תקנות השיפוט הצבאי (התאמת החוק עם האמנה בדבר הטיפול בשבויי מלחמה)

{{ח:התחלה}}
{{ח:כותרת|תקנות השיפוט הצבאי (התאמת החוק עם האמנה בדבר הטיפול בשבויי מלחמה), תשכ״ו–1966}}
{{ח:קטע3||תקנות בדבר התאמת {{ח:חיצוני|חוק השיפוט הצבאי|החוק}} עם האמנה בדבר טיפול בשבויי מלחמה}}

{{ח:פתיח-התחלה}}
{{ח:תיבה|ק״ת תשכ״ו, 796|תקנות השיפוט הצבאי (התאמת החוק עם האמנה בדבר הטיפול בשבויי מלחמה)|https://olaw.org.il/takanot/takanot-1833.pdf}}, {{ח:תיבה|2056|ת״ט|https://olaw.org.il/takanot/takanot-1884.pdf}}; {{ח:תיבה|תשכ״ח, 314|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-2140.pdf}}.
{{ח:סוגר}}
{{ח:מפריד}}

{{ח:מבוא}}
בתוקף סמכותי לפי {{ח:חיצוני|חוק השיפוט הצבאי#סעיף 10|הסעיפים 10}} {{ח:חיצוני|חוק השיפוט הצבאי#סעיף 559|ו־542}} {{ח:חיצוני|חוק השיפוט הצבאי|לחוק השיפוט הצבאי, תשט״ו–1955}}, אני מתקין תקנות אלה:
{{ח:סוגר}}
{{ח:מפריד}}

{{ח:סעיף|1|הגדרות}}
{{ח:ת}} בתקנות אלה –
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”האמנה“ – אמנת ג׳נבה מיום 12 באוגוסט 1949 בדבר הטיפול בשבויי מלחמה;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”המעצמה המגינה“ – כמשמעותה באמנה;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”נציג שבויים“ – כמשמעותו בסעיף 79 לאמנה;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”קנס“ – לרבות הפקעת משכורת;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”שבוי“ – שבוי מלחמה כמשמעותו בסעיף 4 לאמנה.

{{ח:סעיף|2|התאמת דרגות}}
{{ח:ת}} הרמטכ״ל רשאי לפרסם בפקודת הצבא הוראות בדבר קביעת ההקבלה של דרגות השבויים לאלה הנהוגות בצבא הגנה לישראל.

{{ח:סעיף|3|שימוש בשפת השבויים}}
{{ח:תת|(א)}} פקודות הנוגעות להתנהגותם של שבויים יינתנו להם בשפה שהם שומעים אותה, או כאשר תרגומן לאותה שפה בצדם.
{{ח:תת|(ב)}} תקנות, צווים, פקודות, הודעות ופרסומים אחרים בכתב הערוכים אל שבויים יינתנו בשפה שהם שומעים אותה, או כאשר תרגומם לאותה שפה בצדם.

{{ח:סעיף|4|בריחה מוצלחת}}
{{ח:ת}} שבוי שברח מהשבי בריחה מוצלחת, כמשמעותה בסעיף 91 לאמנה וחזר ונשבה, לא יועמד לדין בשל אותה בריחה.

{{ח:סעיף|5|נסיון בריחה}}
{{ח:ת}} שבוי שניסה לברוח וחזרו ושבו אותו בטרם היתה בריחתו מוצלחת, כמשמעותה בסעיף 91 לאמנה, לא יועמד בשל אותו מעשה אלא לדין משמעתי בלבד, ואפילו היתה זו עבירה חוזרת.

{{ח:סעיף|6|עבירות הכרוכות בבריחה}}
{{ח:תת|(א)}} שבוי שעבר עבירה מתוך כוונה יחידה להקל על בריחתו ולא כרוכה בה שום פגיעה בחיי אדם או באיבר מאיבריו – כגון עבירות כלפי רכוש הציבור, גניבה שלא לשם התעשרות, עריכת מסמכי שקר או השימוש בהם, לבישת בגדים אזרחיים – לא יועמד בשל כך אלא לדין משמעתי בלבד.
{{ח:תת|(ב)}} שבוי העוזר או המסייע לבריחה, או לנסיון בריחה, לא יועמד בשל כך אלא לדין משמעתי בלבד.

{{ח:סעיף|7|שקילת הבריחה בעת דיון בעבירה אחרת}}
{{ח:ת}} בריחה או נסיון בריחה ואפילו היתה זו עבירה חוזרת – לא יראו אותם כנסיבה מחמירה בשעת העמדתו לדין של השבוי על עבירה שעבר בשעת הבריחה או נסיון הבריחה.

{{ח:סעיף|8|עבירות מיוחדות של שבוי}}
{{ח:ת}} שבוי שעשה מעשה שהוא בר־עונשין אם נעשה על ידי שבוי ואינו בר־עונשין אם נעשה על ידי מי שאינו שבוי – לא יהיה צפוי בשל אותו מעשה אלא לדין משמעתי בלבד.

{{ח:סעיף|9|שמירת זכויות}}
{{ח:תת|(א)}} שבוי הנושא עונש שנפסק בדין משמעתי, או הנמצא במעצר לפני משפט, יוסיף ליהנות מן הזכויות המוענקות לו על פי האמנה, למעט מקרים שבהם הנאה זו אינה אפשרית בגלל עצם הישיבה בכלא, ובמידה שאינה אפשרית כאמור.
{{ח:תת|(ב)}} על אף האמור בתקנת משנה (א), אין לשלול בשום פנים מאת שבוי כאמור את הזכויות המוענקות לו על פי סעיפים 78 ו־126 לאמנה ואת זכויות היתר הקשורות בדרגתו.

{{ח:סעיף|10|הגבלת תקופת מעצר|תיקון: תשכ״ו}}
{{ח:ת}} תקופת המעצר – על פי הוראות {{ח:חיצוני|חוק השיפוט הצבאי#חלק ה פרק 1 סימן א|סימן א׳ לפרק הראשון של חלק ה׳ לחוק}} – של שבוי לפני בירור דינו תהיה קצרה ככל האפשר ולא תעלה –
{{ח:תת|(1)}} לגבי בירור דינו בבית דין צבאי – על שלושה חדשים;
{{ח:תת|(2)}} לגבי בירור דינו בדין משמעתי – על ארבעה עשר יום.

{{ח:סעיף|11|סמכויות לדון שבוי בדין משמעתי}}
{{ח:ת}} על אף האמור {{ח:חיצוני|חוק השיפוט הצבאי#סעיף 139|בסעיפים 139}} {{ח:חיצוני|חוק השיפוט הצבאי#סעיף 151|ו־151 לחוק}}, לא יידון שבוי בדין משמעתי אלא על ידי קצין שיפוט המשמש כמפקד מחנה שבויים, קצין שיפוט שנתמנה על ידיו או קצין שיפוט המשרת במפקדה הממונה על מחנה השבויים.

{{ח:סעיף|12|זכות למתורגמן}}
{{ח:תת|(א)}} שבוי המובא לדין משמעתי רשאי להסתייע, אם יש צורך בכך, בשירותיו של מתורגמן.
{{ח:תת|(ב)}} האמור בתקנת משנה (א) בא להוסיף על הוראות {{ח:חיצוני|חוק השיפוט הצבאי#סעיף 159|סעיף 159 לחוק}} ולא לגרוע מהן.

{{ח:סעיף|13|עונשים משמעתיים}}
{{ח:תת|(א)}} על אף האמור {{ח:חיצוני|חוק השיפוט הצבאי#סעיף 152|בסעיפים 152}} {{ח:חיצוני|חוק השיפוט הצבאי#סעיף 153|ו־153 לחוק}}, לא יוטלו על שבוי בדין משמעתי אלא ענשים אלה:
{{ח:תתת|(1)}} קנס עד 50% ממפרעת השכר ומשכר העבודה שהשבוי היה מקבל אלמלא נענש, בהתאם להוראות סעיפים 60 ו־62 לאמנה;
{{ח:תתת|(2)}} מחבוש לתקופה שלא תעלה על שלושים יום.
{{ח:תת|(ב)}} שבוי שנידון במועד אחד על מספר מעשים לא יידון לתקופת מחבוש כוללת העולה על שלושים יום.
{{ח:תת|(ג)}} נידון שבוי לעונש מחבוש ולפני שנשא כל ענשו חזר ונידון למחבוש בשל עבירה אחרת, לא תתחיל נשיאת עונש המחבוש השני לפני תום שלושה ימים מיום שנגמרה נשיאת עונש המחבוש הראשון, אם תקופת אחד הענשים היא עשרה ימים או יותר.

{{ח:סעיף|13א|אמצעים משמעתיים נוספים לפי האמנה|תיקון: תשכ״ח}}
{{ח:ת}} אין באמור {{ח:פנימי|סעיף 13|בתקנה 13}} כדי לגרוע מסמכותו של מפקד מחנה השבויים לשלול משבוי המואשם בהפרת המשמעת זכויות יתר או להטיל עליו עבודה נוספת, בגבולות המותרים לפי האמנה, בתנאי שלא יינקט אמצעי משמעתי כאמור נגד שבוי אלא לאחר שהפרת המשמעת בה הואשם הובאה לידיעתו, ניתנה לו הזדמנות להסביר את התנהגותו, להתגונן, לרבות הזכות להזמין עדים, ולהסתייע במקרה הצורך במתרגם מוסמך; החלטת מפקד המחנה לנקוט באמצעי משמעתי כאמור תובא לידיעת השבוי ולידיעת נציג השבויים, ותירשם ביומן המיועד לכך.

{{ח:סעיף|14|הכללת תקופת מעצר בעונש}}
{{ח:ת}} הטיל קצין שיפוט על שבוי עונש מחבוש, יכלול בתקופת המחבוש כל תקופה שבה היה השבוי נתון במעצר לפני מתן הפסק בקשר לאותה עבירה.

{{ח:סעיף|15|עיכוב ביצוע פסק}}
{{ח:ת}} ביצוע עונש שהוטל על שבוי בדין משמעתי לא יעוכב לתקופה העולה על חודש ימים מיום מתן הפסק.

{{ח:סעיף|16|הפסקת נשיאת עונש משמעתי}}
{{ח:ת}} שבוי העומד להיות מוחזר למולדתו או להיות מאושפז בארץ נויטראלית, ואשר עד למועד שנועד להשבתו למולדתו או להעברתו לאשפוז לארץ נויטראלית, טרם נשא עונש משמעתי שהוטל עליו, לא יעוכב לשם נשיאת אותו עונש, כולו או מקצתו.

{{ח:סעיף|17|רשימת שבויים שנדונו בדין משמעתי}}
{{ח:ת}} מפקד מחנה השבויים ינהל רשימה של השבויים שנידונו בדין משמעתי ושל הענשים שהוטלו עליהם.

{{ח:סעיף|18|הודעות לנציג שבויים על דין משמעתי}}
{{ח:ת}} כל פסק בדין משמעתי יובא על ידי מפקד מחנה השבויים לידיעת נציג השבויים.

{{ח:סעיף|19|הודעה על זכויות שבוי בבית דין}}
{{ח:ת}} שבוי הצפוי למשפט בבית דין צבאי, תימסר לו לפני קיום משפטו הודעה בדבר זכויותיו על פי סעיף 105 לאמנה.

{{ח:סעיף|20|סניגוריה}}
{{ח:תת|(א)}} הזכות בידי שבוי להיעזר באחד מחבריו או לבחור לעצמו סניגור בהתאם להוראות {{ח:חיצוני|חוק השיפוט הצבאי#סעיף 316|סעיף 316 לחוק}}.
{{ח:תת|(ב)}} לא בחר השבוי לעצמו סניגור בהתאם לאמור בסעיף קטן (א) תהיה המעצמה המגינה זכאית להעמיד לו סניגור ולשם כך יינתן לה זמן של שבוע ימים לפחות. לפי בקשתה של המעצמה המגינה תימסר לה רשימת הזכאים לשמש סניגורים בפני בתי־דין צבאיים.
{{ח:תת|(ג)}} לא נבחר סניגור על ידי השבוי או על ידי המעצמה המגינה, ימונה לו סניגור על ידי הרשות שזימנה את בית־הדין הצבאי שבפניו יישפט השבוי.
{{ח:תת|(ד)}} לשם הסרת ספק נקבע בזה, כי לסניגורו של שבוי יהיו כל הזכויות המפורטות בסעיף 105 לאמנה.

{{ח:סעיף|21|מסירת העתק כתב־אישום לשבוי}}
{{ח:תת|(א)}} העתק כתב האישום יימסר בעוד מועד לפני התחלת הדיון לשבוי ולסניגורו בשפה שכל אחד מהם שומע אותה.
{{ח:תת|(ב)}} הביעו שבוי או סניגורו רצון לעיין בחומר הבדיקה או החקירה המוקדמת על פי הוראות {{ח:חיצוני|חוק השיפוט הצבאי#סעיף 307|סעיף 307 לחוק}}, יתורגם חומר זה לשפה שכל אחד מהם שומע אותה.
{{ח:תת|(ג)}} ראו שבוי או סניגורו צורך בכך, יוכלו להיעזר בהכנת הגנתו של השבוי בשירותו של מתורגמן.

{{ח:סעיף|22|דחיית משפט}}
{{ח:ת}} הוברר לבית הדין עם פתיחת הדיון, כי לא נתמלאו לגבי השבוי דרישות סעיף 104 לאמנה, ידחה בית־הדין את הדיון למועד שבו יתמלאו דרישות סעיף 104 כאמור.

{{ח:סעיף|23|נוכחות נציגי המעצמה המגינה}}
{{ח:תת|(א)}} נציגי המעצמה המגינה יהיו זכאים להיות נוכחים בשעת בירור דינו של שבוי, אלא אם הדיון מתקיים בדלתיים סגורות.
{{ח:תת|(ב)}} נתקיים הדיון בדלתיים סגורות בהתאם לאמור בסעיף קטן (א), תימסר על כך הודעה למעצמה המגינה.

{{ח:סעיף|24|דיון שלא בנוכחות נאשם}}
{{ח:ת}} קויימו הליכים שלא בנוכחות הנאשם לפי {{ח:חיצוני|חוק השיפוט הצבאי#סעיף 328|סעיף 328 לחוק}}, תישלח לו הודעה על ההליכים ועל פסק הדין לפי {{ח:חיצוני|חוק השיפוט הצבאי#סעיף 329|סעיף 329 לחוק}} בשפה שהוא שומע אותה.

{{ח:סעיף|25|שיקולים לפני גזר־הדין}}
{{ח:ת}} לפני גזירת הדין של שבוי יזכיר התובע לבית הדין הצבאי, כי על בית הדין הצבאי לתת את דעתו במלוא המידה האפשרית לעובדה שהנאשם אינו אזרח ישראלי, אינו כפות לה בשום חובת אמונים וכי הוא נתון בידי הצבא עקב נסיבות שאינן תלויות ברצונו.

{{ח:סעיף|26|איסור הורדה בדרגה בדין}}
{{ח:ת}} לא יוטל על שבוי עונש של הורדה בדרגה.

{{ח:סעיף|27|הכללת תקופת מעצר בעונש}}
{{ח:ת}} הטיל בית־דין צבאי על שבוי מאסר או מחבוש, יכלול בתקופת העונש גם כל תקופה שבה היה השבוי נתון במעצר לפני מתן גזר־הדין בקשר לאותו משפט.

{{ח:סעיף|28|נשיאת עונש מאסר או מחבוש}}
{{ח:ת}} שבוי שנידון בבית־דין צבאי לעונש מאסר או מחבוש, ישא את ענשו בהתאם להוראות {{ח:חיצוני|חוק השיפוט הצבאי|החוק}}, אולם על אף האמור בכל הוראה אחרת, {{ח:חיצוני|תקנות השיפוט הצבאי (בתי סוהר צבאיים)|בתקנות בתי הסוהר הצבאיים}}, בתקנון מחנות המעצר הצבאיים או בתקנון חדרי המשמר הצבאיים, יהיו נתונות לו כל הזכויות הנזכרות בסעיף 108 לאמנה.

{{ח:סעיף|29|שחרור לשם החזרה למולדת}}
{{ח:ת}} שבוי העצור לפני משפטו בבית־דין צבאי או בבית משפט אחר, או הנושא עונש לאחר שהורשע בדינו בבית־דין צבאי או בבית משפט אחר והעומד להיות מוחזר למולדתו או להיות מאושפז בארץ נויטראלית, לא ישוחרר מכלאו אלא אם הורה על כך מי שמוסמך לכך על פי הדין.

{{ח:סעיף|30|מועד ביצוע עונש מיתה}}
{{ח:ת}} עונש מיתה שהוטל על שבוי לא יבוצע אלא אם חלפו ששה חדשים לפחות מהיום בו קיבלה המעצמה המגינה הודעה על כך בהתאם לאמור בסעיף 107 לאמנה.

{{ח:סעיף|31|ביטול תקנות}}
{{ח:ת}} תקנות השיפוט הצבאי (התאמת החוק עם האמנה בדבר הטיפול בשבויי מלחמה), תשט״ז–1956 – בטלות.

{{ח:סעיף|32|השם}}
{{ח:ת}} לתקנות אלה ייקרא ”תקנות השיפוט הצבאי (התאמת החוק עם האמנה בדבר הטיפול בשבויי מלחמה), תשכ״ו–1966“.

{{ח:חתימות|י״ט בטבת תשכ״ו (11 בינואר 1966)}}
* '''לוי אשכול'''
שר הבטחון
* אני מסכים.
'''דב יוסף'''
שר המשפטים
{{ח:סוגר}}
{{ח:סוף}}
[[קטגוריה:בוט חוקים]]