פקודת השטרות

{{ח:התחלה}}
{{ח:כותרת|פקודת השטרות [נוסח חדש]}}

{{ח:פתיח-התחלה}}
{{ח:מאגר|2000931}} '''חוק קודם:''' {{ח:תיבה|חא״י כרך א׳ פרק י׳, עמ׳ 51|פקודת שטרי החליפין|https://fs.knesset.gov.il/0/law/0_lsr_563204.pdf}}; {{ח:תיבה|ע״ר 1945, תוס׳ 1, 45|תיקון|https://fs.knesset.gov.il/0/law/0_lsr_562117.pdf}}.

'''נוסח חדש:''' {{ח:תיבה|דמ״י תשי״ז, 12|פקודת השטרות|https://fs.knesset.gov.il/3/law/3_lsr_vn_525669.pdf}}; {{ח:תיבה|ס״ח תשי״ח, 114|חוק ההתיישנות|https://fs.knesset.gov.il/3/law/3_lsr_208303.pdf}}; {{ח:תיבה|תשכ״ד, 2|ת״ט|https://fs.knesset.gov.il/5/law/5_lsr_ec_317424.pdf}}, {{ח:תיבה|40|תיקון מס׳ 2|https://fs.knesset.gov.il/5/law/5_lsr_343795.pdf}}; {{ח:תיבה|תשל״ג, 63|תיקון מס׳ 3|https://fs.knesset.gov.il/7/law/7_lsr_209523.pdf}}; {{ח:תיבה|תש״ם, 64|תיקון מס׳ 4|https://fs.knesset.gov.il/9/law/9_lsr_209522.pdf}}.
{{ח:סוגר}}
{{ח:מפריד}}

{{ח:קטע2||תוכן עניינים}}

{{ח:פנימי|פרק 1|פרק ראשון: מבוא}}

{{ח:פנימי|פרק 2|פרק שני: שטרי חליפין}}

{{ח:פנימי|פרק 2 סימן א|סימן א׳: הצורה והפירוש}}

{{ח:פנימי|פרק 2 סימן ב|סימן ב׳: כשרם ורָשותם של הצדדים}}

{{ח:פנימי|פרק 2 סימן ג|סימן ג׳: תמורת השטר}}

{{ח:פנימי|פרק 2 סימן ד|סימן ד׳: סיחור השטר}}

{{ח:פנימי|פרק 2 סימן ה|סימן ה׳: חובותיו הכלליות של אוחז}}

{{ח:פנימי|פרק 2 סימן ו|סימן ו׳: חָבותם של הצדדים}}

{{ח:פנימי|פרק 2 סימן ז|סימן ז׳: פקיעת השטר}}

{{ח:פנימי|פרק 2 סימן ח|סימן ח׳: קיבול ופרעון משום־כבוד}}

{{ח:פנימי|פרק 2 סימן ט|סימן ט׳: מסמכים אבודים}}

{{ח:פנימי|פרק 2 סימן י|סימן י׳: שטר בסדרה}}

{{ח:פנימי|פרק 2 סימן יא|סימן י״א: ברִירַת הדין}}

{{ח:פנימי|פרק 3|פרק שלישי: שיקים}}

{{ח:פנימי|פרק 3 סימן א|סימן א׳: שיקים משוכים על בנקאי}}

{{ח:פנימי|פרק 3 סימן ב|סימן ב׳: שיקים משורטטים}}

{{ח:פנימי|פרק 4|פרק רביעי: שטרי חוב}}

{{ח:פנימי|פרק 5|פרק חמישי: מילואים}}

{{ח:קטע2|פרק 1|פרק ראשון: מבוא}}

{{ח:סעיף|1|הגדרות}}
{{ח:ת}} בפקודה זו –
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”בנקאי“ – לרבות חבר בני אדם, מואגד ושאינו מואגד, העוסק בעסקי בנק;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”הוצאה“ – מסירה ראשונה של שטר או של שטר חוב, כשהם שלמים בצורתם, לאדם הנוטל אותם בתור אוחז;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”הֶסֵב“ – היסב מוגמר במסירה;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”המוכַּ״ז“ – אדם המחזיק בשטר או בשטר־חוב שהם בני פרעון למוכ״ז;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”אוחז“ – מי שהוא הנפרע או הנָסָב של שטר או של שטר־חוב ומחזיק בו, או מי שהוא המוכ״ז;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מסירה“ – העברת הַחְזקה מאדם לאדם, בין הַחְזקה למעשה ובין הַחְזקה להלכה;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”ערך“ – תמורה בת־ערך;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”פושט רגל“ – לרבות אדם שרכושו הוקנה לנאמן, או לנמחה לפי דין בר־תוקף אותה שעה בעניני פשיטת־רגל;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”קיבול“ – קיבול מוגמר במסירה או בהודעה;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”שטר“ – שטר חליפין, לרבות שֶק;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”תוּבעָנָה“ – לרבות תביעה שכנגד וקיזוז.

{{ח:סעיף|2|הוראה כללית בפרשנות}}
{{ח:ת}} פקודה זו תתפרש בסימוכין לדיני אנגליה בענין שטרי חליפין, שיקים ושטרי חוב, חוץ מדינים שאינם מתיישבים עם הוראות הפקודה, ובמידה שאינם מתיישבים.

{{ח:קטע2|פרק 2|פרק שני: שטרי חליפין}}
{{ח:קטע3|פרק 2 סימן א|סימן א׳: הצורה והפירוש}}

{{ח:סעיף|3|שטר חליפין מהו}}

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 3.א}}
{{ח:תת|(א)}} שטר־חליפין הוא פקודה ללא תנאי ערוכה בכתב מאת אדם אל חברו, חתומה בידי נותנה, בה נדרש האדם שאליו ערוכה הפקודה לשלם לאדם פלוני או לפקודתו, או למוכ״ז, סכום מסויים בכסף, עם דרישה או בזמן עתיד קבוע או ניתן לקביעה.

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 3.ב}}
{{ח:תת|(ב)}} מסמך שלא נתקיימו בו תנאים אלה, או שיש בו פקודה לעשות מעשה בנוסף על פרעון כסף, איננו שטר־חליפין.

{{ח:סעיף*||קרן מיוחדת|עוגן=סעיף 3.ג}}
{{ח:תת|(ג)}} פקודה לפרוע מתוך קרן מיוחדת אינה פקודה ללא תנאי כמשמעותו בסעיף זה; אבל פקודה לפרוע שאין בה סייג אלא שיש בצדה נקיבת קרן מיוחדת שממנה יחזור וייפָּרַע הנמשך, או נקיבת חשבון מיוחד שלחובתו ייזקף הסכום, או הודעה בדבר העסקה המשמשת עילה לשטר – היא פקודה ללא תנאי.

{{ח:סעיף*||התאריך, המקום והערך|עוגן=סעיף 3.ד}}
{{ח:תת|(ד)}} על שלוש אלה אין השטר נפסל;
{{ח:תתת|(1)}} על שאין בו תאריך עריכתו;
{{ח:תתת|(2)}} על שאינו מפרש הערך שניתן בעדו או שאינו מפרש שניתן בעדו ערך כלשהוא;
{{ח:תתת|(3)}} על שאינו מפרש את מקום המשיכה או את מקום הפרעון;
{{ח:תת}} אלא שלעולם, באין מקום פרעונו של השטר נקוב במפורש, יראו כמקום פרעונו את המקום שניקב כמקום עסקו של הנמשך, או כמקום מגוריו.

{{ח:סעיף|4|הדין כשצדדים שונים בשטר חד הם}}
{{ח:תת|(א)}} השטר יכול להיות משוך בר־פרעון למושך או לפקודתו, או לנמשך או לפקודתו.
{{ח:תת|(ב)}} מקום שמושך השטר הוא גם הנמשך, או מקום שהנמשך הוא אדם בדוי או אדם חֲסַר־כושר להתקשר בחוזה, הברֵירה בידי האוחז לנהוג במסמך דרך שטר־חליפין או דרך שטר־חוב.

{{ח:סעיף|5|ערוך אל הנמשך}}
{{ח:תת|(א)}} הנמשך צריך להיות נקוב בשטר בבהירות סבירה, אם בשמו ואם בדרך אחרת.
{{ח:תת|(ב)}} השטר יכול להיות ערוך אל שני נמשכים או יותר, בין שהם שותפים ובין אם לאו, אבל פקודה ערוכה לשני נמשכים לַחֲלוּפין, או לשני נמשכים או יותר בזה אחר זה – אינה שטר חליפין.

{{ח:סעיף|6|דרושה בהירות בענין הנפרע}}

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 6.א}}
{{ח:תת|(א)}} שטר שאיננו בר־פרעון למוֹכּ״ז צריך שהנפרע יהא נקוב בו בבהירות סבירה, אם בשמו ואם בדרך אחרת.

{{ח:סעיף*||נפרע חָלוף או נושא משרה|עוגן=סעיף 6.ב}}
{{ח:תת|(ב)}} השטר יכול להיות עשוי בר־פרעון לשני נפרעים או יותר יחדיו, ויכול שיהא עשוי בר־פרעון לַחֲלוּפין לאחד משני נפרעים או לאחדים מתוך מספר נפרעים; כן יכול שיהא עשוי בר־פרעון לנושא משרה אותה שעה.

{{ח:סעיף*||נפרע בדוי|עוגן=סעיף 6.ג}}
{{ח:תת|(ג)}} מקום שהנפרע הוא אדם בּדוּי או אדם שאינו קיים, מותר לנהוג בשטר כאילו הוא בר־פרעון למוֹכּ״ז.

{{ח:סעיף|7|אילו שטרות סַחירים}}

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 7.א}}
{{ח:תת|(א)}} שטר שיש בו מלים האוסרות העברתו, או המורות על כוונה שהשטר לא יהיה עָביר, השטר כשר בין הצדדים שבו לבין עצמם, אך אין הוא סַחיר.

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 7.ב}}
{{ח:תת|(ב)}} שטר סַחיר יכול שיהא בר־פרעון בין לפקודה ובין למוֹכּ״ז.

{{ח:סעיף*||בא־פרעון למוכ״ז|עוגן=סעיף 7.ג}}
{{ח:תת|(ג)}} שטר בר־פרעון למוֹכּ״ז הוא שטר שנאמר בו כך, או שטר שההיסֵב היחיד או האחרון שעליו, הוא היסב על הֶחָלָק.

{{ח:סעיף*||בר־פרעון לפקודה|עוגן=סעיף 7.ד}}
{{ח:תת|(ד)}} שטר בר־פרעון לפקודה הוא שטר שנאמר בו כך, או שנאמר בו שהוא בר־פרעון לאדם מיוחד ואין בו מלים האוסרות העברתו או המורות על כוונה שלא יהא עָביר.

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 7.ה}}
{{ח:תת|(ה)}} שטר שנאמר בו, בין מלכתחילה ובין בהיסב, שהוא בר־פרעון לפקודת אדם פלוני, ולא לו או לפקודתו, הריהו אף על פי כן בר־פרעון לו או לפקודתו, והברירה בידי אותו אדם.

{{ח:סעיף|8|הסכום שיש לפרוע}}

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 8.א}}
{{ח:תת|(א)}} הסכום שיש לפרעו על פי השטר הוא סכום מסויים, כמשמעותו בפקודה זו, אפילו פרעונו נדרש –
{{ח:תתת|(1)}} עם ריבית;
{{ח:תתת|(2)}} לשיעורין מפורשים;
{{ח:תתת|(3)}} לשיעורין מפורשים ובתוספת הוראה שאם לא ייפרע שיעור אחד יחול זמן פרעונו של הסכום כולו;
{{ח:תתת|(4)}} לפי שער חליפין נקוב, או לפי שער חליפין שיש לבררו בדרך שהורה עליה השטר.

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 8.ב}}
{{ח:תת|(ב)}} מקום שהסכום שיש לפרעו נאמר גם במלים וגם בספָרות, והן מכחישות זו את זו, הסכום שהמלים מורות עליו הוא הסכום שיש לפרעו.

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 8.ג}}
{{ח:תת|(ג)}} מקום שהסכום שיש לפרעו נאמר במלים פעמים אחדות, או שאינו נאמר במלים אך נאמר בספָרות פעמים אחדות, והן מכחישות זו את זו, הסכום הפָּחוּת הוא הסכום שיש לפרעו.

{{ח:סעיף*||חישוב הריבית|עוגן=סעיף 8.ד}}
{{ח:תת|(ד)}} מקום שנאמר בשטר שיש לפרעו בריבית, תחילת זמנה של הריבית היא מתאריך השטר, ואם אין בו תאריך – מיום שהוצא; והוא כשאין בשטר הוראה אחרת.

{{ח:סעיף|9|שטר בר־פרעון עם דרישה}}
{{ח:תת|(א)}} וזה שטר בר־פרעון עם דרישה:
{{ח:תתת|(1)}} שטר שנאמר בו שיש לפרעו עם דרישה או עם ראייה או עם הצגה;
{{ח:תתת|(2)}} שטר שלא נאמר בו שום זמן לפרעון.
{{ח:תת|(ב)}} שטר שקוּבּל, או שהוסב, לאחר שעבר זמנו, יראוהו לגבי הקבל שכך קיבלו עליו או לגבי מֵסֵב שכך הֵסב אותו, כשטר בר־פרעון עם דרישה.

{{ח:סעיף|10|שטר בר־פרעון בעתיד}}
{{ח:תת|(א)}} שטר בר־פרעון בזמן עתיד הניתן לקביעה, כמשמעותו בפקודה זו, הוא שטר שנאמר בו שיש לפרעו –
{{ח:תתת|(1)}} כתום תקופה קבועה לאחר תאריכו או לאחר ראייה;
{{ח:תתת|(2)}} כשאירע מאורע פלוני ואירוּעוֹ ודאי אף שאין זמנו ודאי, או כתום תקופה קבועה לאחר מאורע כאמור.
{{ח:תת|(ב)}} מסמך שנאמר בו שיש לפרעו כשאירע דבר שאירוּעוֹ ספק – איננו שטר, ואין אירוּעוֹ של אותו דבר מתקן את הפגם.

{{ח:סעיף|11|השמטת התאריך בשטר שפרעונו לאחר תאריכו או בקיבול לאחר ראייה}}
{{ח:ת}} שטר שנאמר בו שיש לפרעו בתום תקופה קבועה לאחר תאריכו והוצא בלא תאריך, או שטר שנאמר בו שיש לפרעו כתום תקופה קבועה לאחר ראייה וקוּבּל בלא תאריך, רשאי כל אוחז לרשום בו את התאריך הנכון של ההוצאה או של הקיבּוּל והשטר יהיה בר־פרעון בהתאם לכך; מקום שהאוחז רשם בתום לב ובטעות תאריך לא נכון, וכן בכל מקרה שרשום בשטר תאריך לא נכון והשטר מגיע אחרי כן לאוחז כַּשׁוּרה, לא יהא השטר בטל על שום כך, אלא כוחו יפה והוא בר־פרעון כאילו היה התאריך הרשום בו התאריך הנכון.

{{ח:סעיף|12|חזקה על תאריך שהוא תאריך נכון}}
{{ח:תת|(א)}} תאריך שעל גבי שטר, קיבול או היסֵב, רואים אותו כתאריך הנכון של המשיכה או של הקיבול או של ההיסב, הכל לפי הענין, כל עוד לא הוכח היפוכו של דבר, אולם מקום שהוגש שטר בהליכי פשיטת רגל כראָיה לחובו של נושה עוֹתֵר, יש לקיים את תאריך השטר בראָיה.
{{ח:תת|(ב)}} אין השטר פסול מחמת זו בלבד, שתאריכו מוקדם או מאוחר.

{{ח:סעיף|13|חישוב זמן הפרעון|תיקון: תשל״ג}}

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 13.א}}
{{ח:תת|(א)}} שטר שזמן פרעונו חל, ככתבו, ביום שאינו יום עסקים, יראוהו חל ובר־פרעון ביום העסקים הראשון שלאחריו.

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 13.ב}}
{{ח:תת|(ב)}} שטר שזמן פרעונו כתום תקופה קבועה לאחר תאריכו, לאחר ראִייה, או לאחר שאירע מאורע פלוני, אין מביאים במנין, לגבי קביעת זמן הפרעון את היום שממנו צריכה להתחיל התקופה ומביאים במנין את יום הפרעון.

{{ח:סעיף*||שטר בר־פרעון לאחר ראייה|עוגן=סעיף 13.ג}}
{{ח:תת|(ג)}} שטר שזמן פרעונו הוא כתום תקופה קבועה לאחר ראייה, תחילתה של התקופה היא: בשטר שקוּבּל – מיום הקיבול, ובשטר שהודיעו על חילולו במיאון או באי־מסירה – מיום שניתנה ההודעה.

{{ח:סעיף*||חודש|עוגן=סעיף 13.ד}}
{{ח:תת|(ד)}} המונח ”חודש“ בשטר פירושו חודש לפי הלוח הגריגוריאני אם אין בשטר הגדרה אחרת.

{{ח:סעיף*||אַרכַת חסד|עוגן=סעיף 13.ה}}
{{ח:תת|(ה)}} על זמן הפרעון כפי שהוא קבוע בשטר אין מוסיפים אַרכַּת חסד.

{{ח:סעיף|14|נדרש־בשעת־הדחק}}
{{ח:ת}} מושך השטר וכל מֵסֵב יכול לרשום בו שמו של אדם שאליו יוכל האוחז לפנות בשעת־הדחק, היינו בשעה שהשטר יחוּלל במיאוּן או באי־פרעון; אדם כאמור נקרא נדרש־בשעת־הדחק; הברירה בידי האוחז לפנות אל הנדרש־בשעת־הדחק או לא, כפי שנראה לו.

{{ח:סעיף|15|תְנָיות מיוחדות של מושך או של מסב המגבילות חָבותם|תיקון: תשל״ג}}
{{ח:תת|(א)}} מושך השטר וכל מֵסֵב יכול לרשום בו תְנָיָה מפורשת –
{{ח:תתת|(1)}} השוללת או המגבילה את חבוּתוֹ הוא כלפי האוחז;

{{ח:סעיף*||ויתור על חובות האוחז}}
{{ח:תתת|(2)}} המוותרת על חובותיו של האוחז כלפיו, כולן או מקצתן.
{{ח:תת|(ב)}} שום דבר האמור בסעיף זה לא ימנע מושך שטר וכל מסב מלרשום בתעודה נפרדת כל תניה שבידו לרשום בשטר לפי סעיף קטן (א).

{{ח:סעיף|16|הגדרת קיבול ומהו צריך}}

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 16.א}}
{{ח:תת|(א)}} קיבול שטר פירושו גילוי דעתו של הנמשך על הסכמתו לפקודת המושך.

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 16.ב}}
{{ח:תת|(ב)}} הקיבול פסול אם לא נתמלאו בו תנאים אלה:

{{ח:סעיף*||צורה מהי צריכה}}
{{ח:תתת|(1)}} צריך שיהא כתוב בשטר וחתום בידי הנמשך; חתימתו בלבד על פני השטר, בלא תוספת מלים, מספקת;
{{ח:תתת|(2)}} אסור שייאמר בו, שהנמשך יקיים את הבטחתו שלא בפרעון כסף.

{{ח:סעיף|17|הזמן לקיבול}}

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 17.א}}
{{ח:תת|(א)}} השטר יכול שיהא מקובל –
{{ח:תתת|(1)}} לפני שנחתם בידי המושך או כשאינו שלם מבחינה אחרת;
{{ח:תתת|(2)}} לאחר שעבר זמנו, או לאחר שחוּלל בתחילה בסירוב לקבלו או באי־פרעון.

{{ח:סעיף*||תאריך הקיבול לאחר חילול תחילה|עוגן=סעיף 17.ב}}
{{ח:תת|(ב)}} שטר בר־פרעון לאחר ראייה שחולל במיאון ולאחר מכן חזר הנמשך וקיבלו עליו, זכאי האוחז, באין הסכּם אחר, לקיבול מן התאריך שבו הוצג השטר לראשונה לפני הנמשך לשם קיבול.

{{ח:סעיף|18|קיבול כללי וקיבול מסוייג}}

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 18.א}}
{{ח:תת|(א)}} הקיבול יכול שיהא כללי או מסוייג.

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 18.ב}}
{{ח:תת|(ב)}} קיבול כללי מסכים בלא סייג לפקודת המושך; קיבול מסוייג במלים מפורשות משנה כוחו של השטר מכפי שנמשך.

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 18.ג}}
{{ח:תת|(ג)}} ביחוד מסוייג הקיבול כשהוא –

{{ח:סעיף*||על תנאי}}
{{ח:תתת|(1)}} על תנאי, היינו תולה פרעונו על ידי הקַבָּל בקיום תנאי שנאמר בקיבול;
{{ח:תתת|(2)}} חלקי, היינו קיבול לפרוע רק חלק מן הסכום שבשטר;

{{ח:סעיף*||במקום מיוחד בלבד}}
{{ח:תתת|(3)}} מאוּתר, היינו קיבול לפרוע במקום מיוחד פלוני בלבד; אם לא נאמר בו בפירוש שיש לפרוע את השטר באותו מקום בלבד ולא במקום אחר, יהיה הקיבול האמור קיבול כללי;

{{ח:סעיף*||הזמן}}
{{ח:תתת|(4)}} מסוייג מבחינת הזמן;

{{ח:סעיף*||חלק מהנמשכים}}
{{ח:תתת|(5)}} של אחד הנמשכים או של אחדים מהם, אך לא של כולם.

{{ח:סעיף|19|מסמך לא שלם או חתימה על־הָחָלק}}
{{ח:תת|(א)}} היה השטר חסר פרט מהותי, האדם המחזיק בו יש לו רָשות לכאורה להשלים את החסר ככל שנראה לו.
{{ח:תת|(ב)}} מסמך כאמור שהושלם תוך זמן סביר ובדיוק לפי ההרשאה שניתנה, יהא אָכִיף על כל אדם שנעשה צד לו לפני ההשלמה; זמן סביר, לענין זה, הוא שאלה שבעובדה; ואולם אם סיחרו את המסמך לאחר השלמתו לאוחז כַּשׁוּרה, יהא השטר בידו כשר ובר־פעַל לכל דבר, והוא יכול לֶאֱכוֹף אותו כאילו הושלם בתוך זמן סביר ובדיוק לפי ההרשאה שניתנה.

{{ח:סעיף|20|מסירה תשלים את ההתקשרות}}

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 20.א}}
{{ח:תת|(א)}} כל התקשרות על פי שטר, בין של המושך בין של הקַבָּל ובין של מֵסֵב, אינה שלמה ואפשר לחזור ממנה כל עוד לא נמסר המסמך על מנת לעשותה בת־פעל; ואולם מקום שקיבול כתוב בשטר, והנמשך הודיע לאדם הזכאי לשטר, או בהתאם להוראותיו, שקיבל עליו את השטר – הקיבול נעשה שלם ואין לחזור ממנו.

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 20.ב}}
{{ח:תת|(ב)}} בין צדדים סמוכים לבין עצמם, ולגבי כל צד מרוחק שאיננו אוחז כַּשׁוּרה:

{{ח:סעיף*||בידי מי}}
{{ח:תתת|(1)}} המסירה היא בת־פעל אם נעשתה בידי הצד המושך, או המקבל עליו או המֵסֵב, או בהרשאתם, הכל לפי הענין;

{{ח:סעיף*||מסירה על תנאי}}
{{ח:תתת|(2)}} מותר להוכיח שהמסירה היתה על תנאי או למטרה מיוחדת בלבד ולא לשם העברת הקנין בשטר;
{{ח:תת}} אבל שטר שהוא בידי אוחז כַּשׁוּרה, חזקה חֲלוּטה היא שהיתה מסירה כשרה על ידי כל הצדדים שקדמו לו, כדי להָחִיבם כלפיו.

{{ח:סעיף*||חזקה במסירה|עוגן=סעיף 20.ג}}
{{ח:תת|(ג)}} שטר שיצא מהחזקתו של צד שחתם עליו בתור מושך, או קבל או מסב, חזקה שנמסר על ידיו מסירה כשרה וללא תנאי, כל עוד לא הוכח היפוכו של דבר.

{{ח:קטע3|פרק 2 סימן ב|סימן ב׳: כשרם ורָשותם של הצדדים}}

{{ח:סעיף|21|כשרם ורשותם של הצדדים}}
{{ח:תת|(א)}} הכּוֹשׁר לָחוּב כצד לשטר – כמוהו כַּכּוֹשׁר להתקשר בחוזה.
{{ח:תת|(ב)}} שטר שנמשך או שהוסב בידי אדם שאין לו כושר או כוח לָחוּב על פי שטר, משיכתו או היסבו מזַכּים את האוחז להיפָּרע על פי השטר ולֶאֱכוֹף אותו על כל צד אחר שבו.

{{ח:סעיף|22|אין חבות בלי חתימה}}
{{ח:תת|(א)}} אין אדם חב בתור מושך או מסב או קַבָּל של שטר אם לא חתם עליו בתור אחד מאלה.
{{ח:תת|(ב)}} חתם אדם בשם מסחרי או בשם נטול, הריהו חב על פיו כאילו חתם בשמו הוא.
{{ח:תת|(ג)}} חתם אדם שמה של פירמה, הרי זה כאילו חתם שמותיהם של כל הֶחָבים בתור שותפים לאותה פירמה.

{{ח:סעיף|23|חתימה שזוייפה או שנחתמה שלא ברשות}}

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 23.א}}
{{ח:תת|(א)}} חתימה על שטר שהיא מזוייפת או שּׂוּמה בו שלא בהרשאת האדם שהחתימה נחזית כשלו, אין כוחה יפה כלשהו, ואין רוכשים על ידיה או על פיה כל זכות להחזיק בשטר או להפטיר ממנו או לאכוף פרעונו על כל צד שבו, אלא אם האדם שכנגדו באים להחזיק את השטר או שעליו באים לאכוף פרעונו מָנוע מלטעון טענת זיוף או העדר הרשאה, והכל בכפוף להוראות פקודה זו.

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 23.ב}}
{{ח:תת|(ב)}} שום דבר האמור בסעיף זה אין בו כדי לפגוע באישור שניתן לחתימה שנחתמה שלא בְרָשות ואינה מגיעה לכלל זיוף.

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 23.ג}}
{{ח:תת|(ג)}} אדם שפרע שטר בתום לב ובדרך העסקים הרגילה, אין עליו חובה להוכיח כי ההיסֵב של הנפרע או כל היסב שלאחריו נחתם בידו או בהרשאתו של האדם שההיסב נחזה כשלו; ואפילו היתה חתימת ההיסב מזוייפת או חתומה שלא בְרָשות, דינו של מי שפרע בדרך זו כדין מי שפרע כַּשׁוּרה.

{{ח:סעיף*||מימשך בנקאי כמוהו כשטר|עוגן=סעיף 23.ד}}
{{ח:תת|(ד)}} לענין סעיף זה, מימשך או פקודה שנמשכו על ידי בנק על סניף שלו, וחוץ מזה נתקיימה בהם ההגדרה של שטר על פי {{ח:פנימי|סעיף 3|סעיף 3}} – דינם כדין שטר.

{{ח:סעיף|24|חתימה בתוקף הרשאה}}
{{ח:ת}} חתימה בתוקף הרשאה כוחה כהודעה שרָשותו של המורשה לחתום מוגבלת היא, ואין החתימה מחייבת את המרשה, אלא אם פעל המורשה במעשה החתימה בגבולות רָשותו ממש.

{{ח:סעיף|25|החותם בתור מורשה או בבחינת נציג}}
{{ח:תת|(א)}} מי שחתם על שטר בתור מושך או מֵסֵב או קַבָּל והוסיף לחתימתו מלים המורות שהוא חותם בשם מרשה או מטעמו או בבחינת נציג, אינו חב על פי השטר חבוּת אישית; אך תוספת מלים לחתימתו שאינן באות אלא לתאר שהוא מורשה או פועל בבחינת נציג, אינן פוטרות אותו מחבות אישית, ואם הוכח שפעל שלא בְרָשות או שחרג מתחום רָשותו יהא חב על פי השטר חָבוּת אישית.
{{ח:תת|(ב)}} כשבאים להכריע אם חתימה פלונית על שטר היא של מרשה או של המורשה שבידו נכתבה, הולכים אחר הפירוש המועיל ביותר לכשרותו של המסמך.

{{ח:קטע3|פרק 2 סימן ג|סימן ג׳: תמורת השטר}}

{{ח:סעיף|26|תמורה בת ערך – מהי}}

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 26.א}}
{{ח:תת|(א)}} תמורה בת־ערך לשטר יכול שתהא –
{{ח:תתת|(1)}} כל תמורה המספקת כדי להעמיד התקשרות פשוטה;
{{ח:תתת|(2)}} חוב קודם או חבוּת קודמת; ודינם כדין תמורה בת־ערך בין שהשטר הוא בר־פרעון עם דרישה ובין שהוא בר־פרעון בזמן עתיד.

{{ח:סעיף*||אוחז תמורת ערך|עוגן=סעיף 26.ב}}
{{ח:תת|(ב)}} משניתן בזמן מן הזמנים ערך בעד שטר, רואים את האוחז כאוחז בעד ערך כלפי הקַבָּל וכלפי כל מי שנעשה צד לשטר לפני אותו זמן.

{{ח:סעיף*||אוחז שיש לו עִכָבון|עוגן=סעיף 26.ג}}
{{ח:תת|(ג)}} אוחז שיש לו עִכָּבוֹן על השטר מכוח חוזה או מכלל דין, רואים אותו כאוחז בעד ערך כדי הסכום שיש לו עִכָּבוֹן כנגדו.

{{ח:סעיף|27|שטר־טובה או מיטיב}}

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 27.א}}
{{ח:תת|(א)}} המיטיב בשטר הוא האדם שחתם עליו כמושך או כקבּל או כמֵסֵב בלא שקיבל בעדו ערך וכדי להשאיל את שמו לאדם אחר.

{{ח:סעיף*||חובתו של מיטיב|עוגן=סעיף 27.ב}}
{{ח:תת|(ב)}} המיטיב חב על פי השטר כלפי אוחז בעד ערך, ואין נפקא מינה אם האוחז ידע בשעה שנטל את השטר שאין אותו צד אלא מיטיב ואם לאו.

{{ח:סעיף|28|אוחז כַשורה}}

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 28.א}}
{{ח:תת|(א)}} אוחז כַּשורה הוא אוחז שנטל את השטר כשהוא שלם ותקין לפי מראהו ובתנאים אלה:
{{ח:תתת|(1)}} נעשה אוחז השטר לפני שעבר זמנו, ולא היתה לו כל ידיעה שהשטר חוּלל לפני כן, אם אמנם חוּלל;
{{ח:תתת|(2)}} נטל את השטר בתום לב ובעד ערך ובשעה שסיחרו לו את השטר לא היתה לו כל ידיעה שזכות קנינו של המסַחֵר פגומה.

{{ח:סעיף*||פגמים שבזכות קנין|עוגן=סעיף 28.ב}}
{{ח:תת|(ב)}} ביחוד זכות קנינו של מסֲחר שטר פגומה כמשמעותו בפקודה זו, אם השיג את השטר, או את הקיבּוּל, על ידי רמאות, כפיה, או אלימות ופחד, או באמצעים אחרים שאינם כדין, או בתמורה אי־חוקית, או כשהוא מסחר את השטר אגב מעילה באמון, או בנסיבות העולות כדי רמאות.

{{ח:סעיף*||אוחז התובע מכוח אוחז כשורה|עוגן=סעיף 28.ג}}
{{ח:תת|(ג)}} אוחז, בין בעד ערך ובין שלא בעד ערך, שזכות קנינו בשטר הגיעה לו מכוח אוחז כַּשׁוּרה ושאיננו שותף לשום רמאות או אי חוקיות הפוגעות בשטר, יש לו כל הזכויות אשר לאותו אוחז כשורה כלפי הקבּל וכלפי כל הצדדים לשטר שקדמו לאותו אוחז.

{{ח:סעיף|29|חזקה על תמורה ועל תום לב}}
{{ח:תת|(א)}} כל צד שחתימתו מצויה על השטר, חזקה לכאורה שנעשה צד לו בעד ערך.
{{ח:תת|(ב)}} כל אוחז שטר, חזקה לכאורה שהוא אוחז כַּשׁוּרה; אך אם הודו או הוכיחו בתובענה שהקיבול או ההוצאה או הסיחור שלאחריה פגועים ברמאות, בכפיה, או באלימות ופחד, או באי־חוקיות, חובת הראיה מוחלפת, עד אם הוכיח האוחז שלאחר אותה רמאות או אי־חוקיות ניתן בתום לב ערך בעד השטר.

{{ח:קטע3|פרק 2 סימן ד|סימן ד׳: סיחור השטר}}

{{ח:סעיף|30|סיחור מהו}}

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 30.א}}
{{ח:תת|(א)}} משהועבר שטר מאדם לאדם בדרך העושה את הנעבר לאוחז השטר – השטר מסוחר.

{{ח:סעיף*||שטר למוכ״ז|עוגן=סעיף 30.ב}}
{{ח:תת|(ב)}} שטר בר־פרעון למוכ״ז – סיחורו במסירה.

{{ח:סעיף*||שטר לפקודה|עוגן=סעיף 30.ג}}
{{ח:תת|(ג)}} שטר בר־פרעון לפקודה – סיחורו בהיסב של האוחז שהוגמר במסירה.

{{ח:סעיף*||העברת שטר לפקודה בלא היסב|עוגן=סעיף 30.ד}}
{{ח:תת|(ד)}} האוחז שטר לפקודתו שהעביר את השטר בעד ערך בלא היסב, העברתו נותנת לנעבר אותה זכות קנין בשטר שהיתה לו למעביר, ובנוסף על כך רוכש הנעבר את הזכות לקבל את היסבו של המעביר.

{{ח:סעיף*||היסב על ידי נציג|עוגן=סעיף 30.ה}}
{{ח:תת|(ה)}} היה אדם חייב להָסֵב שטר בתור נציג, יכול הוא להסב את השטר בביטויים השוללים את חָבוּתוֹ האישית.

{{ח:סעיף|31|היסב בר־תוקף מהו צריך}}
{{ח:ת}} היסב עושה סיחור אם נתמלאו בו תנאים אלה:

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 31.1}}
{{ח:תת|(1)}} צריך שיהא כתוב על השטר גופו וחתום בידי המסב; חתימתו של המסב על השטר, היא בלבד ללא תוספת מלים, דַיָהּ;

{{ח:סעיף*||סֶפַח או ”העתק“}}
{{ח:תת}} היה ההיסב כתוב על גבי סֶפַח או על גבי ”העתק“ של שטר שהוציאוהו או שסיחרוהו במדינה המכּירה בכוחם של העתקים, רואים את ההיסב כאילו נכתב על השטר גופו;

{{ח:סעיף*||היסב חלקי|עוגן=סעיף 31.2}}
{{ח:תת|(2)}} צריך שיהא היסב לשטר כולו; היסב חלקי, היינו היסב הנחזה כמעביר לַנָסָב חלק בלבד של הסכום העומד לפרעון, או הנחזה כמעביר את השטר לשני נְסַבִּים או יותר, לכל אחד לחוד, אינו עושה סיחור;

{{ח:סעיף*||מספר נפרעים או נסבים|עוגן=סעיף 31.3}}
{{ח:תת|(3)}} מקום שהשטר הוא לפקודתם של שני נפרעים או נְסַבִּים, או של יותר משנים, והם אינם שותפים, צריך שיָסֵבוּ כולם זולת אם היה המֵסֵב רשאי להָסֵב בשם האחרים;

{{ח:סעיף*||שיבוש תיאורו של נפרע או של נסב|עוגן=סעיף 31.4}}
{{ח:תת|(4)}} מקום שהשטר הוא לפקודה, והנפרע או הנסב מתואר שלא כנכון, או שנשתבש הכתיב של שמו, יכול הוא להסב את השטר כדרך שכתוב בו ולהוסיף, אם יראה לעשות כן, את חתימתו הנכונה;

{{ח:סעיף*||סדר היסבים|עוגן=סעיף 31.5}}
{{ח:תת|(5)}} שטר שיש בו שני היסבים או יותר, חזקה שכל אחד מהם נעשה בסדר שבו הוא עומד על השטר, עד שלא הוכח היפוכו של דבר;

{{ח:סעיף*||סוגי היסב|עוגן=סעיף 31.6}}
{{ח:תת|(6)}} היסב יכול שיהיה בין על־החָלָק ובין במיוחד, ויכול שיהיו בו תנאים מגבילים.

{{ח:סעיף|32|היסב על תנאי}}
{{ח:ת}} שטר הנחזה כמוסב על תנאי, מותר לפרעו ולא להשגיח בתנאי, והפרעון לנסב כוחו יפה, בין שנתקיים התנאי ובין שלא נתקיים.

{{ח:סעיף|33|היסב על־החלק}}

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 33.א}}
{{ח:תת|(א)}} היסב על־החָלָק אינו מפרש שום נסב, ושטר שהוסב כך הוא בר־פרעון למוכ״ז.

{{ח:סעיף*||היסב מיוחד|עוגן=סעיף 33.ב}}
{{ח:תת|(ב)}} היסב מיוחד מפרש את האדם אשר לו או לפקודתו ייפרע השטר.

{{ח:סעיף*||דין נסב כדין נפרע|עוגן=סעיף 33.ג}}
{{ח:תת|(ג)}} הוראות פקודה זו לגבי נפרע חלות, בשינויים המחוייבים, גם לגבי נסב על פי היסב מיוחד.

{{ח:סעיף*||הפיכת היסב על־החלק להיסב מיוחד|עוגן=סעיף 33.ד}}
{{ח:תת|(ד)}} שטר שהוסב על־החָלָק, יכול כל אוחז להפוך את ההיסב להיסב מיוחד על ידי שיכתוב מעל לחתימת המֵסֵב הוראה לשלם את השטר לעצמו או לפקודתו או לאדם אחר או לפקודתו.

{{ח:סעיף|34|היסב מגביל}}
{{ח:תת|(א)}} היסב מגביל הוא היסב האוסר להוסיף ולסחר את השטר, או המביע שאין זו אלא הרשאה לעשות בשטר כאמור בהיסב ולא העברת בעלות בשטר, כגון שטר שהוסב: ”שלם לפלוני בלבד“ או ”שלם לפלוני לחשבונו של אלמוני“ או ”שלם לפלוני או לפקודתו, לגוביינא“.
{{ח:תת|(ב)}} היסב מגביל נותן לנָסָב את הזכות להיפָרע על פי השטר ולתבוע לדין כל צד לשטר שהמסב שלו היה יכול לתבעו, אבל אין ההיסב נותן לו כוח להעביר את זכויותיו בתור נסב אלא אם הורשה בו בפירוש לעשות כן.
{{ח:תת|(ג)}} מקום שהיסב מגביל מרשה להוסיף ולהעביר, כל הנסַבִּים הבאים לאחר מכן נוטלים את השטר עם כל הזכויות וההתחייבויות שהיו לנסב הראשון על פי ההיסב המגביל.

{{ח:סעיף|35|עד מתי השטר סחיר}}

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 35.א}}
{{ח:תת|(א)}} שטר שהוא סַחיר בתחילתו מוסיף להיות סַחיר, עד אם הוסב היסב מגביל או אם נפקע על ידי פרעון או בדרך אחרת.

{{ח:סעיף*||סיחור של שטר שעבר זמנו|עוגן=סעיף 35.ב}}
{{ח:תת|(ב)}} שטר שעבר זמנו אין לסַחרו אלא בכפוף לכל פגם שבזכות קנין שהשטר היה פגוע בו בשעת חָלוּתוֹ, ומאותה שעה ואילך הנוטל את השטר אינו יכול לרכוש או ליתן זכות קנין טובה מזו שהיתה לאדם שמידו נטל.

{{ח:סעיף*||שטר עם דרישה – מתי עובר זמנו|עוגן=סעיף 35.ג}}
{{ח:תת|(ג)}} שטר שזמן פרעונו עם דרישה, וחָזוּתוֹ מעידה עליו שהיה במחזור זמן רב במידה שאינה סבירה, יראוהו כשטר שעבר זמנו, כמשמעותו בסעיף זה ולענינו; מהו, לענין זה, זמן רב במידה שאינה סבירה, היא שאלה של עובדה.

{{ח:סעיף*||חזקה לגבי תאריך הסיחור|עוגן=סעיף 35.ד}}
{{ח:תת|(ד)}} כל סיחור – חזקה לכאורה שנעשה לפני שעבר זמנו של השטר, אם אין בהיסב תאריך מאוחר מֵחָלוּתו של השטר.

{{ח:סעיף*||שטר שיודעים בו שחולל|עוגן=סעיף 35.ה}}
{{ח:תת|(ה)}} שטר שלא עבר זמנו וחוּלל, כל הנוטל אותו בידיעה שחולל נוטלו בכפוף לכל פגם שבזכות קנין שהיה בו בשעת חילול, אבל שום דבר האמור בסעיף קטן זה לא יפגע בזכויותיו של אוחז כַּשורה.

{{ח:סעיף|36|סיחור שטר למי שכבר הוא חב על פיו}}
{{ח:ת}} שטר שסיחרוהו בחזרה למושך או למֵסֵב קודם או לקבּל, יכול אותו צד, בכפוף להוראות פקודה זו, לחזור ולהוציא את השטר ולסחרו עוד, אך אין הוא זכאי לאכוֹף תשלומו על שום צד־ביניים שכלפיו היה חב לפני כן.

{{ח:סעיף|37|זכויותיו של אוחז}}
{{ח:ת}} אלה זכויותיו וכוחו של אוחז שטר:
{{ח:תת|(1)}} יכול הוא לתבוע על פי השטר בשם עצמו;
{{ח:תת|(2)}} היה אוחז כַּשורה, הריהו אוחז השטר כשהוא נקי מכל פגם שבזכות קנינם של צדדים קודמים לו, וכן מכל טענות־הגנה אישיות גרידא שהיו להם בינם לבין עצמם, ויכול הוא לאכוף תשלומו על כל צד החב על פי השטר;
{{ח:תת|(3)}} היה פגם בזכות קנינו, הרי אם סיחר את השטר לאוחז כַּשׁוּרה, רוכש אותו אוחז זכות קנין טובה ושלמה, ואם השיג פרעונו של השטר, מי שפרע לו כַּשורה מופטר מן השטר הֶפטר כשר.

{{ח:קטע3|פרק 2 סימן ה|סימן ה׳: חובותיו הכלליות של אוחז}}

{{ח:סעיף|38|מתי יש צורך בהצגה לקיבול}}
{{ח:תת|(א)}} שטר בר־פרעון לאחר ראייה טעון הצגה לקיבול, כדי לקבוע חָלוּתו של המסמך.
{{ח:תת|(ב)}} שטר שהיתנו בו בפירוש שיש להציגו לקיבול, אין להציגו לפרעון כל עוד לא הוצג לקיבול.
{{ח:תת|(ג)}} בשום מקרה אחר אין השטר טעון הצגה לקיבול כדי להָחיב על פיו כל צד לשטר.

{{ח:סעיף|39|הזמן להצגת שטר שפרעונו לאחר ראייה|תיקון: תשכ״ד}}
{{ח:תת|(א)}} שטר בר־פרעון לאחר ראייה שסיחרוּהו, צריך האוחז, בכפוף להוראות פקודה זו, להציגו לקיבול או לסחרו תוך זמן סביר; ולעולם, שטר שפרעונו לאחר ראייה צריך להציגו לקיבול תוך ששה חדשים מתאריכו, או תוך זמן קצר יותר שהיתנוהו המושך או המסב, או תוך זמן ארוך יותר שהיתנהו המושך ושלא יעלה על שנים־עשר חדשים.
{{ח:תת|(ב)}} לא עשה האוחז כן, הופטרו המושך וכל המסיבּים שקדמו לאותו אוחז.
{{ח:תת|(ג)}} כשבאים לפסוק מהו זמן סביר כמשמעותו בסעיף זה, יש לשים לב לטיבו של השטר, למנהג הסוחרים לגבי שטרות מעין זה ולעובדות של המקרה המיוחד.

{{ח:סעיף|40|כללים להצגה לקיבול והצדק לאי הצגה}}

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 40.א}}
{{ח:תת|(א)}} השטר הוא מוצג כראוי אם הוצג לפי כללים אלה:
{{ח:תתת|(1)}} צריך שתהא הצגה לפני שעבר זמנו, ביום עסקים ובשעה סבירה, על ידי האוחז או בשמו, לפני הנמשך או לפני אדם הרשאי בשמו לקבל עליו את השטר או לסרב לקבלו עליו;

{{ח:סעיף*||שני נמשכים או יותר}}
{{ח:תתת|(2)}} היה השטר ערוך אל שני נמשכים או יותר, שאינם שותפים, צריך שתהא הצגה לפני כולם; אלא שאם האחד רשאי לקבל בעד כולם יכול שתהא הצגה לפניו בלבד;

{{ח:סעיף*||נמשך שמת}}
{{ח:תתת|(3)}} מת הנמשך, יכול שתהא הצגה לפני נציגו האישי;

{{ח:סעיף*||נמשך שפשט את הרגל}}
{{ח:תתת|(4)}} פשט הנמשך את הרגל, יכול שתהא הצגה לפניו או לפני הנאמן שלו;

{{ח:סעיף*||בֵי־דואר}}
{{ח:תתת|(5)}} מקום שניתן לפי הסכם או לפי הנוהג להציג את השטר על ידי בֵי־דואר, הצגתו בדרך זו מספקת.

{{ח:סעיף*||הֶצדֵק הפוטר מהצגה לקיבול|עוגן=סעיף 40.ב}}
{{ח:תת|(ב)}} ואלה נסיבות הפוטרות מחובת הצגה לקיבול כאמור ומתירות לנהוג בשטר כאילו חולל מחמת מיאון:
{{ח:תתת|(1)}} הנמשך מת או פשט את הרגל, או שהוא אדם בדוי או שאין לו כושר להתקשר בשטר;
{{ח:תתת|(2)}} אין אפשרות לבצע הצגה כאמור אף לאחר שקידה סבירה;
{{ח:תתת|(3)}} ההצגה היתה אמנם שלא כתיקונה, אך הסירוב לקיבול היה בגלל סיבה אחרת.

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 40.ג}}
{{ח:תת|(ג)}} העובדה שיש לאוחז יסוד להניח שהשטר יחוּלל לכשיוצג אינה פוטרת מחובת הצגה.

{{ח:סעיף|41|מיאון|תיקון: תשל״ג}}
{{ח:ת}} הוצג שטר לקיבול כראוי ולא קוּבל תוך עשרים וארבע שעות, האדם שהציגו חייב לנהוג בו כבשטר שחוּלל מחמת מיאון; לא עשה כן, יפסיד האוחז את זכותו לחזור על המושך ועל המסיבּים.

{{ח:סעיף|42|חילול במיאון ותוצאותיו}}
{{ח:תת|(א)}} השטר מחולל במיאון באחת משתי אלה:
{{ח:תתת|(1)}} כשהציגוהו לקיבול כראוי וסירבו לקבלו בדרך שנקבע בפקודה, או שאין אפשרות להשיג קיבול כזה;
{{ח:תתת|(2)}} כשהיו פטורים מלהציגו לקיבול והשטר לא קובל.
{{ח:תת|(ב)}} חולל השטר במיאון עולה מיד הזכות לאוחז, בכפוף להוראות הפקודה, לחזור על המושך ועל המסיבּים ואין צורך להציגו לפרעון.

{{ח:סעיף|43|החובות לגבי קיבול מסוייג|תיקון: תשל״ג}}
{{ח:תת|(א)}} יכול האוחז שטר לסרב ליטול קיבול מסוייג, ואם אינו משיג קיבול בלתי מסוייג יכול הוא לנהוג בשטר כאילו חולל במיאוּן.
{{ח:תת|(ב)}} ניטל קיבול מסוייג כשהמושך או מסב לא הרשה את האוחז, בפירוש או מכללא, ליטול קיבול מסוייג, או לא הביע הסכמתו לכך לאחר מעשה, המושך ומסב כאמור מופטרים מחבוּתם על פי השטר; אין הוראות סעיף קטן זה חלות על קיבול חלקי שנמסרה עליו הודעה כראוי.
{{ח:תת|(ג)}} מושך או מסב של שטר שקיבל ידיעה בדבר קיבול מסוייג ולא הביע לאוחז תוך זמן סביר את אי־הסכמתו יראו אותו כאילו הביע הסכמתו.

{{ח:סעיף|44|הצגה לפרעון|תיקון: תשל״ג}}

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 44.א}}
{{ח:תת|(א)}} בכפוף להוראות הפקודה, צריך להציג שטר לפרעון כראוי; לא הציגוהו, המושך והמסב מופטרים.

{{ח:סעיף*||כללים|עוגן=סעיף 44.ב}}
{{ח:תת|(ב)}} השטר הוא מוצג לפרעון כראוי אם הוצג לפי כללים אלה:

{{ח:סעיף*||מהו הזמן}}
{{ח:תתת|(1)}} שטר שאיננו בר־פרעון עם דרישה, יש להציגו ביום שחל זמן פרעונו;
{{ח:תתת|(2)}} שטר שהוא בר־פרעון עם דרישה, יש להציגו, בכפוף להוראות הפקודה, תוך זמן סביר לאחר הוצאתו, כדי להָחיב את המושך, ותוך זמן סביר לאחר הַסָבָתו, כדי להחיב את המסב. כשבאים לקבוע מהו זמן סביר, יש לשים לב לטיבו של השטר, למנהג הסוחרים לגבי שטרות מעין זה ולעובדות של המקרה המיוחד; ולעולם שטר שהוא בר־פרעון עם דרישה יש להציגו לפרעון תוך ששה חדשים לאחר תאריכו, או תוך זמן קצר יותר שהיתנוהו המושך או המסב, או תוך זמן ארוך יותר שהיתנָהו המושך ושלא יעלה על שנים עשר חדשים.

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 44.ג}}
{{ח:תת|(ג)}} ההצגה תהיה על ידי האוחז או על ידי אדם הרשאי לקבל פרעון בשמו, בשעה סבירה של יום עסקים, במקום הנכון כמוגדר להלן, לפני האדם הנקוב בשטר בתור פורע, או לפני אדם הרשאי לפרעו בשמו או לסרב בשמו לפרעו, אם אפשר בשקידה סבירה למצוא באותו מקום את האדם האמור.

{{ח:סעיף*||מהו המקום|עוגן=סעיף 44.ד}}
{{ח:תת|(ד)}} השטר הוא מוצג במקום הנכון אם הוצג לפי כללים אלה:
{{ח:תתת|(1)}} כשמקום הפרעון פורש בשטר, והשטר הוצג באותו מקום;
{{ח:תתת|(2)}} כשמקום הפרעון לא פורש בשטר, אבל יש בו מענו של הנמשך או של הקבל, והשטר הוצג שם;
{{ח:תתת|(3)}} כשאין בשטר שום מקום פרעון ושום מען, והשטר הוצג במקום עסקו של הנמשך או של הקבָּל אם המקום ידוע, ואם לאו – במקום מגוריו הרגיל אם המקום ידוע;
{{ח:תתת|(4)}} בכל מקרה אחר – אם הוצג השטר לפני הנמשך או לפני הקבל, בכל מקום שאפשר למצאו שם, או במקום עסקו או מגוריו הידועים לאחרונה.

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 44.ה}}
{{ח:תת|(ה)}} הוצג השטר במקום הנכון ולאחר שקידה סבירה לא היתה אפשרות למצוא שם אדם הרשאי לפרוע את השטר או לסרב לפרעו, אין צורך בהצגה נוספת לפני הנמשך או הקבל.

{{ח:סעיף*||שני נמשכים או יותר|עוגן=סעיף 44.ו}}
{{ח:תת|(ו)}} שטר שנמשך על שנים או יותר שאינם שותפים, או שקוּבּל על שנים או יותר שאינם שותפים, ולא פורש בו מקום פרעון, יש להציגו לפני כולם.

{{ח:סעיף*||מת הנמשך או הקבל|עוגן=סעיף 44.ז}}
{{ח:תת|(ז)}} מת הנמשך או הקבל, ולא פורש בשטר מקום פרעון, יש להציגו לפני נציג אישי, אם יש כזה ואם ניתן למצוא אותו בשקידה סבירה.

{{ח:סעיף*||בי־דואר|עוגן=סעיף 44.ח}}
{{ח:תת|(ח)}} מקום שניתן לפי הסכם או לפי הנוהג להציג את השטר על ידי בי־דואר, הצגתו בדרך זו מספקת.

{{ח:סעיף*||הצגה על ידי בנק בדואר רשום|עוגן=סעיף 44.ט}}
{{ח:תת|(ט)}} מקום שאוחז השטר הוא בנק, יראו את ההצגה עשויה כראוי, אם נמסרה בדואר רשום הודעה מאת הבנק הדורשת את פרעון השטר במשרד הבנק.

{{ח:סעיף|45|הצדק לאיחור בהצגה לפרעון ולאי־הצגה}}
{{ח:תת|(א)}} היה הגורם לאיחור נסיבות שאין לאוחז שליטה עליהן ואין לתלותן בהזנחתו או בהתנהגותו שלא כהוגן או ברשלנותו, הרי זה הֶצדק לאיחור בהצגה לפרעון; פסקה פעולתו של גורם האיחור יש להציג את השטר בשקידה סבירה.
{{ח:תת|(ב)}} פוטרים מהצגה לפרעון –
{{ח:תתת|(1)}} מקום שאי אפשר לבצע הצגה כדרוש בפקודה אף לאחר שקידה סבירה; העובדה שיש לאוחז יסוד להניח שהשטר יחולל כשיוצג, אינה פוטרת מן החובה להציגו;
{{ח:תתת|(2)}} מקום שהנמשך הוא אדם בדוי;
{{ח:תתת|(3)}} כלפי המושך – מקום שהנמשך או הקבל אינו מחוייב, בינו לבין המושך, לקבל עליו את השטר או לפרעו, ואין למושך כל יסוד להניח שהשטר ייפרע כשיוצג;
{{ח:תתת|(4)}} כלפי מסב – מקום שהשטר קוּבּל או נעשה בתור טובה לאותו מסב, ואין לו כל יסוד לצפות שהשטר ייפרע כשיוצג;
{{ח:תתת|(5)}} מקום שויתרו על הצגה, בפירוש או מכללא.

{{ח:סעיף|46|חילול באי־פרעון}}
{{ח:תת|(א)}} השטר מחולל באי־פרעון באחת משתי אלה:
{{ח:תתת|(1)}} כשהציגוהו לפרעון כראוי וסירבו לפרעו או שאין להשיג את פרעונו;
{{ח:תתת|(2)}} כשהיו פטורים מלהציגו לפרעון ועבר זמנו ולא נפרע.
{{ח:תת|(ב)}} מקום שחולל השטר באי־פרעון, עולה מיד הזכות לאוחז, בכפוף להוראות הפקודה, לחזור על המושך ועל המסיבים.

{{ח:סעיף|47|הודעת חילול ודין העדר הודעה}}
{{ח:ת}} בכפוף להוראות הפקודה, מקום שהשטר חולל במיאון או באי־פרעון, יש ליתן למושך ולכל מֵסֵב הודעת חילול, וכל מושך או מסב שלא ניתנה להם ההודעה – מופטר; ואולם –
{{ח:תת|(1)}} שטר שחולל במיאון ולא ניתנה הודעת חילול; לא יפגע המֶחדָל בזכויותיו של אוחז כשורה לאחר המחדל;
{{ח:תת|(2)}} שטר שחולל במיאון וניתנה הודעת חילול כראוי, שוב אין צריך ליתן הודעה על חילול באי־פרעון שבא אחר כך, אלא אם כן קוּבּל השטר בינתיים.

{{ח:סעיף|48|כללים להודעת חילול}}
{{ח:ת}} אין הודעת חילול כשרה ובת־פּעַל אלא אם ניתנה לפי כללים אלה:

{{ח:סעיף*||מי צריך ליתן הודעה|עוגן=סעיף 48.1}}
{{ח:תת|(1)}} ההודעה צריך שתינתן על ידי האוחז או מטעמו, או על ידי מסב שבשעת נתינת ההודעה הוא גופו חב על פי השטר, או מטעמו;

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 48.2}}
{{ח:תת|(2)}} הודעת חילול יכול שתינתן על ידי מורשה, אם בשמו הוא ואם בשמו של צד הזכאי ליתן הודעה, בין שאותו צד הוא מרשהו ובין אם לאו;

{{ח:סעיף*||לטובת מי פועלת ההודעה|עוגן=סעיף 48.3}}
{{ח:תת|(3)}} הודעה שניתנה על ידי האוחז, או מטעמו, פועלת לטובת כל האוחזים שלאחריו וכל המְסִיבִּים שלפניו שיש להם הזכות לחזור על הצד אשר לו ניתנה ההודעה;

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 48.4}}
{{ח:תת|(4)}} הודעה שניתנה על ידי מסב הזכאי ליתן הודעה כאמור לעיל, או מטעמו, פועלת לטובת האוחז וכל המסיבים שלאחר הצד אשר לו ניתנה ההודעה;

{{ח:סעיף*||כיצד יש ליתן הודעה|עוגן=סעיף 48.5}}
{{ח:תת|(5)}} ההודעה יכול שתינתן בכתב או בעל פה ויכול שתינתן בכל ביטוי שיש בו כדי לזהות את השטר ושממנו משתמע שהשטר חולל במיאון או באי־פרעון;

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 48.6}}
{{ח:תת|(6)}} החזרת שטר מחולל למושך או למסב – רואים כהודעת חילול מספקת מבחינת הצורה;

{{ח:סעיף*||הצורה|עוגן=סעיף 48.7}}
{{ח:תת|(7)}} הודעה בכתב אינה טעונה חתימה, והודעה בכתב הלקויה בחסר אפשר להשלימה ולהכשירה בעל פה; תיאור לא נכון של השטר אינו פוסל את ההודעה, אלא אם התעה למעשה את הצד שניתנה לו ההודעה;

{{ח:סעיף*||למי יש ליתן הודעה|עוגן=סעיף 48.8}}
{{ח:תת|(8)}} מקום שדרוש ליתן לאדם הודעת חילול, מותר ליתנה בין לו עצמו ובין למורשהו לאותו ענין;

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 48.9}}
{{ח:תת|(9)}} מת המושך או המסב, והצד המודיע יודע על כך, יש ליתן את ההודעה לנציג אישי, אם ישנו, ואם אפשר בשקידה סבירה למצוא אותו;

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 48.10}}
{{ח:תת|(10)}} מושך או מַסב שפשטו את הרגל, מותר ליתן את ההודעה או לצד עצמו או לנאמן;

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 48.11}}
{{ח:תת|(11)}} היו שני מושכים או מסיבּים, או יותר, ואינם שותפים, יש ליתן הודעה לכל אחד מהם, אם אין לאחד מהם רָשות לקבל את ההודעה בעד כולם;

{{ח:סעיף*||מהו הזמן בו יש ליתן הודעה|עוגן=סעיף 48.12}}
{{ח:תת|(12)}} ההודעה יכול שתינתן מיד לאחר חילול השטר וצריך שתינתן תוך זמן סביר לאחר החילול; בהעדר נסיבות מיוחדות לא יראו הודעה כנתונה תוך זמן סביר אלא –
{{ח:תתת|(א)}} כשנותן ההודעה ומי שצריך לקבלה גרים באותו מקום, וההודעה ניתנה לאחרון תוך שלושה ימים לאחר חילול השטר או נשלחה לו בעוד מועד להגיע אליו תוך שלושה ימים כּאמור;
{{ח:תתת|(ב)}} כשנותן ההודעה ומי שצריך לקבלה גרים במקומות שונים, וההודעה נשלחה תוך שלושה ימים לאחר חילול השטר, אם יש דואר תוך שלושת הימים האלה, או בדואר הראשון שלאחריהם, אם אין בהם דואר;

{{ח:סעיף*||מורשים|עוגן=סעיף 48.13}}
{{ח:תת|(13)}} היה השטר בשעת חילולו בידי מורשה, יכול המורשה ליתן בעצמו הודעה לצדדים החבים על פי השטר או ליתן הודעה למרשהו; נותן למרשהו – יתן בתוך אותו הזמן שהיה צריך ליתן אילו היה הוא האוחז, והמרשה, משקיבל את ההודעה, יש לו גופו אותו זמן למתן הודעה כאילו היה המורשה אוחז בזכות עצמו;

{{ח:סעיף*||צדדים מרוחקים|עוגן=סעיף 48.14}}
{{ח:תת|(14)}} צד לשטר שקיבל הודעת חילול כראוי, יש לו לאחר קבלת ההודעה תקופת זמן למתן הודעה לצדדים קודמים כזמן שיש לאוחז לאחר חילול;

{{ח:סעיף*||שיבוש בסדרי הבי־דואר|עוגן=סעיף 48.15}}
{{ח:תת|(15)}} הודעת חילול שמענה ומסירתה לדואר היו כראוי, רואים את השולח כאילו נתן את הודעת החילול כראוי, על אף כל שיבוש בסדרי הבי־דואר.

{{ח:סעיף|49|הצדק לאיחור במתן הודעת חילול}}

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 49.א}}
{{ח:תת|(א)}} אם הגורם לאיחור היו נסיבות שאין לצד המודיע שליטה עליהן ואין לתלותן בהזנחתו או בהתנהגותו שלא כהוגן או ברשלנותו, הרי זה הצדק לאיחור במתן הודעת חילול; פסקה פעולתו של גורם האיחור – יש ליתן את ההודעה בשקידה סבירה.

{{ח:סעיף*||מתי פוטרים מהודעת חילול|עוגן=סעיף 49.ב}}
{{ח:תת|(ב)}} פוטרים מהודעת חילול –
{{ח:תתת|(1)}} מקום שאף לאחר שקידה סבירה אין אפשרות ליתן הודעה כדרוש על פי הפקודה או שההודעה אינה מגיעה למושך או למסב שאותם מבקשים לחייב;
{{ח:תתת|(2)}} על פי ויתור בפירוש או מכללא; הודעת חילול יכול שיוותרו עליה לפני שהגיע הזמן למתן הודעה או לאחר שלא ניתנה הודעה כראוי;

{{ח:סעיף*||כלפי המושך}}
{{ח:תתת|(3)}} כלפי המושך – במקרים הבאים:
{{ח:תתתת|(א)}} כשהמושך הוא גם הנמשך,
{{ח:תתתת|(ב)}} כשהנמשך הוא אדם בדוי, או אדם שאין לו כושר להתקשר בחוזה,
{{ח:תתתת|(ג)}} כשהמושך הוא האדם שהשטר מוצג לפניו לפרעון,
{{ח:תתתת|(ד)}} כשאין בין הנמשך או הקבָּל לבין המושך כל חיוב לקבל עליו את השטר או לפרעו,
{{ח:תתתת|(ה)}} כשהמושך ביטל את הוראת הפרעון;

{{ח:סעיף*||כלפי המסב}}
{{ח:תתת|(4)}} כלפי המסב – במקרים הבאים;
{{ח:תתתת|(א)}} כשהנמשך הוא אדם בדוי, או אדם שאין לו כושר להתקשר בחוזה, והמסב ידע על כך שעה שהסב את השטר,
{{ח:תתתת|(ב)}} כשהמסב הוא האדם שהשטר מוצג לפניו לפרעון,
{{ח:תתתת|(ג)}} כשהשטר קוּבּל או נעשה בתור טובה למסב.

{{ח:סעיף|50||תיקון: תשל״ג}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|51|חובות האוחז כלפי הקבל או הנמשך|תיקון: תשל״ג}}

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 51.א}}
{{ח:תת|(א)}} שטר שקובל קיבול כללי אינו צריך הצגה לפרעון כדי להחיב את הקבל.

{{ח:סעיף*||קיבול מסוייג|עוגן=סעיף 51.ב}}
{{ח:תת|(ב)}} היתה הצגה לפרעון נדרשת על פי הכתוב בקיבול מסוייג ולא הוצג השטר לפרעון ביום שחל, אין זה מפטיר את הקבָּל, אלא אם יש על כך תְּנָיָה מפורשת.

{{ח:סעיף*||אין צורך בהודעה|עוגן=סעיף 51.ג}}
{{ח:תת|(ג)}} אין שטר צריך הודעת חילול כדי להָחִיב את הקבל.

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 51.ד}}
{{ח:תת|(ד)}} האוחז שטר שבא להציגו לפרעון, יפרוש את השטר לפני האדם שממנו הוא דורש פרעונו; משנפרע השטר, ימסרנו האוחז מיד למי שפרע אותו.

{{ח:סעיף|52|תובענה על־פי התמורה|תיקון: תשל״ג}}
{{ח:ת}} מושך או מסב שהופטר מחבותו על פי המסמך משום שהאוחז לא הציגו או לא נתן הודעת חילול, כראוי, אין המושך או המסב – אם הוא חב – מופטר על ידי כך מחבותו על פי התמורה שניתנה לשטר, אלא אם נפגע על ידי שהאוחז לא מילא את חובותיו, ואף אז אינו מופטר אלא כדי שיעורו של הנזק שסבל.

{{ח:קטע3|פרק 2 סימן ו|סימן ו׳: חָבותם של הצדדים}}

{{ח:סעיף|53|כספים שבידי הנמשך}}
{{ח:ת}} אין השטר, מכוח עצמו, פועל כהמחאת כספים שבידי הנמשך העומדים לפרעונו של אותו שטר, ואם הנמשך אינו מקבל עליו את השטר כנדרש לפי הפקודה אין הוא חב על פי המסמך.

{{ח:סעיף|54|חבותו של קבל}}
{{ח:ת}} מי שקיבל עליו שטר, הריהו, במעשהו זה –

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 54.1}}
{{ח:תת|(1)}} מתחייב לפרוע את השטר ככתבו של הקיבול;

{{ח:סעיף*||הֶשְתֵק הַחוֹסֵם את הקַבָל|עוגן=סעיף 54.2}}
{{ח:תת|(2)}} מנוע מלכפור בפני אוחז השטר כַּשורה –
{{ח:תתת|(א)}} בקיומו של המושך, באמיתות חתימתו וכן בכשרו וברָשותו למשוך את השטר,
{{ח:תתת|(ב)}} כשהשטר הוא בר־פרעון לפקודת המושך – בכשרו של המושך להסב בשעתו את השטר, אך הוא אינו מנוע מלכפור באמיתותו או בכשרותו של ההיסב,
{{ח:תתת|(ג)}} כשהשטר הוא בר־פרעון לפקודת אדם שלישי – בקיומו של הנפרע ובכשרו להסב בשעתו את השטר, אך הוא אינו מנוע מלכפור באמיתותו או בכשרותו של ההיסב.

{{ח:סעיף|55|חבותו של מושך ושל מסב}}

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 55.א}}
{{ח:תת|(א)}} מי שמשך שטר, הריהו, במעשהו זה –
{{ח:תתת|(1)}} מתחייב שהשטר, לכשיוצג כראוי, יקובל וייפרע ככתבו, ושאם יחולל – יפצה את האוחז או כל מסב שהיה אנוס לפרעו, ובלבד שכל ההליכים הדרושים לאחר חילול ננקטו כראוי;
{{ח:תתת|(2)}} מנוע מלכפור בפני אוחז כַּשורה בקיומו של הנפרע ובכָשרו להסב בשעה שהסב.

{{ח:סעיף*||חובתו של מסב|עוגן=סעיף 55.ב}}
{{ח:תת|(ב)}} מי שהסב שטר, הריהו, במעשהו זה –
{{ח:תתת|(1)}} מתחייב שהשטר, לכשיוצג כראוי, יקובל וייפרע ככתבו, ושאם יחולל – יפצה את האוחז או כל מֵסֵב שלאחר אותו מסב שהיו אנוסים לפרעו, ובלבד שכל ההליכים הדרושים לאחר חילול ננקטו כראוי;

{{ח:סעיף*||הֶשְתֵק הַחוסֵם מֵסֵב}}
{{ח:תתת|(2)}} מנוע מלכפור בפני אוחז כשורה את אמיתותן ואת תקינותן, מכל הבחינות, של חתימת המושך ושל חתימות כל ההיסבים הקודמים;
{{ח:תתת|(3)}} מנוע מלכפור בפני הנָסָב שלו הסמוך לו או בפני כל נסב שלאחר אותו נסב, כי השטר בשעה שהוסב היה כשר ושריר, וכי לו גופו היתה אותה שעה זכות קנין טובה בשטר.

{{ח:סעיף|56|זר שחתם על שטר חב בתור מסב}}
{{ח:ת}} החותם על שטר שלא בתור מושך או קבל הריהו, במעשהו זה, חב בתור מסב כלפי אוחז כַּשורה.

{{ח:סעיף|57|ערבות לשטר}}
{{ח:תת|(א)}} פרעונו של שטר יכול שיהא נערב על ידי אדם שאינו צד לשטר, או על ידי אדם שהוא צד לשטר; ובלבד שהערבות במקרה הנזכר אחרון תהא מוסיפה על זכויות החזרה של האוחז.
{{ח:תת|(ב)}} ערבות לשטר יכול שתיכתב על גוף השטר או שתינתן במסמך נפרד, והיא נוצרת על ידי הביטוי bon pour aval או ביטוי אחר שווה לו, שיש אחריהם חתימה; לא נאמר בעד מי ניתנה ערבות לשטר, רואים אותה כאילו ניתנה בעד עושה השטר אם הוא שטר חוב, או בעד המושך אם אינו שטר חוב.
{{ח:תת|(ג)}} ערב לשטר חב עם האדם שלחתימתו ערב, ביחד ולחוד; הוא חב אף אם התחייבותו של הצד שבעדו ערב פסולה מכל סיבה שאינה פגם בצורה; ערב לשטר שפרע את השטר זכאי לחזור על הצד שבעדו ערב ועל הצדדים החבים כלפי אותו צד.

{{ח:סעיף|58|שיעור דמי נזק מידי צדדים לשטר שחולל|תיקון: תשל״ג}}
{{ח:ת}} חולל השטר, יהא שיעור דמי הנזק כפי האמור להלן, ויש לראותם כדמי נזק קבועים מראש:

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 58.1}}
{{ח:תת|(1)}} האוחז זכאי להיפרע מכל צד החב על פי השטר, והמושך שהיה אנוס לפרוע את השטר זכאי להיפרע מן הקבָּל, ומסב שהיה אנוס לפרוע את השטר זכאי להיפרע מן הקבל או מן המושך או ממסב שקדם לו –
{{ח:תתת|(א)}} את סכום השטר;
{{ח:תתת|(ב)}} את הריבית על אותו סכום מיום שהוצג לפרעון, אם היה השטר בר־פרעון עם הדרישה, או מיום חלותו של השטר – בכל מקרה אחר;
{{ח:תתת|(ג)}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף*||שַחְלִיפִין|עוגן=סעיף 58.2}}
{{ח:תת|(2)}} בשטר שחולל בחוץ לארץ זכאי האוחז, במקום דמי הנזק האמורים, להיפרע מן המושך או ממסב, והמושך וכל מסב שהיו אנוסים לפרוע את השטר זכאים להיפרע מכל צד החב כלפיהם – את סכום השַחְלִיפִין עם ריבית עליו עד יום הפרעון, ובלבד שכל מסב, וכן המושך, לא יהיו חייבים אלא בתשלום שַחְלִיפִין אחד בלבד.

{{ח:סעיף*||פיקוח על ריבית|עוגן=סעיף 58.3}}
{{ח:תת|(3)}} מקום שניתן על פי פקודה זו להיפרע ריבית בתור דמי נזק, יכול שאותה ריבית, כולה או מקצתה, לא תינתן, אם שורת הצדק מחייבת כך, ומקום שנאמר בשטר שיש לפרעו בריבית לפי שער פלוני, יכול שריבית בתור דמי נזק תינתן לפי השער של הריבית ממש, ויכול שלא תינתן לפיו.

{{ח:סעיף|59|מעביר במסירה}}

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 59.א}}
{{ח:תת|(א)}} כשאוחז שטר בר־פרעון למוכ״ז מסַחר אותו במסירה בלא היסב, הריהו נקרא ”מעביר במסירה“.

{{ח:סעיף*||אין הוא חב על פי המסמך|עוגן=סעיף 59.ב}}
{{ח:תת|(ב)}} מעביר במסירה אינו חב על פי המסמך.

{{ח:סעיף*||התחייבותו של מעביר|עוגן=סעיף 59.ג}}
{{ח:תת|(ג)}} מעביר במסירה המסַחר שטר מקבל במעשהו זה כלפי הנעבר שלו הסמוך לו והאוחז בעד ערך, אחריות, כי השטר הוא כפי שנחזה, כי הוא זכאי להעבירו וכי אין הוא יודע בשעת העברה שום עובדה העושה את השטר חסר ערך.

{{ח:קטע3|פרק 2 סימן ז|סימן ז׳: פקיעת השטר}}

{{ח:סעיף|60|פרעון כַשורה}}

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 60.א}}
{{ח:תת|(א)}} השטר נפקע בפרעון כַּשורה על ידי הנמשך או על ידי הקבָּל או מטעמם.
{{ח:תת}} ”פרעון כשורה“ פירושו – פרעון השטר לאוחז בו, בְּחָלוּתו של השטר או לאחריה, בתום לב וללא ידיעה שזכות קנינו של האוחז בשטר פגומה.

{{ח:סעיף*||פרעון בידי מושך או מסב|עוגן=סעיף 60.ב}}
{{ח:תת|(ב)}} בכפוף להוראות שלהלן, שטר שנפרע על ידי המושך או על ידי מסב, אינו נפקע; אלא –
{{ח:תתת|(1)}} מקום שהמושך פרע שטר שהוא בר־פרעון לצד שלישי או לפקודת צד שלישי, יכול המושך לֶאֱכוֹף פרעונו על הקבל, אך אינו יכול לחזור ולהוציא את השטר;
{{ח:תתת|(2)}} מקום שמסב פרע שטר, או מקום שהמושך פרע שטר שהוא בר־פרעון לפקודתו הוא, הצד שפרע את השטר חוזר אל זכויותיו הראשונות כלפי הקבל או כלפי צדדים קודמים, והוא יכול, אם נראה לו הדבר, למחוק את היסבו הוא ואת כל ההיסבים שלאחריו ולחזור ולסחר את השטר.

{{ח:סעיף*||פרעונו של שטר טובה|עוגן=סעיף 60.ג}}
{{ח:תת|(ג)}} שטר־טובה שנפרע כשורה על ידי המוטב – השטר נפקע.

{{ח:סעיף|61|קבל האוחז בשעת חלות}}
{{ח:ת}} קבל האוחז שטר, או שנעשה אוחזו, בזכות עצמו, בְּחָלותו של השטר או לאחריה – השטר נפקע.

{{ח:סעיף|62|ויתור מפורש}}
{{ח:תת|(א)}} אוחז שטר שויתר בחלותו של השטר או לאחריה על זכויותיו כלפי הקבל ויתור מוחלט וללא תנאי – השטר נפקע; הויתור צריך שיהיה בכתב, זולת אם נמסר השטר לקבל.
{{ח:תת|(ב)}} האוחז יכול בדרך האמורה לוותר על חבותו של כל צד לשטר בין בחלותו של השטר בין לפניה ובין לאחריה; אולם שום דבר האמור בסעיף זה לא יפגע בזכויותיו של אוחז כשורה שלא היתה לו ידיעה על הויתור.

{{ח:סעיף|63|ביטול}}
{{ח:תת|(א)}} שטר שבוטל במתכוון בידי האוחז או בידי מורשהו, והביטול נראה על פני השטר – השטר נפקע.
{{ח:תת|(ב)}} בדרך האמורה אפשר להפטיר כל צד החב על פי השטר על ידי ביטול מכוון של חתימתו בידי האוחז או בידי מורשהו; במקרה זה מופטר גם כל מסב שיכול היה להיות זכאי לחזור על הצד שחתימתו בוטלה.
{{ח:תת|(ג)}} ביטול שנעשה שלא במתכוון, או בטעות, או שלא ברשותו של האוחז אין כוחו יפה; אלא מקום שנראה על פני השטר שהוא או חתימה שעליו בוטלו, הצד הטוען שהביטול נעשה שלא במתכוון או בטעות או שלא ברָשות – עליו הראיה.

{{ח:סעיף|64|שינוי השטר}}

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 64.א}}
{{ח:תת|(א)}} שטר או קיבול שנעשה בהם שינוי מהותי בלא הסכמת כל הצדדים החבים על פי השטר, השטר מתבטל, אך לא כלפי צד שעשה בעצמו את השינוי, או הרשה לעשותו או הסכים לו, ולא כלפי המסיבים שלאחריו; אולם מקום שנעשה בשטר שינוי מהותי, אלא שהשינוי אינו נראה, והשטר הוא בידי אוחז כשורה, יכול אותו אוחז להשתמש בשטר כאילו לא נעשה בו שינוי, ויכול הוא לֶאֱכוֹף פרעונו לפי כתבו המקורי.

{{ח:סעיף*||שינוי מהותי מהו|עוגן=סעיף 64.ב}}
{{ח:תת|(ב)}} ביחוד מהותיים הם שינויים אלה: כל שינוי בתאריך, בסכום העומד לפרעון, בזמן הפרעון או במקום הפרעון, ומקום שקיבולו של השטר הוא כללי – הוספת מקום הפרעון בלי הסכמתו של הקבל.

{{ח:קטע3|פרק 2 סימן ח|סימן ח׳: קיבול ופרעון משום־כבוד}}

{{ח:סעיף|65|קיבול משום־כבוד|תיקון: תשל״ג}}

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 65.א}}
{{ח:תת|(א)}} שטר חליפין שלא עבר זמנו, יכול כל אדם, בהסכמת האוחז, להתערב ולקבל עליו את השטר, לאחר שניתנה הודעת חילול, משום כבודו של אחד הצדדים החבים על פיו או משום כבודו של האדם שעל חשבונו משוך השטר.

{{ח:סעיף*||קיבול משום־כבוד|עוגן=סעיף 65.ב}}
{{ח:תת|(ב)}} השטר יכול שיקובל משום כבוד על חלק בלבד מן הסכום שבו נמשך.

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 65.ג}}
{{ח:תת|(ג)}} קיבול־משום־כבוד אינו כשר אלא אם הוא –
{{ח:תתת|(1)}} כתוב על השטר ומראה שהוא קיבול־משום־כבוד;
{{ח:תתת|(2)}} חתום בידי הקבל־משום־כבוד;
{{ח:תתת|(3)}} מקויים על ידי איגרת־כבוֹד נוטריונית.

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 65.ד}}
{{ח:תת|(ד)}} קיבול־משום־כבוד שלא נאמר בו במפורש משום כבודו של מי נעשה, רואים אותו כקיבול משום כבודו של המושך.

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 65.ה}}
{{ח:תת|(ה)}} שטר בר פרעון לאחר ראייה שקובל משום כבוד, חלותו תחושב מתאריך הודעת החילול ולא מתאריך הקיבול־משום־כבוד.

{{ח:סעיף|66|חבותו של קבל־משום־כבוד|תיקון: תשל״ג}}
{{ח:תת|(א)}} מי שקיבל עליו שטר משום כבוד, הריהו, במעשהו זה, מתחייב שאם לא יפרע הנמשך את השטר, יפרעהו הוא, ככתבו של קיבולו, כשיוצג כראוי, ובלבד שהוצג כראוי לפרעון וניתנה הודעת חילול כראוי על אי־פרעון, והוא קיבל ידיעה על עובדות אלה.
{{ח:תת|(ב)}} הקבל־משום־כבוד חב כלפי האוחז וכלפי כל הצדדים לשטר הבאים אחרי הצד שלכבודו קיבל עליו.

{{ח:סעיף|67|הצגה לפני הקבל־משום־כבוד או הנדרש־בשעת־הדחק|תיקון: תשל״ג}}
{{ח:תת|(א)}} שטר מחולל שקובל משום כבוד או שיש בו נדרש־בשעת־הדחק, יש לתת הודעת חילול על אי־פרעון לפני שהוא מוצג לפרעון לפני הקבל־משום־כבוד או לפני הנדרש־בשעת־הדחק.
{{ח:תת|(ב)}} היה מענו של הקבל־משום־כבוד באותו מקום שבו ניתנה הודעת חילול על אי־פרעון, יש להציג לפניו את השטר לא יאוחר מן היום שלאחר הודעת חילול על אי־פרעון; ואם היה מענו במקום אחר, יש לשלוח את השטר לא יאוחר מן היום האמור לשם הצגה לפניו.
{{ח:תת|(ג)}} לאיחור בהצגה או לאי־הצגה ישמשו הֶצדֵק כל אותן הנסיבות המשמשות הצדק לאיחור בהצגה לפרעון או לאי־הצגה לפרעון.
{{ח:תת|(ד)}} שטר חליפין שחולל על ידי הקבל־משום־כבוד יש להעידו על אי־פרעון על ידי הקבל־משום־כבוד.

{{ח:סעיף|68|פרעון משום־כבוד|תיקון: תשל״ג}}
{{ח:תת|(א)}} שטר שניתנה לגביו הודעת חילול על אי־פרעון, יכול כל אדם להתערב ולפרוע אותו משום כבודו של כל צד החב על פי השטר.
{{ח:תת|(ב)}} היו שני בני־אדם או יותר מציעים פרעון השטר משום כבודם של צדדים שונים, האדם שפרעונו יפטיר את המספר הגדול ביותר של צדדים לשטר – עדיף.
{{ח:תת|(ג)}} כדי שפרעון משום כבוד יפעל בתור פרעון כזה ולא בתור פרעון שבהתנדבות סתם, צריך שיקויים על ידי איגרת־כבוד נוטריונית.
{{ח:תת|(ד)}} איגרת־הכבוד הנוטריונית צריך שתהא מיוסדת על הצהרת מי שפרע משום־כבוד, או של מורשהו לענין זה, המצהירה שיש בדעתו לפרוע את השטר משום כבוד ולכבודו של מי הוא פורע.
{{ח:תת|(ה)}} שטר שנפרע משום כבוד, כל הצדדים הבאים אחרי הצד שלכבודו נפרע מופטרים, אלא מי שפרע משום כבוד בא במקומו של האוחז לכל זכויותיו וחובותיו לגבי הצד שמשום כבודו הוא פרע ולגבי כל הצדדים החבים כלפי אותו צד.
{{ח:תת|(ו)}} מי שפרע משום כבוד, לאוחז, את סכום השטר וההוצאות הנוטריוניות הכרוכות בחילולו, זכאי עם פרעון לקבל את השטר; אם אין האוחז מוסר אותם בשעה שנדרש לכך, יהיה חב בנזקו של מי שפרע משום כבוד.
{{ח:תת|(ז)}} אוחז שטר המסרב לקבל פרעון, מאבד את זכותו לחזור על כל צד שהיה יכול להיות מופטר באותו פרעון.

{{ח:קטע3|פרק 2 סימן ט|סימן ט׳: מסמכים אבודים}}

{{ח:סעיף|69|זכותו של אוחז לקבל כפל של שטר אבוד}}
{{ח:ת}} שטר שאבד לפני שעבר זמנו, יכול האדם שהיה אוחזו לבקש את המושך שיתן לו שטר אחר ככתבו, אגב מתן ערובה למושך, אם ידרוש זאת, לשַׁפּוֹתוֹ כלפי כל אדם במקרה שיימצא השטר שאבד לפי דבריו; מושך שנתבקש כאמור וסירב ליתן כְּפָל השטר, אפשר לָכוּף אותו שיתן.

{{ח:סעיף|70|תובענה לפי שטר אבוד}}
{{ח:ת}} בכל תובענה או הליך על פי שטר, יכול בית המשפט או שופט לצוות שאיבוד השטר לא ישמש טענה, ובלבד שניתן שיפוי, להנחת דעתו של בית המשפט או של השופט, כלפי תביעותיו של כל אדם אחר על פי השטר הנדון.

{{ח:קטע3|פרק 2 סימן י|סימן י׳: שטר בסדרה}}

{{ח:סעיף|71|כללים בדבר סדרת שטרות}}
{{ח:תת|(א)}} שטר שנמשך בסדרה כשכל יחידה שבסדרה מנויה במספר סידורי ויש בה אזכּוּר לשאר היחידות – כל היחידות שטר אחד הן.
{{ח:תת|(ב)}} האוחז בסדרה ומסב שתי יחידות ממנה או יותר לבני־אדם שונים, הריהו חב על פי כל אחת מהן, וכל מסב שלאחריו חב על פי היחידה שהסב בעצמו כאילו היו אותן יחידות שטרות נפרדים.
{{ח:תת|(ג)}} שתי יחידות או יותר שסוּחרוּ לאוחזים־כּשורה שונים, האוחז שזכות קנינו עלתה ראשונה נחשב בינו לבין שאר האוחזים כבעלו האמיתי של השטר; אך שום דבר שנאמר בסעיף קטן זה לא יפגע בזכויותיו של אדם שקיבל עליו, או פרע, כּשורה, את היחידה שהוצגה לפניו ראשונה.
{{ח:תת|(ד)}} הקיבול יכול שייכתב על כל יחידה שהיא, וצריך שייכתב על יחידה אחת בלבד; קיבל עליו הנמשך יותר מיחידה אחת, ויחידות שקובּלו כאמור הגיעו לידי אוחזים שונים כּשורה, הריהו חב על פי כל יחידה כזאת כאילו היתה שטר נפרד.
{{ח:תת|(ה)}} קבל של שטר משוך בסדרה שפרע את השטר ולא דרש שתימסר לו היחידה שיש עליה קיבולו, וביום הֶחָלוּת נמצאת אותה יחידה לא פרועה בידי אוחז כּשורה, הקבל חב כלפי אוחז היחידה.
{{ח:תת|(ו)}} בכפוף להוראות האמורות לעיל, מקום שאחת היחידות של שטר משוך בסדרה נפקעה על ידי פרעון או בדרך אחרת, השטר כולו נפקע.

{{ח:קטע3|פרק 2 סימן יא|סימן י״א: ברִירַת הדין}}

{{ח:סעיף|72|כללים לענין ברירת הדין}}
{{ח:ת}} שטר משוך בארץ אחת והוא מסוּחר או מקובל או בר־פרעון בארץ אחרת, זכויותיהם, חובותיהם וחבותם של הצדדים לשטר יהיו נחתכות כדלקמן:

{{ח:סעיף*||דרישות מבחינת הצורה|עוגן=סעיף 72.1}}
{{ח:תת|(1)}} כשרותו של שטר מבחינת הצורה נחתכת על פי דין מקום ההוצאה, ואילו כשרותן מבחינת הצורה של התקשרויות שלאחר הוצאה, כגון קיבול, היסב או קיבול לאחר הֶעָדה, נחתכות על פי דין מקום ההתקשרות הנדונה; אולם –
{{ח:תתת|(א)}} שטר שהוצא בחוץ לישראל אינו נפסל מחמת זו בלבד שאינו מבוייל לפי דין מקום ההוצאה,
{{ח:תתת|(ב)}} שטר שהוצא בחוץ לישראל והוא עשוי מבחינת הצורה לפי דין ישראל, מותר לנהוג בו, לענין אֲכִיפַת הפרעון, בין כל בני האדם שסיחרוהו או אחזוהו או נעשו צדדים לו, בישראל, כבשטר כשר;

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 72.2}}
{{ח:תת|(2)}} משיכתו של שטר, היסבו, קיבולו או קיבולו לאחר העדה יתפרשו לפי דין מקום ההתקשרות הנדונה, בכפוף להוראות פקודה זו; ואולם שטר משוך בישראל ובר־פרעון בישראל שהוסב בארץ אחרת, היסבו יתפרש, לגבי מי שפרעו, לפי דין ישראל;

{{ח:סעיף*||חובות האוחז|עוגן=סעיף 72.3}}
{{ח:תת|(3)}} חובותיו של האוחז לענין הצגה לקיבול או לפרעון, לענין הצורך או אי־הצורך בְּהֶעָדה או בהודעת חילול או דַיוּתן או אי־דַיוּתן של אלו, יהיו נחתכות לפי דין מקום הפעולה או מקום החילול;

{{ח:סעיף*||סכום נקוב במטבע חוץ|עוגן=סעיף 72.4}}
{{ח:תת|(4)}} שטר משוך בחוץ לישראל אך בר־פרעון בישראל והסכום העומד לפרעון אינו נקוב במטבע ישראל, יחושב הסכום, באין תְּנָיָה מפורשת בענין זה, לפי שער החליפין הקיים במקום הפרעון וביום שחל הפרעון בשביל מִמְשָׁכים בני־פרעון עם ראייה;

{{ח:סעיף*||זמן הפרעון|עוגן=סעיף 72.5}}
{{ח:תת|(5)}} שטר משוך בארץ אחת ובר־פרעון בארץ אחרת, זמן פרעונו נחתך לפי דין המקום שבו הוא בר־פרעון.

{{ח:סעיף|72א|דרכי העדה|תיקון: תשל״ג}}
{{ח:ת}} שר המשפטים רשאי לקבוע בתקנות את האופן שבו יעידו שטר בישראל לענין {{ח:פנימי|סעיף 72|סעיף 72}}, צורת ההעדה והאגרות שיש לשלם בשל כך; כן רשאי הוא לקבוע את ההליכים שיש לנקוט בהם כדי שהעדה כאמור תהיה תקפה אם ניתנה לאחר הזמן שנקבע לה.

{{ח:קטע2|פרק 3|פרק שלישי: שיקים}}
{{ח:קטע3|פרק 3 סימן א|סימן א׳: שיקים משוכים על בנקאי}}

{{ח:סעיף|73|שיק – מהו|תיקון: תש״ם}}
{{ח:תת|(א)}} שיק הוא שטר חליפין משוך על בנקאי ובר־פרעון עם דרישה; הוראות פקודה זו החלות על שטר חליפין בר־פרעון עם דרישה יחולו על שיק, חוץ מענין שיש לו הוראה אחרת להלן.
{{ח:תת|(ב)}} שיק יכול שהתאריך הנקוב בו יהיה מאוחר מיום הוצאתו, אולם שיק כזה (שיק מאוחר) לא יהיה בר־פרעון ולא יהיה ניתן לקיבול, אלא מהתאריך הנקוב בו.

{{ח:סעיף|73א||תיקון: תשכ״ד־2, תש״ם}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|74|הצגת שיק לפרעון|תיקון: תש״ם}}
{{ח:ת}} בכפוף להוראות פקודה זו –

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 74.1}}
{{ח:תת|(1)}} שיק שלא הוצג לפרעון תוך זמן סביר לאחר התאריך הנקוב בו, או לאחר הוצאתו, לפי המאוחר מביניהם, ובזמן ההצגה היה המושך או האדם שעל חשבונו משוך השטר זכאי, בינו לבין הבנקאי, לפרעון השיק והאיחור בהצגה גרם לו נזק ממשי, הריהו מופטר כדי שיעור הנזק, כלומר כדי השיעור שבו גדל נִשיוֹ מאת הבנקאי מכפי שהיה אילו נפרע השיק;

{{ח:סעיף*||זמן סביר|עוגן=סעיף 74.2}}
{{ח:תת|(2)}} כשבאים לפסוק מהו זמן סביר יש לשים לב לטיב המסמך, למנהג הסוחרים והבנקאים ולעובדות המקרה המיוחד;

{{ח:סעיף*||זכות האוחז כשהופטר המושך|עוגן=סעיף 74.3}}
{{ח:תת|(3)}} אוחז השיק שהמושך או האדם כאמור מופטרים ממנו, יהיה במקומם לנושה של הבנקאי כדי שיעור הַהֶפְטֵר ויהיה זכאי להיפרע ממנו את הסכום.

{{ח:סעיף|75|ביטול רָשותו של הבנקאי}}
{{ח:ת}} חובתו ורָשותו של הבנקאי לפרוע שיק שמשך עליו לקוחו חֲדַלוֹת על ידי –
{{ח:תת|(1)}} ביטול הוראות הפרעון;
{{ח:תת|(2)}} ידיעה על מות הלקוח;
{{ח:תת|(3)}} ידיעה על פשיטת רגל של הלקוח.

{{ח:קטע3|פרק 3 סימן ב|סימן ב׳: שיקים משורטטים}}

{{ח:סעיף|76|שרטוט בכללות ושרטוט במיוחד – מה הם}}
{{ח:תת|(א)}} היתה אחת התוספות שלהלן חוצה את פני השיק, הרי זה שרטוט והשיק משׂוּרטט בכללות, והן:
{{ח:תתת|(1)}} המלה ”ושותפיו“ או כל קיצור ממנה, בין שני קווים חוצים מקבילים, עם המלים ”לא סחיר“ או בלעדיהן;
{{ח:תתת|(2)}} שני קווי אלכסון מקבילים בלבד, עם המלים ”לא סחיר“ או בלעדיהן.
{{ח:תת|(ב)}} היתה תוספת שמו של בנקאי חוצה את פני השיק, עם המלים ”לא סחיר“ או בלעדיהן, הרי זה שרטוט והשיק הוא משורטט במיוחד ולאותו בנקאי.

{{ח:סעיף|77|שרטוט בידי המושך או לאחר הוצאה}}
{{ח:תת|(א)}} המושך יכול לשרטט שיק בין בכללות ובין במיוחד.
{{ח:תת|(ב)}} שיק שאינו משורטט, יכול האוחז לשרטטו בין בכללות ובין במיוחד.
{{ח:תת|(ג)}} שיק שׁשׂוּרטט בכללות, יכול האוחז לשרטטו במיוחד.
{{ח:תת|(ד)}} שיק משורטט, בין בכללות ובין במיוחד, יכול האוחז להוסיף עליו את המלים ”לא סחיר“.
{{ח:תת|(ה)}} שיק ששורטט במיוחד, יכול הבנקאי שאליו שורטט לשוב ולשרטטו במיוחד לבנקאי אחר לשם גוביינה.
{{ח:תת|(ו)}} שיק שאינו משורטט או ששורטט בכללות, ונשלח לבנקאי לשם גוביינה, יכול הוא לשרטטו במיוחד אל עצמו.

{{ח:סעיף|78|השרטוט – חלק מהותי של השיק}}
{{ח:ת}} שרטוט שהותר בפקודה זו הוא חלק מהותי של השיק, ואסור לאדם להוסיף עליו או לשנותו אלא כפי שהותר בפקודה זו, ואסור למחקו.

{{ח:סעיף|79|חובותיו של בנקאי לגבי שיק משורטט}}
{{ח:תת|(א)}} שיק ששורטט במיוחד ליותר מבנקאי אחד, למעט מורשה לגוביינה שהוא בנקאי, הבנקאי שעליו משוך השיק יסרב לפרעו.
{{ח:תת|(ב)}} בנקאי שנמשך עליו שיק משורטט כאמור ואף על פי כן פרעו, או שפרע למי שאינו בנקאי שיק ששורטט בכללות – או לא לבנקאי שאליו שורטט ולא למורשהו לגוביינה, שיק ששורטט במיוחד – חב כלפי בעלו האמיתי של השיק בכל הפסד שסבל מחמת פרעון השיק בדרך זו; ואולם שיק שהוצג לפרעון ולא נראה בשעת הצגה שהוא משורטט, או שהיה עליו שרטוט שנמחק, או שיש בו תוספת או שינוי שפקודה זו לא התירה אותם, הבנקאי שפרע את השיק בתום לב ובלי רשלנות, לא יהיה אחראי ולא יָחוּב, ואין להרהר אחר פרעון זה על שום שהשיק היה משורטט, או שהשרטוט נמחק, או שיש בו תוספת או שינוי שפקודה זו לא התירה אותם, ועל שום שנפרע לשאינו בנקאי או לא לבנקאי שאליו השיק משורטט או היה משורטט, או לא למורשהו לגוביינה שהוא בנקאי, הכל לפי הענין.

{{ח:סעיף|80|הגנה על בנקאי ועל מושך בשיק משורטט}}
{{ח:ת}} בנקאי שנמשך עליו שיק משורטט והוא פרע אותו בתום לב ושלא ברשלנות לבנקאי, כשהוא משורטט בכללות – או לבנקאי שאליו שורטט, או למורשהו לגוביינה שהוא בנקאי, כשהשרטוט הוא במיוחד – הבנקאי שפרע את השיק, וכן המושך את השיק במקרה שהגיע לידי הנפרע, זכויותיהם ומעמדם כאילו נפרע השיק לבעלו האמיתי.

{{ח:סעיף|81|פעלו של שרטוט ”לא סחיר“ על האוחז}}
{{ח:ת}} מי שנטל שיק משורטט שכתוב עליו ”לא סחיר“, אין לו ואין בכוחו ליתן זכות קנין בשיק טובה מן הזכות שהיתה לאדם שממנו נטלו.

{{ח:סעיף|82|הגנה על בנקאי גובה}}
{{ח:תת|(א)}} בנקאי שקיבל לטובת לקוחו, בתום לב ובלי רשלנות, פרעונו של שיק המשורטט אליו, בכללות או במיוחד, ואין ללקוח זכות קנין בשיק או שזכות קנינו פגומה, לא יָחוּב הבנקאי כלפי בעלו האמיתי של השיק מחמת זו בלבד שקיבל את הפרעון האמור.
{{ח:תת|(ב)}} בנקאי הוא מקבל פרעון כמשמעותו בסעיף קטן (א), אף אם זיכה את חשבון לקוחו בסכום השיק לפני קבלת הפרעון.

{{ח:סעיף|83|{{ח:פנימי|סעיף 76|הסעיפים 76 עד 82}} יחולו על מימשך בנקאי}}
{{ח:תת|(א)}} {{ח:פנימי|סעיף 76|הסעיפים 76 עד 82}} יחולו על מִמשֶׁך בנקאי כאילו היה שיק.
{{ח:תת|(ב)}} ”מימשך בנקאי“, לענין סעיף זה, פירושו מימשך בר־פרעון עם דרישה, משוך על ידי בנק או מטעמו על עצמו, בין שפרעונו במשרדו הראשי ובין במשרד אחר שלו.

{{ח:קטע2|פרק 4|פרק רביעי: שטרי חוב}}

{{ח:סעיף|84|שטר חוב – מהו}}

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 84.א}}
{{ח:תת|(א)}} שטר חוב הוא הבטחה ללא תנאי ערוכה בכתב מאת אדם לחברו, חתומה בידי עושה השטר, בה הוא מתחייב לפרוע לאדם פלוני או לפקודתו, או למוכ״ז, עם דרישה, או בזמן עתיד קבוע או ניתן לקביעה, סכום מסויים בכסף.

{{ח:סעיף*||שטר חוב בר־פרעון לפקודת עושהו|עוגן=סעיף 84.ב}}
{{ח:תת|(ב)}} מסמך בצורת שטר חוב שהוא בר פרעון לפקודת עושהו אינו שטר חוב כמשמעותו בסעיף זה עד שלא הוסב על ידי עושהו.

{{ח:סעיף*||שטר חוב שיש בו בטוחת־לואי|עוגן=סעיף 84.ג}}
{{ח:תת|(ג)}} אין שטר חוב נפסל מחמת זו בלבד שיש בו גם שעבוד של בַּטוּחַת־לואי עם הרשאה למכרה או להעבירה.

{{ח:סעיף|85|הצורך במסירה}}
{{ח:ת}} שטר חוב הוא לא־שלם ולא־מוגמר עד שלא נמסר לנפרע או למוכ״ז.

{{ח:סעיף|86|שטרי חוב ביחד ולחוד}}
{{ח:תת|(א)}} שטר חוב יכול שייעשה בידי שנים או יותר, ויכול שיהיו חבים על פיו ביחד, או ביחד ולחוד, הכל ככתבו.
{{ח:תת|(ב)}} היה כתוב בשטר ”אשלם“ וחתומים עליו שני בני אדם או יותר רואים אותו כשטר חובם, ביחד ולחוד.

{{ח:סעיף|87|שטר חוב בר־פרעון עם דרישה|תיקון: תשל״ג}}
{{ח:תת|(א)}} שטר חוב בר־פרעון עם דרישה שהוסב, יש להציגו לפרעון תוך זמן סביר מיום ההִיסב, לא הציגוהו כאמור – המסב מופטר.
{{ח:תת|(ב)}} כשבאים לפסוק מהו זמן סביר, יש לשים לב לטיב המסמך, למנהג הסוחרים ולעובדות המקרה המיוחד; ולעולם שטר חוב בר־פרעון עם דרישה יש להציגו לפרעון תוך ששה חדשים לאחר תאריכו, או תוך זמן קצר יותר שהיתנוהו המסב הראשון או אחד הבאים אחריו, או תוך זמן ארוך יותר שהיתנהו המסב הראשון ושלא יעלה על שנים עשר חדשים.
{{ח:תת|(ג)}} שטר חוב בר־פרעון עם דרישה שסיחרוהו, ונראה שמאז הוצא עבר זמן סביר כדי להציגו לפרעון, לא ישמש הדבר טעם לראות את השטר חוב כאילו עבר זמנו, כדי להַפגיע את האוחז בפגמים שבזכות קנין שלא ידע עליהם.

{{ח:סעיף|88|הצגת שטר חוב לפרעון כדי להָחיב את עושהו|תיקון: תשל״ג}}

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 88.א}}
{{ח:תת|(א)}} היה כתוב בגוף שטר החוב שהוא בר־פרעון במקום מיוחד, יש להציגו לפרעון באותו מקום כדי להָחִיב את עושהו; בכל מקרה אחר אין צורך בהצגה לפרעון כדי להחיב את העושה.

{{ח:סעיף*||כדי להחיב את המסב|עוגן=סעיף 88.ב}}
{{ח:תת|(ב)}} יש צורך בהצגה לפרעון כדי להָחִיב את המסב של שטר חוב.

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 88.ג}}
{{ח:תת|(ג)}} היה כתוב בגוף שטר החוב שהוא בר־פרעון במקום מיוחד, יש צורך בהצגה לפרעון באותו מקום כדי להחיב מסב; היה מקום הפרעון נקוב בתזכורת בלבד, הצגה לפרעון באותו מקום מספקת כדי להחיב את המסב, אך גם הצגה לפני העושה במקום אחר מספקת לכך, אם היא מספקת מבחינות אחרות; מקום שהאוחז בשטר חוב הוא בנק, יראו את ההצגה עשויה כראוי, אם נמסרה בדואר רשום הודעה מאת הבנק ובה דרישה לפרוע את השטר במשרד הבנק.

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 88.ד}}
{{ח:תת|(ד)}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|89|חבותו של עושה שטר}}
{{ח:ת}} העושה שטר חוב, הריהו, במעשהו זה –
{{ח:תת|(1)}} מתחייב לפרוע אותו ככתבו;
{{ח:תת|(2)}} מנוע מלכפור לפני אוחז כשורה בקיומו של הנפרע ובכשרו להסב בשעה שהסב.

{{ח:סעיף|90|תחולת {{ח:פנימי|פרק 2|פרק שני}} על שטרי חוב|תיקון: תשל״ג}}
{{ח:תת|(א)}} הוראות פקודה זו בדבר שטרי חליפין, חוץ מן ההוראות המנויות בסעיף זה, יחולו, בשינויים המחוייבים לפי הענין, על שטרי חוב, בכפוף להוראות {{ח:פנימי|פרק 4|פרק זה}}.
{{ח:תת|(ב)}} כשבאים להחיל אותן הוראות רואים את עושהו של שטר חוב כנגד הקַבָּל בשטר חליפין, ואת המסב הראשון בשטר חוב כנגד המושך בשטר חליפין שקוּבּל והוא בר־פרעון לפקודת המושך.
{{ח:תת|(ג)}} ההוראות שלהלן בדבר שטרי חליפין לא יחולו על שטרי חוב, והן ההוראות לענין –
{{ח:תתת|(1)}} הצגה לקיבול;
{{ח:תתת|(2)}} קיבול;
{{ח:תתת|(3)}} {{ח:הערה|(בוטלה);}}
{{ח:תתת|(4)}} שטרות בסדרה.

{{ח:קטע2|פרק 5|פרק חמישי: מילואים}}

{{ח:סעיף|91|תום־לב}}
{{ח:ת}} כל שנעשה, למעשה, ביושר־לב, רואים כאילו נעשה בתום־לב, כמשמעותו בפקודה זו, בין שנעשה ברשלנות ובין שלא ברשלנות.

{{ח:סעיף|92|חתימה}}

{{ח:סעיף*|עוגן=סעיף 92.א}}
{{ח:תת|(א)}} מסמך או כתב הטעונים לפי פקודה זו חתימתו של אדם, אין צורך שיחתום עליהם בידו הוא, אלא די להם בחתימתו שנכתבה ביד אדם אחר בהרשאתו או על פיה או בחותמו שהוטבע עליהם בידי עצמו או בהרשאתו.

{{ח:סעיף*||חותמתה של אישיות משפטית בתור חתימה|עוגן=סעיף 92.ב}}
{{ח:תת|(ב)}} כשהמדובר הוא בחברה, באגודה שיתופית, בשותפות או באישיות משפטית אחרת, די להם למסמך או לכתב הטעונים חתימה לפי פקודה זו, שיהיו טבועים בחותמתה של אותה אישיות משפטית.

{{ח:סעיף|93|חישוב הזמן}}
{{ח:תת|(א)}} מקום שפקודה זו קובעת זמן של פחות משלושה ימים לעשייתם של פעולה או של דבר – יום שאין בו עסקים לא יבוא במנין.
{{ח:תת|(ב)}} ימים שאין בהם עסקים הם, לענין פקודה זו –
{{ח:תתת|(1)}} יום ששי, שבת ויום ראשון;
{{ח:תתת|(2)}} כל יום שהממשלה הודיעה עליו, בצו שפורסם ברשומות, שהוא יום פגרה חוקי.
{{ח:תת}} {{ח:הערה|פורסם {{ח:חיצוני|צו שטרי החליפין (ימי פגרא משפטיים)|צו שטרי החליפין (ימי פגרא משפטיים)}}; ראו גם {{ח:חיצוני|פקודת סדרי השלטון והמשפט#פרק 6א|פרק ששי א׳ לפקודת סדרי השלטון והמשפט, תש״ח–1948}}.}}
{{ח:תת}} {{ח:הערה|פורסם פורסם צו שטרי חליפין (יום פגרה חוקי), תשט״ו–1955 ({{ח:חיצוני|https://olaw.org.il/takanot/takanot-0535.pdf|ק״ת תשט״ו, 1250}}), לפיו יום הבחירות לכנסת הוא יום פגרה חוקי לצורך הפקודה.}}

{{ח:סעיף|94||תיקון: תשל״ג}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|95|פקודות דיבידנד ניתנות לשרטוט}}
{{ח:תת|(א)}} הוראות פקודה זו בענין שיקים משורטטים יחולו על פקודה לתשלום דיבידנד.
{{ח:תת|(ב)}} הוראות פקודה זו בענין שיקים משורטטים יחולו גם על כל תעודה שהוצאה על ידי לקוח של בנקאי ושכוונתה לאפשר לאדם לקבל מאת הבנקאי, עם דרישה, פרעון הסכום הנזכר בה, ויחולו כאילו היתה אותה תעודה שיק; אולם אין לראות את האמור כאן כאילו בא לעשות אותה תעודה למסמך סחיר.

{{ח:סעיף|96|התיישנותן של תובענות|תיקון: תשי״ח}}
{{ח:תת|(א)}} אין להיזקק לתובענה על פי שטר חליפין או שיק או שטר חוב כנגד מי שהוא צד להם ואינו מסב, לאחר שעברו שבע שנים, וכנגד מסב – לאחר שעברו שנתיים, מן הזמן שבו נולדה לראשונה לאוחז באותה שעה עילת התובענה כנגד אותו צד; ואולם צד לשטר חליפין, לשיק או לשטר חוב, יכול לוותר על טענת ההגנה שאין להיזקק לתובענה נגדו על פי מסמך כאמור, משום שעברה התקופה האמורה בסעיף קטן זה, ומותר לרשום את הוויתור בין בגוף המסמך כאמור ובין בתעודה נפרדת, בין לפני תחילת התובענה ובין לאחריה, ואם נרשם הויתור בתעודה נפרדת לא יהיה מחייב, אלא אם האדם שרשם אותו בתעודה קיבל בעדו תמורה בת־ערך.
{{ח:תת|(ב)}} לגבי הקבל תתחיל התקופה האמורה מחָלוּתו של השטר, זולת אם –
{{ח:תתת|(1)}} צריך הצגה לפרעון כדי לחייב את הקבל, כי אז תתחיל התקופה האמורה מתאריך ההצגה;
{{ח:תתת|(2)}} קוּבּל השטר לאחר חלותו, כי אז תתחיל התקופה האמורה מתאריך הקיבול.
{{ח:תת|(ג)}} לגבי המושך או מסב תתחיל התקופה האמורה מן התאריך שבו נתקבלה הודעת חילול.

{{ח:חתימות|א׳ באדר ב׳ תשי״ז (4 במרס 1957)}}
* '''פנחס רוזן'''
שר המשפטים
{{ח:סוגר}}

{{ח:קטע2||רשימת המונחים המשמשים בפקודת השטרות (נוסח חדש)}}

{{ח:סעיף*}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|הרשימה כוללת גם מונחים רווחים בחוקים אחרים, ובהם שאושרו בשעתם על ידי ועד הלשון, גם מונחים חדשים שהוצעו על ידי ועדת מינוח של האקדמיה ללשון והוגשו למליאתה לאישור אך עדיין לא אושרו.}}
{{ח:ת}} {{עמודות|2|{{דוכיווני|אוֹחֵז (את השטר)|Holder}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- אוֹחֵז כַּשׁוּרָה}}|{{מוקטן|- holder in due course}}}}
{{דוכיווני|אִזְכּוּר (מראה מקום – עמוד, סעיף, חוק וכו׳)|Reference}}
{{דוכיווני|אֲכִיפָה|Enforcement}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- לֶאֱכוֹף את השטר על...}}|{{מוקטן|- to enforce the bill against}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- אָכִיף}}|{{מוקטן|- enforceable}}}}
{{דוכיווני|בָּדוּי|Fictitious}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- שם בדוי}}|{{מוקטן|- fictitious name}}}}
{{דוכיווני|בַּטוּחוֹת {{מוקטן|(ניירות ערך וכיו״ב)}}|Securities}}
{{דוכיווני|בַּי־דֹאַר|Post-Office}}
{{דוכיווני|בְּיַחַד וּלְחוּד|Jointly and severally}}
{{דוכיווני|בְּרִירַת הדין|Conflict of Laws}}
{{דוכיווני|דַיוּת|Sufficiency}}
{{דוכיווני|הַחְזָקָה|Possession}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- מַחְזִיק}}|{{מוקטן|- possessor}}}}
{{דוכיווני|הֲטָבָה|Accommodation}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- שְׁטַר טוֹבָה}}|{{מוקטן|- accommodation bill}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- מֵיטִיב (בשטר)}}|{{מוקטן|- accommodation party}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- מוּטָב}}|{{מוקטן|- accommodated party}}}}
{{דוכיווני|הַמְחָאָה|Assignment}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- לְהַמְחוֹת}}|{{מוקטן|- to assign}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- מַמְחֶה}}|{{מוקטן|- assignor}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- מוּמְחֶה, שֶׁהֻמְחָה}}|{{מוקטן|- assigned}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- נִמְחֶה}}|{{מוקטן|- assignee}}}}
{{דוכיווני|הֶסֵב (היסב)|Indorsement}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- לְהָסֵב}}|{{מוקטן|- to indorse}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- מֵסֵב (מְסִיבִּים)}}|{{מוקטן|- indorser}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- מוּסָב, שֶׁהוּסָב}}|{{מוקטן|- indorsed}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- נָסָב (נְסֵבִּים)}}|{{מוקטן|- indorsee}}}}
{{דוכיווני|הַעֲבָרָה|Transfer}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- לְהַעֲבִיר}}|{{מוקטן|- to transfer}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- מַעֲבִיר}}|{{מוקטן|- transferor}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- מוּעֳבָר}}|{{מוקטן|- transferred}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- נֶעֱבָר}}|{{מוקטן|- transferee}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- עָבִיר}}|{{מוקטן|- transferable}}}}
{{דוכיווני|הֶעָדָה|Protest}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- לְהָעִיד את השטר}}|{{מוקטן|- to protest the bill}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- שטר מוּעָד}}|{{מוקטן|- protested bill}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- לְהָעִיד על אי־פרעון}}|{{מוקטן|- to protest for non-payment}}}}
{{דוכיווני|הֶפְטֵר {{מוקטן|(של צד לשטר)}}|Discharge}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- לְהַפְטִיר}}|{{מוקטן|- to discharge}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- מוּפְטָר}}|{{מוקטן|- discharged}}}}
{{דוכיווני|הִפָּרַע (היפרע)|Recover}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- לְהִיפרע את חובו}}|{{מוקטן|- to recover his debt}}}}
{{דוכיווני|הַצָּגָה|Presentment}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- לְהַצִיג}}|{{מוקטן|- to present}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- אִי־הַצָגָה}}|{{מוקטן|- non-presentment}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- עם הצגה}}|{{מוקטן|- on presentment}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- עם רְאִיָה}}|{{מוקטן|- at sight}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- עם דרישה}}|{{מוקטן|- on demand}}}}
{{דוכיווני|הֶצְדַק {{מוקטן|(סיבה מַצְדִיקָה, פוטרת)}}|Excuse}}
{{דוכיווני|הַשְׁעָיָה {{מוקטן|(של אדם מתפקידו)}}|Suspension}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- לְהַשְׁעוֹת}}|{{מוקטן|- to suspend}}}}
{{דוכיווני|הַתְלָיָה (של החלטה, פסק, מינוי וכו׳)|Suspension}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- לְהַתְלוֹת}}|{{מוקטן|- to suspend}}}}
{{דוכיווני|הֶשְׁתֵּק|Estoppel}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- מוּשתק מלטעון}}|{{מוקטן|- estopped}}}}
{{דוכיווני|וִיתּוּר|Waiver}}
{{דוכיווני|חָבוּת|Liability}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- חָב}}|{{מוקטן|- liable}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- לָחוּב}}|{{מוקטן|- to incur liability}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- לְהָחִיב (את...)}}|{{מוקטן|- to render liable}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- לָחוּב על פי השטר}}|{{מוקטן|- to be liable on the bill}}}}
{{דוכיווני|חֲזָרָה על...|Recourse}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- הזכות לחזור על המושך}}|{{מוקטן|- t. right of recourse against t. drawer}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- זכות חֲזָרָה}}|{{מוקטן|- t. right of recourse}}}}
{{דוכיווני|חָזוּת, פנים|Face}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- חזותו מעידה עליו}}|{{מוקטן|- it appears on the face of it}}}}
{{דוכיווני|חֲזָקָה|Presumption}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- חזקה חֲלוּטָה}}|{{מוקטן|- conclusive presumption}}}}
{{דוכיווני|חוֹתָם|Seal}}
{{דוכיווני|חוֹתֶמֶת|Stamp}}
{{דוכיווני|חִילוּל|Dishonour}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- לְחַלֵל את השטר}}|{{מוקטן|- to dishonour t. bill}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- שטר מְחוּלָל באי־פרעון}}|{{מוקטן|- dishonoured by non-payment}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- חִילוּל השטר בְּמֵאוּן}}|{{מוקטן|- dishonour by non-acceptance}}}}
{{דוכיווני|חָלוּף|Alternate}}
{{דוכיווני|חָלוּת|Maturity}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- השטר חָל}}|{{מוקטן|- the bill matures}}}}
{{דוכיווני|חָלָק|Blank}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- על הֶחָלָק}}|{{מוקטן|- in Blank}}}}
{{דוכיווני|כִּיבּוּד|Honour}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- לְכַבֵּד את הַשְׁטָר}}|{{מוקטן|- to honour the bill}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- משום כבוד (קִיבּוּל, פֵּרָעוֹן)}}|{{מוקטן|- for honour (acceptance, payment)}}}}
{{דוכיווני|כְּפָל|Duplicate}}
{{דוכיווני|כֹּשֶׁר (כושר)|Capacity}}
{{דוכיווני|כַּשְׁרוּת|Validity}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- כַּשֵׁר}}|{{מוקטן|- valid}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- לְהַכְשִׁיר}}|{{מוקטן|- to validate}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- פָסוּל}}|{{מוקטן|- invalid}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- לִפְסוֹל}}|{{מוקטן|- to invalidate}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- פַסְלוּת}}|{{מוקטן|- invalidity}}}}
{{דוכיווני|לַחֲלוּפִין|Alternatively}}
{{דוכיווני|מִמְשָׁךְ (מימשך)|Draft}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- לִמְשׁוֹךְ שטר חליפין}}|{{מוקטן|- to draw a bill of exchange}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- מוֹשֵׁךְ}}|{{מוקטן|- drawer}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- מָשׁוּךְ}}|{{מוקטן|- drawn}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- נִמְשָׁךְ}}|{{מוקטן|- drawee}}}}
{{דוכיווני|מָנוּעַ|Precluded}}
{{דוכיווני|נֶחְזֵה|Purports to be}}
{{דוכיווני|נָטוּל|Assumed}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- שֵם נָטוּל}}|{{מוקטן|- assumed name}}}}
{{דוכיווני|סָבִיר|Reasonable}}
{{דוכיווני|סִדְרָה|Set}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- שְׁטָר בְּסִדְרָה}}|{{מוקטן|- bill in set}}}}
{{דוכיווני|סִיחוּר|Negotiation}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- לְסַחֵר אֶת הַשְׁטָר}}|{{מוקטן|- to negotiate the bill}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- מְסַחֵר}}|{{מוקטן|- negotiator}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- מְסוּחַר}}|{{מוקטן|- negotiated}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- סַחִיר}}|{{מוקטן|- negotiable}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- סַחֲרוּת}}|{{מוקטן|- negotiability}}}}
{{דוכיווני|סָמוּך (סְמוּכים)|Immediate}}
{{דוכיווני|סִימוּכִין (הסתמכות ענינית) ל... או על...|Reference}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- לְהִסְתַּמֵךְ עַל...}}|{{מוקטן|- to refer}}}}
{{דוכיווני|סֶפַח|Allonge}}
{{דוכיווני|עָבַר זְמַנוֹ|Overdue}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- הגיע זמנו, חל פרעונו}}|{{מוקטן|- due, fell due, became due}}}}
{{דוכיווני|עִכָּבוֹן|Lien}}
{{דוכיווני|עֵרָבוֹן|Deposit}}
{{דוכיווני|עֲרֻבָּה (ערובה)|Security}}
{{דוכיווני|עַרְבוּת|Guaranty}}
{{דוכיווני|עַרְבוּת לִשְׁטָר|Aval}}
{{דוכיווני|עֲתִירָה|Petition}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- עוֹתֵר}}|{{מוקטן|- petitioner}}}}
{{דוכיווני|פּגוֹע, הַפְגִיע|Affect}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- פָּגוּעַ}}|{{מוקטן|- affected}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- לִפְגוֹעַ בזכויותיו של אדם}}|{{מוקטן|- to affect t. rights of a person}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- לְהַפְגִיעַ אֶת האוחז בִפְגָמִים שבזכות קנין}}|{{מוקטן|- to affect t. holder with defects of title}}}}
{{דוכיווני|פיצוּי|Compensation}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- לְפַצוֹת}}|{{מוקטן|- to compensate}}}}
{{דוכיווני|פֹּעַל|Effect}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- בַּר־פֹּעַל (בַּת־פֹּעַל)}}|{{מוקטן|- effectual}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- לעשותו(ה) בר־פעל (בת־פעל)}}|{{מוקטן|- to give effect}}}}
{{דוכיווני|פְּקִיעָה (של שטר)|Discharge}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- הַשְׁטָר נִפְקַע (פָקַע)}}|{{מוקטן|- t. bill is discharged}}}}
{{דוכיווני|פֵּרָעוֹן|Payment}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- לִפְרוֹע}}|{{מוקטן|- to pay}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- פוֹרֵעַ}}|{{מוקטן|- payor}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- פָרוּעַ}}|{{מוקטן|- paid}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- נִפְרָע}}|{{מוקטן|- payee}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- פֵּרָעוֹן כַּשׁוּרָה}}|{{מוקטן|- payment in due course}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- אִי־פרעון}}|{{מוקטן|- non-payment}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- בַּר־פרעון}}|{{מוקטן|- payable}}}}
{{דוכיווני|צַד (ר׳ שטר)|}}
{{דוכיווני|קִיבּוּל|Acceptance}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- לְקַבֵּל עליו את השטר}}|{{מוקטן|- to accept the bill}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- קַבָּל}}|{{מוקטן|- acceptor}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- מְקֻבָּל (מקובל)}}|{{מוקטן|- accepted}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- מֵאוּן (מיאון)}}|{{מוקטן|- non-acceptance}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- מְמוֹאָן}}|{{מוקטן|- non-accepted}}}}
{{דוכיווני|קִיזוּז|Set off}}
{{דוכיווני|רְשׁוּת|Permission}}
{{דוכיווני|רָשׁוּת|Authority}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- הַרְשָׁאָה}}|{{מוקטן|- authorisation}}}}
{{דוכיווני|שַׁחְלִיפִין|Reexchange}}
{{דוכיווני|שְׁטָר|Bill}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- להוציא שטר}}|{{מוקטן|- to issue a bill}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- לחזור ולהוציא}}|{{מוקטן|- to reissue}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- הוצאה חוזרת}}|{{מוקטן|- reissue}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- צדדים לשטר}}|{{מוקטן|- parties to a bill}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- צד סמוך}}|{{מוקטן|- immediate party}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- צד מרוחק}}|{{מוקטן|- remote party}}}}
{{דוכיווני|שְׁטַר חוֹב|Promissory Note}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- לַעֲשׂוֹת שְׁטַר חוֹב}}|{{מוקטן|- to make a promissory note}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- עוֹשֵׂה הַשְׁטָר}}|{{מוקטן|- maker}}}}
{{דוכיווני|שְׁטַר חֲלִיפִין|Bill of Exchange}}
{{דוכיווני|שִׁיפּוּי|Indemnity}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- לשַפות}}|{{מוקטן|- to indemnify}}}}
{{דוכיווני|שְׁקִידָה|Diligence}}
{{דוכיווני|שָׁרִיר|Subsisting}}
{{דוכיווני|תּוּבְעָנָה (משפט)|Action}}
{{דוכיווני|תְּנָיָה|Stipulation}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- לְהַתְנוֹת}}|{{מוקטן|- to stipulate}}}}}}

{{ח:קטע2||רשימת המונחים לפי אלפא ביתא אנגלי}}

{{ח:סעיף*}}
{{ח:ת}} {{עמודות|2|{{דוכיווני|קִיבּוּל|Acceptance}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- לְקַבֵּל עָלָיו אֶת הַשְׁטָר}}|{{מוקטן|- to accept the bill}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- קַבָּל}}|{{מוקטן|- acceptor}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- מְקוּבָּל}}|{{מוקטן|- accepted}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- מֵיאון}}|{{מוקטן|- non-acceptance}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- מְמוֹאָן}}|{{מוקטן|- non-accepted}}}}
{{דוכיווני|הֲטָבָה|Accommodation}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- שְׁטַר טוֹבָה}}|{{מוקטן|- accommodation bill}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- מֵיטִיב (בשטר)}}|{{מוקטן|- accommodation party}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- מוּטָב}}|{{מוקטן|- accommodated party}}}}
{{דוכיווני|תּוּבְעָנָה|Action}}
{{דוכיווני|פּגוֹע, הַפְגִיעַ|Affect}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- פָּגוּעַ}}|{{מוקטן|- affected}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- לִפְגוֹעַ בזכויותיו של אדם}}|{{מוקטן|- to affect the rights of a person}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- לְהַפְגִיעַ אֶת הָאוֹחֵז בִּפְגָמִים שבזכות קנין}}|{{מוקטן|- to affect the holder with defects of title}}}}
{{דוכיווני|סֶפַח|Allonge}}
{{דוכיווני|חָלוּף|Alternate}}
{{דוכיווני|לַחֲלוּפִין|Alternatively}}
{{דוכיווני|הַמְחָאָה|Assignment}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- לְהַמְחוֹת}}|{{מוקטן|- to assign}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- מַמְחֶה}}|{{מוקטן|- assignor}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- מוּמְחֶה, שֶׁהוּמְחָה}}|{{מוקטן|- assigned}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- נִמְחֶה}}|{{מוקטן|- assignee}}}}
{{דוכיווני|שֵם נָטוּל|Assumed name}}
{{דוכיווני|רָשׁוּת|Authority}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- הַרְשָׁאָה}}|{{מוקטן|- authorisation}}}}
{{דוכיווני|עַרְבוּת לִשְׁטָר|Aval}}
{{דוכיווני|שְׁטָר|Bill}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- לְהוֹצִיא שְׁטָר}}|{{מוקטן|- to issue a bill}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- לחזור ולהוציא}}|{{מוקטן|- to reissue}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- הוצאה חוזרת}}|{{מוקטן|- reissue}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- צדדים לשטר}}|{{מוקטן|- parties to a bill}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- צד סמוך}}|{{מוקטן|- immediate party}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- צד מרוחק}}|{{מוקטן|- remote party}}}}
{{דוכיווני|שְׁטַר חֲלִיפִין|Bill of Exchange}}
{{דוכיווני|כּשֶׁר|Capacity}}
{{דוכיווני|פִּיצוּי|Compensation}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- לְפַצוֹת}}|{{מוקטן|- to compensate}}}}
{{דוכיווני|1) הֶעתֵק 2) טֹפֶס (טופס)|Copy}}
{{דוכיווני|בְּרִירַת הַדִין|Conflict of Laws}}
{{דוכיווני|עֵרָבוֹן|Deposit}}
{{דוכיווני|שְׁקִידָה|Diligence}}
{{דוכיווני|הֶפְטֵר (של צד לשטר)|Discharge (of a party)}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- לְהַפְטִיר}}|{{מוקטן|- to discharge}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- מוּפְטָר}}|{{מוקטן|- discharged}}}}
{{דוכיווני|- פְּקִיעָה (של שטר)|Discharge (of a bill)}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- הַשְׁטָר נִפְקַע (פָקַע)}}|{{מוקטן|- the bill is discharged}}}}
{{דוכיווני|מִמְשָׁךְ (מימשך)|Draft}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- לִמְשׁוֹךְ שטר חליפין}}|{{מוקטן|- to draw a bill of exchange}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- מוֹשֵׁךְ}}|{{מוקטן|- drawer}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- מָשׁוּךְ}}|{{מוקטן|- drawn}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- נִמְשָׁךְ}}|{{מוקטן|- drawee}}}}
{{דוכיווני|הגיע זמנו, חָל זְמַן פֵרְעוֹנוֹ|Due, fell due, became due}}
{{דוכיווני|כְּפָל|Duplicate}}
{{דוכיווני|פֹּעַל|Effect}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- בַּר־פֹּעַל (בַּת־פֹּעַל)}}|{{מוקטן|- effectual}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- לעשותו(ה) בר־פעל (בת־פעל)}}|{{מוקטן|- to give effect}}}}
{{דוכיווני|אֲכִיפָה|Enforcement}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- לֶאֱכוֹף את השטר}}|{{מוקטן|- to enforce the bill against}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- אָכִיף}}|{{מוקטן|- enforceable}}}}
{{דוכיווני|הֶשְׁתֵּק|Estoppel}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- מוּשְׁתָּק מלטעון}}|{{מוקטן|- estopped}}}}
{{דוכיווני|הֶצְדַק|Excuse}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- לפטוֹר מ...}}|{{מוקטן|- to excuse}}}}
{{דוכיווני|חָזוּת, פנים|Face}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- חָזוּתוֹ מֵעִידָה עליו}}|{{מוקטן|- it appears on the face of it}}}}
{{דוכיווני|שֵׁם בָּדוּי|Fictitious name}}
{{דוכיווני|עַרְבוּת|Guaranty}}
{{דוכיווני|אוֹחֵז|Holder}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- אוֹחֵז כַּשׁוּרָה}}|{{מוקטן|- holder in due course}}}}
{{דוכיווני|כִּיבּוּד|Honour}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- לְכַבֵּד את הַשְׁטָר}}|{{מוקטן|- to honour the bill}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- לְחַלֵל את השטר}}|{{מוקטן|- to dishonour t. bill}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- חִילוּל}}|{{מוקטן|- dishonour}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- מְחוּלָל השטר בְּמֵיאוּן}}|{{מוקטן|- dishonour by non-acceptance}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- מְחוּלָל בְּאִי־פֵרָעוֹן}}|{{מוקטן|- dishonoured by non-payment}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- משׁוּם כָּבוֹד (קיבול, פּרעון)}}|{{מוקטן|- for honour (acceptance, payment)}}}}
{{דוכיווני|סָמוּך (סְמוּכים)|Immediate}}
{{דוכיווני|עַל הֶחָלָק|In Blank}}
{{דוכיווני|שִׁיפּוּי|Indemnity}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- לשַפּות}}|{{מוקטן|- to indemnify}}}}
{{דוכיווני|הֶסֵב (היסב)|Indorsement}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- לְהָסֵב}}|{{מוקטן|- to indorse}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- מֵסֵב (מְסִיבִּים)}}|{{מוקטן|- indorser}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- מוּסָב, שֶׁהוּסָב}}|{{מוקטן|- indorsed}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- נָסָב (נְסֵבִּים)}}|{{מוקטן|- indorsee}}}}
{{דוכיווני|בְּיַחַד וּלְחוּד|Jointly and severally}}
{{דוכיווני|חָבוּת|Liability}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- חָב}}|{{מוקטן|- liable}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- לָחוּב}}|{{מוקטן|- to incur liability}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- לְהָחִיב}}|{{מוקטן|- to render liable}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- לָחוּב עַל פִּי השטר}}|{{מוקטן|- to be liable on the bill}}}}
{{דוכיווני|עִכָּבוֹן|Lien}}
{{דוכיווני|חָלוּת|Maturity}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- השטר חל}}|{{מוקטן|- the bill matures}}}}
{{דוכיווני|סִיחוּר|Negotiation}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- לְסַחֵר אֶת הַשְׁטָר}}|{{מוקטן|- to negotiate the bill}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- מְסַחֵר}}|{{מוקטן|- negotiator}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- מְסוּחָר}}|{{מוקטן|- negotiated}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- סַחִיר}}|{{מוקטן|- negotiable}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- סַחרוּת}}|{{מוקטן|- negotiability}}}}
{{דוכיווני|עָבַר זְמַנּוֹ|Overdue}}
{{דוכיווני|פֵּרָעוֹן|Payment}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- לִפְרוֹע}}|{{מוקטן|- to pay}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- פּוֹרֵעַ}}|{{מוקטן|- payor}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- פָּרוּעַ}}|{{מוקטן|- paid}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- נִפְרָע}}|{{מוקטן|- payee}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- פֵּרָעוֹן כַּשׁוּרָה}}|{{מוקטן|- payment in due course}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- אִי־פֵּרָעוֹן}}|{{מוקטן|- non-payment}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- בַּר־פֵּרָעוֹן}}|{{מוקטן|- payable}}}}
{{דוכיווני|רְשׁוּת|Permission}}
{{דוכיווני|עֲתִירָה|Petition}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- עוֹתֵר}}|{{מוקטן|- petitioner}}}}
{{דוכיווני|הַחְזָקָה|Possession}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- מַחְזִיק}}|{{מוקטן|- possessor}}}}
{{דוכיווני|בַּי־דֹאַר|Post-Office}}
{{דוכיווני|מָנוּעַ|Precluded}}
{{דוכיווני|הַצָּגָּה|Presentment}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- לְהַצִיג}}|{{מוקטן|- to present}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- אִי־הַצָּגָה}}|{{מוקטן|- non-presentment}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- עִם הַצָּגָה}}|{{מוקטן|- on presentment}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- עִם רְאִיָּה}}|{{מוקטן|- at sight}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- עִם דְרִישׁה}}|{{מוקטן|- on demand}}}}
{{דוכיווני|חֲזָקָה|Presumption}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- חֲזָקָה חֲלוּטָה}}|{{מוקטן|- Conclusive presumption}}}}
{{דוכיווני|שְׁטַר חוֹב|Promissory Note}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- לַעֲשׂוֹת שְׁטַר חוֹב}}|{{מוקטן|- to make a promissory note}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- עוֹשֵׂה הַשְׁטָר}}|{{מוקטן|- maker}}}}
{{דוכיווני|הֶעָדָה|Protest}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- לְהָעִיד את השטר}}|{{מוקטן|- to protest the bill}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- שׁטר מוּעָד}}|{{מוקטן|- protested bill}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- לְהָעִיד על אי־פרעון}}|{{מוקטן|- to protest for non-payment}}}}
{{דוכיווני|נֶחזֶה|Purports to be}}
{{דוכיווני|סָבִיר|Reasonable}}
{{דוכיווני|חֲזָרָה על...|Recourse}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- זכות חזרה}}|{{מוקטן|- t. right of recourse}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- הזכות לחזור על המושך}}|{{מוקטן|- t. right of recourse against t. drawer}}}}
{{דוכיווני|הִיפָּרַע|Recover}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- להיפרע את חובו}}|{{מוקטן|- to recover his debt}}}}
{{דוכיווני|1) אִזְכּוּר {{מוקטן|(מראה מקום – עמוד, סעיף, חוק וכו׳)}} {{ש}} 2) סִימוּכִין {{מוקטן|(הסתמכות ענינית)}}|Reference}}
{{דוכיווני|עֲרוּבָּה|Security}}
{{דוכיווני|בַּטוּחוֹת {{מוקטן|(ניירות ערך וכיו״ב)}}|Securities}}
{{דוכיווני|חוֹתָם|Seal}}
{{דוכיווני|סִדְרָה|Set}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- שְׁטָר בְּסִדְרָה}}|{{מוקטן|- bill in set}}}}
{{דוכיווני|קִיזוּז|Set off}}
{{דוכיווני|חוֹתֶמֶת|Stamp}}
{{דוכיווני|תְּנָיָה|Stipulation}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- לְהַתְנוֹת}}|{{מוקטן|- to stipulate}}}}
{{דוכיווני|שָׁרִיר|Subsisting}}
{{דוכיווני|דַיוּת|Sufficiency}}
{{דוכיווני|1) הַתְלָיָה {{מוקטן|(של החלטה, פסק, מינוי וכו׳)}} {{ש}} 2) הַשְׁעָיָה {{מוקטן|(של אדם מתפקידו)}}|Suspension}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- 1) להתלות {{ש}} – 2) להשעות}}|{{מוקטן|- to suspend}}}}
{{דוכיווני|הַעבָרָה|Transfer}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- להעביר}}|{{מוקטן|- to transfer}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- מַעֲביר}}|{{מוקטן|- transferor}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- מוּעֳבָר}}|{{מוקטן|- transferred}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- נֶעבָר}}|{{מוקטן|- transferee}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- עָבִיר}}|{{מוקטן|- transferable}}}}
{{דוכיווני|כַּשְׁרוּת|Validity}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- כָּשֵׁר}}|{{מוקטן|- valid}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- לְהַכְשִׁיר}}|{{מוקטן|- to validate}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- פָּסוּל}}|{{מוקטן|- invalid}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- לִפְסוֹל}}|{{מוקטן|- to invalidate}}}}
{{דוכיווני|{{מוקטן|- פַּסְלוּת}}|{{מוקטן|- invalidity}}}}
{{דוכיווני|וִיתּוּר|Waiver}}}}
{{ח:סוף}}
[[קטגוריה:בוט חוקים]]