחו ההצהרות, אף אחת מן התשובות המנויות {{ח:פנימי|סעיף 86|בסעיף 86}}.

{{ח:סעיף|94|מועד הגשת הבקשה}}
{{ח:ת}} בקשת רשות תוגש לבית הדין לא יאוחר מחמישה עשר יום מהיום שבו נשלחה לדייר היוצא תשובת בעל הבית על התנגדותו לדייר המוצע, או לעצם השכרת המושכר, או מהיום שקבע בעל הבית להחזרת ההחזקה במושכר לעצמו, או מתום שלושים יום לאחר שנשלחו ההצהרות, הכל לפי המקרה האמור {{ח:פנימי|סעיף 93|בסעיף 93}}.

{{ח:סעיף|95|מתן רשות}}
{{ח:תת|(א)}} ראה בית הדין שאין טעם סביר להתנגדות בעל הבית לדייר המוצע או שבעל הבית מתנה תנאים בלתי סבירים אחרים – יתן את הרשות המבוקשת ויקבע את זכות הדייר היוצא לדמי מפתח, את סכום דמי המפתח ואת חלוקתם, הכל לפי השנוי במחלוקת, ובלבד שבפסק הדין תינתן לבעל הבית רשות, תוך חמישה עשר יום מיום פסק הדין, לשלם לדייר היוצא את חלקו בדמי המפתח, או להשלישו לזכותו, ולהחזיר לעצמו את ההחזקה במושכר.
{{ח:תת|(ב)}} בפסק דינו יקבע בית הדין את המועד, שלא יהא מוקדם מחמישה עשר יום ולא מאוחר משלושים יום מיום פסק הדין, בו רשאי הדייר המוצע לקבל את ההחזקה במושכר, ובלבד ששילם לבעל הבית ולדייר היוצא חלקם בדמי המפתח, או השלישו לזכותם.

{{ח:סעיף|96|דייר שהוא גוף מואגד}}
{{ח:ת}} היה הדייר המוצע גוף מואגד והדייר היוצא אינו גוף מואגד, יהיה סירוב בעל הבית להשכיר לדייר המוצע טעם סביר להתנגדותו; ורשאי בית הדין לראות בסירוב בעל הבית טעם סביר אף במקרה שגם הדייר היוצא הוא גוף מואגד.

{{ח:סעיף|97|מטבח או חדרי שירות משותפים לכמה דיירים}}
{{ח:תת|(א)}} היו מטבח או חדרי שירות בשימוש משותף של הדייר היוצא ושל דייר אחר – בין שהדייר היוצא והדייר האחר מחזיקים בחלקים של דירה אחת ובין שהם מחזיקים בשתי דירות סמוכות – תהא לדייר המוסיף להחזיק בחלקו או בדירתו (להלן – הדייר הנשאר) זכות קדימה על פני בעל הבית ועל פני הדייר המוצע לקבל את ההחזקה במושכר המתפנה על ידי הדייר היוצא, ובלבד –
{{ח:תתת|(1)}} שאין לבעל הבית טעם סביר להתנגד לעצם השכרת המושכר המתפנה או להשכרתו לדייר הנשאר;
{{ח:תתת|(2)}} שהדייר הנשאר מוכן לשלם לבעל הבית ולדייר היוצא את חלקם בדמי־המפתח המוצעים.
{{ח:תת|(ב)}} היו המטבח או חדרי השירות בשימוש משותף של הדייר היוצא ושל כמה דיירים נשארים, רשאי בית הדין להעניק את זכות הקדימה כאמור בסעיף קטן (א) לאחד הדיירים הנשארים או להעניק לכל אחד מהם זכות קדימה על חלק מסויים מהמושכר המתפנה, הכל כפי שיראה צודק בנסיבות הענין.

{{ח:סעיף|98|דייר מוצע – דייר לפי חוק}}
{{ח:ת}} דייר מוצע, לרבות דייר נשאר, שקיבל את ההחזקה במושכר לפי חוק זה, יחולו עליו הוראות חוק זה, ויחולו עליו, בכפוף {{ח:פנימי|סעיף 19|לסעיף 19(ב)}}, תנאי השכירות כפי שהיו לאחרונה בין הדייר היוצא לבין בעל הבית או כפי ששונו על פי הסכם בין הדייר המוצע או הנשאר לבין בעל הבית או על פי חוק.

{{ח:קטע3|חלק ג פרק ב סימן ב|סימן ב׳: תביעת פינוי ובקשת רשות}}

{{ח:סעיף|99|בקשת רשות ותביעת פינוי}}
{{ח:תת|(א)}} הגיש בעל הבית תביעת פינוי נגד הדייר היוצא שלושה חדשים או יותר לפני שהגיש הדייר היוצא בקשת רשות, ותביעת הפינוי היא תביעה שפסק דין של פינוי בה אינו מותנה במתן דיור חלוף לדייר היוצא, יידחה הדיון בבקשת הרשות עד לאחר מתן פסק דין בתביעת הפינוי, זולת אם החליט בית המשפט, על פי בקשת הדייר היוצא, שאין לכאורה מקום שיינתן בתביעה פסק דין של פינוי כאמור.
{{ח:תת|(ב)}} הגיש בעל הבית תביעת פינוי כאמור נגד הדייר היוצא פחות משלושה חדשים לפני שהגיש הדייר היוצא בקשת רשות, ידון בית הדין בבקשת הרשות על אף שלא ניתן עדיין פסק דין בתביעת הפינוי, זולת אם החליט בית המשפט, על פי בקשת בעל הבית, שיש לכאורה מקום שיינתן בתביעה פסק דין של פינוי כאמור; משהוגשה בקשת בעל הבית לבית המשפט לפי סעיף קטן זה, לא ידון בית הדין בבקשת הרשות עד לאחר החלטת בית המשפט.

{{ח:סעיף|100|איחוד הדיון בבקשת רשות ובתביעת פינוי}}
{{ח:ת}} היתה תביעת פינוי של בעל הבית נגד הדייר היוצא תלויה ועומדת בבית המשפט בה בשעה שבקשת רשות תלויה ועומדת בבית דין, ונראה לבית הדין שבנסיבות הענין יהיה צודק שתביעת הפינוי ובקשת הרשות יידונו כאחד, רשאי הוא, על אף האמור {{ח:פנימי|סעיף 99|בסעיף 99}}, להעביר את בקשת הרשות לבית המשפט שלפניו הוגשה התביעה, ומשהעביר כן, ידון בית המשפט בבקשה ובתביעה כאחד.

{{ח:קטע3|חלק ג פרק ב סימן ג|סימן ג׳: הדייר היוצא אינו מציע דייר במקומו}}

{{ח:סעיף|101|הצהרה של הדייר היוצא בלבד}}
{{ח:ת}} רשאי הדייר היוצא לשלוח לבעל הבית בדואר רשום, במקום שתי הצהרות כאמור {{ח:פנימי|סעיף 85|בסעיף 85}}, הצהרה אחת בלבד בכתב, שנעשתה בדרך הקבועה {{ח:חיצוני|פקודת הראיות#סעיף 15|בסעיף 15 לפקודת הראיות [נוסח חדש], תשל״א–1971}}, ובה פרטים אלה:
{{ח:תת|(1)}} שהוא מוכן לפנות את המושכר עד יום פלוני שלא יהא מוקדם משלושים יום ולא מאוחר משלושה חדשים מיום שנשלחה ההצהרה, ולהחזיר את ההחזקה במושכר לבעל הבית;
{{ח:תת|(2)}} סכום דמי המפתח העשוי לדעתו לינתן בעד המושכר;
{{ח:תת|(3)}} החלק בדמי מפתח שהדייר היוצא דורש לעצמו.

{{ח:סעיף|102|תשובת בעל הבית להצהרת הדייר היוצא}}
{{ח:ת}} נשלחה הצהרה לפי {{ח:פנימי|סעיף 101|סעיף 101}}, רשאי בעל הבית, תוך שלושים יום מיום שנשלחה ההצהרה, לשלוח לדייר היוצא, בכתב ובדואר רשום, אחת התשובות האלה:
{{ח:תת|(1)}} שהוא מסכים להחזיר לעצמו את ההחזקה במושכר עד יום פלוני שלא יהא מוקדם מהיום שקבע הדייר היוצא בהצהרתו ולא מאוחר משלושה חדשים מיום שנשלחה ההצהרה, ושהוא מסכים לסכום דמי המפתח ולחלוקתם כמפורט בהצהרה;
{{ח:תת|(2)}} שהוא מסכים להחזיר לעצמו את ההחזקה כאמור בפסקה (1), אלא שחולק הוא על עצם זכותו של הדייר היוצא לדמי־מפתח, על סכום דמי־המפתח או על החלק שהדייר היוצא דורש לעצמו;
{{ח:תת|(3)}} שאין הוא מסכים להחזיר לעצמו את ההחזקה במושכר.

{{ח:סעיף|103|הסכמת בעל הבית להחזרת המושכר}}
{{ח:ת}} השיב בעל הבית שהוא מסכים להחזיר לעצמו את ההחזקה במושכר כאמור {{ח:פנימי|סעיף 102|בסעיף 102(1) או (2)}}, יחולו הוראות {{ח:פנימי|סעיף 87|סעיפים 87}}, {{ח:פנימי|סעיף 88|88}}, {{ח:פנימי|סעיף 91|91}} {{ח:פנימי|סעיף 92|ו־92}} לפי הענין ובשינויים המחוייבים.

{{ח:סעיף|104|אי הסכמת בעל הבית להחזרת המושכר}}
{{ח:ת}} השיב בעל הבית שאין הוא מסכים להחזיר לעצמו את ההחזקה במושכר כאמור {{ח:פנימי|סעיף 102|בסעיף 102(3)}}, אין בכך כדי למנוע מהדייר היוצא להציע לבעל הבית דייר מוצע במשלוח שתי הצהרות כאמור {{ח:פנימי|סעיף 85|בסעיף 85}}.

{{ח:קטע3|חלק ג פרק ב סימן ד|סימן ד׳: אחריות אזרחית ופלילית}}

{{ח:סעיף|105|הגבלת זכות החזרה}}
{{ח:ת}} הדייר היוצא והדייר המוצע אינם רשאים לחזור בהם מהצהרותיהם ובעל הבית אינו רשאי לחזור בו מתשובתו כל עוד נמשכים המשא ומתן וההליכים לפי חוק זה; אולם –
{{ח:תת|(1)}} הדייר המוצע רשאי לשמור לעצמו בהצהרתו את הזכות לחזור בו מהתנאים המפורטים בה כעבור תקופה מסויימת שלא תפחת משלושה חדשים מיום שנשלחה ההצהרה;
{{ח:תת|(2)}} אם השיב בעל הבית שיש בדעתו להחזיר לעצמו את ההחזקה במושכר או השיב שהוא מתנגד לדייר המוצע, רשאי הדייר המוצע לחזור בו מהסכמתו לשכור את המושכר כל עוד לא ניתן פסק דין בבקשת רשות.

{{ח:סעיף|106|דיירים שנתנו הצהרה כוזבת}}
{{ח:ת}} דייר יוצא ודייר מוצע שמסרו הצהרה כוזבת בענין הפרטים המפורטים {{ח:פנימי|סעיף 85|בסעיף 85(1)(ג) או (ה)}}, חייבים, שניהם יחד וכל אחד לחוד, לשלם לבעל הבית את הסכום שלא שולם לו עקב ההצהרה הכוזבת, או להחזיר לו את הסכום שהוא שילם עקב זאת לדייר היוצא יותר ממה שהיה מגיע לו לפי חלקו.

{{ח:סעיף|107|העברת מושכר ללא הסכמת בעל הבית}}
{{ח:ת}} העביר דייר לאדם אחר את ההחזקה במושכר, או סייע לאדם אחר לקבל את ההחזקה במושכר, באופן שבעל הבית רשאי לתבוע את סילוק ידו של אותו אדם מן המושכר, רשאי בעל הבית, כחלופין לתביעת סילוק יד, לתבוע מהדייר ומאותו אדם, משניהם יחד ומכל אחד לחוד, חלקו בדמי המפתח שהיו עשויים לינתן בעד המושכר.

{{ח:סעיף|108|עונשין}}
{{ח:ת}} דייר יוצא ודייר מוצע שמסרו הצהרה כוזבת בענין הפרטים המפורטים {{ח:פנימי|סעיף 85|בסעיף 85(1)(ב), (ג) או (ה)}}, וכן דייר שהעביר החזקה או סייע לקבל החזקה כאמור {{ח:פנימי|סעיף 107|בסעיף 107}}, ואדם שקיבל החזקה כאמור {{ח:פנימי|סעיף 107|בסעיף 107}}, דינם – קנס עשרת אלפים לירות.

{{ח:סעיף|109|שמירת אחריות}}
{{ח:ת}} הוראות {{ח:פנימי|סעיף 108|סעיף 108}} אינן באות לגרוע מן האמור {{ח:פנימי|סעיף 106|בסעיפים 106}} {{ח:פנימי|סעיף 107|ו־107}} או מאחריות פלילית לפי כל דין אחר.

{{ח:קטע2|חלק ג פרק ג|פרק ג׳: דין דייר משנה לענין דמי מפתח}}

{{ח:סעיף|110|תחולה}}
{{ח:ת}} הוראות חלק זה יחולו בין דייר לדייר משנה כשם שהן חלות בין בעל הבית לדייר, בכפוף לאמור {{ח:פנימי|סעיף 111|בסעיפים 111 עד 113}}.

{{ח:סעיף|111|טעם להתנגדות הדייר}}
{{ח:ת}} היו מטבח או חדרי שירות או הכניסה למושכר בשימוש משותף של הדייר ושל דייר המשנה היוצא, תשמש עובדה זו טעם סביר להתנגדותו של הדייר לעצם השכרת המושכר לדייר משנה אחר.

{{ח:סעיף|112|חיוב הדייר בדמי המפתח}}
{{ח:ת}} התנגד הדייר לעצם השכרת המושכר כאמור {{ח:פנימי|סעיף 111|בסעיף 111}}, רשאי בית הדין, אם ראה זאת לצודק בנסיבות הענין, לחייב את הדייר לשלם לדייר המשנה היוצא את חלקו בדמי המפתח.

{{ח:סעיף|113|זכותו של דייר משנה יוצא לדמי מפתח}}
{{ח:תת|(א)}} דייר משנה יוצא שנתן דמי מפתח בעד המושכר זכאי לחלקו בדמי המפתח לפי הכללים הקבועים {{ח:פנימי|סעיף 75|בסעיפים 75}} {{ח:פנימי|סעיף 76|ו־76}}, אולם רשאי בית הדין להקטין את חלקו אם ראה זאת לצודק בנסיבות הענין.
{{ח:תת|(ב)}} דייר משנה יוצא שלא נתן דמי־מפתח בעד המושכר אינו זכאי לכל חלק בדמי המפתח, אולם רשאי בית הדין לקבוע לדייר המשנה היוצא חלק בדמי־המפתח בשיעור שימצא לצודק בנסיבות הענין.

{{ח:סעיף|114|זכותו של בעל הבית בדמי מפתח}}
{{ח:ת}} בעל הבית זכאי לארבעים אחוזים מהסכום העולה בחלקו של דייר המחלק עם דייר משנה יוצא בדמי־מפתח שניתנו מאת דייר משנה מוצע, או בשבילו; לא יקבל דייר המשנה המוצע החזקה במושכר אלא לאחר ששולמו לבעל הבית האחוזים האמורים או שהושלשו לזכותו.

{{ח:קטע2|חלק ג פרק ד|פרק ד׳: דין צו דיור לענין דמי מפתח}}

{{ח:סעיף|115|דמי מפתח במקרה של צו דיור}}
{{ח:ת}} ניתן צו דיור כמשמעותו {{ח:חיצוני|חוק להסדר תפיסת מקרקעים בשעת חירום|בחוק להסדר תפיסת מקרקעים בשעת חירום, תש״י–1949}}, זכאים בעל הבית והדייר היוצא של המושכר שלגביו ניתן הצו, לקבל מאת הרשות שנתנה את הצו את חלקם בדמי המפתח העשויים לינתן בעד המושכר; אולם אם קיבל הדייר היוצא מהרשות דיור חלוף, זכאי רק בעל הבית לחלקו בדמי המפתח והדייר היוצא לא יהיה זכאי לחלקו בדמי המפתח.

{{ח:סעיף|116|תשלום דמי מפתח לפני ביצוע צו הדיור}}
{{ח:ת}} האדם שלזכותו ניתן צו הדיור לא יקבל את ההחזקה במושכר אלא לאחר שהרשות שילמה לבעל הבית ולדייר היוצא, או השלישה לזכותם, את חלקם בסכום דמי־המפתח כפי שהוסכם עליו ביניהם, או – באין הסכם – כפי שקבע שמאי מקרקעין, כמשמעותו {{ח:חיצוני|חוק שמאי מקרקעין|בחוק שמאי מקרקעין, תשכ״ב–1962}}, שהזמינה אותו הרשות.

{{ח:סעיף|117|קביעת דמי המפתח}}
{{ח:ת}} שולמו או הושלשו דמי מפתח כאמור {{ח:פנימי|סעיף 116|בסעיף 116}} על פי קביעת שמאי מקרקעין, רשאי כל צד, תוך שלושה חדשים מיום הקביעה, לבקש מבית הדין לקבוע מחדש את סכום דמי המפתח, ומשקבע כן, ישולמו או יוחזרו חלקי דמי המפתח בהתאם לקביעה זו.

{{ח:סעיף|118|תחולת הוראות}}
{{ח:ת}} על חלוקת דמי המפתח בין בעל הבית והדייר היוצא לפי {{ח:פנימי|סעיף 115|סעיפים 115 עד 117}} יחולו הוראות {{ח:פנימי|סעיף 74|סעיפים 74 עד 82}}.

{{ח:סעיף|119|דין דייר בדיור חלוף או לפי צו דיור}}
{{ח:תת|(א)}} הדייר היוצא שקיבל מהרשות דיור חלוף וכן האדם שלזכותו ניתן צו הדיור, המפנים לאחר מכן, שלא על פי פסק דין של פינוי, את המושכר שניתן להם כאמור, דינם כדין דייר יוצא לפי חוק זה, והם זכאים לחלק בדמי המפתח לפי הכללים הקבועים {{ח:פנימי|סעיף 75|בסעיפים 75}} {{ח:פנימי|סעיף 76|ו־76}}, ובלבד שאם ניתן צו הדיור לפני תשי״ח ישולם החלק שזכאי לו הדייר לפי הצו לרשות שנתנה את הצו.
{{ח:תת|(ב)}} אין בהוראות סעיף זה כדי לפגוע בהסכם בין הרשות לבין האדם שלזכותו ניתן צו הדיור בנוגע לחלק בדמי המפתח שאותו אדם זכאי לו.

{{ח:קטע2|חלק ג פרק ה|פרק ה׳: דמי מפתח בהעברת שליטה בחברת מעטים וזכויות בשותפות}}

{{ח:סעיף|120|דמי מפתח בהעברת מניות בחברת מעטים}}
{{ח:ת}} היה הדייר של בית עסק חברת מעטים כמשמעותה {{ח:חיצוני|פקודת מס הכנסה#סעיף 76|בסעיף 76 לפקודת מס הכנסה}}, ומניות המקנות שליטה בחברה הוקצו או הועברו – בדרך מכירה או בכל דרך אחרת, פרט לירושה – באופן שיש בכך להקנות או להעביר את השליטה בחברה, זכאי בעל הבית לחלק מחלקו לפי חוק זה בדמי המפתח העשויים לינתן בעד בית העסק, שהיחס בינו לבין כל חלקו בדמי המפתח הוא כיחס שבין כוח השליטה של המניות המוקצות או המועברות לבין כלל כוח השליטה של המניות המוצאות המקנות שליטה בחברה.

{{ח:סעיף|121|דמי מפתח בחילופי שותפים בשותפות}}
{{ח:ת}} היה הדייר של בית עסק שותפות, ונתחלף אחד השותפים או יותר, שלא בדרך ירושה, באופן שעל ידי החילוף עברו הזכויות ליותר מחמישים אחוזים מרווחי השותפות, זכאי בעל הבית לחלק מחלקו לפי חוק זה בדמי המפתח העשויים לינתן בעד בית העסק, שהיחס בינו לבין כל חלקו בדמי המפתח הוא כיחס שבין הזכויות שעברו לבין כלל הזכויות ברווחי השותפות.

{{ח:סעיף|122|העברות וחילופין תוך שנתיים – פעולה אחת הן}}
{{ח:ת}} הקניית השליטה או העברתה בחברת מעטים, וכן העברת הזכויות ליותר מחמישים אחוזים מן הרווחים בשותפות, שנעשו שלבים שלבים תוך תקופה של שנתיים, יראו אותן לענין {{ח:פנימי|סעיף 120|סעיפים 120}} {{ח:פנימי|סעיף 121|ו־121}} כאילו נעשו בבת־אחת.

{{ח:סעיף|123|קביעה בבית הדין}}
{{ח:ת}} באין הסכם בין הצדדים יקבע בית הדין את דמי המפתח לענין {{ח:פנימי|סעיף 120|סעיפים 120}} {{ח:פנימי|סעיף 121|ו־121}}.

{{ח:סעיף|124|חישוב תקופת ההחזקה}}
{{ח:ת}} לענין חישוב תקופת ההחזקה לפי {{ח:פנימי|סעיף 75|סעיף 75}}, יראו את יום הקניית השליטה או העברתה כאמור {{ח:פנימי|סעיף 120|בסעיף 120}} או יום העברת הזכויות ליותר מחמישים אחוזים מרווחי השותפות כאמור {{ח:פנימי|סעיף 121|בסעיף 121}}, כיום יציאתו של דייר מהמושכר וכניסת דייר אחר במקומו.

{{ח:קטע2|חלק ג פרק ו|פרק ו׳: דין משכיר ציבורי לענין דמי מפתח}}

{{ח:סעיף|125|דין גוף ציבורי המשכיר למעוטי אמצעים ללא דמי מפתח}}
{{ח:ת}} הוראות {{ח:פנימי|חלק ג|חלק זה}} לא יחולו על מושכר של גוף שאישר אותו שר המשפטים לענין חוק זה כגוף ציבורי המשכיר למעוטי אמצעים ללא דמי מפתח (להלן – גוף מאושר).

{{ח:סעיף|126|איסור דמי מפתח לגוף מאושר}}
{{ח:ת}} גוף מאושר אסור לו לקבל או לתת, בקשר לשכירות של מושכר, לקבלת החזקה בו או להחזקתה, כל תמורה שאינה דמי־שכירות, בין שהוא מקבל תמורה זו מאת הדייר המפנה את המושכר או נותנה לו ובין שהוא מקבלה מאת הדייר השוכר את המושכר או מקבל החזקה בו.

{{ח:סעיף|127|אסור דמי מפתח לדייר מפנה ולדייר נכנס}}
{{ח:ת}} דייר המפנה מושכר של גוף מאושר אסור לו לקבל כל תמורה בקשר לפינוי המושכר, ודייר הנכנס למושכר כזה אסור לו לתת, בקשר לשכירות המושכר או לקבלת החזקה בו, כל תמורה שאינה דמי שכירות.

{{ח:סעיף|128|תביעה להחזרת דמי מפתח}}
{{ח:ת}} מי שנתן תמורה בניגוד {{ח:פנימי|סעיף 126|לסעיפים 126}} {{ח:פנימי|סעיף 127|או 127}}, רשאי לתבוע החזרתה תוך שנה מהיום שהתמורה ניתנה.

{{ח:סעיף|129|עונשין}}
{{ח:ת}} העובר על הוראות {{ח:פנימי|סעיף 126|סעיפים 126}} {{ח:פנימי|סעיף 127|או 127}}, דינו – קנס חמשת אלפים לירות, אולם גוף מאושר העובר על הוראות {{ח:פנימי|סעיף 126|סעיף 126}}, דינו – קנס מאה אלף לירות.

{{ח:סעיף|130|גוף מאושר המנהל נכסי אחרים}}
{{ח:ת}} הוראות {{ח:פנימי|חלק ג פרק ו|פרק זה}} לא יחולו על מושכר שגוף מאושר משכיר בתור מנהל נכסי אחרים.

{{ח:קטע1|חלק ד|חלק ד׳: שיפוט והוראות שונות}}
{{ח:קטע2|חלק ד פרק א|פרק א׳: עילות פינוי}}

{{ח:סעיף|131|עילות פינוי}}
{{ח:ת}} על אף האמור בכל חוזה או הסכם, אולם בלי לגרוע מהוראות חיקוק אחר, אלה בלבד הן עילות הפינוי:
{{ח:תת|(1)}} הדייר לא המשיך בתשלום דמי השכירות המגיעים ממנו;
{{ח:תת|(2)}} הדייר לא קיים תנאי מתנאי השכירות אשר אי־קיומו מעניק לבעל הבית לפי תנאי השכירות את הזכות לתבוע פינוי;
{{ח:תת|(3)}} המושכר ניזוק נזק ניכר במעשה זדון מצד הדייר, בין שעשה את המעשה בעצמו או על ידי אחרים;
{{ח:תת|(4)}} הדייר, או אדם אחר ברשות הדייר, דרכו להשתמש במושכר למטרה בלתי חוקית; אולם שימוש במושכר ללא רשיון הדרוש לכך על פי דין אין בו, כשלעצמו, משום שימוש למטרה בלתי חוקית;
{{ח:תת|(5)}} הדייר, או אדם אחר ברשות הדייר, דרכו להטריד או להרגיז את שכניו, לרבות בעל הבית שהוא שכנו;
{{ח:תת|(6)}} הדייר השכיר את המושכר או חלק ממנו – להוציא השכרה למטרת ניהול של עסקי אירוח – והפיק מהשכרת המשנה ריווח בלתי הוגן בשים לב לדמי השכירות שהדייר משלם וליתר נסיבות הענין;
{{ח:תת|(7)}} המושכר דרוש לבעל הבית לצורך עצמו, ובעל הבית הודיע לדייר בכתב על נכונותו להעמיד לרשותו סידור חלוף; אולם אם היה המושכר בית עסק –
{{ח:תתת|(א)}} לא תהיה עילת פינוי אלא אם דרוש המושכר לבעל הבית לקיומו;
{{ח:תתת|(ב)}} רשאי בית המשפט לסרב לתת פסק דין של פינוי אם הוגשה התביעה במטרה להפיק על ידי הפינוי תועלת מן המוניטין שהדייר רכש לעצמו באותו מושכר, וההפסד במוניטין אלה לא ניתן לפיצוי;
{{ח:תת|(8)}} בעל הבית הוא המדינה או רשות מקומית, והמושכר דרוש לו לצורך ציבורי חיוני, ובעל הבית הודיע לדייר בכתב על נכונותו להעמיד לרשותו סידור חלוף;
{{ח:תת|(9)}} בעל הבית הוא גוף ציבורי שאישר אותו שר המשפטים לענין חוק זה והמושכר מיועד להשכרה למעוטי אמצעים, והוא דרוש לבעל הבית למטרה זו, והתנאים שהביאו להשכרתו לדייר זה חדלו להתקיים, ובעל הבית הודיע לדייר בכתב על נכונותו להעמיד לרשותו סידור חלוף;
{{ח:תת|(10)}} בעל הבית רוצה להרוס את המושכר או את הבנין שבו נמצא המושכר כדי להקים במקומו בנין אחר, או לשנות את המושכר שינוי ניכר או לתקנו תיקון יסודי, וקיבל את רשיון הבניה הדרוש לכך, והודיע לדייר בכתב על נכונותו להעמיד לרשותו סידור חלוף;
{{ח:תת|(11)}} לגבי מושכר שהוא חצר או גינה של דירה או של בית עסק, או לגבי חלק מחצר או מגינה כאמור – המושכר דרוש לבעל הבית לצורך הקמת בנין או תוספת לבנין, ובעל הבית קיבל את רשיון הבניה הדרוש לכך, והודיע לדייר בכתב על נכונותו להעמיד לרשותו סידור חלוף.

{{ח:סעיף|132|סייג כללי לפינוי}}
{{ח:תת|(א)}} על אף קיומה של עילת פינוי רשאי בית המשפט לסרב לתת פסק דין של פינוי אם שוכנע שבנסיבות הענין לא יהיה זה צודק לתת.
{{ח:תת|(ב)}} ניתן פסק דין בתביעת פינוי, והוגש עליו ערעור, רשאי בית המשפט לערעורים לשקול מחדש אם היה זה צודק לתת את פסק הדין.

{{ח:סעיף|133|סייג לפינויים מסויימים}}
{{ח:תת|(א)}} במקרים המפורטים {{ח:פנימי|סעיף 131|בסעיף 131(7) עד (11)}} לא יינתן פסק דין של פינוי, אלא אם מובטח לדייר סידור חלוף שיעמוד לרשותו בזמן שעליו לפנות את המושכר, ולא יבוצע פסק הדין אלא אם אמנם עמד הסידור החלוף לרשותו בזמן שהיה עליו לפנות את המושכר.
{{ח:תת|(ב)}} בית המשפט רשאי לקבוע שהסידור החלוף יהיה בהמצאת דירה אחרת או בית עסק אחר או בתשלום פיצויים או בדרך אחרת, ובלבד שלגבי בית עסק לא יקבע בית המשפט כסידור חלוף תשלום פיצויים בלבד, אלא בהסכמת הדייר או במקרה שהדייר מסרב להסכים לכך ללא טעם סביר.
{{ח:תת|(ג)}} במקרה המפורט {{ח:פנימי|סעיף 131|בסעיף 131(10)}} רשאי בית המשפט, נוסף על האמור בסעיף קטן (ב), לקבוע דירה אחרת או בית עסק אחר שיהיו בבנין שיוקם או ישונה או יתוקן לפי אותו רשיון בניה, ולקבוע לתקופת הביניים סידור חלוף ארעי.
{{ח:תת|(ד)}} היתה תביעת פינוי לפי {{ח:פנימי|סעיף 131|סעיף 131(10) או (11)}} תלויה ועומדת, ובמהלך הדיון פקע תקפו של רשיון הבניה הנזכר שם, רשאי בית המשפט לדחות את הדיון עד ששוב יהיה בידי בעל הבית רשיון בר־תוקף.

{{ח:סעיף|134|ארכה לפינוי}}
{{ח:תת|(א)}} בית משפט – לרבות בית משפט לערעורים – הנותן פסק דין של פינוי, רשאי לתת לדייר ארכה של לא יותר משנה אחת, אם ראה ארכה זאת לצודקת; ומשעשה כן, לא יבוצע פסק הדין לפני תום תקופת הארכה.
{{ח:תת|(ב)}} ניתן פסק דין של פינוי על בית עסק שדיירו נפטר, לא יבוצע פסק הדין כל זמן שמחסלים במושכר את עסקו של הנפטר; עיכוב זה יימשך ששה חדשים מיום פטירת הדייר, אולם אין הוראה זו גורעת מסמכות בית המשפט לתת ארכה ארוכה יותר לפי סעיף קטן (א).

{{ח:סעיף|135|פיצוי במקרה שפסק דין הושג במרמה}}
{{ח:תת|(א)}} ניתן פסק דין של פינוי על פי אחת העילות {{ח:פנימי|סעיף 131|שבסעיף 131(7) עד (11)}}, ואחרי ביצועו הוכח שפסק הדין הושג בטענות כוזבות או בהעלמת עובדות חשובות, רשאי בית המשפט לחייב את בעל הבית לשלם לדייר כל סכום שייראה לו כפיצוי בעד נזק או הפסד שנגרמו לדייר כתוצאה מפסק הדין.
{{ח:תת|(ב)}} כן רשאי בית המשפט לחייב את בעל הבית כאמור, אם תוך זמן סביר לא השתמש בעל הבית במושכר לצורך עצמו או לא החל בבניה, הכל לפי הענין, אלא אם נראה לבית המשפט שהדבר נגרם מסיבה שאינה תלויה בבעל הבית או מסיבה סבירה אחרת.
{{ח:תת|(ג)}} סעיף זה בא להוסיף על סמכות בית המשפט לבטל פסק דין שהושג במרמה, ולא לגרוע ממנה.

{{ח:סעיף|136|ביטול זכות לשימוש משותף}}
{{ח:ת}} דייר המחזיק בחלק מדירה ומשתמש שימוש משותף עם בעל הבית במטבח או בחדרי שירות, רשאי בית המשפט לבטל זכותו של הדייר לשימוש משותף זה, אם מובטח לדייר סידור חלוף ונסיבות הענין מצדיקות להפסיק את השימוש המשותף.

{{ח:סעיף|137|אין פינוי אלא על פי פסק דין}}
{{ח:ת}} על אף האמור בכל דבר חקיקה עותמאני, לא יבוצע פינוי של מושכר אלא על פי פסק דין של בית משפט.

{{ח:קטע2|חלק ד פרק ב|פרק ב׳: בית דין לשכירות}}

{{ח:סעיף|138|הקמה}}
{{ח:ת}} שר המשפטים יקים בתי דין לשכירות ויקבע, בצו, אזורי שיפוטם ומקומות מושבם.

{{ח:סעיף|139|הרכב}}
{{ח:ת}} בית דין יהיה מורכב משופט בית משפט שלום כדן יחיד.

{{ח:סעיף|140|סמכות|תיקון: תשל״ג}}
{{ח:תת|(א)}} בית דין לשכירות יהיה מוסמך לדון בכל ענין הנובע מהוראות {{ח:פנימי|חלק ב פרק ב|פרקים ב׳ עד ה׳ של חלק ב׳}}, יהיה שוויו אשר יהיה.
{{ח:תת|(ב)}} בתחום סמכות זו יהיה כוחו של בית דין לשכירות ככוחו של בית משפט שלום במשפט אזרחי.
{{ח:תת|(ג)}} סעיף זה אינו בא לגרוע מסמכות הנתונה לבית משפט אחר לפי חיקוק אחר.

{{ח:סעיף|141|ראיות}}
{{ח:ת}} בית דין לשכירות רשאי לקבל ראיה אף אם לא היתה מתקבלת בבית משפט אחר.

{{ח:סעיף|142|מינוי מומחים}}
{{ח:ת}} בכל בית דין יקבע שר המשפטים, בהתייעצות עם שר השיכון, רשימת מומחים לבעיות הכרוכות בביצוע חוק זה; רשימה כאמור יכול שתהיה כללית לכל בתי הדין או לחלק מהם, הכל כפי שייראה לשר לנכון.

{{ח:סעיף|143|הזמנת מומחה לדיון}}
{{ח:תת|(א)}} בית הדין רשאי בכל עת, מיזמתו או לבקשת בעל דין, לקבוע מתוך הרשימה שלפניו מומחה שיגיש חוות דעת בענין הנדון, ורשאי הוא לעשות זאת לבקשת בעל דין אפילו הגיש המבקש מטעמו חוות דעת של מומחה ואפילו נחקר המומחה בחקירה נגדית.
{{ח:תת|(ב)}} מומחה שיעץ עצה או נתן חוות דעת לאדם בענין פלוני, לא יוזמן מטעם בית הדין כמומחה באותו ענין כשאותו אדם צד בו.
{{ח:תת|(ג)}} סדרי קביעת המומחה והנוהל בהכנת חוות הדעת ובהגשתה ייקבעו בתקנות.
{{ח:תת}} {{ח:הערה|פורסמו {{ח:חיצוני|תקנות הגנת הדייר (מומחים)|תקנות הגנת הדייר (מומחים), תשל״א–1971}}.}}

{{ח:סעיף|144|סמכותו של מומחה}}
{{ח:תת|(א)}} מומחה שקבע אותו בית־דין רשאי לערוך במושכר נושא הדיון ובבית שבו נמצא המושכר כל בדיקה שימצאנה דרושה להכנת חוות דעתו, הכל בזמנים ובתנאים שהורה בית־הדין; הוא רשאי לשמוע את המומחה שהגיש חוות דעת מטעם בעל דין, והוא חייב לעשות כן אם נדרש לכך מאת בעל דין.
{{ח:תת|(ב)}} מומחה רשאי בכל עת לבקש מבית הדין הוראות למילוי תפקידו.

{{ח:סעיף|145|הפקדת כסף לכיסוי הוצאות}}
{{ח:ת}} בית הדין הקובע מומחה רשאי להורות לבעלי הדין, או לאחד מהם, להפקיד סכום כסף שייראה לבית הדין לתשלום שכר המומחה והוצאותיו, ובגמר המשפט יחליט מי ישא בשכר ובהוצאות.

{{ח:סעיף|146|שכר למומחים}}
{{ח:ת}} שר המשפטים יקבע תעריפי שכר למומחים.
{{ח:ת}} {{ח:הערה|פורסמו {{ח:חיצוני|תקנות הגנת הדייר (מומחים)|תקנות הגנת הדייר (מומחים), תשל״א–1971}}.}}

{{ח:סעיף|147|ממצאים עובדתיים}}
{{ח:ת}} בית דין הקובע דמי שכירות למושכר או דמי השתתפות בתיקונים או בהוצאות של שירותים לא יהיה קשור בממצאים עובדתיים קודמים של כל בית משפט או בית דין לגבי אותו מושכר, אפילו נקבע בהליכים בין אותם בעלי דין.

{{ח:סעיף|148||תיקון: תשמ״ג}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|149|ערעור והוצאה לפועל}}
{{ח:ת}} פסק דין והחלטה אחרת של בית דין לשכירות ניתנים לערעור ולהוצאה לפועל כמו פסק דין והחלטה אחרת של בית משפט שלום.

{{ח:קטע2|חלק ד פרק ג|פרק ג׳: הוראות שונות}}

{{ח:סעיף|150|דירה המיועדת לעולה}}
{{ח:ת}} תושב חוץ שבנה או רכש – בקניה או בחכירה לתקופה ארוכה – בנין או חלק מבנין לצרכי מגוריו או מגורי בני משפחתו לכשיעלו ארצה (להלן – בית מגורים), השכיר את בית המגורים ופירש בחוזה שכירות בכתב שעל הדייר לפנותו לכשיעלו כאמור, רשאי לדרוש פינויו של בית המגורים, ובלבד –
{{ח:תת|(1)}} שנתן לדייר הודעה בכתב ששה חדשים מראש;
{{ח:תת|(2)}} שתביעת הפינוי הוגשה לאחר תום תקופת השכירות ולא יאוחר מחמש שנים מהיום שבית המגורים הושכר לראשונה כאמור;
{{ח:תת|(3)}} שבזמן מתן פסק הדין של פינוי עלו הוא או בני משפחתו ארצה והשתקעו בה, ואין להם דירה אחרת למגוריהם.

{{ח:סעיף|151|סמכות}}
{{ח:תת|(א)}} ענין שהובא לפני בית משפט ומצא בית המשפט שהענין בסמכותו של בית דין לשכירות, יעבירו בית המשפט לבית דין לשכירות, ובית דין זה ידון בענין, ורשאי להמשיך בדיון מהשלב שאליו הגיע בית המשפט; והוא הדין כשענין הובא לפני בית דין לשכירות והוא מצא שהוא בסמכות בית המשפט.
{{ח:תת|(ב)}} ענין שבסמכותו של בית דין לשכירות, רשאי לדון בו גם בית המשפט כשהענין מתעורר אגב דיון בענין שבסמכותו.

{{ח:סעיף|152|פטור מרישום בפנקסי מקרקעין}}
{{ח:ת}} על אף האמור {{ח:חיצוני|חוק המקרקעין|בחוק המקרקעין, תשכ״ט–1969}}, שכירות לתקופה שאינה עולה על עשר שנים בדירה או בבית עסק שחוק זה אינו חל עליה, ואין עמה ברירה להאריכה לתקופה העולה על עשר שנים – אינה טעונה רישום בפנקסי המקרקעין; אין בסעיף זה כדי למנוע רישום שכירות לתקופה של עשר שנים או פחות, אם ביקשו זאת הצדדים לחוזה השכירות.

{{ח:סעיף|153|דמי־מפתח של בית עסק בפשיטת רגל או בפירוק}}
{{ח:ת}} לענין {{ח:חיצוני|חוק חדלות פירעון ושיקום כלכלי|פקודת פשיטת הרגל, 1936}}, יראו זכותו של דייר יוצא פושט רגל לדמי־מפתח בבית עסק כאילו היתה זכות זו נכס מנכסיו; וכן יראו זכות כאמור של תאגיד בפירוק לענין {{ח:חיצוני|חוק החברות#חלק 8א|פקודת החברות}}.

{{ח:סעיף|154|תחילת דמי השכירות החדשים}}
{{ח:ת}} דמי השכירות המגיעים מכוח {{ח:פנימי|סעיף 42|סעיף 42}}, או מכוח תקנות משנות, יחולו מהיום שדרש בעל הבית, בכתב, את תשלומם; אולם רשאי בית־הדין להחילם למפרע ממועד מוקדם יותר, אם ראה לפי הנסיבות שמן הצדק לעשות כן, ובלבד שלא יקדים מועד זה ליותר משנה לפני יום הדרישה כאמור, ולא יקדימו לתשל״א או ליום תחילתן של התקנות המשנות, לפי הענין.

{{ח:סעיף|155|תשלום פיגורים ע״ח דמי שכירות חדשים}}
{{ח:ת}} פוסק בית הדין דמי שכירות חדשים ושילם הדייר לפני כן דמי שכירות נמוכים מאלה, רשאי בית הדין לפסוק מועד לפרעון ההפרש או מועדים לפרעונו בשיעורין; לא עשה בית הדין כן, חייב הדייר לפרוע את ההפרש תוך שלושים יום מיום שנפסקו דמי השכירות החדשים, אם נפסקו במעמדו, או מיום שנמסר לו העתק הפסק כחוק, אם ניתן שלא במעמדו.

{{ח:סעיף|156|הגנה מפני פינוי}}
{{ח:ת}} לענין {{ח:פנימי|סעיף 131|סעיף 131(1)}} יראו דייר כממשיך בתשלום דמי השכירות המגיעים ממנו, אף אם לא שילם את דמי השכירות החדשים, כל עוד הוא משלם את דמי השכירות שהשתלמו ערב תשל״א ולא נתקיים בו אחד מאלה:
{{ח:תת|(1)}} דמי השכירות החדשים נקבעו בהסכם בכתב בין בעל הבית לבין הדייר ולא שולמו תוך ששים יום מיום ההסכם או במועד מאוחר יותר שנקבע לכך בהסכם;
{{ח:תת|(2)}} דמי השכירות החדשים נפסקו בבית דין ולא שולמו תוך ששים יום מיום הפסק אם ניתן במעמדו, או מיום שנמסר לו העתק כחוק אם ניתן שלא במעמדו, או במועד מאוחר יותר שפסק לכך בית הדין; בית הדין רשאי לדחות את מועד התשלום עד לאחר בירור הערעור על פסיקת דמי השכירות החדשים.

{{ח:סעיף|157|טופס הדרישה}}
{{ח:ת}} דרישה לשלם דמי שכירות חדשים שנכתבה לפי {{ח:פנימי|תוספת|הטופס שבתוספת}} תהיה דרישה מספקת לענין {{ח:פנימי|סעיף 154|סעיף 154}}.

{{ח:סעיף|158|דין חוזים קיימים}}
{{ח:תת|(א)}} מי שערב תשל״א או ערב תחילתן של תקנות משנות או של תקנות בתי עסק היה דייר של מושכר על פי חוזה שתקופתו עוד לא תמה, ישלם בעד יתרת תקופת החוזה את דמי השכירות שנקבעו בחוזה.
{{ח:תת|(ב)}} הוסכם בין בעל בית ודייר לפני כ״ו באדר ב׳ תשי״ד (31 במרס 1954) לאחר שתמה תקופת חוזה השכירות על דמי שכירות העולים על דמי השכירות לפי {{ח:פנימי|סעיף 42|סעיפים 42 עד 44}}, וביום האמור השתלמו דמי שכירות לפי המוסכם, יהיו אותו דייר וחליפיו חייבים לשלם את דמי השכירות המוסכמים, על אף האמור {{ח:פנימי|סעיף 42|באותם סעיפים}}.

{{ח:סעיף|159|נכס שנתפס לשיכון מוסדות המדינה בירושלים}}
{{ח:תת|(א)}} מי שלפי חוק זה היה דייר של נכס אילולא נתפס הנכס על פי צו תפיסה בהתאם {{ח:חיצוני|תקנות-שעת-חירום בדבר תפיסת מקרקעין (שיכון מוסדות המדינה בירושלים)|לתקנות־שעת־חירום בדבר תפיסת מקרקעין (שיכון מוסדות המדינה בירושלים), תש״י–1950}}, יראוהו כדייר של הנכס לאחר שבוטל צו התפיסה, אם לא קיבל פיצויים בשל התפיסה או מקום אלטרנטיבי בהתאם {{ח:חיצוני|תקנות-שעת-חירום בדבר תפיסת מקרקעין (שיכון מוסדות המדינה בירושלים)|לתקנות האמורות}}.
{{ח:תת|(ב)}} סמכות הנתונה לפי {{ח:חיצוני|תקנות-שעת-חירום בדבר תפיסת מקרקעין (שיכון מוסדות המדינה בירושלים)|התקנות האמורות}} לבית הדין לשכר דירה, נתונה לבית הדין לשכירות.

{{ח:סעיף|160|ביצוע ותקנות}}
{{ח:תת|(א)}} שר השיכון ממונה על ביצוע חוק זה, והוא רשאי להתקין תקנות בכל הנוגע לביצועו.
{{ח:תת|(ב)}} שר המשפטים רשאי להתקין תקנות בדבר –
{{ח:תתת|(1)}} סדרי הדין בבית הדין לשכירות ובערעורים על החלטותיו;
{{ח:תתת|(2)}} האגרות המשתלמות בבית הדין לשכירות.
{{ח:תת}} {{ח:הערה|פורסמו {{ח:חיצוני|תקנות הגנת הדייר (סדרי הדין בבתי הדין לשכירות)|תקנות הגנת הדייר (סדרי הדין בבתי הדין לשכירות), תשי״ד–1954}}.}}

{{ח:סעיף|161|הוראת מעבר}}
{{ח:ת}} כל ענין שהחל בית דין לדון בו לפני תשל״א בהשתתפות נציגי ציבור, ימשיכו נציגי הציבור לדון בו עד למתן פסק הדין, על אף האמור {{ח:פנימי|סעיף 139|בסעיף 139}}.

{{ח:סעיף|162|תחילה}}
{{ח:ת}} תחילתו של נוסח משולב זה ביום א׳ בחשון תשל״ג (9 באוקטובר 1972).

{{ח:קטע2|תוספת|התוספת}}
{{ח:קטע4||{{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 157|סעיף 157}})}}}}

{{ח:סעיף*}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(הטופס הושמט).}}

{{ח:חתימות|נקבע בועדת חוקה חוק ומשפט של הכנסת ביום ו׳ באב תשל״ו (17 ביוני 1972).}}
* '''גולדה מאיר'''
ראש הממשלה ושר המשפטים
{{ח:סוגר}}

{{ח:סוף}}
{{חוקי מקרקעין}}

[[קטגוריה:בוט חוקים]]