חוק חוזה הביטוח

{{ח:התחלה}}
{{ח:כותרת|חוק חוזה הביטוח, התשמ״א–1981}}

{{ח:פתיח-התחלה}}
{{ח:מאגר|2000653}} {{ח:תיבה|ס״ח תשמ״א, 94|חוק חוזה הביטוח|https://fs.knesset.gov.il/9/law/9_lsr_208385.pdf}}; {{ח:תיבה|תשמ״ב, 40|ת״ט|https://fs.knesset.gov.il/10/law/10_lsr_ec_317386.pdf}}; {{ח:תיבה|תשמ״ד, 72|תיקון|https://fs.knesset.gov.il/10/law/10_lsr_210154.pdf}}; {{ח:תיבה|תשמ״ח, 216|תיקון מס׳ 2|https://fs.knesset.gov.il/11/law/11_lsr_210625.pdf}}; {{ח:תיבה|תשס״א, 207|תיקון מס׳ 8 לחוק פסיקת ריבית והצמדה|https://fs.knesset.gov.il/15/law/15_lsr_300351.pdf}}; {{ח:תיבה|תש״ע, 410|תיקון מס׳ 4|https://fs.knesset.gov.il/18/law/18_lsr_300943.pdf}}; {{ח:תיבה|תשע״ב, 204|תיקון מס׳ 5|https://fs.knesset.gov.il/18/law/18_lsr_301221.pdf}}; {{ח:תיבה|תשע״ד, 406|תיקון מס׳ 6|https://fs.knesset.gov.il/19/law/19_lsr_301519.pdf}}; {{ח:תיבה|תשע״ו, 1262|חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (תיקוני חקיקה)|https://fs.knesset.gov.il/20/law/20_lsr_348687.pdf}}; {{ח:תיבה|תשע״ז, 26|תיקון מס׳ 8|https://fs.knesset.gov.il/20/law/20_lsr_364216.pdf}}, {{ח:תיבה|508|תיקון מס׳ 9|https://fs.knesset.gov.il/20/law/20_lsr_382382.pdf}}; {{ח:תיבה|תש״ף, 448|תיקון מס׳ 10|https://fs.knesset.gov.il/23/law/23_lsr_582793.pdf}}; {{ח:תיבה|תשפ״א, 106|תיקון מס׳ 11|https://fs.knesset.gov.il/23/law/23_lsr_591228.pdf}}; {{ח:תיבה|תשפ״ג, 540|תיקון מס׳ 12|https://fs.knesset.gov.il/25/law/25_lsr_2900665.pdf}}; {{ח:תיבה|תשפ״ד, 160|תיקון מס׳ 9 לחוק פסיקת ריבית והצמדה|https://fs.knesset.gov.il/25/law/25_lsr_3568695.pdf}}.
{{ח:סוגר}}
{{ח:מפריד}}

{{ח:קטע2||תוכן עניינים}}

{{ח:פנימי|פרק א|פרק א׳: הוראות לכל סוגי הביטוח}}

{{ח:פנימי|פרק א סימן א|סימן א׳: חוזה הביטוח}}

{{ח:פנימי|פרק א סימן ב|סימן ב׳: המוטב}}

{{ח:פנימי|פרק א סימן ג|סימן ג׳: דמי הביטוח}}

{{ח:פנימי|פרק א סימן ד|סימן ד׳: שינויים בסיכון}}

{{ח:פנימי|פרק א סימן ה|סימן ה׳: תגמולי הביטוח}}

{{ח:פנימי|פרק א סימן ו|סימן ו׳: סוכן הביטוח}}

{{ח:פנימי|פרק א סימן ז|סימן ז׳: הוראות שונות}}

{{ח:פנימי|פרק ב|פרק ב׳: ביטוח חיים}}

{{ח:פנימי|פרק ג|פרק ג׳: ביטוח תאונה, מחלה ונכות}}

{{ח:פנימי|פרק ד|פרק ד׳: ביטוח נזקים}}

{{ח:פנימי|פרק ד סימן א|סימן א׳: ביטוח נכסים}}

{{ח:פנימי|פרק ד סימן ב|סימן ב׳: ביטוח אחריות}}

{{ח:פנימי|פרק ה|פרק ה׳: שונות}}

{{ח:קטע2|פרק א|פרק א׳: הוראות לכל סוגי הביטוח}}
{{ח:קטע3|פרק א סימן א|סימן א׳: חוזה הביטוח}}

{{ח:סעיף|1|מהותו של חוזה ביטוח}}
{{ח:ת}} חוזה ביטוח הוא חוזה בין מבטח לבין מבוטח המחייב את המבטח, תמורת דמי ביטוח, לשלם, בקרות מקרה הביטוח, תגמולי ביטוח למוטב.

{{ח:סעיף|2|פוליסה|תיקון: תשמ״ד, תשע״ו}}
{{ח:תת|(א)}} נכרת חוזה ביטוח, על המבטח למסור למבוטח מסמך חתום בידי המבטח המפרט את זכויות הצדדים וחיוביהם (להלן – פוליסה), זולת אם נהוג באותו סוג ביטוח שלא להוציא פוליסה.
{{ח:תת|(ב)}} כל עוד לא נמסרה הפוליסה לידי המבוטח יראו כמוסכמים בין הצדדים את התנאים הנהוגים באותו סוג ביטוח אצל אותו מבטח, כפי שהוגשו לממונה על שוק ההון ביטוח וחיסכון כמשמעותו {{ח:חיצוני|חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ביטוח)|בחוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ביטוח), התשמ״א–1981}} (להלן – הממונה על שוק ההון ביטוח וחיסכון), לפי {{ח:חיצוני|חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ביטוח)#סעיף 16|סעיף 16 לחוק האמור}}, או כפי שהוגשו או שהותרו, לפי הענין, לפי {{ח:חיצוני|חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ביטוח)#סעיף 40|סעיף 40 לחוק האמור}}, זולת אם הוסכם בין הצדדים על סטיה מאותם תנאים.

{{ח:סעיף|3|חובה להבליט הגבלות}}
{{ח:ת}} תנאי או סייג לחבות המבטח או להיקפה יפורטו בפוליסה בסמוך לנושא שהם נוגעים לו, או יצויינו בה בהבלטה מיוחדת; תנאי או סייג שלא נתקיימה בהם הוראה זו, אין המבטח זכאי להסתמך עליהם.

{{ח:סעיף|4|מצורפות לפוליסה}}
{{ח:ת}} נזכרה בחוזה תשובה שהשיב המבוטח בכתב לשאלה שהציג לו המבטח, יצורף לפוליסה העתק מהתשובה; תשובה שהעתקה לא צורף לפוליסה, אין המבטח זכאי להסתמך עליה.

{{ח:סעיף|5|מתן העתקים}}
{{ח:ת}} המבטח חייב למסור למבוטח ולמוטב, לפי דרישתו של המבוטח ועל חשבונו, העתקים מן הפוליסה ומן המצורפות אליה.

{{ח:סעיף|6|חובת גילוי}}
{{ח:תת|(א)}} הציג המבטח למבוטח לפני כריתת החוזה, אם בטופס של הצעת ביטוח ואם בדרך אחרת שבכתב, שאלה בענין שיש בו כדי להשפיע על נכונותו של מבטח סביר לכרות את החוזה בכלל או לכרותו בתנאים שבו (להלן – ענין מהותי), על המבוטח להשיב עליה בכתב תשובה מלאה וכנה.
{{ח:תת|(ב)}} שאלה גורפת הכורכת ענינים שונים, ללא אבחנה ביניהם, אינה מחייבת תשובה כאמור אלא אם היתה סבירה בעת כריתת החוזה.
{{ח:תת|(ג)}} הסתרה בכוונת מרמה מצד המבוטח של ענין שהוא ידע כי הוא ענין מהותי, דינה כדין מתן תשובה שאינה מלאה וכנה.

{{ח:סעיף|7|תוצאות של אי־גילוי}}
{{ח:תת|(א)}} ניתנה לשאלה בענין מהותי תשובה שלא היתה מלאה וכנה, רשאי המבטח, תוך שלושים ימים מהיום שנודע לו על כך וכל עוד לא קרה מקרה הביטוח, לבטל את החוזה בהודעה בכתב למבוטח.
{{ח:תת|(ב)}} ביטל המבטח את החוזה מכוח סעיף זה, זכאי המבוטח להחזר דמי הביטוח ששילם בעד התקופה שלאחר הביטול, בניכוי הוצאות המבטח, זולת אם פעל המבוטח בכוונת מרמה.
{{ח:תת|(ג)}} קרה מקרה הביטוח לפני שנתבטל החוזה מכוח סעיף זה, אין המבטח חייב אלא בתגמולי ביטוח מופחתים בשיעור יחסי, שהוא כיחס שבין דמי הביטוח שהיו משתלמים כמקובל אצלו לפי המצב לאמיתו לבין דמי הביטוח המוסכמים, והוא פטור כליל בכל אחת מאלה:
{{ח:תתת|(1)}} התשובה ניתנה בכוונת מרמה;
{{ח:תתת|(2)}} מבטח סביר לא היה מתקשר באותו חוזה, אף בדמי ביטוח מרובים יותר, אילו ידע את המצב לאמיתו; במקרה זה זכאי המבוטח להחזר דמי הביטוח ששילם בעד התקופה שלאחר קרות מקרה הביטוח, בניכוי הוצאות המבטח.

{{ח:סעיף|8|שלילת תרופות}}
{{ח:ת}} המבטח אינו זכאי לתרופות האמורות {{ח:פנימי|סעיף 7|בסעיף 7}} בכל אחת מאלה, אלא אם התשובה שלא היתה מלאה וכנה ניתנה בכוונת מרמה:
{{ח:תת|(1)}} הוא ידע או היה עליו לדעת את המצב לאמיתו בשעת כריתת החוזה או שהוא גרם לכך שהתשובה לא היתה מלאה וכנה;
{{ח:תת|(2)}} העובדה שעליה ניתנה תשובה שלא היתה מלאה וכנה חדלה להתקיים לפני שקרה מקרה הביטוח, או שלא השפיעה על מקרהו, על חבות המבטח או על היקפה.

{{ח:סעיף|9|תקופת הביטוח}}
{{ח:תת|(א)}} באין הסכם אחר מתחילה תקופת הביטוח עם כריתת החוזה והיא מסתיימת בחצות הלילה שבסוף יומה האחרון.
{{ח:תת|(ב)}} הוסכם על תקופת הביטוח והציע המבוטח למבטח בכתב, לא יאוחר מ־30 ימים לפני תום התקופה, להאריך את הביטוח לתקופה שנקב בהצעתו, רואים את המבטח כמסכים להארכה אם לא הודיע למבוטח בכתב, תוך 15 ימים ממסירת ההצעה, על סירובו.
{{ח:תת|(ג)}} הותנה שבתום התקופה המוסכמת יוארך הביטוח מאליו – יוארך הביטוח מדי פעם לתקופה שאורכה זהה לזה של תקופת הביטוח המוסכמת.
{{ח:תת|(ד)}} לא הוסכם על תקופת הביטוח, רשאי כל צד לבטלו בכל עת בהודעה בכתב לצד השני; המבוטח זכאי להחזר דמי הביטוח ששילם בעד התקופה שלאחר ביטול הביטוח.

{{ח:סעיף|10|ביטול החוזה|תיקון: תשע״ב}}
{{ח:תת|(א)}} הודיע המבטח על ביטול החוזה על פי תנאיו או על פי חוק זה, מתבטל החוזה כעבור 15 ימים מהיום שבו נמסרה הודעת הביטול למבוטח.
{{ח:תת|(ב)}} הודיע המבוטח על ביטול החוזה על פי תנאיו או על פי חוק זה, מתבטל החוזה כעבור שלושה ימים מהיום שבו נמסרה הודעת הביטול למבטח.

{{ח:קטע3|פרק א סימן ב|סימן ב׳: המוטב}}

{{ח:סעיף|11|מיהו מוטב}}
{{ח:תת|(א)}} המבוטח הוא גם המוטב אם לא נקבע מוטב זולתו.
{{ח:תת|(ב)}} קביעת מוטב תהיה בדרך המאפשרת זיהויו.
{{ח:תת|(ג)}} כל עוד לא קרה מקרה הביטוח רשאי המבוטח, בהודעה בכתב למבטח, לקבוע מוטב זולתו, ורשאי הוא לבטל את הקביעה ולקבוע מוטב אחר; אולם הקביעה תהיה בלתי חוזרת אם נקבע כך בחוזה או בהודעה בכתב מאת המבוטח למבטח.
{{ח:תת|(ד)}} קביעת המוטב יכול שתהיה לגבי חלק בלבד מתגמולי הביטוח.

{{ח:סעיף|12|מעמד המוטב}}
{{ח:תת|(א)}} נקבע מוטב שאינו המבוטח, תוויה הזכות לתגמולי הביטוח למוטב; אין בהוראה זו כדי לגרוע מזכותו של המבוטח לתבוע מן המבטח לשלם את תגמולי הביטוח למוטב.
{{ח:תת|(ב)}} טענה שהמבטח יכול לטעון כלפי המבוטח תעמוד לו גם כלפי המוטב, והוא רשאי לקזז מתגמולי הביטוח דמי ביטוח המגיעים לו לפי אותו חוזה.

{{ח:סעיף|13|זכויות המבוטח והמוטב}}
{{ח:תת|(א)}} קביעת מוטב שאינו המבוטח, אין בה כדי למנוע מן המבוטח להעביר או לשעבד את זכויותיו על פי החוזה, או כדי למנוע מנושי המבוטח לעקל זכויות אלה, והכל כל עוד לא קרה מקרה הביטוח; אולם אם היתה קביעת המוטב בלתי חוזרת, יהיו העברה ושעבוד של זכויות המבוטח טעונים הסכמת המוטב בכתב, ונושי המבוטח אינם רשאים לעקל זכויות אלה.
{{ח:תת|(ב)}} זכותו של המוטב אינה ניתנת להעברה, לשעבוד או לעיקול כל עוד לא קרה מקרה הביטוח, אלא אם היתה קביעת המוטב בלתי חוזרת.

{{ח:קטע3|פרק א סימן ג|סימן ג׳: דמי הביטוח}}

{{ח:סעיף|14|המועד לתשלום}}
{{ח:תת|(א)}} דמי הביטוח ישולמו עם כריתת החוזה או תוך זמן סביר לאחר מכן, ואם נקבעו לתקופות קצובות – בראשית כל תקופה.
{{ח:תת|(ב)}} היה הביטוח למספר שנים ודמי הביטוח נקבעו בסכום כולל, ישולמו בשיעורים שנתיים שווים בראשית כל שנת ביטוח.

{{ח:סעיף|15|פיגור בתשלום}}
{{ח:תת|(א)}} לא שולמו דמי הביטוח או חלק מהם במועדם ולא שולמו גם תוך 15 ימים לאחר שהמבטח דרש מן המבוטח בכתב לשלמם, רשאי המבטח להודיע למבוטח בכתב כי החוזה יתבטל כעבור 21 ימים נוספים אם הסכום שבפיגור לא יסולק לפני כן.
{{ח:תת|(ב)}} נקבע מוטב שאינו המבוטח והקביעה היתה בלתי חוזרת, אין המבטח רשאי לבטל את החוזה אלא אם הודיע על הפיגור למוטב בכתב והמוטב לא סילק את הסכום שבפיגור תוך 15 ימים מהיום שנמסרה לו ההודעה.

{{ח:קטע3|פרק א סימן ד|סימן ד׳: שינויים בסיכון}}

{{ח:סעיף|16|סיכון שנתבטל}}
{{ח:תת|(א)}} חוזה ביטוח לכיסוי של סיכון שבעת כריתת החוזה כבר חלף או למקרה ביטוח שבאותה עת כבר קרה – בטל.
{{ח:תת|(ב)}} נעשה מקרה הביטוח בלתי אפשרי אחר כריתת החוזה, מתבטל החוזה מאליו והמבוטח זכאי להחזר דמי הביטוח ששילם בעד התקופה שלאחר הביטול.

{{ח:סעיף|17|חובת הודעה על החמרת הסיכון}}
{{ח:תת|(א)}} נודע למבוטח שחל שינוי מהותי, עליו להודיע על כך מיד למבטח בכתב.
{{ח:תת|(ב)}} לענין {{ח:פנימי|פרק א סימן ד|סימן זה}}, ”שינוי מהותי“ – כל אחד מאלה:
{{ח:תתת|(1)}} שנוי בענין מהותי ששאלה עליו הוצגה למבוטח לפני כריתת החוזה, ושחל אחרי שניתנה תשובה לאותה שאלה;
{{ח:תתת|(2)}} שינוי שחל אחרי מסירת הפוליסה למבוטח, בנושא שצויין בה במפורש כענין מהותי;
{{ח:תתת|(3)}} דבר המגלה שתשובה לשאלה בענין מהותי היתה לא נכונה ויש בכך כדי להחמיר את סיכון המבטח החמרה של ממש.

{{ח:סעיף|18|תוצאות של החמרת הסיכון}}
{{ח:תת|(א)}} תוך 30 ימים מהיום שנמסרה למבטח הודעה על שינוי מהותי או מהיום שנודע לו עליו בדרך אחרת, לפי המוקדם יותר, וכל עוד לא קרה מקרה הביטוח, רשאי המבטח לבטל את החוזה בהודעה בכתב למבוטח.
{{ח:תת|(ב)}} ביטל המבטח את החוזה מכוח סעיף זה, זכאי המבוטח להחזר דמי הביטוח ששילם בעד התקופה שלאחר הביטול, זולת אם פעל המבוטח בכוונת מרמה; לא ביטל המבטח את החוזה, רואים אותו כמסכים להמשך קיומו על אף השינוי.
{{ח:תת|(ג)}} קרה מקרה הביטוח לפני שנתבטל החוזה מכוח סעיף זה, אין המבטח חייב אלא בתגמולי ביטוח מופחתים בשיעור יחסי, שהוא כיחס שבין דמי הביטוח שהיו משתלמים לפי המקובל אצלו במצב שלאחר השינוי לבין דמי הביטוח המוסכמים, והוא פטור כליל בכל אחת מאלה:
{{ח:תתת|(1)}} לא ניתנה הודעה לפי {{ח:פנימי|סעיף 17|סעיף 17}}, והדבר נעשה בכוונת מרמה;
{{ח:תתת|(2)}} מבטח סביר לא היה מתקשר באותו חוזה, אף בדמי ביטוח מרובים יותר, אילו ידע שהמצב הוא כפי שהוא לאחר השינוי; במקרה זה זכאי המבוטח להחזר דמי הביטוח ששילם בעד התקופה שלאחר השינוי.

{{ח:סעיף|19|שלילת תרופות}}
{{ח:ת}} המבטח אינו זכאי לתרופות האמורות {{ח:פנימי|סעיף 18|בסעיף 18}} בכל אחת מאלה:
{{ח:תת|(1)}} השינוי חדל להתקיים לפני שקרה מקרה הביטוח או שלא השפיע על קרותו או על חבות המבטח או היקפה;
{{ח:תת|(2)}} השינוי היה תוצאה של אמצעי שננקט על דעת המבטח;
{{ח:תת|(3)}} השינוי היה תוצאה של אמצעי שננקט לשם מניעת נזק חמור לגוף או לרכוש, ובלבד שהמבוטח הודיע למבטח בכתב על נקיטת האמצעי מיד לאחר שנקט אותו או שנודע לו עליו.

{{ח:סעיף|20|הפחתת הסיכון}}
{{ח:ת}} נקבעו דמי הביטוח לאור נסיבות שהחמירו את סיכון המבטח, ולאחר קביעתם חדלו אותן נסיבות להתקיים או להשפיע על סיכון המבטח, זכאי המבוטח להפחתת דמי הביטוח, למעט הוצאות המבטח, בעד התקופה שלאחר שהודיע למבטח על השינוי, ולהעמדתם על מה שהיה משתלם לפי המקובל אצל המבטח בשעת קביעת דמי הביטוח בהעדר אותן נסיבות.

{{ח:סעיף|21|אמצעים להקלת הסיכון}}
{{ח:ת}} הותנה שעל המבוטח או על המוטב לנקוט אמצעי להקלת סיכונו של המבטח הקלה מהותית ואותו אמצעי לא ננקט תוך הזמן שנקבע לכך, יחולו הוראות {{ח:פנימי|סעיף 18|סעיפים 18}} {{ח:פנימי|סעיף 19|ו־19}}, בשינויים המחוייבים.

{{ח:קטע3|פרק א סימן ה|סימן ה׳: תגמולי הביטוח}}

{{ח:סעיף|22|הודעה על קרות מקרה הביטוח}}
{{ח:ת}} קרה מקרה הביטוח, על המבוטח להודיע על כך למבטח מיד לאחר שנודע לו, ועל המוטב להודיע למבטח, מיד לאחר שנודע לו, על קרות המקרה ועל זכותו לתגמולי הביטוח; מתן הודעה מאת אחד מאלה משחרר את השני מחובתו.

{{ח:סעיף|23|בירור חבותו של המבטח}}
{{ח:תת|(א)}} משנמסרו למבטח הודעה על קרות מקרה הביטוח ותביעה בכתב לתשלום תגמולי הביטוח, על המבטח לעשות מיד את הדרוש לבירור חבותו.
{{ח:תת|(ב)}} על המבוטח או על המוטב, לפי העניו, למסור למבטח, תוך זמן סביר לאחר שנדרש לכך, את המידע והמסמכים הדרושים לבירור החבות, ואם אינם ברשותו, עליו לעזור למבטח, ככל שיוכל, להשיגם.

{{ח:סעיף|24|הכשלה של בירור החבות}}
{{ח:תת|(א)}} לא קויימה חובה לפי {{ח:פנימי|סעיף 22|סעיף 22}} או לפי {{ח:פנימי|סעיף 23|סעיף 23(ב)}} במועדה, וקיומה היה מאפשר למבטח להקטין חבותו, אין הוא חייב בתגמולי הביטוח אלא במידה שהיה חייב בהם אילו קויימה החובה; הוראה זו לא תחול בכל אחת מאלה:
{{ח:תתת|(1)}} החובה לא קויימה או קויימה באיחור מסיבות מוצדקות;
{{ח:תתת|(2)}} אי קיומה או איחורה לא מנע מן המבטח את בירור חבותו ולא הכביד על הבירור.
{{ח:תת|(ב)}} עשה המבוטח או המוטב במתכוון דבר שהיה בו כדי למנוע מן המבטח את בירור חבותו או להכביד עליו, אין המבטח חייב בתגמולי ביטוח אלא במידה שהיה חייב בהם אילו לא נעשה אותו דבר.

{{ח:סעיף|25|מרמה בתביעת תגמולים}}
{{ח:ת}} הופרה חובה לפי {{ח:פנימי|סעיף 22|סעיף 22}} או לפי {{ח:פנימי|סעיף 23|סעיף 23(ב)}}, או שנעשה דבר כאמור {{ח:פנימי|סעיף 24|בסעיף 24(ב)}}, או שהמבוטח או המוטב מסרו למבטח עובדות כוזבות, או שהעלימו ממנו עובדות בנוגע למקרה הביטוח או בנוגע לחבות המבטח, והדבר נעשה בכוונת מרמה – פטור המבטח מחבותו.

{{ח:סעיף|26|מקרה שנגרם בכוונה}}
{{ח:ת}} נגרם מקרה הביטוח בידי המבוטח או בידי המוטב במתכוון, פטור המבטח מחבותו.

{{ח:סעיף|27|המועד לתשלום תגמולי הביטוח}}
{{ח:ת}} תגמולי הביטוח ישולמו תוך 30 ימים מהיום שהיו בידי המבטח המידע והמסמכים הדרושים לבירור חבותו, אולם תגמולי ביטוח שאינם שנויים במחלוקת בתום לב ישולמו תוך 30 ימים מהיום שנמסרה למבטח תביעה לפי {{ח:פנימי|סעיף 23|סעיף 23(א)}}, והם ניתנים לתביעה בנפרד מיתר התגמולים.

{{ח:סעיף|27א|אופן תשלום תגמולי הביטוח|תיקון: תש״ף}}
{{ח:ת}} תגמולי הביטוח ישולמו באמצעות העברה בנקאית, אלא אם כן בחר המבוטח או המוטב, לפי העניין, לקבלם בדרך אחרת.

{{ח:סעיף|28|הצמדה וריבית|תיקון: תשמ״ד, תשס״א, תשפ״ד}}
{{ח:תת|(א)}} על תגמולי הביטוח יתווספו הפרשי הצמדה, מיום קרות מקרה הביטוח, וריבית צמודה, מתום 30 ימים מיום מסירת התביעה, ויחולו הוראות {{ח:חיצוני|חוק פסיקת ריבית והצמדה|חוק פסיקת ריבית והצמדה, התשכ״א–1961}}, לעניין הריבית הצמודה והפרשי ההצמדה, בשינויים המחויבים; בחוק זה, ”הפרשי הצמדה“ ו”ריבית צמודה“ – כהגדרתם {{ח:חיצוני|חוק פסיקת ריבית והצמדה|בחוק פסיקת ריבית והצמדה, התשכ״א–1961}}; אין בהוראה זו כדי לגרוע מסמכות בית המשפט לפי {{ח:חיצוני|חוק פסיקת ריבית והצמדה|החוק האמור}}.
{{ח:תת|(ב)}} חושבו תגמולי הביטוח, או חלקם, כערכם בתאריך שלאחר קרות מקרה הביטוח, יתווספו עליהם או על חלקם, לפי הענין, הפרשי הצמדה מאותו תאריך בלבד.
{{ח:תת|(ג)}} היה המבטח חייב להחזיר למבוטח או למוטב דמי ביטוח, יתווספו עליהם ריבית צמודה והפרשי הצמדה כאמור בסעיף קטן (א) מיום היווצר החיוב.
{{ח:תת|(ד)}} הוראות סעיף קטן (א) לא יחולו על תגמולי ביטוח המשולמים במטבע חוץ או במטבע ישראלי המחושב לפי ערכו של מטבע חוץ, ואולם על תגמולים כאמור תיווסף ריבית בשיעור שנקבע לפי {{ח:חיצוני|חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ביטוח)#סעיף 37א|סעיף 37א לחוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ביטוח), התשמ״א–1981}}, החל בתום 30 ימים מיום מסירת הדרישה למבטח.

{{ח:סעיף|28א|ריבית מיוחדת|תיקון: תשמ״ח, תש״ע, תשע״ז, תשע״ז־2, תשפ״ד}}
{{ח:ת}} מבטח בביטוחים אישיים, שלא שילם את תגמולי הביטוח שלא היו שנויים במחלוקת בתום לב, במועדים שבהם היה עליו לשלמם לפי {{ח:פנימי|סעיף 27|סעיף 27}}, יחייבו בית המשפט, ולעניין מבטח כאמור בביטוחים שאינם ביטוחים אישיים – רשאי בית המשפט לחייבו, בתשלום ריבית מיוחדת בשיעור שלא יעלה על פי עשרים מן הריבית הצמודה, ולעניין מבטח בביטוח סיעודי – יחייבו כאמור בשיעור שלא יפחת מפי עשרה מאותה ריבית, אלא אם כן החליט בית המשפט לקבוע שיעור נמוך יותר, מטעמים מיוחדים שיירשמו; הריבית המיוחדת תחושב על תגמולי הביטוח האמורים ועל תוספת הפרשי ההצמדה על תגמולים אלה לפי {{ח:פנימי|סעיף 28|סעיף 28}}, מהמועדים בהם היה על המבטח לשלמם עד תשלומם בפועל; הריבית המיוחדת תשולם בנוסף לריבית האמורה {{ח:פנימי|סעיף 28|בסעיף 28}}; לענין זה, ”ביטוחים אישיים“ – ביטוח חיים, ביטוח תאונות אישיות, ביטוח מפני מחלות ואשפוז, ביטוח לפי דרישות {{ח:חיצוני|פקודת ביטוח רכב מנועי|פקודת ביטוח רכב מנועי [נוסח חדש], התש״ל–1970}}, ביטוח רכב (רכוש), ביטוח דירות ותכולתן, ולמעט ביטוח אחריות.

{{ח:סעיף|29|סעד מיוחד}}
{{ח:ת}} היתה חבות המבטח או היקפה מותנים על פי חוק או על פי החוזה, בין לחיוב ובין לשלילה, במעשה או במחדל של המבוטח או של המוטב, שלא השפיעו השפעה של ממש על סיכון המבטח, רשאי בית המשפט, אם נראה לו צודק לעשות כן בנסיבות הענין, לחייב את המבטח בתגמולי הביטוח, כולם או מקצתם, אף אם התנאי לא קויים או הופר.

{{ח:סעיף|30|הישנות מקרה הביטוח}}
{{ח:ת}} המבטח חייב בתגמולי הביטוח גם אם קרה מקרה הביטוח תוך תקופת הביטוח יותר מפעם אחת, ובלבד שלא יחוייב בסך הכל ביותר מסכום הביטוח כמשמעותו {{ח:פנימי|סעיף 56|בסעיף 56}}.

{{ח:סעיף|31|התיישנות|תיקון: תשע״ד, תשפ״א}}
{{ח:ת}} תקופת ההתיישנות של תביעה לתגמולי ביטוח היא שלוש שנים לאחר שקרה מקרה הביטוח; היתה עילת התביעה נכות שנגרמה למבוטח ממחלה או מתאונה, תימנה תקופת ההתיישנות מיום שקמה למבוטח זכות לתבוע תגמולי ביטוח לפי תנאי חוזה הביטוח.
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(חל על חוזי ביטוח שנכרתו או חודשו החל מיום 25.11.2020):}} תקופת ההתיישנות של תביעה לתגמולי ביטוח היא שלוש שנים לאחר שקרה מקרה הביטוח ולעניין ביטוח חיים, ביטוח מפני מחלות ואשפוז וביטוח סיעודי – חמש שנים לאחר שקרה מקרה הביטוח; היתה עילת התביעה נכות שנגרמה למבוטח ממחלה או מתאונה, תימנה תקופת ההתיישנות מיום שקמה למבוטח זכות לתבוע תגמולי ביטוח לפי תנאי חוזה הביטוח; לעניין זה, ”ביטוח חיים“ – ביטוח שמקרה הביטוח הוא מותו של המבוטח או של זולתו.

{{ח:סעיף|31א|הודעה על סיום תקופת ההתיישנות ומניינה|תיקון: תשפ״א}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(חל על חוזי ביטוח שנכרתו או חודשו החל מיום 25.11.2020):}}
{{ח:תת|(א)}} בלי לגרוע מהוראות הממונה על שוק ההון ביטוח וחיסכון לעניין זה, הודיע מבוטח או מוטב למבטח על קרות מקרה הביטוח לפי {{ח:פנימי|סעיף 22|סעיף 22}}, יודיע לו המבטח במענה על אותה הודעה, ולאחר מכן בכל הודעה הנוגעת לדרישה לתגמולים מאותו מקרה ביטוח, באופן ברור ובולט לעין –
{{ח:תתת|(1)}} מהי תקופת ההתיישנות לפי {{ח:פנימי|סעיף 31|סעיף 31}};
{{ח:תתת|(2)}} שמניין תקופת ההתיישנות אינו נעצר בעקבות מסירת התביעה למבטח.
{{ח:תת|(ב)}} הודיע מבוטח או מוטב כאמור בסעיף קטן (א), יתריע המבטח בפני המבוטח או המוטב בכתב, 12 חודשים לפני סיום תקופת ההתיישנות לפי {{ח:פנימי|סעיף 31|סעיף 31}} ובהודעה נוספת שלושה חודשים לפני סיום התקופה האמורה, על משמעות סיום תקופת ההתיישנות אף אם מתנהל ביניהם משא ומתן.

{{ח:קטע3|פרק א סימן ו|סימן ו׳: סוכן הביטוח}}

{{ח:סעיף|32|הגדרה}}
{{ח:ת}} {{ח:פנימי|פרק א סימן ו|בסימן זה}}, ”סוכן ביטוח“ – מי שעוסק בתיווך ביטוחים בין מבוטחים לבין מבטחים.

{{ח:סעיף|33|שליחות לענין החוזה}}
{{ח:תת|(א)}} לענין המשא ומתן לקראת כריתתו של חוזה הביטוח ולענין כריתת החוזה, יראו את סוכן הביטוח כשלוחו של המבטח, זולת אם פעל כשלוחו של המבוטח לפי דרישתו בכתב.
{{ח:תת|(ב)}} לענין חובת הגילוי בכריתת חוזה הביטוח, יראו את ידיעת סוכן הביטוח לגבי העובדות הנכונות של ענין מהותי כידיעת המבטח.

{{ח:סעיף|34|שליחות לענין דמי הביטוח}}
{{ח:ת}} לענין קבלת דמי הביטוח נחשב סוכן הביטוח שתיוֵך בביטוח או שצויין בפוליסה כסוכן הביטוח, כשלוחו של המבטח, זולת אם הודיע המבטח למבוטח בכתב כי אין לשלמם לאותו סוכן.

{{ח:סעיף|35|שליחות לענין מתן הודעות}}
{{ח:ת}} לענין מתן הודעות של המבוטח ושל המוטב למבטח נחשב סוכן הביטוח שתיוך בביטוח או שצויין בפוליסה כסוכן הביטוח, כשלוחו של המבטח, זולת אם הודיע המבטח למבוטח ולמוטב בכתב כי יש לשלוח הודעות למען אחר.

{{ח:סעיף|36|תחולת {{ח:חיצוני|חוק השליחות|חוק השליחות}}}}
{{ח:ת}} על שליחות כאמור {{ח:פנימי|סעיף 33|בסעיפים 33 עד 35}} יחולו הוראות {{ח:חיצוני|חוק השליחות|חוק השליחות, התשכ״ה–1965}}, בשינויים המחוייבים.

{{ח:קטע3|פרק א סימן ז|סימן ז׳: הוראות שונות}}

{{ח:סעיף|37|מתן הודעות}}
{{ח:תת|(א)}} הודעה של המבטח למבוטח או למוטב תינתן לפי מענם האחרון הידוע למבטח.
{{ח:תת|(ב)}} הודעה של המבוטח או של המוטב למבטח תינתן, לפי ברירת המודיע, למבטח לפי מען מקום עסקיו, לסוכן הביטוח כאמור {{ח:פנימי|סעיף 35|בסעיף 35}}, או לאדם אחר בישראל שמענו צויין בפוליסה או שהמבטח הודיע להם עליו בכתב.
{{ח:תת|(ג)}} לא היה למבטח מקום עסקים בישראל וגם לא ניתן מען של אדם אחר בישראל, אין המבטח זכאי להסתמך על כך שלא ניתנה הודעה של המבוטח או של המוטב, או על שניתנה באיחור.

{{ח:סעיף|38|ייחוד תרופות}}
{{ח:ת}} תרופות המבטח לפי {{ח:פנימי|סעיף 7|סעיפים 7}}, {{ח:פנימי|סעיף 15|15}}, {{ח:פנימי|סעיף 18|18}}, {{ח:פנימי|סעיף 24|24}} {{ח:פנימי|סעיף 25|ו־25}} מוציאות בענינים הנדונים בהם את תרופותיו לפי דין אחר.

{{ח:סעיף|39|סייגים להתניה|תיקון: תשמ״ב, תש״ף, תשפ״א}}
{{ח:תת|(א)}} הוראות {{ח:פנימי|סעיף 2|סעיפים 2 עד 4}}, {{ח:פנימי|סעיף 21|21}}, {{ח:פנימי|סעיף 25|25}}, {{ח:פנימי|סעיף 26|26}}, {{ח:פנימי|סעיף 33|33(ב)}}, {{ח:פנימי|סעיף 34|34}}, {{ח:פנימי|סעיף 35|35}} {{ח:פנימי|סעיף 38|ו־38}} – אין להתנות עליהן.
{{ח:תת|(ב)}} הוראות {{ח:פנימי|סעיף 5|סעיפים 5 עד 8}}, {{ח:פנימי|סעיף 9|9(ג)}}, {{ח:פנימי|סעיף 13|13}}, {{ח:פנימי|סעיף 15|15}}, {{ח:פנימי|סעיף 17|17}}, {{ח:פנימי|סעיף 18|18}}, {{ח:פנימי|סעיף 19|19}}, {{ח:פנימי|סעיף 22|22 עד 24}}, {{ח:פנימי|סעיף 27|27}}, {{ח:פנימי|סעיף 27א|27א}}, {{ח:פנימי|סעיף 28|28}}, {{ח:פנימי|סעיף 31|31}}, {{ח:פנימי|סעיף 31א|31א}} {{ח:פנימי|סעיף 37|ו־37}} – אין להתנות עליהן אלא לטובת המבוטח או המוטב.

{{ח:סעיף|40|תחולה}}
{{ח:ת}} הוראות {{ח:פנימי|פרק א|פרק זה}} יחולו על כל סוגי ביטוח זולת אם יש בפרק אחר של חוק זה או בחוק אחר הוראות מיוחדות לענין הנדון.

{{ח:קטע2|פרק ב|פרק ב׳: ביטוח חיים}}

{{ח:סעיף|41|מהות הביטוח}}
{{ח:ת}} בביטוח חיים מקרה הביטוח הוא מותו של המבוטח או של זולתו או הגיעם לגיל מסויים או מקרה אחר בחייהם למעט תאונה, מחלה ונכות.

{{ח:סעיף|42|ביטוח אדם זולת המבוטח}}
{{ח:תת|(א)}} היה מקרה הביטוח מותו של אדם זולת המבוטח, טעון החוזה הסכמה בכתב של אותו אדם, ואם היה קטין או פסול דין – הסכמת נציגו כמשמעותו {{ח:חיצוני|חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות|בחוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות, התשכ״ב–1962}}.
{{ח:תת|(ב)}} סעיף זה לא יחול על ביטוח חיים של קבוצת בני אדם שהרכבה עשוי להשתנות תוך תקופת הביטוח והמוטבים הם אותם בני אדם או יורשיהם.

{{ח:סעיף|43|סייג לתרופות}}
{{ח:ת}} המבטח אינו זכאי לתרופות האמורות {{ח:פנימי|סעיף 7|בסעיף 7}} לאחר שעברו שלוש שנים מכריתת החוזה, זולת אם המבוטח או האדם שחייו בוטחו פעל בכוונת מרמה.

{{ח:סעיף|44|המוטבים}}
{{ח:תת|(א)}} נקבע כמוטב בן זוגו של המבוטח ללא נקיבת שמו, יזכה בתגמולי הביטוח מי שהיה בן זוגו בקרות מקרה הביטוח, ואם נקבעו קרובים – הקרובים שהיו בחיים בקרות המקרה; נקבעו ילדים או צאצאים – גם מאומץ ומי שנולד תוך 300 ימים לאחר קרות המקרה במשמע.
{{ח:תת|(ב)}} נקבעו מוטבים אחדים ולא נקבעו חלקיהם, יחלקו את תגמולי הביטוח בשווה.
{{ח:תת|(ג)}} מת מוטב שאינו המבוטח לפני שקרה מקרה הביטוח – יזכו בתגמולי הביטוח בן זוגו או צאצאיו לפי כללי החלוקה שבירושה על פי דין; באין שאירים כאלה, או אם ויתר המוטב על זכותו לפני שקרה מקרה הביטוח, תהא הזכות לתגמולי הביטוח למבוטח.

{{ח:סעיף|44א|שינוי מוטב בלתי חוזר|תיקון: תשפ״ג}}
{{ח:ת}} נקבע מלווה מוסדי כמוטב בפוליסה אגב הלוואה לדיור בקביעה בלתי חוזרת (בסעיף זה – מוטב ראשון), רשאי המבוטח, על אף האמור {{ח:פנימי|סעיף 11|בסעיפים 11(ג)}} {{ח:פנימי|סעיף 13|ו־13(א)}}, לחזור בו מקביעתו ללא קבלת הסכמת המוטב הראשון, ובלבד שקבע מלווה מוסדי כמוטב אחר באותה פוליסה אגב הלוואה לדיור חדשה; ואולם, החלפת המוטב כאמור תיכנס לתוקפה מיום פירעון ההלוואה לדיור שנתן המוטב הראשון; בסעיף זה –
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”הלוואה לדיור“ – הלוואה שהיא אחת מאלה, ובלבד שלא ניתנה למטרה עסקית:
{{ח:תתת|(1)}} הלוואה המובטחת במשכנתה על דירת מגורים או במשכון על זכויות לגבי דירת מגורים;
{{ח:תתת|(2)}} הלוואה המיועדת לרכישה או לחכירה של דירת מגורים, בנייתה, הרחבתה או שיפוצה;
{{ח:תתת|(3)}} הלוואה המיועדת לרכישת מגרש לבניית דירת מגורים או לרכישת זכות בדירת מגורים תמורת דמי מפתח;
{{ח:תתת|(4)}} הלוואה המיועדת למימון פירעון מוקדם של הלוואה כאמור בפסקה (2) או (3), במלואה או בחלקה;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מלווה מוסדי“ – כהגדרתו {{ח:חיצוני|חוק אשראי הוגן|בחוק אשראי הוגן, התשנ״ג–1993}};
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”פוליסה אגב הלוואה לדיור“ – פוליסת ביטוח חיים המשמשת בטוחה לפירעון הלוואה לדיור.

{{ח:סעיף|45|ביטול החוזה}}
{{ח:תת|(א)}} המבוטח רשאי בכל עת לבטל את החוזה בהודעה בכתב למבטח.
{{ח:תת|(ב)}} נקבע מוטב שאינו המבוטח קביעה בלתי חוזרת, והמבוטח ביטל את החוזה מכוח סעיף זה, על המבטח להודיע על כך מיד בכתב למוטב תוך ציון הוראות סעיף קטן זה, והמוטב רשאי, לא יאוחר מ־30 ימים מקבלת הודעת המבטח, לאמץ, בהודעה בכתב למבטח, את החוזה על זכויותיו וחיוביו; הודיע המוטב כאמור, יוסיף החוזה לעמוד בתקפו, ואם נתבטל בינתיים – יתחדש, כשהמוטב בא במקום המבוטח.
{{ח:תת|(ג)}} נקבע מוטב שאינו המבוטח קביעה בלתי חוזרת, והחוזה בוטל שלא כאמור בסעיף קטן (ב), על המבטח להודיע על כך מיד בכתב למוטב.

{{ח:סעיף|46|המרה ופדיון|תיקון: תשס״א, תשפ״ד}}
{{ח:תת|(א)}} לאחר ששולמו דמי הביטוח בעד שנתיים רשאי המבוטח לדרוש, בהודעה בכתב למבטח, המרת הביטוח לביטוח מסולק או פדיון הפוליסה.
{{ח:תת|(ב)}} דרש המבוטח המרת הביטוח לביטוח מסולק, יקטנו תגמולי הביטוח, מתום התקופה השוטפת שבעדה משתלמים דמי הביטוח, בהתאם לסכום שנקבע לכך בפוליסה, והחובה לשלם דמי ביטוח תיפסק מאותו זמן.
{{ח:תת|(ג)}} דרש המבוטח פדיון הפוליסה, חייב המבטח לשלם לו את ערך הפדיון שנקבע לכך בפוליסה תוך 30 ימים מהיום שנמסרה לו הדרישה, או תוך זמן ארוך יותר שנקב המבוטח בדרישה ושלא יהיה יותר מ־90 ימים; על ערך הפדיון יתווספו הפרשי הצמדה, מיום מסירת הדרישה או מהיום שבקבע בה, וכן תיווסף עליהם ריבית צמודה, החל מתום 30 ימים מן היום האמור.
{{ח:תת|(ד)}} המבוטח רשאי להגביל את דרישתו לחלק מן הביטוח.
{{ח:תת|(ה)}} נקבע מוטב שאינו המבוטח קביעה בלתי חוזרת, טעונה דרישת המבוטח הסכמה בכתב של המוטב.

{{ח:סעיף|47|המרה ופדיון על אף ביטול החוזה|תיקון: תשמ״ב}}
{{ח:ת}} ביטול הביטוח מצד המבטח אינו גורע מזכות המבוטח לפדיון הפוליסה, וביטול כאמור בשל אי תשלום דמי ביטוח אינו פוגע גם בזכותו להמרת הביטוח, ובלבד שהדרישה להמרת הביטוח תבוא תוך 30 ימים ממסירת הודעת הביטול של המבטח.

{{ח:סעיף|48|הפוליסה כערובה להלוואה}}
{{ח:ת}} מישכן המבוטח למבטח את זכויותיו על פי פוליסה הניתנת לפדיון כערובה להלוואה שנתן לו המבטח, וההלוואה לא סולקה במועדה, לא יקזז המבטח את ההלוואה מערך הפדיון של הפוליסה, אלא לאחר שדרש מן המבוטח בכתב לסלק את ההלוואה תוך התקופה שבה על המבטח לשלם את ערך הפדיון וההלוואה לא סולקה גם תוך תקופה זו.

{{ח:סעיף|49|סייג לתחולת הוראות}}
{{ח:ת}} בביטוח חיים לא יחולו הוראות {{ח:פנימי|סעיף 17|סעיפים 17 עד 19}}.

{{ח:סעיף|50|התאבדות האדם שחייו מבוטחים}}
{{ח:ת}} בביטוח חיים מגיעים תגמולי הביטוח גם אם האדם שחייו מבוטחים התאבד כעבור שנה או יותר מכריתת החוזה.

{{ח:סעיף|51|אימוץ החוזה}}
{{ח:תת|(א)}} נקבע מוטב שאינו המבוטח ומת המבוטח בעוד האדם שחייו מבוטחים בחיים, על המבטח להודיע על כך למוטב בכתב, ותוך 30 ימים מיום הודעה זו רשאי המוטב, בהודעה בכתב, לאמץ את החוזה על זכויותיו וחיוביו.
{{ח:תת|(ב)}} נקבע מוטב שאינו המבוטח וניתן על המבוטח צו פשיטת רגל או צו פירוק, רשאי המוטב לאמץ את החוזה כאמור בסעיף קטן (א), אלא שאם קביעתו לא היתה בלתי חוזרת, ישלם לנאמן בפשיטת הרגל או למפרק, לפי הענין, את ערך הפדיון של הפוליסה בזמן מתן הצו.

{{ח:סעיף|52|סייגים להתניה|תיקון: תשפ״ג}}
{{ח:תת|(א)}} הוראות {{ח:פנימי|סעיף 42|סעיפים 42}}, {{ח:פנימי|סעיף 44א|44א}}, {{ח:פנימי|סעיף 49|49}} {{ח:פנימי|סעיף 51|ו־51}} – אין להתנות עליהן.
{{ח:תת|(ב)}} הוראות {{ח:פנימי|סעיף 43|סעיפים 43}}, {{ח:פנימי|סעיף 45|45 עד 48}} {{ח:פנימי|סעיף 50|ו־50}} – אין להתנות עליהן אלא לטובת המבוטח או המוטב.

{{ח:קטע2|פרק ג|פרק ג׳: ביטוח תאונה, מחלה ונכות}}

{{ח:סעיף|53|מהות הביטוח}}
{{ח:ת}} בביטוח תאונה מקרה הביטוח הוא תאונה שקרתה למבוטח או לזולתו, בביטוח מחלה – מחלה שחלה בה, ובביטוח נכות – נכות שלקה בה.

{{ח:סעיף|54|תחולת הוראות}}
{{ח:תת|(א)}} על ביטוח תאונה, מחלה ונכות שבו חייב המבטח לשלם תגמולי ביטוח לפי שיעור מוסכם מראש, ללא תלות בשיעור הנזק שנגרם, יחולו הוראות {{ח:פנימי|פרק ב|פרק ב׳}}, בשינויים המחוייבים.
{{ח:תת|(ב)}} על ביטוח תאונה, מחלה ונכות שבו חייב המבטח לשלם תגמולי ביטוח לפי שיעור הנזק שנגרם, יחולו הוראות {{ח:פנימי|סעיף 42|סעיפים 42}}, {{ח:פנימי|סעיף 49|49}}, {{ח:פנימי|סעיף 52|52}}, {{ח:פנימי|סעיף 56|56}}, {{ח:פנימי|סעיף 61|61}}, {{ח:פנימי|סעיף 62|62}} {{ח:פנימי|סעיף 64|ו־64}}, בשינויים המחוייבים.

{{ח:קטע2|פרק ד|פרק ד׳: ביטוח נזקים}}
{{ח:קטע3|פרק ד סימן א|סימן א׳: ביטוח נכסים}}

{{ח:סעיף|55|מהות הביטוח}}
{{ח:תת|(א)}} בביטוח נכסים חייב המבטח לשפות בעד נזק שנגרם למבוטח או למוטב מחמת שהנכס המבוטח אבד או ניזק.
{{ח:תת|(ב)}} הנכס המבוטח יכול שיהיה של המבוטח או של זולתו.

{{ח:סעיף|56|היקף החבות|תיקון: תשמ״ד, תשע״ו}}
{{ח:תת|(א)}} חובת השיפוי של המבטח תהיה כשיעור הנזק שנגרם ובלבד שלא תעלה על הסכום שנתחייב בו בחוזה (להלן – סכום הביטוח); סכום הביטוח – למעט סכום ביטוח הנקוב במטבע חוץ או במטבע ישראלי הצמוד למטבע חוץ – ישתנה בהתאם לשינויים במדד המחירים לצרכן, המתפרסם מדי פעם מטעם הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה – או במדד אחר שמתפרסם כאמור ושהצדדים הסכימו עליו – בין המדד שפורסם סמוך לפני כריתת החוזה לבין המדד שפורסם סמוך לפני קרות מקרה הביטוח.
{{ח:תת|(ב)}} לא ייקבע בחוזה סכום ביטוח נקוב במטבע חוץ או במטבע ישראלי הצמוד למטבע חוץ, אלא אם כן אותו מטבע כלול ברשימת מטבעות חוץ שקבע הממונה על שוק ההון ביטוח וחיסכון לענין זה.
{{ח:תת|(ג)}} תגמולי הביטוח יחושבו באופן שיביאו את המוטב ככל האפשר למצב שהיה נמצא בו אילולא קרה מקרה הביטוח.
{{ח:תת|(ד)}} הסכימו הצדדים מראש על שיעור השיפוי, יהיו תגמולי הביטוח כמוסכם, ללא תלות בשיעור הנזק שנגרם.

{{ח:סעיף|57|הרחבת החבות}}
{{ח:ת}} ביטוח נכס בפני סיכון מסויים מכסה גם נזק שנגרם לו מחמת שננקטו אמצעים סבירים להצלתו מאותו סיכון.

{{ח:סעיף|58|ביטוח יתר}}
{{ח:ת}} עלה סכום הביטוח, בעת כריתת החוזה או לאחר מכן, באופן בלתי סביר על שוויו של הנכס המבוטח, רשאי כל צד, בכל עת בתקופת הביטוח, לדרוש הפחתת סכום הביטוח עד לשווי הנכס בשעת הדרישה; נדרשה הפחתה זו, יפחת סכום הביטוח ובמקביל יפחתו גם דמי הביטוח מיום הדרישה.

{{ח:סעיף|59|ביטוח כפל|תיקון: תשמ״ד}}
{{ח:תת|(א)}} בוטח נכס בפני סיכון אחד אצל יותר ממבטח אחד לתקופות חופפות, על המבוטח להודיע על כך למבטחים בכתב מיד לאחר שנעשה ביטוח הכפל או לאחר שנודע לו עליו.
{{ח:תת|(ב)}} בוטח נכס ביטוח כפל ועלה סך־כל סכומי הביטוח באופן בלתי סביר על שווי הנכס, רשאים המבוטח וכל אחד מהמבטחים, בכל עת בתקופת הביטוח, לדרוש הפחתת סכומי הביטוח עד לשווי הנכס בשעת הדרישה; נדרשה הפחתה זו, יפחתו סכומי הביטוח לפי היחס שביניהם, ובמקביל יפחתו גם דמי הביטוח מיום הדרישה.
{{ח:תת|(ג)}} בביטוח כפל אחראים המבטחים כלפי המבוטח יחד ולחוד לגבי סכום הביטוח החופף.
{{ח:תת|(ד)}} המבטחים ישאו בנטל החיוב בינם לבין עצמם לפי היחס שבין סכומי הביטוח.

{{ח:סעיף|60|ביטוח חסר}}
{{ח:ת}} היה בשעת כריתת החוזה סכום הביטוח פחות משוויו של הנכס המבוטח, תפחת חבות המבטח בשיעור יחסי שהוא כיחס שבין סכום הביטוח לבין שווי הנכס בשעת כריתת החוזה.

{{ח:סעיף|61|הקטנת הנזק}}
{{ח:תת|(א)}} אין המבטח חייב בתגמולי ביטוח בעד נזק שהמבוטח יכול היה למנוע או להקטין, בקרות מקרה הביטוח או לאחר מכן, בנקיטת אמצעים סבירים או אמצעים שהמבטח הורה לו לנקוט.
{{ח:תת|(ב)}} הוציא המבוטח או המוטב, בקרות מקרה הביטוח או לאחר מכן, הוצאות סבירות למניעת הנזק או להקטנתו, או שהתחייב לשם כך בהתחייבויות סבירות, חייב המבטח לשפותם, בין אם נמנע הנזק או הוקטן ובין אם לאו; היו ההוצאות או ההתחייבויות בלתי סבירות, חייב המבטח בשיפוי כדי שיעורן הסביר בנסיבות הענין; והכל אף מעל לסכום הביטוח.
{{ח:תת|(ג)}} הוראות סעיף זה לא יחולו על ביטוח שבו הסכימו הצדדים על שיעור השיפוי כאמור {{ח:פנימי|סעיף 56|בסעיף 56(ג)}}.

{{ח:סעיף|62|תחלוף}}
{{ח:תת|(א)}} היתה למבוטח בשל מקרה הביטוח גם זכות פיצוי או שיפוי כלפי אדם שלישי, שלא מכוח חוזה ביטוח, עוברת זכות זו למבטח מששילם למוטב תגמולי ביטוח וכשיעור התגמולים ששילם.
{{ח:תת|(ב)}} המבטח אינו רשאי להשתמש בזכות שעברה אליו לפי סעיף זה באופן שיפגע בזכותו של המבוטח לגבות מן האדם השלישי פיצוי או שיפוי מעל לתגמולים שקיבל מהמבטח.
{{ח:תת|(ג)}} קיבל המבוטח מן האדם השלישי פיצוי או שיפוי שהיה מגיע למבטח לפי סעיף זה, עליו להעבירו למבטח; עשה פשרה, ויתור או פעולה אחרת הפוגעת בזכות שעברה למבטח, עליו לפצותו בשל כך.
{{ח:תת|(ד)}} הוראות סעיף זה לא יחולו אם מקרה הביטוח נגרם שלא בכוונה בידי אדם שמבוטח סביר לא היה תובע ממנו פיצוי או שיפוי, מחמת קרבת משפחה או יחס של מעביד ועובד שביניהם.

{{ח:סעיף|63|ביטוח חובות}}
{{ח:ת}} בביטוח מפני אי־פרעון של חוב עוברת זכותו של המבוטח כלפי חייבו למבטח מששילם למבוטח תגמולי ביטוח וכשיעור התגמולים ששילם, ויחולו הוראות {{ח:פנימי|סעיף 62|סעיף 62(ב) ו־(ג)}} בשינויים המחוייבים.

{{ח:סעיף|64|סייגים להתניה|תיקון: תשמ״ד}}
{{ח:ת}} הוראות {{ח:פנימי|סעיף 56|סעיפים 56}}, {{ח:פנימי|סעיף 57|57}}, {{ח:פנימי|סעיף 59|59(א) עד (ג)}}, {{ח:פנימי|סעיף 61|61}} {{ח:פנימי|סעיף 62|ו־62}} – אין להתנות עליהן אלא לטובת המבוטח או המוטב.

{{ח:קטע3|פרק ד סימן ב|סימן ב׳: ביטוח אחריות}}

{{ח:סעיף|65|מהות הביטוח}}
{{ח:ת}} בביטוח אחריות חייב המבטח לשפות בשל חבות כספית שהמבוטח עשוי להיות חייב בה לצד שלישי; מקרה הביטוח חל ביום שבו נולדה עילת החבות האמורה.

{{ח:סעיף|66|היקף החבות של המבטח}}
{{ח:ת}} ביטוח אחריות מכסה גם הוצאות משפט סבירות שעל המבוטח לשאת בשל חבותו, והוא אף מעל לסכום הביטוח.

{{ח:סעיף|67|תחולת הוראות|תיקון: תשמ״ד}}
{{ח:ת}} על ביטוח אחריות יחולו הוראות {{ח:פנימי|סעיף 56|סעיפים 56}}, {{ח:פנימי|סעיף 59|59}}, {{ח:פנימי|סעיף 61|61}} {{ח:פנימי|סעיף 62|ו־62}}, בשינויים המחוייבים, ואין להתנות עליהן, למעט על הוראת {{ח:פנימי|סעיף 59|סעיף 59(ד)}}, אלא לטובת המבוטח או הצד השלישי.

{{ח:סעיף|68|מעמד הצד השלישי}}
{{ח:ת}} בביטוח אחריות רשאי המבטח – ולפי דרישת הצד השלישי חייב הוא – לשלם לצד השלישי את תגמולי הביטוח שהמבטח חייב למבוטח, ובלבד שהודיע על כך בכתב למבוטח 30 ימים מראש והמבוטח לא התנגד תוך תקופה זו; אולם טענה שהמבטח יכול לטעון כלפי המבוטח תעמוד לו גם כלפי הצד השלישי.

{{ח:סעיף|69|פשיטת רגל או פירוק של המבוטח}}
{{ח:תת|(א)}} אירע במבוטח בביטוח אחריות אחד האירועים המפורטים להלן ולפני אירועו או לאחריו התחייב המבוטח כלפי צד שלישי בחבות המכוסה בביטוח, לא יהיו זכויותיו של המבוטח כלפי המבטח בשל אותה חבות חלק מנכסיו, אלא יעברו לצד השלישי והוא יהיה רשאי לתבוע את המבטח על פי זכויות אלה; אולם טענה שהמבטח יכול לטעון כלפי המבוטח תעמוד לו גם כלפי הצד השלישי.
{{ח:תת|(ב)}} ואלה האירועים:
{{ח:תתת|(1)}} המבוטח הוכרז פושט רגל או בא בהליכי פשיטת רגל לידי פשרה או סידור עם נושיו;
{{ח:תתת|(2)}} המבוטח נפטר וניתן צו לניהול עזבונו בפשיטת רגל;
{{ח:תתת|(3)}} במבוטח שהוא תאגיד – ניתן עליו צו פירוק, או נתמנה לו כונס נכסים או מנהל לעסקיו או למפעלו, או נתקבלה בו החלטה לפירוק מרצון, למעט פירוק מרצון לשם שינוי מבנה או לשם התמזגות עם תאגיד אחר.

{{ח:סעיף|70|סייג להתיישנות}}
{{ח:ת}} בביטוח אחריות, התביעה לתגמולי ביטוח אינה מתיישנת כל עוד לא התיישנה תביעת הצד השלישי נגד המבוטח.

{{ח:סעיף|71|סייג להתניה ולפעולות}}
{{ח:תת|(א)}} הוראות {{ח:פנימי|סעיף 66|סעיפים 66}} {{ח:פנימי|סעיף 68|ו־68 עד 70}} – אין להתנות עליהן.
{{ח:תת|(ב)}} פעולה של המבוטח, של המבטח, של הנאמן בפשיטת רגל, של המפרק, של כונס הנכסים או של המנהל, אין בכוחה לגרוע מזכויות הצד השלישי לפי {{ח:פנימי|סעיף 68|סעיפים 68}} {{ח:פנימי|סעיף 69|ו־69}}.

{{ח:קטע2|פרק ה|פרק ה׳: שונות}}

{{ח:סעיף|72|סייגים לתחולה|תיקון: תשמ״ד}}
{{ח:תת|(א)|(1)}} הוראות חוק זה, למעט {{ח:פנימי|סעיף 62|סעיף 62}}, לא יחולו על ביטוח משנה;
{{ח:תתת|(2)}} הוראות חוק זה, למעט {{ח:פנימי|סעיף 62|סעיפים 62}} {{ח:פנימי|סעיף 69|ו־69}}, לא יחולו על ביטוח ימי וביטוח אוירי.
{{ח:תת|(ב)}} שר המשפטים, באישור ועדת החוקה חוק ומשפט של הכנסת, רשאי לקבוע בצו סוגי עסקאות שהוראות חוק זה, כולן או מקצתן, לא יחולו עליהן.

{{ח:סעיף|73|שמירת דינים}}
{{ח:ת}} הוראות חוק זה יחולו כשאין {{ח:חיצוני|פקודת ביטוח רכב מנועי|בפקודת ביטוח רכב מנועי [נוסח חדש], התש״ל–1970}}, או בחוק אחר הוראות מיוחדות לענין הנדון.

{{ח:סעיף|74|ביטולים}}
{{ח:ת}} בטלים –
{{ח:תת|(1)}} חוק הביטוח העותמאני משנת 1323 (1904);
{{ח:תת|(2)}} חוק הבטחת תגמולי ביטוח לצד שלישי, התשל״ז–1976.

{{ח:סעיף|75|תחילה והוראת מעבר|תיקון: תשמ״ב}}
{{ח:תת|(א)}} תחילתו של חוק זה ביום ו׳ בטבת התשמ״ב (1 בינואר 1982); אולם תחילתו של {{ח:פנימי|סעיף 28|סעיף 28(א)}} שלושה חדשים מיום פרסום חוק זה ברשומות.
{{ח:תת|(ב)}} על חוזה ביטוח שנעשה לפני תחילתו של חוק זה יוסיף לחול הדין הקודם; לענין התחולה רואים חידוש חוזה ביטוח כעשייתו.

{{ח:חתימות|נתקבל בכנסת ביום כ״ח בשבט התשמ״א (2 בפברואר 1981).}}
* '''מנחם בגין'''
ראש הממשלה
* '''משה נסים'''
שר המשפטים
* '''יצחק נבון'''
נשיא המדינה
{{ח:סוגר}}
{{ח:סוף}}
[[קטגוריה:בוט חוקים]]