חוק החוזים (תרופות בשל הפרת חוזה)

{{ח:התחלה}}
{{ח:כותרת|חוק החוזים (תרופות בשל הפרת חוזה), תשל״א–1970}}

{{ח:פתיח-התחלה}}
{{ח:מאגר|2000293}} {{ח:תיבה|ס״ח תשל״א, 16|חוק החוזים (תרופות בשל הפרת חוזה)|https://fs.knesset.gov.il/7/law/7_lsr_211750.pdf}}; {{ח:תיבה|תשפ״ד, 157|תיקון מס׳ 9 לחוק פסיקת ריבית והצמדה|https://fs.knesset.gov.il/25/law/25_lsr_3568695.pdf}}.
{{ח:סוגר}}
{{ח:מפריד}}

{{ח:קטע2||תוכן עניינים}}

{{ח:פנימי|פרק א|פרק א׳: הוראות כלליות}}

{{ח:פנימי|פרק ב|פרק ב׳: התרופות}}

{{ח:פנימי|פרק ב סימן א|סימן א׳: אכיפת החוזה}}

{{ח:פנימי|פרק ב סימן ב|סימן ב׳: ביטול החוזה}}

{{ח:פנימי|פרק ב סימן ג|סימן ג׳: פיצויים}}

{{ח:פנימי|פרק ג|פרק ג׳: שונות}}

{{ח:קטע2|פרק א|פרק א׳: הוראות כלליות}}

{{ח:סעיף|1|הגדרות}}
{{ח:תת|(א)}} בחוק זה –
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”הפרה“ – מעשה או מחדל שהם בניגוד לחוזה;
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”נפגע“ – מי שזכאי לקיום החוזה שהופר;
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”אכיפה“ – בין בצו לסילוק חיוב כספי או בצו עשה אחר ובין בצו לא־תעשה, לרבות צו לתיקון תוצאות ההפרה או לסילוקן;
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”נזק“ – לרבות מניעת ריווח.
{{ח:תת|(ב)}} כל מקום שמדובר בחוק זה בהפרת חוזה – גם הפרת חיוב מחיוביו במשמע.

{{ח:סעיף|2|תרופות הנפגע}}
{{ח:ת}} הופר חוזה, זכאי הנפגע לתבוע את אכיפתו או לבטל את החוזה, וזכאי הוא לפיצויים, בנוסף על אחת התרופות האמורות או במקומן, והכל לפי הוראות חוק זה.

{{ח:קטע2|פרק ב|פרק ב׳: התרופות}}
{{ח:קטע3|פרק ב סימן א|סימן א׳: אכיפת החוזה}}

{{ח:סעיף|3|הזכות לאכיפה}}
{{ח:ת}} הנפגע זכאי לאכיפת החוזה, זולת אם נתקיימה אחת מאלה:
{{ח:תת|(1)}} החוזה אינו בר־ביצוע;
{{ח:תת|(2)}} אכיפת החוזה היא כפיה לעשות, או לקבל, עבודה אישית או שירות אישי;
{{ח:תת|(3)}} ביצוע צו האכיפה דורש מידה בלתי סבירה של פיקוח מטעם בית משפט או לשכת הוצאה לפועל;
{{ח:תת|(4)}} אכיפת החוזה היא בלתי צודקת בנסיבות הענין.

{{ח:סעיף|4|תנאים באכיפה}}
{{ח:ת}} בית המשפט רשאי להתנות את אכיפת החוזה בקיום חיוביו של הנפגע או בהבטחת קיומם או בתנאים אחרים המתחייבים מן החוזה לפי נסיבות הענין.

{{ח:סעיף|5|אכיפה בעסקה טעונת רישום}}
{{ח:ת}} ניתן צו אכיפה על חיוב להקנות נכס או זכות בנכס וההקניה טעונה רישום בפנקס המתנהל על פי חיקוק, ייעשה הרישום בתוקף צו האכיפה ולפי האמור בו כאילו נעשה לבקשת הצדדים.

{{ח:קטע3|פרק ב סימן ב|סימן ב׳: ביטול החוזה}}

{{ח:סעיף|6|הגדרה}}
{{ח:ת}} לענין {{ח:פנימי|פרק ב סימן ב|סימן זה}}, ”הפרה יסודית“ – הפרה שניתן להניח לגביה שאדם סביר לא היה מתקשר באותו חוזה אילו ראה מראש את ההפרה ותוצאותיה, או הפרה שהוסכם עליה בחוזה שתיחשב ליסודית; תניה גורפת בחוזה העושה הפרות להפרות יסודיות ללא הבחנה ביניהן, אין לה תוקף אלא אם היתה סבירה בעת כריתת החוזה.

{{ח:סעיף|7|הזכות לביטול}}
{{ח:תת|(א)}} הנפגע זכאי לבטל את החוזה אם הפרת החוזה היתה יסודית.
{{ח:תת|(ב)}} היתה הפרת החוזה לא יסודית, זכאי הנפגע לבטל את החוזה לאחר שנתן תחילה למפר ארכה לקיומו והחוזה לא קויים תוך זמן סביר לאחר מתן הארכה, זולת אם בנסיבות הענין היה ביטול החוזה בלתי צודק; לא תישמע טענה שביטול החוזה היה בלתי צודק אלא אם המפר התנגד לביטול תוך זמן סביר לאחר מתן הודעת הביטול.
{{ח:תת|(ג)}} ניתן החוזה להפרדה לחלקים והופר אחד מחלקיו הפרה שיש בה עילה לביטול אותו חלק, אין הנפגע זכאי לבטל אלא את החלק שהופר; היתה בהפרה גם משום הפרה יסודית של כל החוזה, זכאי הנפגע לבטל את החלק שהופר או את החוזה כולו.

{{ח:סעיף|8|דרך הביטול}}
{{ח:ת}} ביטול החוזה יהיה בהודעת הנפגע למפר תוך זמן סביר לאחר שנודע לו על ההפרה; אולם במקרה האמור {{ח:פנימי|סעיף 7|בסעיף 7(ב)}} ובכל מקרה אחר שהנפגע נתן למפר תחילה ארכה לקיום החוזה – תוך זמן סביר לאחר שחלפה הארכה.

{{ח:סעיף|9|השבה לאחר ביטול}}
{{ח:תת|(א)}} משבוטל החוזה, חייב המפר להשיב לנפגע מה שקיבל על פי החוזה, או לשלם לו את שוויו של מה שקיבל אם ההשבה היתה בלתי אפשרית או בלתי סבירה או שהנפגע בחר בכך; והנפגע חייב להשיב למפר מה שקיבל על פי החוזה, או לשלם לו את שוויו של מה שקיבל אם ההשבה היתה בלתי אפשרית או בלתי סבירה או שהנפגע בחר בכך.
{{ח:תת|(ב)}} בוטל החוזה בחלקו, יחולו הוראות סעיף קטן (א) על מה שהצדדים קיבלו על פי אותו חלק.

{{ח:קטע3|פרק ב סימן ג|סימן ג׳: פיצויים}}

{{ח:סעיף|10|הזכות לפיצויים}}
{{ח:ת}} הנפגע זכאי לפיצויים בעד הנזק שנגרם לו עקב ההפרה ותוצאותיה ושהמפר ראה אותו או שהיה עליו לראותו מראש, בעת כריתת החוזה, כתוצאה מסתברת של ההפרה.

{{ח:סעיף|11|פיצויים ללא הוכחת נזק|תיקון: תשפ״ד}}
{{ח:תת|(א)}} הופר חיוב לספק או לקבל נכס או שירות ובוטל החוזה בשל ההפרה, זכאי הנפגע, ללא הוכחת נזק, לפיצויים בסכום ההפרש שבין התמורה בעד הנכס או השירות לפי החוזה ובין שוויים ביום ביטול החוזה.
{{ח:תת|(ב)}} הופר חיוב לשלם סכום כסף, זכאי הנפגע, ללא הוכחת נזק, לפיצויים בסכום הריבית השקלית כהגדרתה {{ח:חיצוני|חוק פסיקת ריבית והצמדה|בחוק פסיקת ריבית והצמדה, התשכ״א–1961}} על התשלום שבפיגור, מיום ההפרה ועד יום התשלום, אם לא קבע בית המשפט שיעור אחר, ויחולו הוראות {{ח:חיצוני|חוק פסיקת ריבית והצמדה|החוק האמור}} לעניין ריבית זו, בשינויים המחויבים.

{{ח:סעיף|12|שמירת זכות}}
{{ח:ת}} האמור {{ח:פנימי|סעיף 11|בסעיף 11}} אינו גורע מזכותו של הנפגע לפיצויים בעד נזק שהוכיח לפי {{ח:פנימי|סעיף 10|סעיף 10}}; אולם אם היתה התמורה שכנגד החיוב שהופר בלתי סבירה, או שלא היתה תמורה כלל, רשאי בית המשפט להפחית את הפיצויים עד כדי האמור {{ח:פנימי|סעיף 11|בסעיף 11}}.

{{ח:סעיף|13|פיצויים בעד נזק שאינו של ממון}}
{{ח:ת}} גרמה הפרת החוזה נזק שאינו נזק ממון, רשאי בית המשפט לפסוק פיצויים בעד נזק זה בשיעור שייראה לו בנסיבות הענין.

{{ח:סעיף|14|הקטנת הנזק}}
{{ח:תת|(א)}} אין המפר חייב בפיצויים לפי {{ח:פנימי|סעיף 10|סעיפים 10}}, {{ח:פנימי|סעיף 12|12}} {{ח:פנימי|סעיף 13|ו־13}} בעד נזק שהנפגע יכול היה, באמצעים סבירים, למנוע או להקטין.
{{ח:תת|(ב)}} הוציא הנפגע הוצאות סבירות למניעת הנזק או להקטנתו, או שהתחייב בהתחייבויות סבירות לשם כך, חייב המפר לשפות אותו עליהן, בין אם נמנע הנזק או הוקטן ובין אם לאו; היו ההוצאות או ההתחייבויות בלתי סבירות, חייב המפר בשיפוי כדי שיעורן הסביר בנסיבות הענין.

{{ח:סעיף|15|פיצויים מוסכמים}}
{{ח:תת|(א)}} הסכימו הצדדים מראש על שיעור פיצויים (להלן – פיצויים מוסכמים), יהיו הפיצויים כמוסכם, ללא הוכחת נזק; אולם רשאי בית המשפט להפחיתם אם מצא שהפיצויים נקבעו ללא כל יחס סביר לנזק שניתן היה לראותו מראש בעת כריתת החוזה כתוצאה מסתברת של ההפרה.
{{ח:תת|(ב)}} הסכם על פיצויים מוסכמים אין בו כשלעצמו כדי לגרוע מזכותו של הנפגע לתבוע במקומם פיצויים לפי {{ח:פנימי|סעיף 10|סעיפים 10 עד 14}} או לגרוע מכל תרופה אחרת בשל הפרת החוזה.
{{ח:תת|(ג)}} לענין {{ח:פנימי|פרק ב סימן ג|סימן זה}}, סכומים שהמפר שילם לנפגע לפני הפרת החוזה והצדדים הסכימו מראש על חילוטם לטובת הנפגע, דינם כדין פיצויים מוסכמים.

{{ח:סעיף|16|פיצויים וביטוח}}
{{ח:ת}} בקביעת שיעור הפיצויים לא יובא בחשבון סכום שהנפגע קיבל או זכאי לקבל בשל הפרת החוזה לפי חוזה ביטוח.

{{ח:קטע2|פרק ג|פרק ג׳: שונות}}

{{ח:סעיף|17|הפרה צפויה}}
{{ח:ת}} גילה צד לחוזה את דעתו שלא יקיים את החוזה, או שנסתבר מנסיבות הענין שלא יוכל או לא ירצה לקיימו, זכאי הצד השני לתרופות לפי חוק זה גם לפני המועד שנקבע לקיום החוזה, ובלבד שבית המשפט, בנתנו צו אכיפה, לא יורה שיש לבצע חיוב לפני המועד שנקבע לקיומו.

{{ח:סעיף|18|פטור בשל אונס או סיכול החוזה}}
{{ח:תת|(א)}} היתה הפרת החוזה תוצאה מנסיבות שהמפר, בעת כריתת החוזה, לא ידע ולא היה עליו לדעת עליהן או שלא ראה ולא היה עליו לראותן מראש, ולא יכול היה למנען, וקיום החוזה באותן נסיבות הוא בלתי אפשרי או שונה באופן יסודי ממה שהוסכם עליו בין הצדדים, לא תהיה ההפרה עילה לאכיפת החוזה שהופר או לפיצויים.
{{ח:תת|(ב)}} במקרים האמורים בסעיף קטן (א) רשאי בית המשפט, בין אם בוטל החוזה ובין אם לאו, לחייב כל צד להשיב לצד השני מה שקיבל על פי החוזה או, על פי בחירה כאמור {{ח:פנימי|סעיף 9|בסעיף 9}}, לשלם לו את שוויו, ולחייב את המפר בשיפוי הנפגע על ההוצאות הסבירות שהוציא ועל ההתחייבויות שהתחייב בהן באופן סביר לשם קיום החוזה, והכל אם נראה לבית המשפט צודק לעשות כן בנסיבות הענין ובמידה שנראה לו.

{{ח:סעיף|19|זכות עיכבון}}
{{ח:ת}} קיבל הנפגע עקב החוזה נכס של המפר שעליו להחזירו, תהא לנפגע זכות עיכבון באותו נכס כדי תשלום הסכומים המגיעים לו מן המפר עקב ההפרה.

{{ח:סעיף|20|קיזוז}}
{{ח:ת}} חובות שהצדדים חבים זה לזה על פי חוק זה ניתנים לקיזוז.

{{ח:סעיף|21|הוראות בדבר מתן הודעה}}
{{ח:תת|(א)}} הודעה לפי חוק זה תינתן בדרך שקבעו הצדדים, ובאין קביעה כזאת – בדואר רשום או בדרך אחרת המקובלת בנסיבות הענין.
{{ח:תת|(ב)}} נפגע שנתן הודעה כאמור בסעיף קטן (א) ויש יסוד להניח שההודעה הגיעה לתעודתה במועדה, רשאי להסתמך עליה אף אם איחרה להגיע או לא הגיעה כלל.

{{ח:סעיף|22|שמירת דינים}}
{{ח:תת|(א)}} אין בחוק זה כדי לגרוע מסמכות בית המשפט לתת פסק דין הצהרתי, צו עשה או לא־תעשה, לשעה או לתמיד, החלטות ביניים או כל סעד אחר.
{{ח:תת|(ב)}} הוראות חוק זה יחולו כשאין בחוק המסדיר יחסי עבודה או בחוק אחר הוראות מיוחדות לענין הנדון.

{{ח:סעיף|23|ביטול}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|הנוסח שולב {{ח:חיצוני|חוק הפרוצדורה האזרחית העותומני|בחוק הפרוצדורה האזרחית העותומני}}.}}

{{ח:סעיף|24|עצמאות החוק}}
{{ח:ת}} בענינים שחוק זה דן בהם לא יחול {{ח:חיצוני|דברי המלך במועצה על ארץ-ישראל#סעיף 46|סימן 46 לדבר־המלך במועצתו לארץ־ישראל, 1922–1947}}.

{{ח:סעיף|25|תחילה והוראת מעבר}}
{{ח:ת}} תחילתו של חוק זה ביום א׳ בניסן תשל״א (27 במרס 1971); על חוזים שנכרתו לפני תחילתו של חוק זה יוסיף לחול הדין הקודם.

{{ח:חתימות|נתקבל בכנסת ביום י״ז בכסלו תשל״א (15 בדצמבר 1970).}}
* '''גולדה מאיר'''
ראש הממשלה
* '''יעקב ש׳ שפירא'''
שר המשפטים
* '''שניאור זלמן שזר'''
נשיא המדינה
{{ח:סוגר}}
{{ח:סוף}}
[[קטגוריה:בוט חוקים]]