חוק הריבית

{{ח:התחלה}}
{{ח:כותרת|חוק הריבית, תשי״ז–1957}}

{{ח:פתיח-התחלה}}
{{ח:מאגר|2000524}} {{ח:תיבה|ס״ח תשי״ז, 50|חוק הריבית|https://fs.knesset.gov.il/3/law/3_lsr_209408.pdf}}; {{ח:תיבה|תשל״ג, 12|חוק הריבית (שינוי שיעורים)|https://fs.knesset.gov.il/7/law/7_lsr_209407.pdf}}; {{ח:תיבה|תשמ״ט, 96|תיקון מס׳ 2|https://fs.knesset.gov.il/12/law/12_lsr_210755.pdf}}; {{ח:תיבה|תשנ״ב, 112|תיקון מס׳ 3|https://fs.knesset.gov.il/12/law/12_lsr_210924.pdf}}; {{ח:תיבה|תשס״ב, 215|חוק הגנה על נוטלי הלוואות לדיור (תיקוני חקיקה)|https://fs.knesset.gov.il/15/law/15_lsr_300478.pdf}}.
{{ח:סוגר}}
{{ח:מפריד}}

{{ח:סעיף|1|הגדרות|תיקון: תשנ״ב}}
{{ח:ת}} בחוק זה –
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מילווה“ – כל עיסקת אשראי, לרבות נכיון שטר והעברת חוב על פי שטר בדרך אחרת;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”ריבית“ – כל תמורה הניתנת בקשר עם מילווה ויש בה משום תוספת לקרן, לרבות דמי עמילות ודמי נכיון המשתלמים כאמור, בין שנקראים בשם ריבית ובין שנקראים בשם אחר, למעט כל סכום המתווסף לקרן עקב תנאי הצמדה לשער החליפין של המטבע הישראלי, למדד המחירים לצרכן או למדד אחר שמפרסמת הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”ריבית מופרזת“ – ריבית ששיעורה עולה על השיעור המכסימלי שנקבע לפי {{ח:פנימי|סעיף 3|סעיף 3 של חוק זה}} או {{ח:חיצוני|חוק בנק ישראל#סעיף 36|סעיף 56 לחוק בנק ישראל, תשי״ד–1954}} (להלן – חוק הבנק);
{{ח:תת}} {{ח:הערה|{{ח:חיצוני|חוק בנק ישראל|חוק בנק ישראל, התש״ע–2010}} החליף את חוק בנק ישראל, תשי״ד–1954, והסמכויות שבסעיף 56(א) לחוק הישן נכללו {{ח:חיצוני|חוק בנק ישראל#סעיף 36|בסעיף 36(4) לחוק החדש}}. עם זאת, הנוסח ”שער הריבית המכסימלי ... שמוסד בנקאי רשאי לקבל“ הוחלף בנוסח ”שיעור הריבית ותשלומים אחרים שבנקאים רשאים לקבל מלקוחותיהם“.}}
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”בית משפט“ – לרבות בורר.

{{ח:סעיף|2||תיקון: תשמ״ט, תשנ״ב}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|3|סמכות לקבוע שיעור ריבית מכסימלי|תיקון: תשל״ג, תשס״ב}}
{{ח:תת|(א)}} שר האוצר רשאי, לאחר התייעצות עם נגיד בנק ישראל ובאישור ועדת הכספים של הכנסת, לקבוע בצו, דרך כלל או לסוגים של מילוות, את שיעור הריבית המכסימלי שמַלווה רשאי לקבל מן הלוֹוה, ואת התנאים לצבירת הריבית בעד תקופות פחותות משלושה חדשים.
{{ח:תת}} {{ח:הערה|פורסם {{ח:חיצוני|צו הריבית (קביעת שיעור הריבית המקסימלי)|צו הריבית (קביעת שיעור הריבית המקסימלי), תש״ל–1970}}.}}
{{ח:תת|(א1)}} בבוא שר האוצר לקבוע מעת לעת, לפי סעיף קטן (א) את שיעור ריבית הפיגורים המכסימלי לגבי הלוואה לדיור כמשמעותה {{ח:חיצוני|חוק הלוואות לדיור|בחוק הלוואות לדיור, התשנ״ב–1992}}, או לגבי הלוואה שנתן תאגיד בנקאי המובטחת במשכנתה על דירת מגורים (בסעיף קטן זה – ההלוואה) יתחשב שר האוצר בריבית הנוהגת בבנקים לגבי יתרות חובה בחשבונות עובר ושב; לענין סעיף קטן זה –
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”ריבית פיגורים“ – ריבית המשתלמת על סכום כלשהו בקשר עם ההלוואה שלא שולם במועד פירעונו, בעד התקופה שבין המועד שנקבע בתנאי ההלוואה לפירעונו של אותו סכום לבין מועד פירעונו בפועל;
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”משכנתה“ – לרבות משכון על זכויות לגבי דירת מגורים והתחייבות אחרת לרישום משכנתה כאמור.
{{ח:תת|(ב)}} שר האוצר לא ישתמש בסמכותו לפי סעיף קטן (א) לגבי סוג מילוות, כל עוד חל עליהם צו של נגיד בנק ישראל לפי {{ח:חיצוני|חוק בנק ישראל#סעיף 36|סעיף 56 לחוק הבנק}}; ולא ישתמש נגיד בנק ישראל בסמכותו לפי {{ח:חיצוני|חוק בנק ישראל#סעיף 36|סעיף 56 האמור}} לגבי סוג מילוות שחל עליהם צו שר האוצר.

{{ח:סעיף|4|איסור ריבית מופרזת}}
{{ח:ת}} לא ידרוש אדם ולא יקבל ריבית מופרזת.

{{ח:סעיף|5|איסור צבירת ריבית|תיקון: תשל״ג}}
{{ח:ת}} לא ידרוש אדם ולא יקבל ריבית דריבית שנצטברה בתקופות פחותות משלושה חדשים אלא במידה שצבירת הריבית הותרה בצו לפי {{ח:פנימי|סעיף 3|סעיף 3}}.

{{ח:סעיף|6|הפחתת ריבית מופרזת}}
{{ח:ת}} מצא בית משפט, כי ריבית שאדם פלוני שילם או התחייב לשלם, היא ריבית מופרזת יפחית הוא את הריבית לשיעור המכסימלי שנקבע לגבי אותו סוג מילוות וישחרר את הלווה מחובתו לתשלום הריבית העודפת או יחייב את המַלווה בהחזרתה, הכל לפי הענין; ורשאי בית המשפט לפתוח למטרה זו כל חשבון שנסגר, על אף כל הסכם שבין בעלי הדין.

{{ח:סעיף|7|ענשים}}
{{ח:ת}} הנותן מילווה בריבית מופרזת או המקבל ריבית מופרזת, דינו – קנס 10,000 לירות או פי חמישה מסכום הריבית המופרזת; הוראה זו לא תחול על פקדונות במוסד בנקאי כמשמעותו {{ח:חיצוני|חוק בנק ישראל|בחוק הבנק}}.

{{ח:סעיף|8|ראיות}}
{{ח:ת}} על אף האמור בכל דין, רשאי בית המשפט בהליכים לפי {{ח:פנימי|סעיף 6|סעיפים 6}} {{ח:פנימי|סעיף 7|ו־7}} לקבל כראיה עדות בעל פה וכן להסתפק בעדות יחיד.

{{ח:סעיף|9|ביטולים}}
{{ח:ת}} בטלים –
{{ח:תת|(1)}} החוק העותומני על הריבית מיום 9 רג׳ב 1304 (9 באפריל 1887);
{{ח:תת|(2)}} פקודת הריבית (השער החוקי);
{{ח:תת|(3)}} פקודת ההלוואות בריבית קצוצה, 1934;
{{ח:תת|(4)}} פקודת ההלוואות (גביית ריבית), 1938.

{{ח:סעיף|10|הוראות מעבר}}
{{ח:ת}} מילווה שניתן לפני תחילתו של חוק זה יחולו עליו הוראות החוקים האמורים {{ח:פנימי|סעיף 9|בסעיף 9}} כאילו חוק זה {{ח:חיצוני|חוק בנק ישראל|וסעיף 78 לחוק הבנק}} לא נכנסו לתקפם, ובלבד שסעיף 4 לחוק העותומני על הריבית מיום 9 רג׳ב 1304 (9 באפריל 1887) לא יחול על מילווה כאמור שניתן לחברה והמובטח באיגרת חוב כמשמעותה {{ח:חיצוני|פקודת החברות#סעיף 1|בפקודת החברות}}.

{{ח:סעיף|11|תחילה}}
{{ח:ת}} תחילתם של חוק זה ושל {{ח:חיצוני|חוק בנק ישראל|סעיף 78 לחוק הבנק}} היא ביום כ״ח באדר א׳ תשי״ז (1 במרס 1957).

{{ח:חתימות|נתקבל בכנסת ביום כ״ח בשבט תשי״ז (30 בינואר 1950).}}
* '''דוד בן־גוריון'''
ראש הממשלה
* '''לוי אשכול'''
שר האוצר
* '''יצחק בן־צבי'''
נשיא המדינה
{{ח:סוגר}}
{{ח:סוף}}
[[קטגוריה:בוט חוקים]]