תקנות סדר הדין האזרחי

{{ח:התחלה}}
{{ח:כותרת|תקנות סדר הדין האזרחי, התשע״ט–2018}}

{{ח:פתיח-התחלה}}
{{ח:תיבה|ק״ת תשע״ט, 422|תקנות סדר הדין האזרחי|https://olaw.org.il/takanot/takanot-8085.pdf}}, {{ח:תיבה|1482|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-8120.pdf}}, {{ח:תיבה|3186|תיקון מס׳ 2|https://olaw.org.il/takanot/takanot-8213.pdf}}, {{ח:תיבה|3258|תיקון מס׳ 3|https://olaw.org.il/takanot/takanot-8225.pdf}}, {{ח:תיבה|3296|ת״ט|https://olaw.org.il/takanot/takanot-8229.pdf}}; {{ח:תיבה|תש״ף, 44|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-8285.pdf}}, {{ח:תיבה|1850|תיקון מס׳ 2|https://olaw.org.il/takanot/takanot-8669.pdf}}; {{ח:תיבה|תשפ״א, 906|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-8989.pdf}}, {{ח:תיבה|909|תיקון מס׳ 2 [תש״ף] (תיקון)|https://olaw.org.il/takanot/takanot-8989.pdf}}, {{ח:תיבה|928|ת״ט|https://olaw.org.il/takanot/takanot-8992.pdf}}, {{ח:תיבה|1270|תיקון מס׳ 2|https://olaw.org.il/takanot/takanot-9040.pdf}}; {{ח:תיבה|תשפ״ב, 2474|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-10075.pdf}}, {{ח:תיבה|3114|תיקון מס׳ 2|https://olaw.org.il/takanot/takanot-10196.pdf}}; {{ח:תיבה|תשפ״ג, 156|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-10362.pdf}}, {{ח:תיבה|1018|הוראת שעה|https://olaw.org.il/takanot/takanot-10551.pdf}}, {{ח:תיבה|1772|הוראת שעה מס׳ 2|https://olaw.org.il/takanot/takanot-10647.pdf}}, {{ח:תיבה|1858|תיקון מס׳ 2|https://olaw.org.il/takanot/takanot-10662.pdf}}, {{ח:תיבה|1918|תיקון מס׳ 3|https://olaw.org.il/takanot/takanot-10673.pdf}}, {{ח:תיבה|2500|הוראת שעה מס׳ 3|https://olaw.org.il/takanot/takanot-10780.pdf}}; {{ח:תיבה|תשפ״ד, 1904|הוראת שעה מס׳ 3 [תשפ״ג] (תיקון)|https://olaw.org.il/takanot/takanot-11197.pdf}}, {{ח:תיבה|3502|הוראת שעה מס׳ 3 [תשפ״ג] (תיקון מס׳ 2)|https://olaw.org.il/takanot/takanot-11449.pdf}}; {{ח:תיבה|תשפ״ה, 372|הוראת שעה מס׳ 3 [תשפ״ג] (תיקון)|https://olaw.org.il/takanot/takanot-11579.pdf}}, {{ח:תיבה|1312|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-11780.pdf}}, {{ח:תיבה|1484|הוראת שעה מס׳ 3 [תשפ״ג] (תיקון מס׳ 2)|https://olaw.org.il/takanot/takanot-11819.pdf}}, {{ח:תיבה|2548|תיקון (תיקון)|https://olaw.org.il/takanot/takanot-12034.pdf}}.
{{ח:סוגר}}
{{ח:מפריד}}

{{ח:מבוא}}
בתוקף סמכותי לפי {{ח:חיצוני|חוק בתי המשפט#סעיף 108|סעיפים 108}} {{ח:חיצוני|חוק בתי המשפט#סעיף 109|ו־109}} {{ח:חיצוני|חוק בתי המשפט|לחוק בתי המשפט [נוסח משולב], התשמ״ד–1984}} (להלן – החוק), אני מתקינה תקנות אלה:
{{ח:סוגר}}
{{ח:מפריד}}

{{ח:קטע2||תוכן עניינים}}

{{ח:פנימי|חלק א|חלק א׳: עקרונות יסוד}}

{{ח:פנימי|חלק ב|חלק ב׳: סדרי דין כלליים}}

{{ח:פנימי|פרק א|פרק א׳: הגדרות}}

{{ח:פנימי|פרק ב|פרק ב׳: סמכות מקומית}}

{{ח:פנימי|פרק ג|פרק ג׳: כתבי טענות}}

{{ח:פנימי|פרק ג סימן א|סימן א׳: כתבי טענות – כללי}}

{{ח:פנימי|פרק ג סימן ב|סימן ב׳: כתב תביעה שכנגד}}

{{ח:פנימי|פרק ג סימן ג|סימן ג׳: הודעה לצד שלישי}}

{{ח:פנימי|פרק ג סימן ד|סימן ד׳: כתבי טענות ומסמכים – הוראות שונות}}

{{ח:פנימי|פרק ד|פרק ד׳: דיון מקדמי בין בעלי הדין ופגישת מהו״ת}}

{{ח:פנימי|פרק ה|פרק ה׳: איחוד תובענות}}

{{ח:פנימי|פרק ו|פרק ו׳: סילוק כתבי טענות}}

{{ח:פנימי|פרק ז|פרק ז׳: תיקון כתב טענות}}

{{ח:פנימי|פרק ח|פרק ח׳: בקשות ורשימת בקשות}}

{{ח:פנימי|פרק ט|פרק ט׳: שאלונים, גילוי ועיון במסמכים}}

{{ח:פנימי|פרק י|פרק י׳: קדם־משפט}}

{{ח:פנימי|פרק יא|פרק י״א: הדיון}}

{{ח:פנימי|פרק יב|פרק י״ב: דיון מהיר}}

{{ח:פנימי|פרק יג|פרק י״ג: עדים}}

{{ח:פנימי|פרק יד|פרק י״ד: מומחים}}

{{ח:פנימי|פרק טו|פרק ט״ו: סעדים זמניים}}

{{ח:פנימי|פרק טו סימן א|סימן א׳: כללי}}

{{ח:פנימי|פרק טו סימן ב|סימן ב׳: עיקול זמני}}

{{ח:פנימי|פרק טו סימן ג|סימן ג׳: צו מניעה זמני}}

{{ח:פנימי|פרק טו סימן ד|סימן ד׳: כינוס נכסים זמני}}

{{ח:פנימי|פרק טו סימן ה|סימן ה׳: תפיסת ראיות}}

{{ח:פנימי|פרק טו סימן ו|סימן ו׳: עיכוב יציאה מן הארץ}}

{{ח:פנימי|פרק טז|פרק ט״ז: ההחלטה השיפוטית}}

{{ח:פנימי|פרק יז|פרק י״ז: הערעור}}

{{ח:פנימי|פרק יח|פרק י״ח: הוצאות}}

{{ח:פנימי|פרק יט|פרק י״ט: המצאות}}

{{ח:פנימי|פרק כ|פרק כ׳: הוראות כלליות}}

{{ח:פנימי|פרק כ סימן א|סימן א׳: ייצוג בעלי דין ופסולי דין}}

{{ח:פנימי|פרק כ סימן ב|סימן ב׳: טענת פסלות}}

{{ח:פנימי|פרק כ סימן ג|סימן ג׳: שונות}}

{{ח:פנימי|תוספת 1|תוספת ראשונה}}

{{ח:פנימי|תוספת 2|תוספת שנייה: {{מוקטן|בתי המשפט שבהם תתקיים פגישת מהו״ת}}}}

{{ח:פנימי|תוספת 3|תוספת שלישית: {{מוקטן|סכומי הערובה להבטחת הוצאות המשיב}}}}

{{ח:קטע1|חלק א|חלק א׳: עקרונות יסוד}}

{{ח:סעיף|1|מטרות התקנות|תיקון: תש״ף־2}}
{{ח:ת}} מטרות תקנות סדר הדין האזרחי הן לקבוע סדר דין לניהול ההליכים האזרחיים בבית המשפט, ליצור ודאות דיונית, למנוע שרירותיות ולהגשים את העקרונות החוקתיים העומדים ביסודו של הליך שיפוטי ראוי והוגן, כדי להגיע לחקר האמת, ולהשיג תוצאה נכונה ופתרון צודק של הסכסוך.

{{ח:סעיף|2|הליך שיפוטי ראוי והוגן}}
{{ח:ת}} הליך שיפוטי ראוי והוגן מתקיים במערכת שיפוטית עצמאית ובלתי תלויה שהוקמה לפי דין, נגישה לציבור, מקיימת דיון לפי כללי הצדק הטבעי, מכריעה בתוך זמן סביר על יסוד הטענות ההדדיות המובאות לפניה, מנהלת את ההליך ופוסקת בו באופן שוויוני, מידתי ויעיל ומנמקת את החלטותיה.

{{ח:סעיף|3|ניהול המשפט וחובת בעלי הדין}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט אחראי על ניהול ההליך השיפוטי לשם הגשמת המטרות שביסוד תקנות אלה; לשם כך עליו ליזום, אם נדרש, ולהחליט כל החלטה לפי תקנות אלה במטרה לקדם את התנהלותו של הליך ראוי והוגן.
{{ח:תת|(ב)}} חובת בעלי הדין ובאי כוחם היא לסייע לבית המשפט בקיום המוטל עליו לפי תקנות אלה, וכן לנהוג בתום לב ובהגינות דיונית תוך שהם מסייעים במימוש התכלית הדיונית, ובכלל זה העמדת הפלוגתות האמיתיות שבמחלוקת בין בעלי הדין, מיקודן, בירורן והכרעה בהן.

{{ח:סעיף|4|שימוש לרעה בהליך השיפוטי}}
{{ח:ת}} לא יעשה בעל דין או בא כוחו שימוש לרעה בהליכי משפט ובכלל זאת פעולה בהליך שמטרתה או תוצאתה לשבשו, להשהותו או להטריד בעל דין, לרבות פעולה בלתי מידתית לאופי הדיון, לעלותו או למורכבותו.

{{ח:סעיף|5|איזון אינטרסים}}
{{ח:ת}} בית המשפט יאזן, לפי הצורך, בין האינטרס של בעלי הדין ובין האינטרס הציבורי; לעניין זה, ”אינטרס ציבורי“ – נגישות הציבור למערכת בתי המשפט לרבות קיומו של דיון משפטי צודק, מהיר ויעיל, חיסכון במשאבי זמן ועלויות, מניעת הכרעות סותרות ומניעת שימוש לרעה בהליך השיפוטי.

{{ח:סעיף|5א|אופן יישום עקרונות היסוד בתקנות אלה|תיקון: תשפ״א}}
{{ח:ת}} עקרונות היסוד {{ח:פנימי|חלק א|שבחלק זה}} ישמשו את בית המשפט בהפעילו את שיקול דעתו לפי תקנות אלה או לפי כל חיקוק אחר המפנה אליהן.

{{ח:קטע1|חלק ב|חלק ב׳: סדרי דין כלליים}}
{{ח:קטע2|פרק א|פרק א׳: הגדרות}}

{{ח:סעיף|6|הגדרות|תיקון: תשע״ט־3, תש״ף־2, תשפ״א, תשפ״ב, תשפ״ג, תשפ״ג־4, תשפ״ה־2}}
{{ח:ת}} בתקנות אלה –
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”בוררות“ – כמשמעותה לפי {{ח:חיצוני|חוק הבוררות|חוק הבוררות}};
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”גישור“ – כהגדרתו {{ח:חיצוני|חוק בתי המשפט#סעיף 79ג|בסעיף 79ג לחוק}};
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”דין זר“ – דין שאינו חל בישראל;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”הוצאות“ – שכר טרחת עורך דין והוצאות המשפט;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”החלטה“ – פסק דין, פסק דין חלקי וכל החלטה אחרת;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”חוק אכיפת פסקי חוץ“ – {{ח:חיצוני|חוק אכיפת פסקי חוץ|חוק אכיפת פסקי חוץ, התשי״ח–1958}};
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”חוק הבוררות“ – {{ח:חיצוני|חוק הבוררות|חוק הבוררות, התשכ״ח–1968}};
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות“ – {{ח:חיצוני|חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות|חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות, התשכ״ב–1962}};
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”חוק ההוצאה לפועל“ – {{ח:חיצוני|חוק ההוצאה לפועל|חוק ההוצאה לפועל, התשכ״ז–1967}};
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”חוק זכויות החולה“ – {{ח:חיצוני|חוק זכויות החולה|חוק זכויות החולה, התשנ״ו–1996}};
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”חוק חסינות מדינות זרות“ – {{ח:חיצוני|חוק חסינות מדינות זרות|חוק חסינות מדינות זרות, התשס״ט–2008}};
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”חוק מרשם האוכלוסין“ – {{ח:חיצוני|חוק מרשם האוכלוסין|חוק מרשם האוכלוסין, התשכ״ה–1965}};
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים“ – {{ח:חיצוני|חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים|חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים, התשל״ה–1975}};
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”טענה מקדמית“ – טענה שיש בה כדי לסלק את התביעה כולה או מקצתה על הסף;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”כתב טענות“ – מסמך שמגיש בעל דין המשמש לטיעון בהליך לפי תקנות אלה;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”כתב טענות אחרון“ – כתב תשובה או המועד שחלף להגשתו, לפי המוקדם, ובדיון מהיר – כתב הגנה.
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מומחה“ – מי שמוכר כמומחה לפי כל דין ובאין דין כאמור, בעל ניסיון וידע בעניין שבמדע, במחקר, באמנות או במקצוע, למעט בעניין שבמשפט שאינו דין זר;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מזכיר משפטי“ – {{ח:הערה|(נמחקה);}}
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מחזיק“ – אדם, זולת המשיב בבקשה לסעד זמני, שברשותו מצויים נכסים שלגביהם התבקש או ניתן סעד זמני;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מנגנון חלופי ליישוב סכסוך“ – דרך לפתרון הסכסוך בהסכמה מחוץ לכותלי בית המשפט שהיא, בין השאר, גישור, בוררות וכיוצא באלה;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מסמך“ – כל כתב לפי תקנות אלה, ובכלל זה החלטה והזמנת עד;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מסמך מהותי“ – {{ח:הערה|(בוטלה);}}
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מספר זהות“ –
{{ח:תתת|(1)}} לגבי יחיד – אם הוא תושב ישראל, מספר זהותו במרשם האוכלוסין כמשמעותו {{ח:חיצוני|חוק מרשם האוכלוסין#סעיף 2|בסעיף 2 לחוק מרשם האוכלוסין}}; אם אינו תושב ישראל, שם המדינה שבה הוצא הדרכון ומספרו; באין אלה – פרטי זיהוי מספיקים אחרים, אם יש כאלה;
{{ח:תתת|(2)}} לגבי תאגיד – מספר הרישום שלו לפי הדין החל עליו; ואם הוא תאגיד זר, גם שם המדינה שבה הוא רשום;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מען“ – כתובת של אדם לפי {{ח:חיצוני|חוק מרשם האוכלוסין#סעיף 2|סעיפים 2(א)(11) ו־(11א) לחוק מרשם האוכלוסין}}, ובהעדר שם לרחוב או מספר לבית – סימן זיהוי אחר ובלבד שלא יצוין מספר תא דואר בלבד, ואם מדובר בתאגיד, הכתובת הרשומה לפי הדין החל עליו ובלבד שלא יצוין מספר תא דואר בלבד;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”נכס“ – מקרקעין, מיטלטלין וזכויות, בין אם הגיע מועד מימושן ובין אם לאו;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”עילת תביעה“ – מסכת העובדות הנדרשות כדי לזכות את התובע בקבלת הסעד שהוא מבקש;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”ערובה“ – הפקדת סכום כסף בקופת בית המשפט או מתן ערבות צד שלישי לרבות ערבות של מוסד פיננסי;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”פקודת הראיות“ – {{ח:חיצוני|פקודת הראיות|פקודת הראיות [נוסח משולב], התשל״א–1971}};
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”פרטי התקשרות“ – מספר טלפון, מספר פקסימילה אם יש וכתובת דואר אלקטרוני שאליה ניתן להמציא מסמך לפי תקנות אלה;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”תביעה לפינוי מושכר“ – תביעה לפינוי מושכר שאין {{ח:חיצוני|חוק הגנת הדייר|חוק הגנת הדייר [נוסח משולב], התשל״ב–1972}}, חל עליו;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”תביעה שעניינה רשלנות רפואית“ – תובענה לפיצויים בשל נזק גוף שנגרם בעקבות טיפול רפואי של מטפל או מוסד רפואי כהגדרתם {{ח:חיצוני|חוק זכויות החולה|בחוק זכויות החולה}};
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”תביעת רכב“ – תובענה לפיצויים בשל נזק שנגרם לרכוש עקב שימוש ברכב מנועי;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”תובענה“ – הליך המתנהל בהתאם לתקנות אלה הנפתח בהגשת כתב תביעה;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”תובענה לפיצויים בשל נזק גוף“ – לרבות תביעה חוזית לקבלת תגמולי ביטוח לפי פוליסת ביטוח בשל נזק גוף; ואולם תובענה שעילתה {{ח:חיצוני|חוק הפיצויים לנפגעי תאונות דרכים|בחוק הפיצויים לנפגעי תאונות דרכים}} אינה תובענה לפיצויים בשל נזקי גוף;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”תצהיר“ – תצהיר לפי {{ח:חיצוני|פקודת הראיות#סעיף 15|סעיף 15 לפקודת הראיות}}, לרבות הצהרה שניתנה מחוץ לישראל בכתב, בדבר אמיתות הדברים שנכתבו בה, באחת מן הדרכים האלה:
{{ח:תתת|(1)}} בפני נציג דיפלומטי או קונסולרי של ישראל;
{{ח:תתת|(2)}} לפי דין המקום שבו ניתנה ואושרה בידי נציג כאמור בפסקה (1);
{{ח:תתת|(3)}} לפי הסדר שנקבע מכוח הסכם בין מדינת ישראל לבין מדינה זרה;
{{ח:תתת|(4)}} בפני נוטריון המוסמך לפי דין המדינה הזרה שבה ניתנה ההצהרה לאמת את החתימה על ההצהרה, ובלבד שצורף להצהרה אישור נוטריוני של תעודה מזהה של החותם וכן תעודה מאותה מדינה לפי האמנה כהגדרתה {{ח:חיצוני|תקנות לביצוע אמנת האג (ביטול אימות מסמכי חוץ ציבוריים)|בתקנות לביצוע אמנת האג (ביטול אימות מסמכי חוץ ציבוריים), התשל״ז–1977}}, שמאמתת את חתימת הנוטריון על גבי ההצהרה ומאשרת כי הוא אכן נוטריון לפי דיני אותה מדינה;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”תעודה ציבורית“ – כהגדרתה {{ח:חיצוני|פקודת הראיות#סעיף 29|בסעיף 29 לפקודת הראיות}};
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”תעודת עובד ציבור“ – כמשמעותה {{ח:חיצוני|פקודת הראיות#סעיף 23|בסעיף 23 לפקודת הראיות}};
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”תקנות האגרות“ – {{ח:חיצוני|תקנות בתי המשפט (אגרות)|תקנות בתי המשפט (אגרות), התשס״ז–2007}};
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”תקנות המומחים“ – {{ח:חיצוני|תקנות בתי המשפט (רשימת מומחים מטעם בית המשפט)|תקנות בתי המשפט (רשימת מומחים מטעם בית המשפט), התשפ״ג–2022}}.

{{ח:קטע2|פרק ב|פרק ב׳: סמכות מקומית}}

{{ח:סעיף|7|מקום שיפוט|תיקון: תשע״ט־3, תש״ף־2}}
{{ח:תת|(א)}} תובענה תוגש לבית המשפט המצוי במחוז שיפוט של מקום מגוריו או מקום עסקו של הנתבע או במקום המעשה או המחדל שבשלו תובעים, ואם היתה התובענה במקרקעין תוגש לבית המשפט שבמחוז שיפוטו הם מצויים; אם קיים הסכם בין בעלי הדין על מקום השיפוט, תוגש התובענה לבית המשפט שעליו הוסכם.
{{ח:תת|(ב)}} כתב תביעה בשל פרסום או סחר ברשת האינטרנט יוגש לבית המשפט שבמחוז שיפוטו מצוי מקום מגוריו או מקום עסקו של הנתבע או התובע; הגיש עוסק כהגדרתו {{ח:חיצוני|חוק הגנת הצרכן|בחוק הגנת הצרכן, התשמ״א–1981}} תביעה כאמור, תוגש התביעה במקום עסקו או במקום מגוריו של הנתבע בלבד.
{{ח:תת|(ג)}} בית המשפט המוסמך לדון בתביעה הכוללת כמה נתבעים הוא בית משפט המוסמך לדון נגד אחד מהם לפי תקנות משנה (א) או (ב).

{{ח:סעיף|8|מקום שיפוט במקרים אחרים}}
{{ח:ת}} תביעה שאין מקום שיפוט המתאים לה לפי תקנות אלה או לפי כל דין אחר, תוגש לבית המשפט בירושלים שבסמכותו העניינית לדון בה, ואולם רשאי בית המשפט בירושלים להורות אחרת אם סבר שבנסיבות העניין יהיה הדיון בבית משפט אחר מתאים יותר לבעלי הדין.

{{ח:קטע2|פרק ג|פרק ג׳: כתבי טענות}}
{{ח:קטע3|פרק ג סימן א|סימן א׳: כתבי טענות – כללי}}

{{ח:סעיף|9|כתב תביעה וכתב הגנה – כללי|תיקון: תשע״ט־3, תש״ף־2, תשפ״א, תשפ״ב}}
{{ח:תת|(א)}} הליך בבית משפט ייפתח בהגשת כתב תביעה, שבמענה לו יוגש כתב הגנה.
{{ח:תת|(ב)}} כתב הגנה יוגש בתוך שישים ימים ממועד המצאת כתב התביעה לידי הנתבע, ובתביעה שעניינה רשלנות רפואית, יוגש כתב ההגנה בתוך 120 ימים ממועד המצאת כתב התביעה לידי הנתבע; בית המשפט רשאי להאריך את המועדים כאמור אם השתכנע כי קיימים טעמים המצדיקים זאת.
{{ח:תת|(ג)}} כתב תביעה וכתב הגנה יכללו שלושה חלקים לפי הסדר המפורט להלן:
{{ח:תתת|(1)}} כותרת;
{{ח:תתת|(2)}} תמצית הטענות;
{{ח:תתת|(3)}} פירוט הטענות.
{{ח:תת|(ד)}} חלקו השני של כתב הטענות לא יעלה על שני עמודים וחלקו השלישי לא יעלה על תשעה עמודים אם הוגש לבית משפט שלום, ובהתאמה על שלושה ושנים עשר עמודים אם הוגש לבית משפט מחוזי; ואולם בתובענה לסעד כספי בבית משפט מחוזי שסכומה עולה על שניים וחצי מיליון שקלים חדשים ובתובענה לפיצויים בשל נזק גוף ותובענה שעילתה {{ח:חיצוני|חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים|בחוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים}} שהוגשו לבית המשפט המחוזי, חלקו השני של כתב הטענות לא יעלה על חמישה עמודים וחלקו השלישי לא יעלה על עשרים וחמישה עמודים.
{{ח:תת|(ה)}} {{ח:הערה|(נמחקה).}}

{{ח:סעיף|10|כתב תביעה – כותרת|תיקון: תשע״ט־3, תש״ף־2, תשפ״ב, תשפ״ג־4, תשפ״ה־2}}
{{ח:ת}} כתב תביעה יכלול בחלקו הראשון את הפרטים האלה בלבד ולפי הסדר המפורט להלן:
{{ח:תת|(1)}} הערכאה השיפוטית שאליה מוגש כתב התביעה;
{{ח:תת|(2)}} שם התובע ומספר זהותו;
{{ח:תת|(3)}} שם עורך דינו של התובע אם הוא מיוצג, לרבות מספר רישיונו;
{{ח:תת|(4)}} מען ופרטי התקשרות של התובע, למעט בתביעה שעילתה עבירות מין או אלימות כהגדרתן {{ח:חיצוני|חוק זכויות נפגעי עבירה|בחוק זכויות נפגעי עבירה, התשס״א–2001}}, וכן הטרדה מינית לפי {{ח:חיצוני|חוק למניעת הטרדה מינית|חוק {{ח:הערה|למניעת}} הטרדה מינית, התשנ״ח–1998}} או הטרדה מאיימת לפי {{ח:חיצוני|חוק למניעת הטרדה מאיימת|החוק למניעת הטרדה מאיימת, התשס״ב–2001}};
{{ח:תת|(4א)}} מען ופרטי התקשרות של עורך דינו של התובע;
{{ח:תת|(5)}} שם הנתבע, ומספר זהותו אם ניתן לבררו;
{{ח:תת|(6)}} מען ופרטי התקשרות של הנתבע – אם ניתן לבררם;
{{ח:תת|(7)}} אם מי מבעלי הדין הוא פסול דין או קטין, כמשמעותם {{ח:חיצוני|חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות|בחוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות}} – ציון עובדה זו, או אם מי מבעלי הדין הוא תאגיד – ציון עובדה זו ודרך התאגדותו;
{{ח:תת|(8)}} סוג התביעה ונושאה, לפי רשימה שמנהל בתי המשפט יורה;
{{ח:תת}} {{ח:הערה|פורסמה {{ח:חיצוני|הודעה בדבר הוראת מנהל בתי המשפט על רשימת סוג התביעה ונושאה|הודעה בדבר הוראת מנהל בתי המשפט על רשימת סוג התביעה ונושאה}} לפי תקנות סדר הדין האזרחי, התשע״ט–2018 ({{ח:חיצוני|https://olaw.org.il/yalkut/yalkut-12687.pdf|י״פ תשפ״ד, 11524}}).}}
{{ח:תת}} {{ח:הערה|ראו גם {{ח:חיצוני|רשימת סוגי תיקים|רשימת סוגי תיקים}}.}}
{{ח:תת|(9)}} רשימת כל הסעדים המבוקשים ושווי נושא התובענה; ואולם הוראה זו לא תחול על תובענה לפיצויים בשל נזק גוף, למעט תביעה חוזית לקבלת תגמולי ביטוח לפי פוליסת ביטוח בשל נזק גוף, ולא תחול על תובענה שעילתה {{ח:חיצוני|חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים|בחוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים}};
{{ח:תת|(10)}} סכום אגרת בית המשפט שיש לשלם תוך הפניה לפרט {{ח:חיצוני|תקנות בתי המשפט (אגרות)#תוספת|בתוספת לתקנות האגרות}} שלפיו יש לגבות אגרה; אם התובע פטור מאגרה, יפנה לתקנה הפוטרת אותו מתשלומה לפי {{ח:חיצוני|תקנות בתי המשפט (אגרות)|תקנות האגרות}};
{{ח:תת|(11)}} דבר קיומו של הליך נוסף בבית משפט או בבית דין, בקשר למסכת עובדתית דומה, שהתובע הוא צד לו או היה צד לו;
{{ח:תת|(12)}} אם עילתה של התביעה בעבירות מין, אלימות, הטרדה מינית או הטרדה מאיימת כמשמעותן בפסקה (4) – ציון עובדה זו;
{{ח:תת|(13)}} הזמנת הנתבע לדין ערוכה לפי נוסח {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 2|טופס 2 שבתוספת הראשונה}}, או הזמנת הנתבע לדין באמצעות המצאה ישירות לעורך הדין המייצג, לפי העניין;
{{ח:תת|(14)}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|11|תמצית הטענות בכתב התביעה|תיקון: תשפ״א}}
{{ח:ת}} בחלקו השני של כתב התביעה יפרט בעל הדין את העניינים האלה בלבד ולפי הסדר המפורט להלן:
{{ח:תת|(1)}} תיאור תמציתי של בעלי הדין;
{{ח:תת|(2)}} הסעד המבוקש באופן תמציתי;
{{ח:תת|(3)}} תמצית העובדות הנחוצות לביסוסה של עילת התביעה ומתי נולדה;
{{ח:תת|(4)}} העובדות המקנות סמכות לבית המשפט.

{{ח:סעיף|12|כתב הגנה – כותרת|תיקון: תש״ף־2, תשפ״א}}
{{ח:ת}} כתב הגנה יכלול בחלקו הראשון את הפרטים האלה בלבד ולפי הסדר המפורט להלן:
{{ח:תת|(1)}} הערכאה השיפוטית ושם המחוז שאליה הוגש כתב התביעה וכן מספר התיק בבית המשפט;
{{ח:תת|(2)}} שם התובע ועורך דינו ופרטיהם כפי שהם מופיעים בכתב התביעה ושמו של הנתבע ומספר זהותו;
{{ח:תת|(3)}} שם עורך דינו של הנתבע אם הוא מיוצג, לרבות מספר רישיונו;
{{ח:תת|(4)}} מען ופרטי התקשרות של הנתבע ושל עורך דינו;
{{ח:תת|(5)}} אם הנתבע הוא פסול דין או קטין, כמשמעותם {{ח:חיצוני|חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות|בחוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות}} – ציון עובדה זו, או תאגיד – ציון עובדה זו ודרך התאגדותו;
{{ח:תת|(6)}} {{ח:הערה|(נמחקה);}}
{{ח:תת|(7)}} המועד האחרון להגשת כתב ההגנה לפי {{ח:פנימי|סעיף 30|תקנה 30}}.

{{ח:סעיף|13|תמצית הטענות בכתב ההגנה|תיקון: תש״ף־2, תשפ״א}}
{{ח:ת}} בחלקו השני של כתב ההגנה יפרט בעל הדין את העניינים האלה בלבד ולפי הסדר המפורט להלן:
{{ח:תת|(1)}} טענות מקדמיות;
{{ח:תת|(2)}} תמצית טענות ההגנה שיפורטו לפי סדר עילות התביעה;
{{ח:תת|(3)}} טיעונים לעניין הסעד המבוקש.

{{ח:סעיף|14|חלקו השלישי של כתב הטענות|תיקון: תשפ״א}}
{{ח:תת|(א)}} חלקו השלישי של כתב הטענות יכלול את פירוט העובדות המשמשות יסוד לכתב הטענות וכל מידע נוסף, שתכליתו לסייע בהבהרת המחלוקת ובמיקוד הפלוגתות שבין בעלי הדין.
{{ח:תת|(ב)}} הנתבע ייחשב מודה בכל העובדות הכלולות בכתב התביעה, זולת אלה שהכחיש באופן מפורש ומפורט בחלקו השלישי של כתב ההגנה, ואולם לעניין שיעור דמי נזק יראו אותו כשנוי במחלוקת זולת אם הנתבע הודה בו במפורש.

{{ח:סעיף|15|נספחים לכתבי הטענות|תיקון: תשע״ט־3, תש״ף־2, תשפ״ג־4, תשפ״ג־5}}
{{ח:תת|(א)}} לכתב טענות יצורפו מסמכים אלה בלבד והם יהיו נספחי כתב הטענות:
{{ח:תתת|(1)}} העתק של מסמך מהותי וכל כתב אחר המשמש ביסוד הנטען בכתב הטענות; אם המסמך אינו ברשותו, יצוין בידי מי או היכן הוא מצוי, למיטב ידיעת בעל הדין;
{{ח:תתת|(2)}} חוות דעת של מומחה רפואי שבכוונת בעל הדין להסתמך עליה במהלך המשפט או בקשה למינוי מומחה מטעמו של בית המשפט לפי {{ח:חיצוני|חוק בתי המשפט#סעיף 108א|סעיף 108א לחוק}};
{{ח:תתת|(3)}} בתובענה לפיצויים בשל נזק גוף יצרף התובע לכתב התביעה כתב ויתור על סודיות רפואית, ערוך לפי נוסח {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 1|טופס 1}}, {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 1א|1א}} {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 1ב|או 1ב}} לפי העניין {{ח:פנימי|תוספת 1|שבתוספת הראשונה}};
{{ח:תתת|(4)}} בתובענה לפיצויים בשל נזק גוף יצרף התובע או עורך דינו הצהרה שלפיה יצרף לכתב התביעה שיימסר לנתבע את המסמכים המנויים בתקנות משנה 15(א)(3) {{ח:פנימי|סעיף 17|ו־17}}.
{{ח:תת|(ב)}} על אף האמור בתקנת משנה (א), רשאי בעל דין לצרף לכתב טענות חוות דעת של מומחה שאינו בעניין של רפואה.

{{ח:סעיף|16||תיקון: תש״ף־2}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|17|שאלון בתובענה שעניינה נזק גוף|תיקון: תש״ף־2}}
{{ח:ת}} בתובענה לפיצויים בשל נזק גוף ימציא התובע לנתבע, יחד עם כתב התביעה, תצהיר שיכלול מענה לשאלות המפורטות {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 3|בטופס 3 שבתוספת הראשונה}}, אם הן נוגעות לעניין, בלי להגיש העתק לתיק בית המשפט, אלא אם כן בית המשפט הורה אחרת; הנתבע רשאי להגיש לבית המשפט את התצהיר או חלק ממנו במהלך שמיעת הראיות.

{{ח:סעיף|18|כתב תשובה|תיקון: תשע״ט־3, תשפ״ב}}
{{ח:תת|(א)}} תובע רשאי להגיש כתב תשובה לכתב ההגנה בתוך ארבעה עשר ימים מיום שהומצא לו כתב ההגנה; כתב תשובה לא יכלול נימוק תביעה חדש או כל טענה שאינה מתיישבת עם טענותיו הקודמות של בעל דין; לא הגיש התובע כתב תשובה יראו אותו כמכחיש את כל הטענות שנטענו בכתב ההגנה, ובלבד שהתובע לא הודה בהן במפורש.
{{ח:תת|(ב)}} היקפו של כתב התשובה לא יעלה על שלושה עמודים לא כולל הכותרת.

{{ח:סעיף|19|תביעה אזרחית נגררת}}
{{ח:ת}} תביעה אזרחית כאמור {{ח:חיצוני|חוק בתי המשפט#סעיף 77|בסעיף 77 לחוק}} תוכתר במילים ”תביעה אזרחית נגררת להרשעה בפלילים“ ותוגש בתוך תשעים ימים לאחר שפסק הדין בפלילים הפך לחלוט.

{{ח:סעיף|20|בקשת רשות להתגונן {{ח:חיצוני|חוק ההוצאה לפועל|בחוק ההוצאה לפועל}}|תיקון: תשפ״ה־2}}
{{ח:תת|(א)}} הועברה לבית המשפט התנגדות לבקשה לביצוע שטר או לבקשה לביצוע תביעה שהוגשה לפי {{ח:חיצוני|חוק ההוצאה לפועל|חוק ההוצאה לפועל}} (להלן בתקנה זו – התנגדות), לא יתגונן הנתבע זולת אם קיבל בית המשפט את ההתנגדות לפי תקנה זו (להלן בתקנה זו – רשות להתגונן).
{{ח:תת|(ב)}} בית המשפט יחליט בהתנגדות על יסוד האמור בה וחקירת המצהיר, ואולם רשאי הוא לעשות כן על יסוד האמור בה בלבד.
{{ח:תת|(ג)}} במועד בירור ההתנגדות רשאי בית המשפט, בהסכמת בעלי הדין, לקיים את הדיון במחלוקת לגופה.
{{ח:תת|(ד)}} בית המשפט רשאי להתנות רשות להתגונן בתנאים, לרבות בדבר מתן ערובה.
{{ח:תת|(ה)}} ניתנה רשות להתגונן, יראו את המסמך שהגיש המשיב ככתב תביעה ואת התצהיר שהוגש בתמיכה לבקשת הרשות להתגונן ככתב הגנה.
{{ח:תת|(ו)}} ניתנה רשות להתגונן, רשאי בית המשפט לתת כל הוראה בדבר סדרי הדיון בתובענה לרבות הוראה בדבר כתבי טענות, פלוגתות והליכים נוספים שייראו סבירים או נחוצים וכן הוא רשאי להורות על קיום קדם־משפט.

{{ח:קטע3|פרק ג סימן ב|סימן ב׳: כתב תביעה שכנגד}}

{{ח:סעיף|21|תביעה שכנגד, הגנה שכנגד וכתב תשובה שכנגד|תיקון: תש״ף־2}}
{{ח:תת|(א)}} נתבע רשאי להגיש תביעה שכנגד עם הגשת כתב ההגנה; תובע שכנגד שהגיש תביעה שכנגד נגד מי שאינו בעל דין בתביעה המקורית, ימציא לו את כל כתבי הטענות שהוגשו עד אותו שלב.
{{ח:תת|(ב)}} דין תביעה שכנגד כדין כתב תביעה לכל דבר ועניין והיא אינה תלויה בהמשך קיומה של התביעה העיקרית; התקנות בדבר הגשת כתב תביעה, כתב הגנה וכתב תשובה כאמור {{ח:פנימי|פרק ג סימן א|בסימן א׳ בפרק ג׳}} יחולו, בשינויים המחויבים, על כתב תביעה שכנגד, {{ח:הערה|ו}}על כתב הגנה שכנגד ועל כתב תשובה שכנגד.
{{ח:תת|(ג)}} בית המשפט יורה על עיתוי שמיעת התביעה שכנגד וסדר ניהולה.

{{ח:קטע3|פרק ג סימן ג|סימן ג׳: הודעה לצד שלישי}}

{{ח:סעיף|22|הודעה לצד שלישי|תיקון: תש״ף־2}}
{{ח:ת}} נתבע רשאי לתת הודעה לצד שלישי לכל אדם, במקרים שבהם הוא זכאי ממנו להשתתפות, לשיפוי או לביצוע פעולה בנוגע לסעד הנתבע ממנו או אם מתקיים קשר עובדתי או משפטי משותף בסוגיה שבינו ובין הצד השלישי, הכרוכה בנושא התובענה.

{{ח:סעיף|23|תוכן ההודעה ודינה|תיקון: תש״ף־2}}
{{ח:תת|(א)}} התקנות בדבר הגשת כתב תביעה, כתב הגנה וכתב תשובה כאמור {{ח:פנימי|פרק ג סימן א|בסימן א׳ בפרק ג׳}} יחולו, בשינויים המחויבים, על הודעה לצד שלישי על כתב הגנה של צד שלישי להודעה כלפיו, ועל כתב תשובה לכתב הגנה כאמור.
{{ח:תת|(ב)}} להודעה לצד שלישי יצורפו העתקים מכתבי הטענות שהוגשו בתובענה, אם לא הומצאו קודם לכן; הודעה לצד שלישי תוגש בתוך הזמן שנקבע להגשת כתב הגנה לפי {{ח:פנימי|סעיף 9|תקנה 9(ב)}}.
{{ח:תת|(ג)}} דין צד שלישי שהומצאה לו הודעה, כדין נתבע לכל דבר ועניין, ואולם הוא אינו רשאי להגיש תביעה שכנגד.
{{ח:תת|(ד)}} רצה צד שלישי לחלוק על ההודעה כלפיו או על כתב התביעה שהוגש נגד בעל הדין שנתן את ההודעה, יגיש כתב הגנה בתוך שישים ימים מהיום שההודעה הומצאה לו.
{{ח:תת|(ה)}} בית המשפט יורה על עיתוי שמיעת ההודעה לצד שלישי וסדר ניהולה.

{{ח:קטע3|פרק ג סימן ד|סימן ד׳: כתבי טענות ומסמכים – הוראות שונות}}

{{ח:סעיף|24|איחוד עילות תביעה}}
{{ח:ת}} תובע יאחד בכתב תביעה אחד את כל עילות התביעה כלפי נתבע בשל אותה מסכת עובדתית, ורשאי הוא לאחד בכתב תביעה אחד גם עילות תביעה אחרות כלפי אותו נתבע, והכול בכפוף לסמכותו העניינית של בית המשפט.

{{ח:סעיף|25|תביעת מלוא הסעד וכל הסעדים בשל עילה אחת|תיקון: תשפ״א}}
{{ח:תת|(א)}} תובע יכלול בכתב תביעה את מלוא הסעד שלטענתו הוא זכאי לו בשל עילת התביעה ולא יוכל להגיש תביעה בשל החלק שלא תבע.
{{ח:תת|(ב)}} תובע יכלול בכתב התביעה את כל הסעדים המבוקשים בשל עילת תביעה אחת, אלא אם כן הרשה לו בית המשפט או הדין מתיר שלא לתבעו במסגרת אותה תביעה; רשות מבית המשפט לא תינתן אלא במסגרת בקשה לפיצול סעדים.
{{ח:תת|(ג)}} בית המשפט יכריע בבקשה לפיצול סעדים עד תום קדם־המשפט.

{{ח:סעיף|26|בעלי דין בתובענה}}
{{ח:תת|(א)}} מותר לצרף בכתב תביעה אחד, כתובע או כנתבע, כל אדם הדרוש לצורך הכרעה ביעילות ובשלמות בתובענה, ובלבד שהתובענה מעוררת שאלה עובדתית או משפטית משותפת לכל בעלי הדין.
{{ח:תת|(ב)}} תובע שיש לו ספק באשר לזהות אדם שממנו הוא זכאי לסעד, רשאי לצרף כמה נתבעים, כדי ששאלת החבות והיקפה בנוגע לכל אחד מהם תתברר במהלך הדיון.

{{ח:סעיף|27|הסתמכות על עובדות שונות}}
{{ח:ת}} בעל דין אינו רשאי להעלות בכתבי הטענות טענה שבעובדה סותרת או חלופית, זולת אם אימת בתצהיר כי העובדות כהווייתן אינן ידועות לו.

{{ח:סעיף|28|העלאת טענות מקדמיות בכתב הגנה|תיקון: תש״ף־2}}
{{ח:ת}} טענה מקדמית שלא פורטה בכתב ההגנה לא תועלה בשלב מאוחר יותר, אלא אם כן בית המשפט נתן רשות לכך.

{{ח:סעיף|29|טענות חוסר סמכות, תניית שיפוט זר או פורום בלתי נאות|תיקון: תש״ף־2}}
{{ח:ת}} בעל דין יעלה טענת חוסר סמכות, תניית שיפוט זר או פורום בלתי נאות בהזדמנות הראשונה לאחר הגשת כתב התביעה; לא העלה בעל דין טענות אלה במועד כאמור, רשאי בית המשפט לפסוק הוצאות לטובת בעל הדין שכנגד או לטובת אוצר המדינה.

{{ח:סעיף|30|ציון מועד ההגשה האחרון}}
{{ח:ת}} הגיש בעל דין כתב טענות לבית המשפט, יפרט בשולי כותרת המסמך את המועד האחרון שעליו להגיש את כתב הטענות לפי תקנות אלה או לפי החלטת בית המשפט, ואם הוא משיב או מגיב למסמך אחר – גם מהו המועד שאותו מסמך הומצא לו.

{{ח:סעיף|31|צורת כתב טענות}}
{{ח:ת}} מנהל בתי המשפט יורה על הוראות טכניות בדבר צורת כל מסמך, מצורפיו ומבנהו.
{{ח:ת}} {{ח:הערה|פורסמה {{ח:חיצוני|הודעה בדבר הוראת מנהל בתי המשפט בדבר צורת מסמך ומבנהו|הודעה בדבר הוראת מנהל בתי המשפט בדבר צורת מסמך ומבנהו}} לפי תקנות סדר הדין האזרחי, התשע״ט–2018 (י״פ תשפ״ב, 4456).}}

{{ח:סעיף|32|ניסוח כתב טענות}}
{{ח:ת}} כתב טענות ינוסח באופן שאינו מבזה, מביש או משתלח.

{{ח:סעיף|33|קבלת מסמך לרישום|תיקון: תשע״ט־3, תש״ף־2, תשפ״א, תשפ״א־2, תשפ״ג־2, תשפ״ג־3, תשפ״ג־6, תשפ״ד, תשפ״ד־2, תשפ״ה, תשפ״ה־2, תשפ״ה־3, תשפ״ה־4}}
{{ח:תת|(א)}} מועד ההגשה של מסמך לבית המשפט, לכל עניין, יהיה המועד שבו הוגש לבית המשפט, ובלבד שהוא התקבל לרישום.
{{ח:תת|(ב)}} מזכירות בית המשפט תקבל מסמך לרישום, ובלבד שמתקיימות בו {{ח:פנימי|סעיף 9|תקנות 9(ג) ו־(ד)}}, {{ח:פנימי|סעיף 10|10}}, {{ח:פנימי|סעיף 12|12}}, {{ח:פנימי|סעיף 15|15(א)(3) ו־(4)}}, {{ח:פנימי|סעיף 18|18(ב)}}, {{ח:פנימי|סעיף 134|134(א)(1) ו־(3)}}, {{ח:פנימי|סעיף 140|140(א)(1)}} – לעניין מספר העמודים בלבד, {{ח:פנימי|סעיף 170א|170א}} או הוראות בית המשפט שעניינן הוראות צורניות וטכניות לגבי אופן הגשת כתב בי־דין; המזכירות תשלח הודעה על כל מסמך שלא התקבל לרישום.
{{ח:תת|(ג)}} לא התקבל המסמך לרישום, יראו אותו כאילו לא הוגש מלכתחילה, ואולם יהיה ניתן לתקן את הפגם עד היום האחרון להגשתו או בתוך שבעה ימים מהמועד שלא קובל, לפי המאוחר; על אף הוראות {{ח:פנימי|סעיף 179|תקנה 179(ב)}}, לעניין תקנה זו – תקופת הפגרה תבוא במניין הימים.
{{ח:תת|(ד)}} על אף האמור בתקנת משנה (ג), אם המסמך המוגש הוא כתב התביעה ואי־קבלתו עלולה להביא להתיישנות התביעה או אחת מעילותיה, יראו את המסמך כאילו התקבל, ובלבד שהתובע תיקן את הפגם בתוך שבעה ימים מהמועד שלא קובל.
{{ח:תת|(ה)}} הרואה את עצמו נפגע מאי־הקבלה לרישום של המסמך, רשאי בתוך שבעה ימים ממועד קבלת ההודעה על אי־הקבלה לרישום, לבקש כי העניין יועבר לעיונו ולהכרעתו של שופט, שנשיא בית המשפט ימנה לעניין זה; השופט רשאי להחליט בפנייה על יסוד טענות הפונה בלבד, בלא צורך בקיום דיון; על אף האמור, בבית המשפט העליון רשאי הנשיא להסמיך שופט בית משפט שלום המכהן בבית משפט זה לעיון ולהכרעה בעניין כאמור, בין שנקבע שופט שידון בתיק ובין שטרם נקבע.
{{ח:תת|(ו)}} אין לעורר טענה כי לא היה מקום לקבל מלכתחילה מסמך שהתקבל, ואולם אין בכך כדי לרפא את הפגם או למנוע העלאת טענות לעצם קיומו.

{{ח:קטע2|פרק ד|פרק ד׳: דיון מקדמי בין בעלי הדין ופגישת מהו״ת}}

{{ח:סעיף|34|מטרת הדיון המקדמי}}
{{ח:ת}} הצדדים יקיימו דיון מקדמי כמפורט {{ח:פנימי|סעיף 35|בתקנה 35}}; מטרת הדיון המקדמי היא להביא לידי כך שבעלי הדין ייערכו היטב לקראת הדיון בתביעה וילבנו את יריעת המחלוקת תוך גילוי הדדי ושקיפות מלאה ביניהם, באופן שיאפשר להם להיות מוכנים כראוי לדיון וכן לבחון את האפשרות לפתור את המחלוקת באמצעות מנגנון חלופי ליישוב הסכסוך.

{{ח:סעיף|35|דיון מקדמי בין בעלי הדין|תיקון: תש״ף־2}}
{{ח:תת|(א)}} בתוך שלושים ימים ממועד המצאת כתב הטענות האחרון ינהלו בעלי הדין, זולת בעל דין שאיננו מיוצג בידי עורך דין, דיון מקדמי, בין השאר יגיבו לעניינים האלה:
{{ח:תתת|(1)}} תיחום הפלוגתות שבין בעלי הדין, מיקודן והאפשרות לצמצמן;
{{ח:תתת|(2)}} האפשרות לפתור את המחלוקת באמצעות מנגנון חלופי ליישוב הסכסוך;
{{ח:תתת|(3)}} החליטו בעלי הדין שלא ניתן למנוע הליך שיפוטי בעניין הסכסוך שביניהם, יבחנו, לכל הפחות, את האפשרות להסכים על הצעדים שיש לנקוט כדי לצמצם ולייעל ככל האפשר את ההליך המשפטי, לרבות הקדמה של העמדת נושא חוות הדעת לבדיקה בידי מומחה מטעם בעל הדין שכנגד או מינוי של מומחה מוסכם.
{{ח:תת|(ב)}} במהלך הדיון המקדמי יאפשרו הצדדים עיון במסמכים הנחוצים וישיבו זה לזה על שאלות שהמענה להן נחוץ לצורך ליבון הפלוגתות וצמצום המחלוקות ביניהם תוך שהם נוהגים בשקיפות מרבית.

{{ח:סעיף|36|דיווח לבית המשפט|תיקון: תשפ״א, תשפ״ב}}
{{ח:ת}} בתום הדיון המקדמי ולא יאוחר מעשרים ימים לפני המועד שנקבע לישיבת קדם־המשפט הראשונה, יגישו בעלי הדין דיווח באשר לדיון המקדמי שביצעו, לפי {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 4|טופס 4 שבתוספת הראשונה}} ויצרפו אליו את המסמכים הנחוצים שהוצגו במהלך הדיון המקדמי ולפי {{ח:פנימי|סעיף 35|תקנה 35(ב)}}; באין הסכמה לדיווח משותף, יגיש כל בעל דין את {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 4|הטופס האמור}} מטעמו בלבד.

{{ח:סעיף|37|פגישת מהו״ת|תיקון: תש״ף־2, תשפ״ב, תשפ״ה־2}}
{{ח:תת|(א)}} בתקנה זו –
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”יחידת הגישור“ – כהגדרתה {{ח:חיצוני|תקנות בתי המשפט (רשימת מגשרים)|בתקנות רשימת המגשרים}};
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”מגשר מהו״ת“ – כמשמעותו {{ח:חיצוני|תקנות בתי המשפט (רשימת מגשרים)|בתקנות רשימת המגשרים}};
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”ממונה“ – שופט או רשם, שנשיא בית המשפט הסמיך אותו לממונה מטעמו לנושא פגישת מהו״ת ומנגנון חלופי ליישוב סכסוך או עורך דין בהנהלת בתי המשפט שיחידת הגישור הסמיכה אותו לאחר שעבר הכשרה מתאימה;
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”פגישת מהו״ת“ – פגישת מידע, היכרות ותיאום לבחינת האפשרות ליישב את הסכסוך באמצעות מנגנון חלופי ליישוב סכסוך;
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”תקנות רשימת המגשרים“ – {{ח:חיצוני|תקנות בתי המשפט (רשימת מגשרים)|תקנות בתי המשפט (רשימת מגשרים), התשע״ח–2017}}.
{{ח:תת|(ב)}} לא יאוחר מארבעים וחמישה ימים לאחר שהוגש כתב הטענות האחרון, ימנה הממונה מגשר מהו״ת לצורך קיום פגישת מהו״ת בתובענה שסכומה או ששווי נושאה עולה על 40,000 שקלים חדשים, למעט בתובענה לפיצויים בשל נזק גוף ותובענה שעילתה {{ח:חיצוני|חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים|בחוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים}}, בין אם בעל הדין באותה תובענה מיוצג בידי עורך דין ובין אם לאו; בית המשפט יודיע לצדדים על מינוי מגשר המהו״ת ויעביר אליו את כתבי הטענות; לעניין זה דין בקשת רשות להתגונן כדין כתב הגנה.
{{ח:תת|(ג)}} על מינוי מגשר מהו״ת יחולו הוראות אלה:
{{ח:תתת|(1)}} יחידת הגישור תורה, בכל תובענה, על זהות מגשר המהו״ת שיקיים את פגישת המהו״ת בכל תובענה, מתוך רשימת המגשרים על יסוד השיקולים המפורטים להלן:
{{ח:תתתת|(א)}} תחומי התמחותו של מגשר המהו״ת ותחום עיסוקו;
{{ח:תתתת|(ב)}} אזורי פעילותו;
{{ח:תתתת|(ג)}} השפות שהוא דובר;
{{ח:תתתת|(ד)}} מאפיינים מיוחדים הנדרשים לצורך הגישור באותה תובענה;
{{ח:תתת|(2)}} החלטה בדבר זהות מגשר המהו״ת תיעשה, ככל האפשר, באופן שוויוני, ובכפוף לשיקולים המפורטים בפסקה (1);
{{ח:תתת|(3)}} פרטי מגשר המהו״ת שקיים את פגישת המהו״ת יפורסמו באתר האינטרנט של בתי המשפט.
{{ח:תת|(ד)}} פגישת המהו״ת תתקיים בלא עלות, לא יאוחר משלושים ימים ממועד המצאת ההודעה על מינוי מגשר המהו״ת; דינה של הזמנה לפגישת מהו״ת כדין הזמנה לדיון בבית המשפט.
{{ח:תת|(ה)}} בפגישת המהו״ת יסביר מגשר המהו״ת לבעלי הדין את עקרונות פגישת המהו״ת ואת היתרונות הגלומים ביישוב הסכסוך במנגנון חלופי ליישוב סכסוך, ויבחן עמם את הנושאים העיקריים שבמחלוקת ואת האפשרות ליישב את הסכסוך.
{{ח:תת|(ו)}} בתוך ארבעה עשר ימים מעת פגישת המהו״ת, יודיע מגשר המהו״ת לממונה אם בעלי הדין מסכימים להעביר את הסכסוך לגישור.
{{ח:תת|(ז)}} בכל עניין הנוגע למועד פגישת המהו״ת, מקומה, זהות מגשר המהו״ת או זהות המשתתפים והתייצבותם או השתתפותם בהיוועדות חזותית, רשאי מגשר המהו״ת או אחד מבעלי הדין להביא את העניין להנחיית הממונה.
{{ח:תת|(ח)}} הרואה את עצמו נפגע מהנחיית הממונה, שהוא עורך דין ביחידת הגישור, רשאי להעביר את העניין לעיונו ולהכרעתו של הממונה שהוא רשם או שופט.
{{ח:תת|(ט)}} לפגישת מהו״ת יתייצבו בעלי הדין, ורשאים הם להתייצב עם עורכי דינם; ואולם על בעלי דין המפורטים להלן יחול ההסדר המיוחד שלצדם:
{{ח:תתת|(1)}} לגבי בעל דין המתגורר דרך קבע מחוץ לגבולות המדינה, ולא נמצא בארץ, יתייצב לפגישת מהו״ת מיופה כוחו;
{{ח:תתת|(2)}} אם בעל הדין הוא תאגיד, יתייצב לפגישת מהו״ת נציג מטעמו שהוא בעל תפקיד הבקיא בפרטי הסכסוך עם עמדה מוסמכת בעניין העברת התובענה לגישור, ורשאי הוא להתייצב עם עורך דין מטעם בעל הדין;
{{ח:תתת|(3)}} אם בעל הדין הוא המדינה, רשות מקומית או חברת ביטוח – יגיע הפרקליט או עורך הדין המטפל בתיק עם עמדה מוסמכת בעניין העברת התובענה לגישור, ורשאי הוא להתייצב עם נציג מטעם בעל הדין שהוא בעל תפקיד הבקיא בפרטי הסכסוך.
{{ח:תת|(י)}} לא התייצב מי מבעלי הדין לפגישת מהו״ת, יחייבו הממונה בהוצאות מגשר המהו״ת ובהוצאות בעלי הדין שהתייצבו לפגישה, זאת בלי לגרוע מסמכויות בית המשפט לגבי אי־מילוי הוראות {{ח:פנימי|פרק ד|פרק זה}}, זולת אם מצא הממונה כי קיימים טעמים שלא לחייב בהוצאות כאמור.
{{ח:תת|(יא)}} פגישת מהו״ת תתקיים בבתי המשפט המפורטים {{ח:פנימי|תוספת 2|בתוספת השנייה}}.
{{ח:תת|(יב)}} הוראות החלות על גישור לפי {{ח:חיצוני|חוק בתי המשפט#סעיף 79ג|סעיף 79ג(ג) ו־(ד) לחוק}} וכן תקנות לעניינן, יחולו על פגישת מהו״ת.

{{ח:סעיף|38|אי־מילוי הוראות {{ח:פנימי|פרק ד|הפרק}}}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט רשאי בקדם־המשפט להורות לבעל דין שהפר הוראות {{ח:פנימי|סעיף 35|תקנות 35 עד 37}} למלאן, זולת אם מצא טעמים מיוחדים שלא לעשות כן; הפר התובע הוראות אלה, רשאי בית המשפט, בלי לגרוע משאר סמכויותיו, להתלות את ההליך עד שהוא ימלא אותן כנדרש ואף למחוק את התובענה מטעמים מיוחדים.
{{ח:תת|(ב)}} סבר בית המשפט כי בעל דין לא מילא אחר הוראות {{ח:פנימי|פרק ד|פרק זה}} במלואן או בחלקן ולא היתה סיבה מוצדקת להתנהלותו, יחייבו בהוצאות לאלתר לטובת בעל הדין שכנגד או לטובת אוצר המדינה, ולא יאוחר מתום ישיבת קדם־המשפט האחרונה, אף אם לאחר מכן מילא אחר ההוראות, זולת אם מצא טעמים מיוחדים שלא לעשות כן.
{{ח:תת|(ג)}} בית המשפט יפסוק את שיעור ההוצאות בהתחשב, בין השאר, בהתנהגות בעל הדין בדיון המקדמי ותום לבו, ובכלל זה:
{{ח:תתת|(1)}} לא גילה לבעל הדין שכנגד מידע שהיה עליו לגלות;
{{ח:תתת|(2)}} פעילותו בהליך היתה מועטה לעומת מורכבות המחלוקת בין בעלי הדין או לא היתה כנה;
{{ח:תתת|(3)}} לא פעל כראוי וכנדרש מבעל דין הוגן.

{{ח:סעיף|39|אי־תחולת הוראות {{ח:פנימי|פרק ד|הפרק}}|תיקון: תשע״ט־3, תשפ״ב}}
{{ח:תת|(א)}} {{ח:פנימי|פרק ד|פרק זה}} לא יחול על ההליכים המפורטים להלן:
{{ח:תתת|(1)}} הליך שהוגש בהסכמת בעלי הדין;
{{ח:תתת|(2)}} תביעה לפינוי מושכר, תביעת רכב, תביעה אזרחית נגררת להרשעה בפלילים לפי {{ח:חיצוני|חוק בתי המשפט#סעיף 77|סעיף 77 לחוק}} ותביעה שנקבעו לגביה סדרי דין מיוחדים בחיקוק אחר;
{{ח:תתת|(3)}} הליך שבו נשיא בית המשפט או שופט שמינה לכך ולעניין השתתפות בפגישת מהו״ת אף ממונה שהוא שופט, התיר לבעל דין, מטעמים מיוחדים, שלא לפעול לפי הוראות {{ח:פנימי|פרק ד|פרק זה}}.
{{ח:תת|(ב)}} על אף האמור בתקנת משנה (א), בית המשפט רשאי בכל עת להורות לבעלי הדין לפעול לפי {{ח:פנימי|פרק ד|פרק זה}}, לרבות הפניית בעלי הדין לקיים פגישת מהו״ת.

{{ח:קטע2|פרק ה|פרק ה׳: איחוד תובענות}}

{{ח:סעיף|40|איחוד דיון בתובענות}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט רשאי להורות על איחוד הדיון בתובענה הנדונה לפניו עם תובענה התלויה ועומדת באותו בית משפט, אם סבר שיש בדבר כדי לייעל ולפשט את ההליכים או למניעת תוצאות סותרות; החל שופט אחר לדון בתובענה שמבקשים לאחדה, ניתן לאחדה רק בהסכמתו.
{{ח:תת|(ב)}} הוגשו תובענות בנושא אחד לבתי משפט אחדים של אותה דרגה במחוזות שיפוט שונים, יחליט נשיא בית המשפט העליון, או שופט אחר של בית המשפט העליון שהוא הסמיך לכך, למי מבתי משפט אלה יהיה שיפוט ייחודי והתובענות שבשאר בתי המשפט יועברו לבית המשפט האמור ויידונו בו במאוחד.

{{ח:קטע2|פרק ו|פרק ו׳: סילוק כתבי טענות}}

{{ח:סעיף|41|מחיקת כתב תביעה|תיקון: תשע״ט־3, תשפ״ג־4}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט רשאי להורות על מחיקת כתב תביעה בכל עת על יסוד אחד מנימוקים אלה:
{{ח:תתת|(1)}} כתב התביעה אינו מגלה עילת תביעה;
{{ח:תתת|(2)}} מכתב התביעה עולה כי התביעה היא טרדנית או קנטרנית;
{{ח:תתת|(3)}} התובע מתמיד, באופן שאינו מניח את הדעת, להימנע מלקיים הוראה מתקנות אלה או נמנע מלקיים החלטה או הוראה של בית המשפט;
{{ח:תתת|(4)}} כל נימוק אחר שלפיו הוא סבור שראוי ונכון למחוק את התביעה.
{{ח:תת|(ב)}} מחיקת כתב תביעה לפי תקנות אלה אינה מהווה מעשה בית דין.
{{ח:תת|(ג)}} הורה בית המשפט על מחיקת כתב תביעה לפי תקנות אלה, יחולו הוראות אלה:
{{ח:תתת|(1)}} הדיון בתביעה חדשה יימשך מהשלב שבו נמחקה התביעה הנוכחית, זולת אם הורה בית המשפט אחרת;
{{ח:תתת|(2)}} בית המשפט רשאי להתנות את מחיקת התביעה בתנאים.

{{ח:סעיף|42|מחיקה מחמת שימוש לרעה בהליכי משפט}}
{{ח:ת}} סבר בית המשפט שבעל דין עשה שימוש לרעה בהליכי משפט רשאי הוא, מטעם זה בלבד, למחוק את כתב טענותיו כולו או מקצתו.

{{ח:סעיף|43|דחיית תביעה במקרים מיוחדים}}
{{ח:ת}} בית המשפט רשאי לדחות תביעה בכל עת בשל קיומו של מעשה בית דין, התיישנות או מכל נימוק אחר, שלפיו הוא סבור כי ראוי ונכון לדחות את התביעה.

{{ח:סעיף|44|הפסקת תובענה|תיקון: תשע״ט־3, תשפ״ג־4}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט רשאי, לבקשת תובע, להפסיק תובענה, כולה או מקצתה.
{{ח:תת|(ב)}} הפסקת תובענה תהיה על דרך של מחיקת כתב התביעה, ותחול {{ח:פנימי|סעיף 41|תקנה 41(ב) ו־(ג)}}.

{{ח:סעיף|45|מחיקה מינהלית מחוסר מעש|תיקון: תש״ף־2}}
{{ח:תת|(א)}} תביעה או בקשה שלא נעשה בה כל מעש מצד בעל דין במשך שישה חודשים בלא הצדקה לכך, תיתן מזכירות בית המשפט התראה בכתב לבעל הדין עשרים ימים מראש לפחות, שעליו לתת טעם מדוע לא יימחק ההליך; לא ניתן טעם בתוך פרק הזמן האמור – יימחק ההליך בלא צורך בהחלטה שיפוטית; ניתן טעם כאמור – יחליט בית המשפט בעניין.
{{ח:תת|(ב)}} הורה בית המשפט שעל תובע או מבקש לעשות דבר שבסדרי דין או שבנוהג בתוך מועד או זמן, והתובע או המבקש לא עשה כן, ניתן למחוק את כתב הטענות הנוגע בדבר, בלא החלטה שיפוטית, ובלבד שניתנה לו התראה כאמור בתקנת משנה (א); ניתן טעם מדוע לא יימחק ההליך – יחליט בית המשפט בעניין.
{{ח:תת|(ג)}} בעל דין רשאי להגיש לבית המשפט בקשה לביטול המחיקה המינהלית בתוך ארבעה עשר ימים מעת שהומצאה לו הודעת המחיקה ובית המשפט רשאי לבטלה מטעמים מיוחדים.

{{ח:קטע2|פרק ז|פרק ז׳: תיקון כתב טענות}}

{{ח:סעיף|46|הוראה לתיקון כתב טענות|תיקון: תש״ף־2}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט רשאי בכל עת להורות כי יתוקן כל עניין בכתב טענות או כי יצורף בעל דין או יימחק שמו של בעל דין מכתב התביעה, לשם קיומו של הליך שיפוטי ראוי והוגן, תוך התחשבות, בין השאר, בהתנהלותו של מבקש התיקון, השלב הדיוני שבו מוגשת הבקשה, והמטרה שהתיקון המבוקש צפוי להשיג.
{{ח:תת|(ב)}} כתב טענות מתוקן יוגש בתוך עשרים ימים.

{{ח:סעיף|47|תשובה לכתב טענות מתוקן|תיקון: תש״ף־2}}
{{ח:תת|(א)}} החליט בית המשפט להתיר לבעל דין לתקן את כתב טענותיו לפי {{ח:פנימי|סעיף 46|תקנה 46}}, יורה אם רשאי בעל הדין שכנגד לתקן כתב טענותיו ואת התנאים לכך.
{{ח:תת|(ב)}} התיר בית המשפט תיקון כתב הטענות של בעל הדין שכנגד כאמור בתקנת משנה (א), יוגש כתב הטענות כאמור בתוך עשרים ימים אלא אם כן הורה בית המשפט אחרת; לא תיקן בעל הדין שכנגד את כתב טענותיו בתוך הזמן האמור, יוכל להסתמך על כתב טענותיו המקורי ועל הכחשת המפורט בתיקון.

{{ח:סעיף|48||תיקון: תשע״ט־3}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:קטע2|פרק ח|פרק ח׳: בקשות ורשימת בקשות}}

{{ח:סעיף|49|בקשות|תיקון: תשע״ט־3, תש״ף־2, תשפ״א, תשפ״ב}}
{{ח:תת|(א)}} לא יוגשו בקשות כלשהן במועד שלאחר הגשת כתב הטענות האחרון עד מועד ישיבת קדם־המשפט הראשונה, זולת אם הבקשה היא אחת מאלה:
{{ח:תתת|(1)}} בקשה לסעד זמני לפי {{ח:פנימי|פרק טו|פרק ט״ו}};
{{ח:תתת|(2)}} בקשה לגביית עדות מוקדמת לפי {{ח:פנימי|סעיף 73|תקנה 73}};
{{ח:תתת|(3)}} בקשה לעיכוב הליכים לפי {{ח:חיצוני|חוק הבוררות#סעיף 5|סעיפים 5}} {{ח:חיצוני|חוק הבוררות#סעיף 6|או 6 לחוק הבוררות}} או על יסוד תניית שיפוט זר;
{{ח:תתת|(4)}} בקשה לבדיקה על ידי מומחה מטעם הנתבע וכל הקשור אליה לפי {{ח:פנימי|סעיף 87|תקנה 87}};
{{ח:תתת|(5)}} בקשה לצירוף צד להליך;
{{ח:תתת|(6)}} בקשה לאיחוד הדיון בתובענות לפי {{ח:פנימי|סעיף 40|תקנה 40}};
{{ח:תתת|(7)}} בקשה לתקן כתבי טענות לפי {{ח:פנימי|פרק ז|פרק ז׳}};
{{ח:תתת|(8)}} בקשה לפסלות שופט לפי {{ח:פנימי|סעיף 173|תקנה 173}};
{{ח:תתת|(9)}} בקשה לפטור מהתייצבות בעל דין או נציג, שניתנה החלטה על התייצבותו לפי {{ח:פנימי|סעיף 61|תקנה 61(ב)}};
{{ח:תתת|(10)}} בקשה לאישור הסדר פשרה, הסדר גישור או אישור הסדר דיוני;
{{ח:תתת|(11)}} בקשה להתלות או לבטל מינוי מומחה בשל חשש לניגוד עניינים לפי {{ח:חיצוני|תקנות בתי המשפט (רשימת מומחים מטעם בית המשפט)#סעיף 16|תקנה 16(ו)(2) לתקנות המומחים}}.
{{ח:תת|(ב)}} בקשות המנויות בפסקאות (3) עד (7) בתקנת משנה (א), יוגשו לא יאוחר משישים ימים ממועד הגשת כתב הטענות האחרון.
{{ח:תת|(ג)}} בעל דין יגיש רשימה שבה יציין את הבקשות שבהן הוא מבקש שבית המשפט ידון, וזאת לא יאוחר מעשרים ימים לפני המועד שנקבע לישיבת קדם־המשפט הראשונה.
{{ח:תת|(ד)}} בעל דין אינו רשאי להגיש בקשה לבית המשפט או לציינה ברשימה, אלא אם כן פנה לבעל הדין שכנגד שבעה ימים מראש לפחות והודיעו על הכוונה להגיש בקשה בעניין; האמור לא יחול על בקשה לסעד זמני ארעי כמשמעותו {{ח:פנימי|סעיף 97|בתקנה 97}}.
{{ח:תת|(ה)}} ברשימת הבקשות יציין בעל הדין את סוג הבקשה ויפרט בתמצית את עניינה של כל בקשה, לרבות את הטענות שהוא מבקש לטעון במסגרתה ואת הראיות שהוא מבקש להביא בתמיכה לה, אם אלה קיימות, ויבהיר מתי ובאיזו מתכונת הוא מבקש לדון בה; הפירוט לא יעלה על עמוד אחד לכל בקשה; בעל הדין שכנגד רשאי להשיב בכתב לרשימת הבקשות בתוך ארבעה עשר ימים מיום שהומצאה לו והיקף התשובה לא יעלה על עמוד אחד לכל בקשה.
{{ח:תת|(ו)}} במועד ישיבת קדם־המשפט יקבע בית המשפט את דרכי הדיון בבקשות המנויות ברשימת הבקשות; בית המשפט רשאי, בין השאר, להורות כי בקשות מסוימות יידונו בעל פה בישיבת קדם־משפט או במועד מאוחר יותר שיורה, או שיידונו על דרך של בקשה בכתב ורשאי הוא לתת כל הוראה אחרת בנוגע לסדרי הדיון בבקשה, לרבות לעניין היקף הטיעון, בכתב או בעל פה.
{{ח:תת|(ז)}} בקשה שלא נכללה ברשימת הבקשות, לא יהיה ניתן להגישה במועד מאוחר יותר אלא ברשות בית המשפט, למעט בקשות המנויות בפסקאות (1), (2) ו־(8) עד (11) בתקנת משנה (א) ובקשות המוגשות לאחר מתן פסק דין; רשות כאמור לא תינתן, אלא אם כן שוכנע בית המשפט כי לא היה ניתן לציין את הבקשה ברשימת הבקשות או כי לבעל הדין הצדק סביר למחדלו; אישר בית המשפט הגשת בקשה במועד מאוחר יותר, רשאי הוא להורות על דרך הדיון בה.
{{ח:תת|(ח)}} בקשה שבית המשפט לא הורה על הדרך להגשתה, תוגש בכתב.
{{ח:תת|(ט)}} מועד שנקבע לדיון בבקשה לא ייחשב כמועד ישיבת קדם־משפט לעניין תקנות אלה, זולת אם בית המשפט הורה אחרת.

{{ח:סעיף|50|הגשת בקשה בכתב והדיון בה|תיקון: תש״ף־2, תשפ״ב}}
{{ח:ת}} על בקשה שיש להגיש בכתב, יחולו הוראות אלה:
{{ח:תת|(1)}} המבקש יפרט את טיעוניו כולל אסמכתאות, ויצרף לבקשה תצהיר לשם אימות העובדות שביסודה;
{{ח:תת|(2)}} החליט בית המשפט, לאחר שעיין בבקשה, שאין היא מצריכה תשובה, ידחנה מיד;
{{ח:תת|(3)}} החליט בית המשפט שהבקשה מצריכה תשובה, המשיב רשאי להשיב לה בתוך עשרים ימים מיום שהומצאה לו ההחלטה, או בתוך מועד אחר שהורה בית המשפט; בתשובתו יפרט את טיעוניו כולל אסמכתאות, ויצרף לה תצהיר לשם אימות העובדות שביסוד התשובה;
{{ח:תת|(4)}} בית המשפט רשאי להחליט על יסוד הבקשה והתשובות בלבד, או אם הדבר נדרש, לאחר חקירת המצהירים על תצהיריהם;
{{ח:תת|(5)}} הבקשה והתשובה, כל אחת בנפרד, לא יעלו בהיקפן על חמישה עמודים, ובבקשה לסעד זמני על שמונה עמודים; התצהירים המצורפים לא יעלו בהיקפם על שלושה עמודים, ובבקשה לסעד זמני על שישה עמודים; והכול לא כולל הכותרת;
{{ח:תת|(6)}} בית המשפט רשאי להורות כי הבקשה תידון בעל פה.

{{ח:סעיף|51|דיון בעל פה בבקשה}}
{{ח:תת|(א)}} הורה בית המשפט כי בקשה תידון בעל פה, ייתן הוראות לגבי היקף וסדר טענות בעלי הדין, חקירת עדים והגשת מסמכים במסגרת הדיון בה.
{{ח:תת|(ב)}} ביקש בעל דין לתמוך את בקשתו בראיות, יורה בית המשפט על מועד להגשתן ואם לא הורה כאמור יוגש התצהיר לא יאוחר מארבעה עשר ימים לפני המועד שנקבע לדיון.
{{ח:תת|(ג)}} בדיון בעל פה בבקשה יפתח המבקש והמשיב יהיה רשאי להשיב לטיעוניו של המבקש, זולת אם בית המשפט הורה אחרת.

{{ח:סעיף|52|דיון בבקשות}}
{{ח:ת}} {{ח:פנימי|פרק יא|פרק י״א}} יחול בשינויים המחויבים על הדיון בבקשות, אלא אם כן נקבע אחרת {{ח:פנימי|פרק ח|בפרק זה}}.

{{ח:סעיף|53|הוצאות הבקשה}}
{{ח:ת}} בתום הדיון בכל בקשה יפסוק בית המשפט את הוצאות הבקשה ועל מי הן חלות, בלא קשר לתוצאות ההליך העיקרי, זולת אם מצא שקיימים טעמים מיוחדים שלא לחייב בהוצאות כאמור.

{{ח:סעיף|54|קביעה בדין דבר פנייה לבית המשפט|תיקון: תש״ף־2, תשפ״ב}}
{{ח:ת}} נקבע בדין שניתן לפנות לבית המשפט בהליך עיקרי שלא על דרך כתב תביעה, לרבות בהמרצה, באבעיה או לקבלת חוות דעת, תוגש הפנייה כבקשה בכתב ויחולו עליה {{ח:פנימי|סעיף 50|תקנות 50(1) ו־(5)}} {{ח:פנימי|סעיף 52|ו־52}} וכן הוראות אלה:
{{ח:תת|(א)}} המשיב רשאי להשיב לבקשה בתוך עשרים ימים מיום שהומצאה לו או בתוך מועד אחר שהורה לו בית המשפט; בתשובתו יפרט את טיעוניו כולל אסמכתאות ויצרף לה תצהיר לשם אימות העובדות שביסוד התשובה;
{{ח:תת|(ב)}} המבקש יצרף לבקשה הזמנה לדין, ערוכה לפי נוסח {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 4א|טופס 4א שבתוספת הראשונה}}.

{{ח:סעיף|55|פניות|תיקון: תשע״ט־3}}
{{ח:ת}} פניות בעניינים טכניים הנוגעים לניהול שוטף של ההליך, לרבות פניות לשינוי מועדים, יוגשו אל בית המשפט בצירוף עמדת בעל הדין שכנגד, זולת אם לא ניתן לצרפן כתוצאה מהתנהלותו של בעל הדין שכנגד או בשל נסיבות אחרות שלפונה לא היתה שליטה עליהן ושצוינו בפנייה; בפנייה יצוין התאריך המבוקש לשינוי המועד וכן מספר הפניות הקודמות שהוגשו באותו עניין.

{{ח:קטע2|פרק ט|פרק ט׳: שאלונים, גילוי ועיון במסמכים}}

{{ח:סעיף|56|שאלונים|תיקון: תש״ף־2, תשפ״א}}
{{ח:תת|(א)}} לא יאוחר משלושים ימים לאחר שהוגש כתב הטענות האחרון או בתוך מועד אחר שיורה בית המשפט, בעל דין רשאי לשלוח לבעל דין אחר שאלון שיכלול שאלות ובלבד שהן נוגעות לעניין הנדון ולא די שיהיו קבילות בחקירה שכנגד של עד בעל פה ורשאי בעל דין להציג מסמך הנוגע לדברים הנדונים חלף מענה לשאלון; התשובה לשאלון תינתן בתצהיר בתוך שלושים ימים מיום מסירת השאלון או בתוך מועד אחר שיורה בית המשפט.
{{ח:תת|(ב)}} השאלון לא יכלול יותר מ־25 שאלות כולל שאלות משנה, ואולם בתובענה לסעד כספי בבית משפט מחוזי שסכומה עולה על שניים וחצי מיליון שקלים ובתובענה לפיצויים בשל נזק גוף ותובענה שעילתה {{ח:חיצוני|חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים|בחוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים}} שהוגשו לבית המשפט המחוזי – השאלון לא יכלול יותר מ־50 שאלות כולל שאלות משנה.
{{ח:תת|(ג)}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}
{{ח:תת|(ד)}} בשעת הדיון רשאי בעל דין להשתמש לראיה במקצת מתשובותיו של בעל הדין שכנגד, ולא להגיש לבית המשפט את שאר תשובותיו; אך אם היה בית המשפט סבור שיש קשר בין תשובות אחרות לבין התשובות שהוגשו כראיה עד שאין להשתמש באלה בלעדי אלה, רשאי הוא להורות שיוגשו לבית המשפט גם התשובות האחרות.

{{ח:סעיף|57|גילוי מסמכים|תיקון: תש״ף־2, תשפ״א, תשפ״א־3}}
{{ח:ת}} לא יאוחר משלושים ימים לאחר שהוגש כתב הטענות האחרון, או במועד אחר שיורה בית המשפט, יחליפו בעלי הדין תצהירי גילוי מסמכים המאמתים את רשימת כל המסמכים הנוגעים לעניינים השנויים במחלוקת, המצויים או שהיו מצויים ברשותו או בשליטתו של בעל הדין ושאיתר בעל הדין לאחר חקירה ודרישה; אם המסמך אינו מצוי עוד ברשותו או בשליטתו, יפרט את הנסיבות הקשורות לכך.

{{ח:סעיף|58|עיון במסמכים|תיקון: תש״ף־2}}
{{ח:ת}} עד שלושים ימים לאחר שהחליפו בעלי הדין תצהירי גילוי מסמכים לפי {{ח:פנימי|סעיף 57|תקנה 57}}, או במועד אחר שיורה בית המשפט, ישלימו בעלי הדין את הליכי העיון במסמכים ויאפשרו האחד לבעל הדין השני לצלם את המסמכים או לסרוק אותם על חשבון בעל הדין שביקש את העיון.

{{ח:סעיף|59|בקשה בעניין הליך גילוי ועיון ומענה לשאלון|תיקון: תשע״ט־3, תש״ף־2}}
{{ח:תת|(א)}} בקשה בעניין הליך גילוי ועיון, לרבות בקשה בעניין מענה לשאלון או לגילוי או עיון במסמך פלוני, תועלה ברשימת הבקשות לפי {{ח:פנימי|סעיף 49|תקנה 49(ג)}}.
{{ח:תת|(ב)}} נטענה טענת חיסיון לגבי שאלה או מסמך, רשאי בית המשפט לעיין במסמך כדי להחליט אם יש ממש בטענה זו.

{{ח:סעיף|60|אי־מילוי הוראות {{ח:פנימי|פרק ט|הפרק}}|תיקון: תשע״ט־3, תש״ף־2, תשפ״א}}
{{ח:תת|(א)}} הליכי גילוי ועיון נאותים מהווים תנאי בסיסי לקיומו של הליך שיפוטי ראוי והוגן; סבר בית המשפט שבעל דין לא קיים כראוי את חובתו לפי {{ח:פנימי|פרק ט|פרק זה}}, רשאי הוא לחייבו באופן מיידי בהוצאות ובמקרים מיוחדים אף למחוק את כתב טענותיו.
{{ח:תת|(ב)}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}
{{ח:תת|(ג)}} בלי לגרוע מהאמור בתקנת משנה (א), בעל דין שאינו מגלה מסמך שיש לגלותו או שאינו נענה לדרישה לעיין במסמך שגילה, לא יהיה רשאי להגיש את המסמך כראיה מטעמו באותה תובענה, אלא ברשות בית המשפט לאחר שנוכח לדעת כי היה לבעל הדין הצדק סביר למחדלו; ואם מדובר במסמך המזיק לעניינו של בעל הדין רשאי בית המשפט להורות על מחיקת כתב התביעה או כתב ההגנה, לפי העניין, ואם לא הורה כן, יורה על חיובו בהוצאות זולת אם מצא טעמים מיוחדים שלא לעשות כן.

{{ח:קטע2|פרק י|פרק י׳: קדם־משפט}}

{{ח:סעיף|61|מועד ואופן קיום ישיבת קדם־משפט|תיקון: תש״ף־2, תשפ״א, תשפ״א־3, תשפ״ה־2, תשפ״ה־4}}
{{ח:תת|(א)}} ישיבת קדם־המשפט תיקבע לאחר שהוגש כתב הגנה וחלף המועד להגשת כתב הטענות האחרון.
{{ח:תת|(ב)}} בית המשפט רשאי להורות שבעלי הדין יתייצבו בעצמם; אם בעל הדין הוא תאגיד, רשות מקומית או המדינה – רשאי בית המשפט להורות על התייצבות נציג הבקיא בפרטי ההליך, ככל שיידרש.
{{ח:תת|(ג)}} בית המשפט רשאי לקיים ישיבת קדם־משפט גם בהיוועדות חזותית, בשיחת ועידה או בכל אמצעי טכנולוגי אחר; בהליך שבו בעל דין איננו מיוצג בידי עורך דין, רשאי בית המשפט לקיים ישיבת קדם־משפט כאמור בהסכמתו בלבד.
{{ח:תת|(ג1)}} על אף האמור בתקנת משנה (ג), ישיבת קדם־משפט בהליך דיון מהיר למעט דיון לפי {{ח:פנימי|סעיף 81א|תקנה 81א}}, בתובענה לפיצויים בשל נזק גוף, למעט תביעה שעניינה רשלנות רפואית, ובתובענה שעילתה {{ח:חיצוני|חוק הפיצויים לנפגעי תאונות דרכים|בחוק הפיצויים לנפגעי תאונות דרכים}}, תתקיים בהיוועדות חזותית, אלא אם כן החליט בית המשפט, מיוזמתו או בעקבות פניית בעל דין, שישיבה בנוכחות הצדדים נדרשת בנסיבות העניין; ההחלטה בדבר קיום ישיבה בנוכחות הצדדים תינתן זמן מספיק לפני מועד הדיון; בהליך שבו בעל דין אינו מיוצג בידי עורך דין, רשאי בית המשפט לקיים ישיבת קדם־משפט כאמור בתקנת משנה (ג) בהסכמתו בלבד.
{{ח:תת|(ג2)}} יובהר כי על ישיבת קדם־משפט בהיוועדות חזותית חל {{ח:חיצוני|חוק בתי המשפט#סעיף 70|סעיף 70 לחוק}}, ובכלל זה איסור צילום והקלטה של הדיון, זולת אם בית המשפט הורה אחרת, {{ח:פנימי|סעיף 72|ותקנה 72}} תחול בשינויים המחויבים.
{{ח:תת|(ג3)}} פנייה בעניין אופן קיום ישיבת קדם־משפט בהיוועדות חזותית או בנוכחות הצדדים תוגש לפי {{ח:פנימי|סעיף 55|תקנה 55}}.
{{ח:תת|(ד)}} דין אי־התייצבות בישיבת קדם־המשפט כדין אי־התייצבות בדיון.

{{ח:סעיף|62|הגשת רשימת עדים לקראת קדם־המשפט|תיקון: תש״ף־2}}
{{ח:ת}} התובע יגיש עד עשרים ימים לפני ישיבת קדם־המשפט הראשונה והנתבע יגיש עד ארבעה עשר ימים לאחר מכן, את רשימת העדים שבכוונתו להזמין למתן עדות, לשם הצגת מסמכים או למתן תעודת עובד ציבור או תעודה ציבורית; הרשימה תכלול בצד כל עד פירוט תמציתי של הצורך והמטרה של העדתו; קיים חשש ממשי להשפעה על עד או אם קיים טעם מספיק אחר, רשאי בעל הדין לציין זאת ברשימה בלי לציין את שמו והפירוט הנדרש ובישיבת קדם־המשפט יבורר העניין.

{{ח:סעיף|63|ישיבת קדם־המשפט וסמכות בית המשפט בקדם־משפט|תיקון: תש״ף־2}}
{{ח:תת|(א)}} ככלל, ראוי שבית המשפט ישאף כי שלב קדם־המשפט לא יעלה על שתי ישיבות בבית משפט השלום ועל שלוש ישיבות בבית המשפט המחוזי.
{{ח:תת|(ב)}} בישיבת קדם־המשפט יורה בית המשפט על דרכי הדיון בתובענה במטרה לייעלו, לפשטו ולהחישו; בכלל זה רשאי הוא מיוזמתו או לבקשת בעל דין –
{{ח:תתת|(1)}} להורות על שלבי הדיון בתובענה ועל המועדים לקיומם;
{{ח:תתת|(2)}} להורות על דרך ועיתוי שמיעת הודעות לצד שלישי ותביעות שכנגד;
{{ח:תתת|(3)}} להורות אם העדויות הראשיות יישמעו בעל פה או בכתב כאמור {{ח:פנימי|סעיף 67|בתקנה 67}};
{{ח:תתת|(4)}} להורות על אופן ההגשה ועל דרכי הדיון בבקשות המנויות ברשימת הבקשות;
{{ח:תתת|(5)}} לפצל את הדיון ולתת כל הוראה דיונית בנוגע לדרך ליבון המחלוקות;
{{ח:תתת|(6)}} להורות על מתכונת ניהול ההליך, משך זמן הוכחת הטענות וכשרותן של הראיות;
{{ח:תתת|(7)}} להורות על סדר העדים שיתייצבו לדיון או יציגו מסמכים ואת משך זמן החקירות וכן לקבוע שחקירת עד מסוים היא מיותרת ואינה נדרשת;
{{ח:תתת|(8)}} להורות על שמיעת עדות מוקדמת, עדות מחוץ לכותלי בית המשפט או בהיוועדות חזותית וכן על הפקדת ערובה להבטחת הוצאות העדים;
{{ח:תתת|(9)}} למנות מומחה לשם בירור מחלוקת שבין בעלי הדין;
{{ח:תתת|(10)}} להורות לבעלי הדין להגיש תיק מוצגים מאוחד או נפרד שיכלול את המוצגים של כל בעלי הדין;
{{ח:תתת|(11)}} להורות על צירוף בעלי דין ומחיקתם;
{{ח:תתת|(12)}} להורות על תיקון כתבי הטענות, מחיקת כל דבר שאינו דרוש לעניין ובירור רשימת השאלות השנויות במחלוקת ועריכת הפלוגתות;
{{ח:תתת|(13)}} לתת סעד זמני;
{{ח:תתת|(14)}} לשמוע על אתר עדות של כל הנוכח באולם בית המשפט, על עובדה שבמחלוקת ולקבל מענה לשאלות בעניינים הנוגעים לסכסוך נושא התובענה;
{{ח:תתת|(15)}} להורות לבעל הדין להשיב בתצהיר על שאלות שונות או על עניינים שונים;
{{ח:תתת|(16)}} למחוק את כתב התביעה או לדחות את התובענה או לתת פסק דין אם מצא שכתב ההגנה אינו מגלה הגנה כלל;
{{ח:תתת|(17)}} להציע לבעלי הדין הצעת פשרה או להציע להם לפסוק על דרך הפשרה או מנגנון חלופי ליישוב הסכסוך.
{{ח:תת|(ג)}} אין באמור בתקנות משנה (א) או (ב) כדי לגרוע מסמכות בית המשפט לתת החלטות הנוגעות לניהול ההליך גם לפני ישיבת קדם־המשפט.
{{ח:תת|(ד)}} בישיבת קדם־המשפט המסכמת יורה בית המשפט על סדרי הדיון בתובענה ובכלל זה, יורה על מועדי שמיעת העדים והסיכומים ויקצוב את משך העדות, זמני החקירות ומשך הסיכומים של כל אחד מהם.

{{ח:קטע2|פרק יא|פרק י״א: הדיון}}

{{ח:סעיף|64|רציפות הדיון}}
{{ח:תת|(א)}} לאחר ישיבת קדם־המשפט המסכמת יתקיים דיון במועדים שבית המשפט יורה, ובמסגרתו יובאו ראיות בעלי הדין.
{{ח:תת|(ב)}} הדיון בהליך שבו החלה שמיעת הראיות יתקיים ברצף והמשך הדיון במועד נדחה יתקיים בתוך ימים ספורים, זולת אם נסיבות העניין מחייבות אחרת; לעניין זה, על בית המשפט להבטיח, ככלל, שחקירה נגדית של עד תהיה מיד ובהמשך לחקירתו הראשית.

{{ח:סעיף|65||תיקון: תשע״ט־3, תשע״ט־4, תש״ף־2}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|66|סדר הטיעון}}
{{ח:ת}} באין קביעה אחרת המתחייבת מנסיבות העניין, בתחילה תבוא פרשת התביעה ולאחריה פרשת ההגנה; הבאת ראיות מפריכות טעונה רשות מבית המשפט.

{{ח:סעיף|67|דרך הבאת הראיות|תיקון: תשפ״א, תשפ״ג־4}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט יחליט אם העדויות הראשיות יישמעו בעל פה או בכתב; בהחלטתו לגבי אופן שמיעת העדויות ישקול בית המשפט, בין השאר, את היקף הראיות בכתב ובעל פה, את מורכבותה של התביעה וטיב הסכסוך בין הצדדים תוך מתן עדיפות לשמיעת עדויות בעל פה, אם יש בכך כדי לסייע לגילוי האמת ולניהול יעיל של הדיון.
{{ח:תת|(א1)}} הורה בית המשפט על הגשת עדות ראשית בכתב, ולא הגיש בעל הדין תצהיר של עד כאמור, רשאי בית המשפט, בלי לגרוע משאר סמכויותיו, להורות כי לא יורשה בעל הדין להביא את העד או להוכיח את העובדה, אלא אם כן שוכנע בית המשפט כי התצהיר לא הוגש מסיבות מוצדקות.
{{ח:תת|(ב)}} בלי לגרוע מהאמור בתקנת משנה (א), בתובענה לסעד כספי בבית משפט מחוזי שסכומה עולה על שניים וחצי מיליון שקלים חדשים ובתובענה לפיצויים בשל נזק גוף ותובענה שעילתה {{ח:חיצוני|חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים|בחוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים}} שהוגשו לבית המשפט המחוזי, תינתן עדיפות למתן עדות בכתב אם יש בכך כדי לסייע לגילוי האמת ולניהול יעיל של הדיון.
{{ח:תת|(ג)}} לאחר שהוזהר העד כדין, בעל הדין שזימן את העד יחקרוהו בחקירה ראשית ובעל הדין שכנגד רשאי לחקור את העד בחקירה נגדית; בעל הדין שזימן את העד רשאי לחזור ולחקור אותו בחקירה חוזרת, לגבי עניינים הנובעים מהחקירה הנגדית שנותרה לגביהם אי־בהירות; לעניין תקנת משנה זו, ”בעל דין שכנגד“ – כל בעל דין המצוי בחזית מחלוקת מהותית עם בעל הדין שזימן את העד או שבית המשפט התיר לו לחקור את העד בחקירה נגדית.

{{ח:סעיף|68|התנגדות לשאלות|תיקון: תשפ״א}}
{{ח:ת}} במקרה של התנגדות לשאלה שהוצגה לעד, יציין המתנגד את נימוקי התנגדותו לאלתר ובעל הדין המבקש להציג את השאלה ישיב מיד להתנגדות; בית המשפט יכריע בעניין ההתנגדות לשאלה ובעניין קבילותה מיד בתום טיעוני בעלי הדין, אלא אם כן מצא כי בנסיבות העניין יש לדחות את ההכרעה.

{{ח:סעיף|69|סמכות בית המשפט בחקירה}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט רשאי לזמן כל אדם לתת עדות, לדרוש מכל אדם הנוכח באולם בית המשפט להעיד, ולשוב ולזמן לעדות נוספת עד שכבר נחקר.
{{ח:תת|(ב)}} בית המשפט רשאי לתת כל הוראה במסגרת חקירת עד ובכלל זה, להציג לעד כל שאלה שתיראה לו או להורות לו להציג כל מסמך המצוי ברשותו או בשליטתו.

{{ח:סעיף|70|הגשת העתק מסמך}}
{{ח:תת|(א)}} בעל דין לא יצרף לכתב טענות נספח מקורי ולא ימסור כראיה לבית המשפט מסמך מקורי אלא את העתקו בלבד, זולת אם הורה בית המשפט אחרת.
{{ח:תת|(ב)}} הגיש בעל הדין נספח או מסמך מקורי לפי החלטת בית המשפט, יודיע על כך למזכירות בית המשפט בהודעה בכתב שתוכתר במילים ”הודעה בדבר הגשת מסמך מקורי“.
{{ח:תת|(ג)}} אין באמור כדי לגרוע מהחובה להציג מסמך מקורי מקום שבו קיימת חובה כזו.

{{ח:סעיף|71|הצגת ראיות במדיה אלקטרונית או דיגיטלית על ידי בעל דין}}
{{ח:ת}} בעל דין המבקש להציג ראיה במדיה אלקטרונית או דיגיטלית, יודיע לבית המשפט על כוונתו לעשות כן לא יאוחר משלושה ימים לפני מועד הדיון; מנהל בתי המשפט רשאי להורות על המתכונת שבה תוגש ראיה ובאין הוראה כאמור – לפי הוראת נשיא בית המשפט.
{{ח:ת}} {{ח:הערה|פורסמה {{ח:חיצוני|הודעת מנהל בתי המשפט בדבר הגשת ראיות במדיה אלקטרונית או דיגיטלית|הודעת מנהל בתי המשפט בדבר הגשת ראיות במדיה אלקטרונית או דיגיטלית}} לפי תקנות סדר הדין האזרחי, התשע״ט–2018 (י״פ תשפ״ו, 1800).}}

{{ח:סעיף|72|עדות בהיוועדות חזותית}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט רשאי להתיר שמיעת עדות בדרך של היוועדות חזותית בתוך שטחה של מדינת ישראל או מחוצה לה לפי הוראות שייתן, אם השתכנע כי התקיימו התנאים האלה:
{{ח:תתת|(1)}} הגעתו של העד לבית המשפט שבו נדונה התובענה שבעניינה הוא נדרש להעיד תקשה עליו מאוד, והוא נתן את הסכמתו למתן עדות בדרך זו;
{{ח:תתת|(2)}} עדותו של העד חיונית לשאלות השנויות במחלוקת;
{{ח:תתת|(3)}} אין מניעה מבחינת מדינת החוץ לשמיעת עדות בדרך זו בתחומה.
{{ח:תת|(ב)}} היוועדות חזותית תתאפשר אם המקום שבו ימסור העד את עדותו ואולם בית המשפט שבו נדונה התובענה יכללו, בין השאר –
{{ח:תתת|(1)}} מכשור המאפשר לעד לראות ולשמוע במהלך עדותו את המתרחש באולם בית המשפט שבו נדונה התובענה שבעניינה הוא נדרש להעיד, אם בית המשפט מצא שהדבר דרוש בנסיבות העניין;
{{ח:תתת|(2)}} מצלמה המאפשרת צילום תקריב של מסמכים;
{{ח:תתת|(3)}} מסך צפייה מרכזי באולם בית המשפט וכן מסך צפייה אישי לשופט.
{{ח:תת|(ג)}} מנהל בתי המשפט רשאי להורות על דרישות טכניות לעניין האמצעים הנדרשים לשמיעת העדות בהיוועדות חזותית.
{{ח:תת}} {{ח:הערה|פורסמה {{ח:חיצוני|הודעה בדבר הוראת מנהל בתי המשפט בדבר עדות בהיוועדות חזותית|הודעה בדבר הוראת מנהל בתי המשפט בדבר עדות בהיוועדות חזותית}} לפי תקנות סדר הדין האזרחי, התשע״ט–2018 (י״פ תשפ״א, 2341).}}
{{ח:תת}} {{ח:הערה|ראו {{ח:חיצוני|https://www.gov.il/he/pages/guide_to_civil_procedure_01012021?chapterIndex|הסברים אודות דיון משפטי באמצעות היוועדות חזותית (video conference)}} באתר הרשות השופטת.}}

{{ח:סעיף|73|עדות מוקדמת}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט רשאי בכל עת להורות על גביית עדות מוקדמת ועל אופן גבייתה, כל עוד קיים חשש סביר שלא יהיה ניתן לשמוע את העד במועד הרגיל או אם בעלי הדין, המיוצגים כולם בידי עורכי דין, הסכימו לכך.
{{ח:תת|(ב)}} העדות המוקדמת תיגבה בדרך שגובים עדות בבית המשפט ודינה כדין עדות שנשמעה בבית המשפט לכל דבר ועניין, ואם לא ניתן לגבות עדות בדרך כאמור – יכול שעוזר משפטי או מתמחה ישמעו אותה.
{{ח:תת|(ג)}} אם העדות המוקדמת לא נשמעה לפני שופט או לא הוקלטה – היא תיקרא לפני העד, ואם הודה בנכונותה – יחתום עליה, וכן יחתום עליה גובה העדות כאמור.
{{ח:תת|(ד)}} אם בשעת גביית עדות כאמור הובעה התנגדות לשאלה מסוימת, תתועד השאלה, ההתנגדות, הנימוקים בעד ונגד והתשובה בפרוטוקול; בסמוך לאחר קבלת הפרוטוקול יכריע בית המשפט אם יש לקבל את ההתנגדות או לנהוג בתשובה בדרך אחרת.
{{ח:תת|(ה)}} העדות המוקדמת תצורף לפרוטוקול תיק בית המשפט.

{{ח:סעיף|74|דרך סיכום טענות|תיקון: תש״ף־2}}
{{ח:תת|(א)}} סיכומי טענות בעלי הדין יישמעו בעל פה בהקדם האפשרי לאחר סיום הבאת הראיות; בית המשפט רשאי במקרים המתאימים בהתחשב, בין השאר, בהיקף הראיות בכתב ובעל פה, במורכבותה של התביעה ובטיב הסכסוך בין הצדדים, להורות שסיכומי הטענות על הפרשה כולה או על שאלה מסוימת שהורה, יוגשו בכתב.
{{ח:תת|(ב)}} בית המשפט יורה על סדר סיכומי הטענות, משך הטענות שבעל פה או היקף הטענות שבכתב.
{{ח:תת|(ג)}} דין אי־הגשת סיכומי הטענות בכתב במועד, כדין אי־התייצבות לדיון.

{{ח:סעיף|75|אי־התייצבות לדיון}}
{{ח:ת}} לא התייצב בעל דין ולא ניתן טעם סביר לאי־ההתייצבות, יחולו הוראות אלה:
{{ח:תת|(1)}} לא התייצב התובע, ימחק בית המשפט את כתב התביעה או ידחה את התביעה אם מצא טעמים מיוחדים לדחייה;
{{ח:תת|(2)}} לא התייצב הנתבע והתובע התייצב, רשאי התובע להוכיח את תביעתו, ויהיה זכאי לסעד שביקש לפי הראיות שהתקבלו.

{{ח:סעיף|76|הפרדת הדיון}}
{{ח:ת}} בית המשפט רשאי בכל עת להורות על הפרדת הדיון ולדון תחילה בחלק מהמחלוקות, העילות או הסעדים, לצורך ייעול ההליך וככל שיראה לנכון.

{{ח:סעיף|77|המשך דיון בפני מותב אחר}}
{{ח:ת}} נבצר משופט, מכל סיבה שהיא, לסיים את הדיון, רשאי שופט אחר להמשיך מן השלב שבו הפסיק קודמו.

{{ח:קטע2|פרק יב|פרק י״ב: דיון מהיר}}

{{ח:סעיף|78|תחולת ההוראות|תיקון: תשפ״ה־2}}
{{ח:תת|(א)}} {{ח:פנימי|פרק יב|פרק זה}} יחול על תביעה, באחד ממקרים אלה:
{{ח:תתת|(1)}} תביעה שסכומה או שווי נושאה אינו עולה על 75,000 שקלים חדשים, זולת כל אלה:
{{ח:תתתת|(א)}} תביעה שהוגשה בקשה לאשרה כתובענה ייצוגית;
{{ח:תתתת|(ב)}} תביעה שעילתה {{ח:חיצוני|חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים|בחוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים, התשל״ה–1975}};
{{ח:תתתת|(ג)}} תובענה לפיצויים בשל נזק גוף, ובכלל זה תביעות לפי פוליסת ביטוח;
{{ח:תתת|(2)}} תביעה לפינוי מושכר.
{{ח:תת|(ב)}} בית המשפט רשאי להורות כי תביעה המוגשת לבית משפט השלום, שאינה תביעה הנדונה במסלול דיון מהיר, תידון כתביעה במסלול כאמור, אם סבר כי היא מתאימה לכך.
{{ח:תת|(ג)}} בית משפט רשאי בכל עת, להורות כי תביעה או תביעה שכנגד במסלול דיון מהיר תועבר למסלול דיון רגיל, אם מצא כי היא אינה מתאימה להתנהל בדיון מהיר.

{{ח:סעיף|79|צרופות לכתב טענות בתובענה בדיון מהיר וגילוי מסמכים מוקדם|תיקון: תשע״ט־3, תש״ף־2, תשפ״ג־4}}
{{ח:תת|(א)}} בעל דין יצרף לכתב טענות בתובענה בדיון מהיר –
{{ח:תתת|(1)}} תצהיר מטעמו ערוך לפי נוסח {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 5|טופס 5 שבתוספת הראשונה}} לשם אימות העובדות שבכתב הטענות, וכן חוות דעת מומחה, אם נדרש; תצהיר בעל דין שלא צורף לכתב הטענות בעת הגשתו, לא יוגש, אלא ברשות בית המשפט; בעל דין רשאי לצרף תצהיר של אדם אחר, ובלבד שיפרט בתצהיר מטעמו מדוע העובדות שבכתב הטענות אינן בידיעתו;
{{ח:תתת|(2)}} רשימה של המסמכים הנוגעים לעניין הנדון, המצויים או שהיו מצויים ברשותו או בשליטתו, ושאיתר לאחר חקירה ודרישה; אם המסמך מצוי ברשותו, יצרף העתק שלו לכתב הטענות; אם המסמך אינו מצוי עוד ברשותו או בשליטתו, יפרט את הנסיבות הקשורות לכך;
{{ח:תתת|(3)}} רצה בעל דין להזמין לעדות עדים נוספים, יגיש יחד עם כתב טענותיו רשימה כאמור {{ח:פנימי|סעיף 62|בתקנה 62}}.
{{ח:תת|(ב)}} {{ח:פנימי|פרק ט|פרק ט׳}}, למעט {{ח:פנימי|סעיף 59|תקנה 59(ב)}}, לא יחול על תובענות בדיון מהיר ואולם, לא צירף בעל דין מסמך כאמור בתקנת משנה (א)(2), תחול לגביו {{ח:פנימי|סעיף 60|תקנה 60}} בשינויים המחויבים.

{{ח:סעיף|80|הוראות ומועדים מיוחדים|תיקון: תשע״ט־3, תשפ״ב}}
{{ח:תת|(א)}} כתב הגנה במסלול דיון מהיר יוגש בתוך ארבעים וחמישה ימים ממועד המצאת כתב התביעה לידי הנתבע.
{{ח:תת|(ב)}} נתבע במסלול דיון מהיר רשאי עם הגשת כתב ההגנה לתת הודעה לצד שלישי לפי {{ח:פנימי|סעיף 22|תקנה 22}} {{ח:פנימי|סעיף 23|ו־23}}, אם ניתנה לכך רשות בית המשפט, ואולם המועד להגשת כתב הגנה על ידי הצד השלישי הוא ארבעים וחמישה ימים.
{{ח:תת|(ג)}} בית המשפט יורה על מועד ישיבת קדם־משפט בדיון מהיר שלא יהיה מאוחר מתשעים ימים ממועד הגשת כתב ההגנה האחרון; בדיון מהיר ראוי שתתקיים ישיבה אחת בלבד של קדם־משפט.
{{ח:תת|(ד)}} בית המשפט יורה על מועד לדיון במסלול דיון מהיר שלא יהיה מאוחר משישה חודשים ממועד הגשת כתב ההגנה האחרון.
{{ח:תת|(ה)}} החלטה בבקשה שהוגשה במסלול דיון מהיר תינתן בתוך שבעה ימים ממועד הדיון בה, או ממועד הגשת תשובת המשיב לבית המשפט, לפי העניין.
{{ח:תת|(ו)}} הדיון בתובענה במסלול דיון מהיר יסתיים בתוך יום אחד; סבר בית המשפט כי יש צורך בכך, רשאי הוא להורות על ימי דיון נוספים, ככל האפשר, ברציפות עד גמר חקירת העדים; לא יידחה המועד לדיון בתביעה ביותר מארבעה עשר ימים מיום הדיון האחרון בה, אלא באישור נשיא בית המשפט או סגנו שהוא הסמיך לכך.
{{ח:תת|(ז)}} בעלי הדין רשאים להגיש לבית המשפט, עד ארבעה עשר ימים לפני המועד שנקבע לדיון, רשימת אסמכתאות משפטיות ועיקרי טיעון בכתב בהיקף שלא יעלה על חמישה עמודים סך הכול לא כולל הכותרת; סיכום טענות בעלי הדין יהיה בעל פה ביום הדיון בתובענה לאחר סיום הבאת הראיות, אלא אם כן בית המשפט הורה אחרת מטעמים מיוחדים.
{{ח:תת|(ח)}} נתבע במסלול דיון מהיר רשאי להגיש עם כתב ההגנה תביעה שכנגד נגד בעלי הדין בתובענה המקורית אם מתקיים בה אחד מאלה:
{{ח:תתת|(1)}} היא מהווה תובענה במסלול דיון מהיר;
{{ח:תתת|(2)}} נושאה ונושא התובענה המקורית הוא אחד או שהן נובעות מאותן הנסיבות, יהיה סכום התביעה שכנגד או שווי נושאה, אשר יהיה.

{{ח:סעיף|81|תביעה לפינוי מושכר – הוראות מיוחדות}}
{{ח:תת|(א)}} תביעה לפינוי מושכר לפי {{ח:פנימי|פרק יב|פרק זה}} לא תכיל סעדים נוספים והתובע רשאי לתבוע בהליך נפרד, בלא צורך בקבלת רשות מבית המשפט, סעדים נוספים בשל אותה עילה; אם הוגשה תביעה נוספת, יודיע על כך התובע לבית המשפט ויידרש לציין אם מתקיימים בתביעה התנאים הנדרשים לצורך קיום דיון בה במסלול של דיון מהיר.
{{ח:תת|(ב)}} כתב הגנה בתביעה לפינוי מושכר יוגש בתוך שלושים ימים ממועד המצאת כתב התביעה.
{{ח:תת|(ג)}} נתבע בתביעה לפינוי מושכר אינו רשאי להגיש תביעה שכנגד או הודעה לצד שלישי.
{{ח:תת|(ד)}} בתביעה לפינוי מושכר לא תתקיים ישיבת קדם־משפט וההוראות לעניין ישיבה כאמור לא יחולו על הליך מסוג זה.
{{ח:תת|(ה)}} בית המשפט יורה על מועד לדיון בתביעה לפינוי מושכר שלא יהיה מאוחר משלושים ימים ממועד הגשת כתב ההגנה האחרון.

{{ח:סעיף|81א|הוראות מיוחדות החלות על תביעת רכב|תיקון: תשפ״ב}}
{{ח:ת}} {{ח:פנימי|סעיף 49|תקנות 49}}, {{ח:פנימי|סעיף 62|62}} {{ח:פנימי|סעיף 87|ו־87(ח)}} לא יחולו בתובענה בסדר דין מהיר שעניינה תביעת רכב, ויחולו הוראות אלה:
{{ח:תת|(1)}} בקשה בתביעת רכב תוגש בכתב;
{{ח:תת|(2)}} בעלי הדין יביאו את ראיותיהם בישיבת קדם המשפט, אלא אם כן הורה להם בית המשפט אחרת;
{{ח:תת|(3)}} בעל דין יודיע לעדים מטעמו על כוונתו להזמינם לעדות או לשם הצגת מסמכים; הודעה כאמור תימסר לעד זמן מספיק לפני מועד מתן העדות, והיא תכלול את המקום והמועד שבו הוא נדרש להתייצב; לא התייצב העד לעדות לפי הודעת בעל דין, לא תשמש אי־היענותו עילה לדחיית הדיון אלא מטעמים מיוחדים;
{{ח:תת|(4)}} ביקש מי מבעלי הדין לחקור מומחה שהגיש חוות דעת, יודיע על כך לבית המשפט ולשאר הצדדים שלושים ימים לפחות לפני המועד שנקבע לישיבת קדם המשפט או בתוך שבעה ימים ממועד קבלת חוות הדעת, לפי המאוחר.

{{ח:סעיף|82|פסק הדין בתובענה בדיון מהיר}}
{{ח:תת|(א)}} עם תום הדיון בתובענה ולכל המאוחר בתוך ארבעה עשר ימים, ייתן בית המשפט פסק דין, זולת אם נשיא בית המשפט אישר לתת את פסק הדין במועד מאוחר יותר.
{{ח:תת|(ב)}} פסק הדין יהיה מנומק באופן תמציתי, זולת אם סבר בית המשפט כי יש צורך בהנמקה מפורטת משום שיש בפסק הדין חידוש או חשיבות מיוחדת לציבור או מטעמים מיוחדים אחרים.

{{ח:קטע2|פרק יג|פרק י״ג: עדים}}

{{ח:סעיף|83|הזמנת עדים|תיקון: תש״ף־2}}
{{ח:תת|(א)}} בעל דין יודיע לעד המופיע ברשימת העדים שהגיש או ברשימת העדים שתוקנה ברשות בית המשפט, על כוונתו להזמינו לעדות או לשם הצגת מסמכים; הודעה כאמור תימסר לעד זמן מספיק לפני מועד מתן העדות והיא תכלול את המקום והמועד שבו הוא נדרש להתייצב; לא התייצב העד לעדות לפי הודעת בעל הדין, לא תשמש אי־היענותו עילה לדחיית הדיון אלא מטעמים מיוחדים.
{{ח:תת|(ב)}} על אף האמור בתקנת משנה (א) או נוסף על האמור בה, בעל דין רשאי להגיש לבית המשפט בקשה להזמנת עד בתוך שלושים ימים מעת קביעת מועד הדיון ובכל מקרה לא פחות מארבעה עשר ימים לפני מועד הדיון.
{{ח:תת|(ג)}} הוגשה בקשה להזמנת עד לפי תקנת משנה (ב), רשאי בית המשפט להמציא לעד הזמנה למתן עדות לפי הפרטים שמסר בעל הדין ורשאי הוא להורות לבעל הדין לבצע את ההמצאה באמצעות בא כוחו או מי מטעמו, שאינו בעל הדין; התבקש בעל הדין להשלים פרטים הדרושים להמצאה ולא עשה כן, יראוהו כמי שמוותר על ההזמנה באמצעות בית המשפט.
{{ח:תת|(ד)}} עובד ציבור לא יידרש לתת עדות בעל פה, אם ניתן לגבות את עדותו באמצעות תעודת עובד ציבור או תעודה ציבורית, זולת אם בית המשפט הורה אחרת.

{{ח:סעיף|84|ערובה להוצאות העדים}}
{{ח:ת}} בעל דין המבקש מבית המשפט להזמין עד יתחייב בבקשה לשלם לו את הוצאותיו כפי שיפסוק בית המשפט, ורשאי בית המשפט להתנות את הזמנתו של עד בהפקדת ערובה בסכום שיורה.

{{ח:סעיף|85|התייצבות לעדות}}
{{ח:תת|(א)}} עד שהוזמן למתן עדות לפי תקנות אלה, יתייצב לכל ישיבה שאליה יוזמן.
{{ח:תת|(ב)}} מי שהוזמן להציג מסמך רשאי לעשות כן באמצעות אדם אחר, זולת אם בית המשפט הורה אחרת.

{{ח:סעיף|86|שכר עדים והוצאותיהם}}
{{ח:ת}} נענה אדם להזמנה להעיד בבית משפט, רשאי בית המשפט להורות לבעל הדין שביקש להזמינו לשאת בהוצאותיו כפי שיפסוק.

{{ח:קטע2|פרק יד|פרק י״ד: מומחים}}

{{ח:סעיף|87|מומחים מטעם בעלי הדין|תיקון: תשע״ט־3, תשפ״א, תשפ״א־3}}
{{ח:תת|(א)}} רצה בעל דין להוכיח עניין שברפואה, יצרף לכתב טענותיו חוות דעת של מומחה בתחום מומחיותו.
{{ח:תת|(ב)}} הגיש תובע חוות דעת בעניין שברפואה, רשאי נתבע לשלוח לו דרישה בכתב להעמיד את נושא חוות הדעת לבדיקה בידי מומחה מטעמו; נדרש תובע כאמור, ייעתר לדרישה בלא דיחוי, זולת אם קיימת הצדקה לסירוב; חוות הדעת תומצא לתובע גם אם לא הוגשה לבית המשפט.
{{ח:תת|(ג)}} רצה תובע לחלוק על חוות דעת מומחה בעניין שברפואה שצורפה לכתב ההגנה, יגיש חוות דעת נגדית בתוך שישים ימים מהיום שהומצאה לו חוות הדעת או בתוך זמן אחר שהורה עליו בית המשפט.
{{ח:תת|(ד)}} בית המשפט רשאי, אם מצא הצדקה לכך, לפטור בעל דין מצירוף חוות דעת בעניין שברפואה לכתב הטענות או לדחות את מועד הגשתה; התובע והנתבע יבקשו את הפטור או את הדחייה כאמור לכל המאוחר עם הגשת כתב התביעה וכתב ההגנה בהתאמה.
{{ח:תת|(ה)}} רצה בעל דין להוכיח עניין שבמומחיות, שאינו עניין שברפואה, יגיש לבית המשפט חוות דעת של מומחה לאותו עניין לא יאוחר מתשעים ימים לפני המועד שנקבע לשמיעת ראיות או במועד אחר שהורה עליו בית המשפט.
{{ח:תת|(ו)}} רצה בעל דין שנמסרה לו חוות דעת כאמור בתקנת משנה (ה), להגיש חוות דעת מטעמו כראיה במשפט באותו עניין, יגיש אותה לבית המשפט לא יאוחר משלושים ימים לפני המועד שנקבע לשמיעת ראיות או במועד אחר שהורה עליו בית המשפט.
{{ח:תת|(ז)}} חוות דעת המוגשת לבית המשפט לפי תקנה זו תיערך לפי {{ח:חיצוני|פקודת הראיות#סעיף 24|סעיף 24 לפקודת הראיות}} ותצורף רשימת האסמכתאות שהמומחה מסתמך עליהן; אסמכתאות שלא ניתן לאתרן בנקיטת אמצעים סבירים, יצורפו לחוות הדעת.
{{ח:תת|(ח)}} בעל דין המגיש חוות דעת של מומחה מטעמו ידאג להתייצבותו לחקירה בבית המשפט, זולת אם בעל הדין שכנגד הודיע שהוא מוותר על חקירתו.
{{ח:תת|(ט)}} לא יוגשו מטעם בעלי הדין חוות דעת נוספות מעבר לחוות הדעת שניתן להגיש לפי תקנה זו, אלא באישור בית המשפט.

{{ח:סעיף|88|מומחה מטעם בית המשפט|תיקון: תשפ״ג}}
{{ח:תת|(א)}} בלי לגרוע {{ח:חיצוני|תקנות בתי המשפט (רשימת מומחים מטעם בית המשפט)|מתקנות המומחים}}, בית המשפט רשאי בכל עת למנות מטעמו מומחה, כמה מומחים או צוות של מומחים למתן חוות דעת בעניין שבמומחיות, ולתת מזמן לזמן הוראות והנחיות בנוגע למילוי התפקיד.
{{ח:תת|(ב)}} בהחלטתו למנות מומחה מטעם בית המשפט ישקול בית המשפט, בין השאר, את שווי נושא התביעה, עניינה, היקף וסוג המחלוקת שבין בעלי הדין או שבין המומחים מטעם בעלי הדין.
{{ח:תת|(ג)}} מונה מומחה מטעם בית המשפט והוגשו באותו עניין גם חוות דעת מומחים מטעם בעלי הדין, לא ייחקרו המומחים מטעם בעלי הדין, זולת אם הודיע בעל דין על רצונו לחקור את כולם או מקצתם; הודיע כך בעל דין, ייחקרו המומחים כאמור באופן ובהיקף כפי שיורה בית המשפט בהתחשב בנסיבות העניין, ובשים לב לחוות דעתו של המומחה מטעם בית המשפט ולעדותו.
{{ח:תת|(ד)}} מונה מומחה מטעם בית המשפט בהסכמת בעלי הדין, יראו הסכמה זו כהסדר דיוני הכולל את ההוראות המפורטות להלן, אלא אם כן הורה בית המשפט אחרת:
{{ח:תתת|(1)}} לא יוגשו חוות דעת מומחה מטעם בעלי הדין;
{{ח:תתת|(2)}} יראו חוות דעת מומחה שהגישו בעלי הדין קודם למינוי המומחה מטעם בית המשפט, כאילו לא התקבלו כראיה.

{{ח:סעיף|89|העדר ניגוד עניינים|תיקון: תשפ״ג}}
{{ח:ת}} כדי למנוע מינוי מומחה מטעם בית המשפט המצוי בניגוד עניינים, תחול {{ח:חיצוני|תקנות בתי המשפט (רשימת מומחים מטעם בית המשפט)#סעיף 16|תקנה 16 לתקנות המומחים}}.

{{ח:סעיף|90|סמכותו של מומחה מטעם בית המשפט|תיקון: תשפ״א}}
{{ח:ת}} מומחה מטעם בית המשפט רשאי לדרוש מבעל דין להעמיד לבדיקה את נושא חוות הדעת.

{{ח:סעיף|91|חוות דעת מומחה מטעם בית המשפט|תיקון: תש״ף־2}}
{{ח:תת|(א)}} מומחה מטעם בית המשפט יגיש את חוות דעתו בתוך שישים ימים מיום שנודע לו על המינוי או במועד אחר שיורה בית המשפט.
{{ח:תת|(ב)}} חוות דעת מומחה מטעם בית המשפט תוגש בצירוף רשימת האסמכתאות שהוא הסתמך עליהן בחוות דעתו; אסמכתאות שלא ניתן לאתרן בנקיטת אמצעים סבירים, יצורפו לחוות הדעת.
{{ח:תת|(ג)}} בעל דין רשאי לבקש מבית המשפט רשות לשלוח למומחה שאלות הבהרה בנוגע לחוות דעתו, לא יאוחר מארבעה עשר ימים ממועד קבלת חוות הדעת; המומחה ישיב על שאלות ההבהרה בתוך שלושים ימים ממועד קבלת החלטת בית המשפט ויראו את תשובותיו כחלק בלתי נפרד מחוות דעתו.
{{ח:תת|(ד)}} בעל דין רשאי לחקור מומחה מטעם בית המשפט ובלבד שהודיע על כך לבית המשפט ולבעלי הדין וביקש את הזימון לא יאוחר מישיבת קדם־המשפט המסכמת; ניתנה חוות דעת המומחה לאחר סיום קדם־המשפט, יודיע בעל הדין על רצונו לחקור את המומחה ארבעים וחמישה ימים לפחות לפני המועד הקבוע לשמיעת הראיות או בתוך שבעה ימים ממועד קבלת חוות הדעת, לפי המאוחר.

{{ח:סעיף|92|שכרו והוצאותיו של מומחה מטעם בית המשפט|תיקון: תש״ף־2, תשפ״ג־5}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט רשאי להורות על שכרו והוצאותיו של מומחה מטעם בית המשפט ועל אופן תשלומם, לרבות בעניין המענה לשאלות ההבהרה והחקירה בבית המשפט ולהטילם על בעלי הדין או על מי מהם.
{{ח:תת|(א1)}} על אף האמור בתקנת משנה (א), בתביעה אזרחית לפי {{ח:חיצוני|חוק בתי המשפט#סעיף 108א|סעיף 108א לחוק}}, יטיל בית המשפט את תשלום שכרו והוצאותיו של המומחה שמינה בית המשפט על הנתבע שהורשע, זולת אם שוכנע, מטעמים מיוחדים, כי קיימת הצדקה להטלתם על בעלי הדין או מי מהם, ויורה מה תהיה ההשתתפות של כל אחד מהם בהוצאות כאמור.
{{ח:תת|(ב)}} בית המשפט רשאי להורות בכל עת לבעלי הדין או למי מהם, להפקיד ערובה, להבטחת תשלום שכרו והוצאותיו של המומחה מטעם בית המשפט או לשלמם למומחה במישרין, ובגמר המשפט יחליט בית המשפט מי יישא בשכר ובהוצאות אלה.
{{ח:תת|(ג)}} לא נענה בעל דין להוראה לפי תקנה זו, רשאי בית המשפט למחוק את כתבי טענותיו או לדחות את הדיון בתובענה למועד אחר עד שיקיים את ההוראה כאמור.

{{ח:סעיף|93|אי־קיום הוראות|תיקון: תשע״ט־3}}
{{ח:תת|(א)}} בעל דין שלא צירף חוות דעת בעניין שברפואה לכתב טענותיו ובית המשפט לא פטר אותו מכך, לא רשאי להשמיע עדות של מומחה רפואי ולא יוכל להוכיח עניין שבמומחיות רפואית מטעמו לעניין הנדון, זולת אם היתה זו חוות דעת נגדית או אם בית המשפט סבר כי יש לאפשר לו לעשות כן מטעמים מיוחדים.
{{ח:תת|(ב)}} בלי לגרוע מסמכויות בית המשפט לפי תקנות אלה, בעל דין שלא נענה לדרישה או הוראה של בית המשפט לפי {{ח:פנימי|פרק יד|פרק זה}} או שלא נענה במידה מספקת, ואי־ההיענות היתה בלא הצדק סביר, לא ייזקק בית המשפט להוכחה של עניין שבמומחיות מטעמו לעניין הנדון.

{{ח:קטע2|פרק טו|פרק ט״ו: סעדים זמניים}}
{{ח:קטע3|פרק טו סימן א|סימן א׳: כללי}}

{{ח:סעיף|94|מטרת הסעד הזמני}}
{{ח:ת}} מטרת הסעד הזמני היא להבטיח זכות לכאורה במהלך ההליך המשפטי ואת קיומו התקין והיעיל של ההליך או את ביצועו הראוי של פסק הדין.

{{ח:סעיף|95|בקשה לסעד זמני}}
{{ח:תת|(א)}} בקשה לסעד זמני תוגש בכתב ובכפוף {{ח:פנימי|פרק טו|לפרק זה}}.
{{ח:תת|(ב)}} הוגשה בקשה למתן סעד זמני במסגרת תביעה, רשאי בית המשפט לתת את הסעד המבוקש, אם שוכנע, על בסיס ראיות מספקות לכאורה בקיומה של עילת תביעה, בקיום התנאים למתן הסעד כאמור {{ח:פנימי|פרק טו|בפרק זה}} ובנחיצות הסעד הזמני לצורך הגשמת המטרה.
{{ח:תת|(ג)}} על אף האמור בתקנת משנה (ב), בית המשפט רשאי לתת סעד זמני או ארעי גם בטרם הגשת כתב תביעה אם שוכנע כי הדבר מוצדק בנסיבות העניין, ובלבד שהתביעה תוגש בתוך שבעה ימים ממועד מתן הצו או בכל מועד אחר שעליו יורה בית המשפט.
{{ח:תת|(ד)}} בהחלטתו אם לתת סעד זמני וכן בקביעת סוג הסעד, היקפו ותנאיו, ישקול בית המשפט, בין השאר, את השיקולים האלה:
{{ח:תתת|(1)}} הנזק שעלול להיגרם למבקש אם לא יינתן הסעד הזמני לעומת הנזק שעלול להיגרם למשיב אם יינתן הסעד הזמני, וכן נזק העלול להיגרם לאדם אחר או לעניין ציבורי;
{{ח:תתת|(2)}} אם אין סעד אחר שפגיעתו במשיב קלה יותר, המשיג את התכלית שלשמה נועד הסעד הזמני;
{{ח:תתת|(3)}} תום לבם של בעלי הדין, הן בקשר לגוף העניין והן בקשר להגשת התביעה ובקשת הסעד הזמני, והאם המבקש לא השתהה יתר על המידה בנסיבות העניין בהגשת כתב התביעה או בהגשת הבקשה לסעד הזמני.

{{ח:סעיף|96|התחייבות עצמית וערובה}}
{{ח:תת|(א)}} סעד זמני יותנה בהתחייבות עצמית של המבקש לפיצוי כמפורט בתקנת משנה (ב), וכן בערובה כמפורט בתקנת משנה (ג) לשם פיצוי בשל כל נזק שייגרם למי שמופנה אליו הצו כתוצאה ממתן הצו הזמני, אם יפקע הצו או יצומצם היקפו.
{{ח:תת|(ב)}} התחייבות עצמית של מבקש תצורף לבקשה ותהיה ערוכה לפי הנוסח {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 7|בטופס 7 שבתוספת הראשונה}}; התחייבות עצמית לא תהיה מוגבלת בסכום, זולת אם בית המשפט הורה אחרת.
{{ח:תת|(ג)}} המבקש יפקיד ערובה מספקת, להנחת דעתו של בית המשפט, ואולם בית המשפט רשאי, מטעמים מיוחדים, לפטור את המבקש מהפקדת ערובה, אם סבר שהדבר צודק וראוי בנסיבות העניין וכן רשאי להתנות את מתן הסעד הזמני בכמה ערובות; הסעד הזמני ייכנס לתקפו רק עם הפקדת כל הערובות שעליהן הורה בית המשפט, זולת אם בית המשפט הורה אחרת מטעמים מיוחדים.

{{ח:סעיף|97|הדיון בבקשה|תיקון: תש״ף־2}}
{{ח:תת|(א)}} בלי לגרוע מסמכויות בית המשפט הנתונות לו לפי {{ח:פנימי|פרק ח|פרק ח׳}}, הבקשה למתן סעד זמני תידון במעמד בעלי הדין, ואולם בית המשפט רשאי, מטעמים מיוחדים, לתת סעד זמני ארעי במעמד צד אחד, אם שוכנע, על בסיס ראיות מספקות, כי קיים חשש סביר שהעיכוב שייגרם כתוצאה מקיום הדיון במעמד בעלי הדין או הבאת הבקשה לידיעת המשיב תסכל את מטרת הסעד הזמני או תגרום למבקש נזק חמור.
{{ח:תת|(ב)}} הסעד הזמני הארעי יעמוד בתוקפו לפי האמור בו או עד למתן החלטה אחרת.
{{ח:תת|(ג)}} על אף האמור בתקנת משנה (א), יידונו בקשות לצו עיקול זמני וצו לתפיסת ראיות במעמד צד אחד, זולת אם סבר בית המשפט כי אין בקיום דיון במעמד בעלי הדין כדי לסכל את מטרת הצו.
{{ח:תת|(ד)}} נתן בית המשפט סעד זמני ארעי במעמד צד אחד, יומצאו במסירה אישית למשיב העתקים של הצו, הבקשה והמסמכים המצורפים אליה וכן העתק כתב הערבות, בלא דיחוי ולא יאוחר משלושה ימים ממועד מתן הצו, אלא אם כן הורה בית המשפט על מועד מאוחר יותר מטעמים מיוחדים; נקבע דיון במעמד בעלי הדין, תימסר הודעה על מועד הדיון למשיב ולמחזיק, אם יש כזה, עם המצאת הצו הזמני.
{{ח:תת|(ה)}} במסגרת ההחלטה המעניקה סעד זמני ארעי, למעט צו עיקול זמני או צו לתפיסת ראיות, יורה בית המשפט על מועד לדיון במעמד בעלי הדין בהקדם האפשרי ככל האפשר ולא יאוחר מארבעה עשר ימים מיום מתן הסעד הזמני הארעי; ימי פגרה יובאו במניין הימים; בית המשפט רשאי להורות על מועד מאוחר יותר לדיון, אם מצא טעמים מיוחדים לכך.
{{ח:תת|(ו)}} ניתן צו עיקול זמני או צו לתפיסת ראיות, במעמד צד אחד, רשאי המשיב, והמחזיק, אם יש כזה, לבקש את ביטול הצו בתוך שלושים ימים ממועד המצאתו; הוגשה בקשה לביטול הצו, יקיים בית המשפט דיון במעמד בעלי הדין בהקדם האפשרי, ולא יאוחר מארבעה עשר ימים מיום הגשת הבקשה לביטול; ימי פגרה יובאו במניין הימים; בית המשפט רשאי להורות על מועד מאוחר יותר לדיון, אם מצא טעמים מיוחדים לכך.
{{ח:תת|(ז)}} בית המשפט יקיים את הדיון בבקשה למתן סעד זמני או לביטולו בלא דיחוי; בית המשפט יקיים, ככל האפשר, את הדיון ביום דיונים אחד וישמע את סיכום טענות בעלי הדין בעל פה מיד לאחר סיום הבאת הראיות.
{{ח:תת|(ח)}} בית המשפט הדן בבקשה לסעד זמני ייתן את החלטתו עם תום הדיון בבקשה, ולכל המאוחר בתוך ארבעה עשר ימים לאחר תום הדיון; לא נתן את החלטתו במועד האמור, ייתן על כך הודעה מנומקת בכתב לנשיא בית המשפט.

{{ח:סעיף|98|עיון מחדש}}
{{ח:ת}} לבקשת בעל דין רשאי בית המשפט לעיין מחדש בסעד זמני שניתן, או בתנאיו, אם סבר כי הדבר מוצדק בשל נסיבות שהשתנו או עובדות חדשות שהתגלו מאז מתן הצו ולא היה ניתן לגלותן בשקידה סבירה קודם לכן או בשל חלוף הזמן או אם מצא שיש מקום לשנות את היקפו או את התנאים שבהם ניתן.

{{ח:סעיף|99|שמיעת התובענה במקום דיון בסעד הזמני}}
{{ח:ת}} בית המשפט רשאי להורות על הקדמת מועד הדיון בתובענה, חלף מתן סעד זמני, אם סבר כי יהיה בכך כדי לייעל את הדיון והדבר לא יפגע באופן בלתי מידתי בבעלי הדין.

{{ח:סעיף|100|פקיעת הסעד הזמני}}
{{ח:ת}} סעד זמני יפקע –
{{ח:תת|(1)}} בתום המועד שצוין בו או עם מתן פסק הדין, זולת אם בית המשפט הורה אחרת;
{{ח:תת|(2)}} אם הצו ניתן במעמד צד אחד ולא הומצא למשיב כאמור {{ח:פנימי|סעיף 97|בתקנה 97(ד)}}, זולת אם בית המשפט הורה אחרת, מטעמים מיוחדים;
{{ח:תת|(3)}} אם הצו ניתן לפני הגשת התביעה ולא הוגש כתב תביעה בתוך שבעה ימים ממועד מתן הצו או במועד אחר שהורה עליו בית המשפט;
{{ח:תת|(4)}} אם בית המשפט הורה על ביטולו או שהוא בטל לפי כל דין.

{{ח:סעיף|101|מימוש ערובה או השבתה}}
{{ח:ת}} לא הוגשה לבית המשפט תביעה או בקשה לפיצויים בשל נזק שנגרם עקב מתן הסעד הזמני, בתוך תשעים ימים ממועד פקיעת הסעד הזמני, תוחזר למבקש הערובה; בית המשפט רשאי להאריך מזמן לזמן את התקופה האמורה, אם מצא טעמים מיוחדים לכך.

{{ח:קטע3|פרק טו סימן ב|סימן ב׳: עיקול זמני}}

{{ח:סעיף|102||תיקון: תש״ף־2}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|103|צו עיקול זמני}}
{{ח:תת|(א)}} בתביעה לסכום כסף רשאי בית המשפט להטיל עיקול זמני על נכסים של המשיב שברשותו או ברשות המבקש או ברשות מחזיק, ובתביעה לדבר שבעין רשאי בית המשפט לצוות על עיקול הנכס הנתבע, והכול אם שוכנע כי קיים חשש סביר שאי־מתן הצו יכביד באופן ממשי על ביצוע פסק הדין.
{{ח:תת|(ב)}} הומר נכס שעוקל בערובה של המשיב או של צד שלישי, יחול על הערובה {{ח:פנימי|פרק טו סימן ב|סימן זה}}.
{{ח:תת|(ג)}} נתן בית המשפט צו עיקול על מקרקעין, יורה בית המשפט על רישום הערה בפנקס המקרקעין, והמבקש יודיע על כך לרשם המקרקעין.

{{ח:סעיף|104|הודעה למחזיק}}
{{ח:תת|(א)}} ניתן צו עיקול על נכסי המשיב שבידי מחזיק, יודיע בית המשפט למחזיק, עם הטלת העיקול, כי עליו להשיב בכתב, בתוך שלושים ימים או בתוך מועד אחר שהורה, אם הנכסים מצויים בידו, אם הם שייכים למשיב ואם יש למחזיק טענה לזכות לגביהם; בהודעה למחזיק יצוינו פרטי המבקש ובא כוחו; תשובתו של המחזיק תוגש לבית המשפט והעתק ממנה ימציא המחזיק, במישרין, למבקש; הודה מחזיק בתשובתו כי מצויים בידו נכסי המשיב או כי הם שייכים למשיב, לא יחזור בו מהודאתו, זולת אם בית המשפט נתן לו רשות לכך מטעמים מיוחדים.
{{ח:תת|(ב)}} לבקשת המחזיק ימציא לו המבקש, בתוך שבעה ימים מיום בקשתו, העתק מבקשת העיקול והתצהיר.
{{ח:תת|(ג)}} המחזיק רשאי להגיש בקשה לביטול צו העיקול או להגבלתו, לא יאוחר משלושים ימים מיום שהומצא לו העתק מבקשת העיקול והתצהיר.
{{ח:תת|(ד)}} הודה המחזיק שהנכס שייך למשיב, יורה בית המשפט כיצד לנהוג לגביו.

{{ח:סעיף|105|מחזיק שלא הודה}}
{{ח:תת|(א)}} לא הודה המחזיק כי נכסי המשיב מצויים בידו, או התנגד מכל טעם אחר לאישור העיקול או לא השיב כלל בתוך המועד שנקבע לו, רשאי המבקש בתוך ארבעה עשר ימים מיום שהומצאה לו תשובת המחזיק או מתום המועד כאמור {{ח:פנימי|סעיף 104|בתקנה 104(א)}}, להגיש לבית המשפט בקשה מנומקת בכתב לאישור העיקול; לא ביקש המבקש את אישור העיקול, העיקול בטל בתום ארבעה עשר הימים האמורים, לגבי כל נכס שהמחזיק לא הודה שהוא מצוי בידו.
{{ח:תת|(ב)}} דינה של בקשה כאמור כדין כתב תביעה; דינו של מחזיק לעניין אישור העיקול כדינו של נתבע, בשינויים המחויבים לפי העניין.
{{ח:תת|(ג)}} הדיון בבקשה כאמור יכול שיהיה בכל שלב של הדיון בתובענה, ואף לאחר שניתן בה פסק דין, כפי שבית המשפט יורה.

{{ח:סעיף|106|עיקול זמני לטובת תובע שזכה בתביעתו}}
{{ח:ת}} זכה התובע בתביעתו, ימשיך העיקול הזמני לעמוד בתוקפו עד שפסק הדין יבוצע או עד להוראה אחרת של בית המשפט; בפסק הדין רשאי בית המשפט לתת הוראות בנוגע לעיקול הזמני ולפסוק הוצאות בקשר אליו.

{{ח:סעיף|107|החלת {{ח:חיצוני|חוק ההוצאה לפועל|חוק ההוצאה לפועל}}}}
{{ח:ת}} {{ח:חיצוני|חוק ההוצאה לפועל|חוק ההוצאה לפועל}} יחול על ביצוע עיקול זמני לפי {{ח:פנימי|פרק טו סימן ב|סימן זה}}, ואם זכה התובע בתביעתו, ימשיכו בפעולות לפי {{ח:חיצוני|חוק ההוצאה לפועל|אותו חוק}}, זולת אם בית המשפט הורה אחרת.

{{ח:סעיף|108|המצאה למדינה או לתאגיד בנקאי}}
{{ח:תת|(א)}} המצאה למדינה של צו לפי {{ח:פנימי|פרק טו סימן ב|סימן זה}} תהיה בהמצאתו למשרד חשב המשרד שבידיו נמצא הנכס נושא הצו.
{{ח:תת|(ב)}} המצאה לתאגיד בנקאי, כהגדרתו {{ח:חיצוני|חוק הבנקאות (רישוי)|בחוק הבנקאות (רישוי), התשמ״א–1981}}, של צו לפי {{ח:פנימי|פרק טו סימן ב|סימן זה}}, תהיה למשרד הראשי שלו.

{{ח:קטע3|פרק טו סימן ג|סימן ג׳: צו מניעה זמני}}

{{ח:סעיף|109|צו מניעה זמני}}
{{ח:ת}} בית המשפט רשאי להורות למשיב להימנע מלעשות או להימנע מלהוסיף ולעשות, בעצמו או באמצעות מי מטעמו, פעולה כלשהי, אם שוכנע כי קיים חשש סביר שאי־מתן הצו יכביד באופן ממשי על ביצועו הראוי של פסק הדין.

{{ח:סעיף|110|תחולה על צו מניעה זמני}}
{{ח:ת}} {{ח:פנימי|סעיף 103|תקנות 103(ג)}} {{ח:פנימי|סעיף 106|ו־106}} יחולו על צו מניעה זמני בשינויים המחויבים.

{{ח:קטע3|פרק טו סימן ד|סימן ד׳: כינוס נכסים זמני}}

{{ח:סעיף|111|מינוי כונס נכסים זמני}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט רשאי למנות כונס נכסים זמני (להלן {{ח:פנימי|פרק טו סימן ד|בסימן זה}} – כונס) על נכסים מסוימים שברשות המשיב או ברשות מחזיק, אם שוכנע כי קיים חשש ממשי לפגיעה ניכרת בערכם של הנכסים או ביכולת מימושם או לכך שהמשיב או אדם אחר מטעמו עומד להעלים את הנכסים או להשמידם או כי הנכסים הופקו תוך ביצוע המעשה או המחדל נושא התביעה או שימשו לביצועו, וכי אי־מתן הצו יכביד באופן ממשי על ביצוע פסק הדין.
{{ח:תת|(ב)}} בית המשפט הדן בבקשה למינוי כונס יביא בחשבון את סכום החוב או שווי הנושא, את הסכום שהכונס יכול להשיג לפי המשוער ממכירת הנכסים או ניהולם, את העלויות המשוערות הכרוכות במינויו ובביצוע תפקידו, ואת הנזק העלול להיגרם לנתבע עקב מכירת הנכסים או ניהולם בידי כונס, ורשאי הוא להורות על עריכת בדיקה או חקירה בכל עניין הקשור לכך.

{{ח:סעיף|112|סייגים למינוי כונס}}
{{ח:תת|(א)}} בבקשה למינוי כונס יציע המבקש, בכפוף לאמור בתקנת משנה (ב), מועמד לשמש ככונס, ויצרף את הסכמת המועמד בכתב למינוי.
{{ח:תת|(ב)}} בית המשפט לא ימנה אדם לכונס אם יש בינו לבין מי מבעלי הדין קשר אישי או מקצועי, זולת אם הסכימו בעלי הדין למינוי, או אם סבר, מטעמים מיוחדים, שיש בכך צורך והדבר לא יפגע בביצוע יעיל והוגן של הצו או יפגע באופן בלתי הוגן במשיב.

{{ח:סעיף|113|סמכות הכונס}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט רשאי להסמיך כונס לעשות, בין השאר, את הפעולות האלה, כולן או מקצתן:
{{ח:תתת|(1)}} לחפש ולאתר את מקום הימצאם של הנכסים;
{{ח:תתת|(2)}} להיכנס לחצרים לשם איתורם ותפיסתם;
{{ח:תתת|(3)}} לגבי נכסים שהם מסמכים או מידע האגור במדיה אלקטרונית – לצלמם או להעתיקם;
{{ח:תתת|(4)}} לתפוס את הנכסים, להחזיק בהם, לשמור עליהם, לנהלם ולהשביחם;
{{ח:תתת|(5)}} להפעיל לגבי הנכסים כל סמכות, כוח או זכות הנתונים לבעל הנכסים או למחזיק בהם, לרבות ניהול הליכים משפטיים בנוגע אליהם וחתימה על כל מסמך בקשר אליהם.
{{ח:תת|(ב)}} בית המשפט רשאי להורות, בצו, לאדם לאפשר לכונס כניסה לחצרים שהוא מחזיק בהם לשם ביצוע הפעולות המפורטות בצו שניתן לפי תקנת משנה (א) וכן להורות לאדם להימנע מכל פעולה העלולה להפריע או לעכב את הכונס מביצוע הצו.

{{ח:סעיף|114|כניסה לחצרים}}
{{ח:ת}} בטרם כניסתו לחצרים ימסור הכונס לאחראי על החצרים, לאדם שנגדו ניתן הצו או לאדם הנחזה להיות בגיר אחר האחראי מטעמו, את צו הכניסה לחצרים והודעה המסבירה את משמעות הצו, ערוכה לפי הנוסח {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 8|בטופס 8 שבתוספת הראשונה}}, וכן יידע אותו בדבר זכותו להתייעצות טלפונית עם עורך דין, אם אפשר, ובדבר זכותו להגיש הודעת הצטרפות להליך בתוך עשרים ימים; לבקשת האחראי על החצרים, יסביר לו הכונס בשפה ברורה את משמעות הצו, וכי סירוב לאפשר את ביצועו מהווה ביזיון בית משפט ועשוי לשמש ראיה במסגרת ההליך המשפטי.

{{ח:סעיף|115|כניסה, חיפוש ותפיסה}}
{{ח:תת|(א)}} כניסה לחצרים, חיפוש, צילום, העתקה או תפיסה של נכסים לפי {{ח:פנימי|פרק טו|פרק זה}} ייעשו בידי הכונס בנוכחות האחראי על החצרים, ובנוכחות שני עדים, זולת אם אישר האחראי על החצרים בכתב כי אינו מעוניין בנוכחות עדים או אם בית המשפט הורה אחרת מטעמים מיוחדים; לא ישמש עד, לצורך תקנה זו, מי שיש בינו לבין מי מבעלי הדין קשר אישי או מקצועי – זולת אם הסכים לכך בעל הדין שכנגד.
{{ח:תת|(ב)}} לא הצליח הכונס לאתר את האחראי לחצרים או ליצור אתו קשר על אף שפעל בשקידה ראויה וסבירה או שהאחראי סירב לשתף פעולה עם הכונס לצורך ביצוע הצו, רשאי בית המשפט לתת לכונס הוראות שיאפשרו את ביצוע תפקידו.

{{ח:סעיף|116|חיפוש בחומר מחשב}}
{{ח:ת}} הכונס לא יבצע חיפוש ותפיסה של מחשב, חומר מחשב או פלט כהגדרתם {{ח:חיצוני|חוק המחשבים|בחוק המחשבים, התשנ״ה–1995}}, אלא בהתקיים תנאים אלה:
{{ח:תת|(1)}} בית המשפט כלל בצו היתר מפורש לחיפוש ותפיסה כאמור;
{{ח:תת|(2)}} בית המשפט מינה בעל תפקיד מיומן לביצוע החיפוש, זולת אם האחראי על החצרים הסכים לבצע את החיפוש בעצמו;
{{ח:תת|(3)}} מבצע החיפוש יוודא תחילה כי במהלך החיפוש לא תתאפשר קבלת מידע מתקשורת בין מחשבים, זולת אם מבצע את החיפוש האחראי על החצרים.

{{ח:סעיף|117|מתן דין וחשבון}}
{{ח:תת|(א)}} הכונס יגיש לבית המשפט דין וחשבון על ביצוע הפעולות, חתום בידי הנוכחים בעת הביצוע, בתוך שבעה ימים ממועד הביצוע, וימציא העתק ממנו למי שאליו מופנה צו הכניסה לחצרים ולבעלי הדין.
{{ח:תת|(ב)}} הדין וחשבון יכלול, בין השאר, רשימה של הנכסים שנתפסו בעת החיפוש, והערות של האחראי על החצרים שנכח בעת ביצוע הצו.

{{ח:סעיף|118|הוראות בדבר הנכסים התפוסים}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט רשאי, בכל עת, לפי בקשת הכונס, בעל הנכסים, מי שמחזיק בהם או בעל דין, להורות מה ייעשה בנכסים התפוסים; הסתיים הדיון בתובענה, יורה בית המשפט מה ייעשה בנכסים שטרם הורה מה ייעשה בהם.
{{ח:תת|(ב)}} פקע צו כינוס נכסים זמני שניתן לפי {{ח:פנימי|פרק טו|פרק זה}}, ולא הורה בית המשפט מה ייעשה בנכסים התפוסים, יוחזרו הנכסים לחצרים שמהם נלקחו בהקדם האפשרי, ולא יאוחר מתום שבעה ימים ממועד פקיעת הצו.

{{ח:סעיף|119|שמירת סודיות}}
{{ח:תת|(א)}} הכונס לא יעשה שימוש בנכסים, במידע או במסמכים שהגיעו אליו עקב תפקידו, ולא יגלה מידע או מסמכים כאמור לאחר, אלא כפי שיורה בית המשפט.
{{ח:תת|(ב)}} הכונס ינקוט אמצעים, ככל הדרוש, כדי להבטיח שהעובדים בשירותו והנוכחים בעת ביצוע הפעולות, ישמרו על סודיות כאמור בתקנת משנה (א).
{{ח:תת|(ג)}} נטענה טענת חיסיון לגבי נכסים או מסמכים מסוימים, יכניס הכונס את הנכסים או המסמכים, לפי העניין, לחבילה בלי שיעיין בהם, יסגור את החבילה, יסמן אותה באופן הניתן לזיהוי, וימסור אותה לבית המשפט, בהקדם האפשרי; הטוען רשאי, בתוך שבעה ימים ממועד מסירת החבילה, להגיש לבית המשפט בקשה להחליט בטענת החיסיון, ולפרט בה את טענותיו; בית המשפט יחליט בבקשה בתוך שבעה ימים מיום שהוגשה הבקשה, ולצורך כך הוא רשאי לעיין בנכס או במסמך; הדיון בבקשה לפי תקנת משנה זו יהיה בדלתיים סגורות; בתקנה זו, ”חבילה“ – מעטפה או כלי קיבול אחר.

{{ח:סעיף|120|זכויות מחזיק וצד שלישי}}
{{ח:תת|(א)}} נתן בית המשפט צו כינוס לגבי נכס שבידי מחזיק, יימסר לו העתק מצו הכינוס בתוך שלושה ימים ממועד נתינתו, זולת אם בית המשפט הורה אחרת כדי שלא לסכל או להפריע לביצוע הכינוס.
{{ח:תת|(ב)}} המחזיק רשאי להגיש לבית המשפט הודעת הצטרפות להליך בתוך עשרים ימים ממועד שהומצא לו צו הכינוס או מיום שנודע לו על מתן הצו.
{{ח:תת|(ג)}} טוען צד שלישי לזכויות בנכס שבית המשפט נתן לגביו צו כינוס לפי {{ח:פנימי|פרק טו סימן ד|סימן זה}}, רשאי הוא להגיש לבית המשפט הודעת הצטרפות להליך בתוך עשרים ימים מיום שנודע לו על מתן הצו.
{{ח:תת|(ד)}} התברר לבית המשפט כי לצד שלישי עשויות להיות זכויות בנכס שניתן לגביו צו כינוס, יודיע לו בית המשפט על זכותו להגיש הודעת הצטרפות להליך בתוך עשרים ימים ממועד המצאת ההודעה; הוכח כי הצד השלישי ידע על צו הכינוס לפני מועד המצאת ההודעה ולא הגיש הודעת הצטרפות בתוך עשרים ימים ממועד שנודע לו על הצו, יהיה הצד השלישי רשאי להגיש הודעת הצטרפות רק ברשות בית המשפט ובית המשפט ייתן רשות כאמור רק מטעמים מיוחדים.
{{ח:תת|(ה)}} דין המצטרף כדין משיב בבקשה לסעד הזמני, ודין הודעת ההצטרפות כדין תשובה לבקשה בכתב, בשינויים המחויבים.
{{ח:תת|(ו)}} הגיש מחזיק או צד שלישי הודעת הצטרפות, יקיים בית המשפט דיון במעמד המצטרף בהקדם האפשרי ולא יאוחר מארבעה עשר ימים מיום קבלת הודעת ההצטרפות.

{{ח:סעיף|121|שכר כונס נכסים}}
{{ח:ת}} בית המשפט רשאי להורות בדבר שכר שירותיו של הכונס וכיצד ועל מי לשלמו; אם הכונס עובד המדינה, ישולם שכרו לאוצר המדינה.

{{ח:סעיף|122|חובותיו של כונס נכסים}}
{{ח:ת}} כונס שהתמנה –
{{ח:תת|(1)}} ייתן כל ערובה שתיראה לבית המשפט להבטחת אחריותו לנכסים שהוא ממונה עליהם ולכל שיגיע לידו בקשר לנכסים; הערובה תהיה בכתב ערבות הערוך לפי הנוסח {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 9|בטופס 9 שבתוספת הראשונה}};
{{ח:תת|(2)}} יגיש דין וחשבון בפרקי זמן ובצורה שיורה עליהם בית המשפט;
{{ח:תת|(3)}} ישלם את הסכום המגיע ממנו ככל שיורה בית המשפט.

{{ח:קטע3|פרק טו סימן ה|סימן ה׳: תפיסת ראיות}}

{{ח:סעיף|123|תפיסת ראיות}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט רשאי למנות אדם לממונה על תפיסת ראיות לשם ביצוע חיפוש, צילום, העתקה או תפיסה של ראיות המצויות בידי המשיב או בשליטתו אם שוכנע כי קיים חשש ממשי שהמשיב או אדם אחר מטעמו עלול להעלים את הראיות, לערוך בהן שינויים או להשמידן, וכי הדבר יכביד באופן ממשי על קיום ההליך או על גילוי האמת.
{{ח:תת|(ב)}} בית המשפט רשאי להורות בצו לכל אדם לאפשר למתמנה כניסה לחצרים שהוא מחזיק בהם, לשם ביצוע הפעולות המפורטות בצו שניתן לפי תקנת משנה (א).
{{ח:תת|(ג)}} על המתמנה על תפיסת הראיות לפי תקנה זו, יחולו {{ח:פנימי|סעיף 112|תקנות 112 עד 122}} בשינויים המחויבים.
{{ח:תת|(ד)}} בתקנה זו, ”ראיות“ – מסמך, לרבות מידע האגור במדיה דיגיטלית או אלקטרונית, וחפצים שיש יסוד סביר להניח כי ישמשו ראיות בתובענה או הדרושים לשם בירורה.

{{ח:קטע3|פרק טו סימן ו|סימן ו׳: עיכוב יציאה מן הארץ}}

{{ח:סעיף|124|צו עיכוב יציאה מן הארץ|תיקון: תש״ף־2}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט רשאי לתת צו עיכוב יציאה מן הארץ ולהורות על הפקדת הדרכון או תעודת המעבר של המשיב או להתנות תנאים ליציאתו, אם שוכנע כי קיים חשש ממשי שהמשיב עומד לצאת מן הארץ לתקופה ממושכת או לצמיתות, והעדרו מהארץ עלול להכביד באופן ממשי על ביצוע פסק הדין; אם התובענה היא לפיצויים בשל נזק גוף – די אם בית המשפט השתכנע שקיים חשש סביר שהעדרו של המשיב מן הארץ עלול להכביד על ביצוע פסק הדין.
{{ח:תת|(ב)}} על אף האמור בתקנת משנה (א), לא יינתן צו עיכוב ליציאה מן הארץ בהתקיים אחד מהמפורטים להלן, זולת אם בית המשפט שוכנע שקיימים טעמים מיוחדים המצדיקים זאת:
{{ח:תתת|(1)}} המשיב הוא תושב חוץ;
{{ח:תתת|(2)}} שווי התביעה אינו עולה על 100,000 שקלים חדשים, זולת אם התביעה היא למזונות.
{{ח:תת|(ג)}} צו עיכוב יציאה מן הארץ יינתן לשנה אחת בלבד, לכל היותר; ואולם בית המשפט רשאי להאריך את עיכוב היציאה מן הארץ במתן צו חדש לתקופה שלא תעלה על שנה בכל פעם.

{{ח:סעיף|125|בקשה לצו עיכוב יציאה מן הארץ}}
{{ח:ת}} בבקשה לצו עיכוב יציאה מן הארץ יציין המבקש גם את שמו ואת שם משפחתו של המשיב באותיות לטיניות, וכן מענו, מספר הזהות שלו ומספר הדרכון, ואם אלה אינם ידועים למבקש – פרטים אחרים שיש בהם, לדעת בית המשפט, כדי לזהותו; בית המשפט רשאי לדרוש פרטים נוספים כדי למנוע טעות בזיהוי.

{{ח:סעיף|126|התחייבות עצמית וערובה של המבקש}}
{{ח:ת}} התחייבות עצמית וערובה שימציא המבקש צו עיכוב יציאה מן הארץ, יהיו גם לפיצוי כל נזק שייגרם לאדם שאיננו המשיב עקב עיכוב יציאתו על סמך הצו, משום שהמבקש מסר פרטים לא נכונים או לא מספיקים לזיהוי המשיב.

{{ח:סעיף|127|ערובה של המשיב}}
{{ח:ת}} בצו עיכוב היציאה מן הארץ יורה בית המשפט, שאם ייתן המשיב ערובה, כפי שיורה ובתנאים שיורה – יפקע הצו; חזר המשיב לפני מתן פסק הדין, או לאחר שפקע הצו, תוחזר לו הערובה לפי דרישתו; לא חזר עד שניתן פסק דין לזכות המבקש תשמש לו הערובה לסיפוק התביעה, והעודף על הסכום שבפסק הדין ועל הוצאות הוצאה לפועל יוחזר למשיב לפי דרישתו.

{{ח:סעיף|128|צו עיכוב וצו הרחקה|תיקון: תשע״ט־3}}
{{ח:תת|(א)}} נתן בית המשפט צו עיכוב יציאה על אדם, וכן נתן מי שהוסמך לכך צו הרחקה לפי {{ח:חיצוני|חוק הכניסה לישראל|חוק הכניסה לישראל, התשי״ב–1952}}, או צו הסגרה לפי {{ח:חיצוני|חוק ההסגרה|חוק ההסגרה, התשי״ד–1954}}, יבטל בית המשפט את צו העיכוב, אם ביקש זאת היועץ המשפטי לממשלה.
{{ח:תת|(ב)}} הגיש היועץ המשפטי לממשלה בקשה כאמור בתקנת משנה (א), ימציא הודעה מספקת על כך לבעל הדין שלפי בקשתו ניתן צו עיכוב היציאה.

{{ח:קטע2|פרק טז|פרק ט״ז: ההחלטה השיפוטית}}

{{ח:סעיף|129|פסק דין או החלטה אחרת|תיקון: תש״ף־2, תשפ״א}}
{{ח:תת|(א)}} בתום הדיון בכל הליך ייתן בית המשפט את החלטתו בהקדם האפשרי, בהתחשב, בין השאר, בהיקף הראיות בכתב ובעל פה ובמורכבותו של ההליך.
{{ח:תת|(ב)}} ההחלטה תכלול פירוט קצר של המחלוקות, ממצאי בית המשפט לגבי העובדות, השאלות המשפטיות הטעונות הכרעה, ההכרעה ונימוקיה באופן תמציתי; אם כללה ההחלטה חידוש משמעותי או שיש להחלטה חשיבות מיוחדת, רשאי בית המשפט לתת הנמקה מפורטת.
{{ח:תת|(ג)}} בלי לגרוע מתקנת משנה (א), בית משפט הדן בערכאה ראשונה ייתן את החלטתו לא יאוחר מתשעים ימים לאחר תום הדיון בהליך; לא נתן את החלטתו במועד האמור, ייתן על כך הודעה מנומקת בכתב לנשיא בית המשפט.

{{ח:סעיף|130|פסק דין בהעדר הגנה}}
{{ח:ת}} נתבע שלא הגיש כתב הגנה בתוך המועד שנקבע לכך או שכתב ההגנה נמחק, רשאי בית המשפט לדרוש מהתובע הוכחה מספקת של התביעה, כולה או מקצתה, או לתת פסק דין על יסוד כתב התביעה בלבד.

{{ח:סעיף|131|ביטול החלטה לפי צד אחד|תיקון: תש״ף־2}}
{{ח:ת}} נתן בית המשפט החלטה לפי צד אחד והגיש בעל הדין שנגדו ניתנה ההחלטה בקשת ביטול בתוך שלושים ימים מיום שהומצאה לו ההחלטה, רשאי בית המשפט לבטלה, בתנאים שייראו לו; הוראה זו לא תחול על פנייה לבית המשפט לפי {{ח:פנימי|סעיף 33|תקנה 33(ד)}}.

{{ח:סעיף|132|סעד בעת מתן פסק הדין או בתכוף לו}}
{{ח:ת}} בית המשפט רשאי לתת סעד להבטחת ביצוע פסק הדין בעת מתן פסק הדין או בתכוף לאחריו; הבקשה בעת מתן פסק הדין יכולה להיות בעל פה.

{{ח:סעיף|133|פסיקתה}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט רשאי, לבקשת בעל דין, לערוך פסיקתה, שתכיל את מספר התיק, מועד ההחלטה, שמות בעלי הדין ומענם, הסעד או ההכרעה האחרת שניתנו והוצאות המשפט שנפסקו.
{{ח:תת|(ב)}} בעל הדין ישלח העתק של הבקשה למתן פסיקתה כאמור בתקנת משנה (א), לבעל הדין שכנגד, זולת אם ההחלטה ניתנה במעמד צד אחד.
{{ח:תת|(ג)}} בעל הדין שכנגד רשאי להשיב לבקשה בתוך ארבעה עשר ימים מיום שהומצאה לו או בתוך מועד אחר שהורה בית המשפט.
{{ח:תת|(ד)}} השופט החותם על הפסיקתה יהיה, ככל האפשר, זה שנתן את ההחלטה נושא הפסיקתה; נתן הרכב שופטים את ההחלטה, יחתום ראש ההרכב על הפסיקתה.

{{ח:קטע2|פרק יז|פרק י״ז: הערעור}}

{{ח:סעיף|134|הגשת ערעור או בקשת רשות לערער|תיקון: תש״ף־2, תשפ״א־4}}
{{ח:תת|(א)}} ערעור או בקשת רשות לערער ({{ח:פנימי|פרק יז|בפרק זה}} – ערעור) יכללו שני חלקים של כותרת וגוף הערעור לפי ההוראות האלה:
{{ח:תתת|(1)}} הכותרת של הערעור תכלול את הפרטים האלה ולפי הסדר המפורט להלן:
{{ח:תתתת|(א)}} הפרטים שנכללו בכותרת כתב התביעה, בשינויים המחויבים;
{{ח:תתתת|(ב)}} סוג ההליך – ערעור או בקשת רשות לערער, לפי העניין;
{{ח:תתתת|(ג)}} שם הערכאה שנתנה את ההחלטה שעליה מערערים, סוג ההליך, מספר התיק שבו ניתנה ותאריך ההחלטה;
{{ח:תתתת|(ד)}} המועד שבו הומצאה ההחלטה שעליה מערערים;
{{ח:תתתת|(ה)}} המותב המוסמך לדון בערעור וציון סעיף החיקוק המסמיך כאמור;
{{ח:תתתת|(ו)}} סכום אגרת בית המשפט שיש לשלם תוך הפניה לפרט {{ח:חיצוני|תקנות בתי המשפט (אגרות)#תוספת|בתוספת לתקנות האגרות}} שלפיו יש לגבות אגרה; אם המערער פטור מאגרה, יפנה לתקנה הפוטרת אותו מתשלומה לפי {{ח:חיצוני|תקנות בתי המשפט (אגרות)|תקנות האגרות}};
{{ח:תתתת|(ז)}} דבר קיומו של הליך נוסף בבית משפט או בבית דין בקשר לאותה מסכת עובדתית;
{{ח:תתתת|(ח)}} סכום הערובה להבטחת הוצאות המשיבים שיש להפקיד בבית המשפט בהפניה לפרט {{ח:פנימי|תוספת 3|בתוספת השלישית לתקנות אלה}}; אם המערער פטור מהפקדת ערובה כאמור, יפנה לפרט המתאים בתוספת כאמור;
{{ח:תתת|(2)}} גוף הערעור יכלול את הפרטים האלה ולפי הסדר המפורט להלן:
{{ח:תתתת|(א)}} הסעד שניתן או שהתבקש ולא ניתן בהחלטה שעליה מערערים;
{{ח:תתתת|(ב)}} עיקרי ההחלטה שעליה מערערים;
{{ח:תתתת|(ג)}} סיכום הטענות ונימוקי ההתנגדות להחלטה והפניה למובאות משפטיות התומכות בכל נימוק שיירשם לצדו;
{{ח:תתת|(3)}} גוף הערעור לא יעלה על שישה עמודים, אם הוגש לבית משפט השלום, על תשעה עמודים אם הוגש לבית המשפט המחוזי, ועל שנים עשר עמודים, אם הוגש לבית המשפט העליון.
{{ח:תת|(ב)}} המערער יצרף לערעור מסמכים אלה בלבד:
{{ח:תתת|(1)}} העתק ההחלטה שעליה מערערים;
{{ח:תתת|(2)}} העתקי המסמכים שהמערער מבקש להסתמך עליהם שהוגשו והתקבלו כדין בערכאה הקודמת.

{{ח:סעיף|135|הבטחת הוצאות המשיב}}
{{ח:תת|(א)}} עם הגשת הערעור יפקיד המערער ערובה להבטחת הוצאות המשיבים בסכום הנקוב {{ח:פנימי|תוספת 3|בתוספת השלישית}} וימציא הודעה על כך למשיב.
{{ח:תת|(ב)}} על אף האמור בתקנת משנה (א), בית המשפט רשאי להורות על פטור ממתן ערובה או על שינוי סכומה.
{{ח:תת|(ג)}} לא קיים המערער הוראה בדבר הערובה, רשאי בית המשפט להורות על מחיקת הערעור או על דחיית המועד להפקדתה.

{{ח:סעיף|136|משיבים בערעור}}
{{ח:תת|(א)}} כל מי שהיה בעל דין בתובענה לפני הערכאה הקודמת ואינו מערער יהיה משיב בערעור.
{{ח:תת|(ב)}} בית המשפט רשאי להורות שלא יומצא ערעור למי מהמשיבים שאינו נוגע בדבר; אם הבקשה מטעם המערער, תומצא הודעה לאותם המשיבים, זולת אם ההמצאה תגרום להכבדה ניכרת על המערער.

{{ח:סעיף|137|מועדים|תיקון: תש״ף־2}}
{{ח:תת|(א)}} המועד להגשת ערעור על החלטה הוא שישים ימים מיום שהומצאה.
{{ח:תת|(ב)}} על אף האמור בתקנת משנה (א), משיב בערעור רשאי להגיש ערעור בתוך שישים ימים מהיום שבו הומצא לו הערעור, או מהיום שבו הומצאה לו הודעה על הפקדת ערובה לפי {{ח:פנימי|סעיף 135|תקנה 135}}, או מהיום שבו הומצאה לו החלטה על פטור מהפקדת ערובה, לפי המאוחר.
{{ח:תת|(ג)}} המועד להגשת ערעור על החלטה שניתנה במעמד צד אחד שהוגשה לגביה בקשת ביטול לפי {{ח:פנימי|סעיף 131|תקנה 131}}, יימנה מיום ההמצאה של ההחלטה בבקשת הביטול.

{{ח:סעיף|138|דיון בערעור|תיקון: תש״ף־2}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט שלערעור רשאי:
{{ח:תתת|(1)}} לדחות את הערעור בלא צורך בתשובה, אם סבר שאין לערעור סיכוי להתקבל;
{{ח:תתת|(2)}} להורות על הגשת תשובה בכתב, בכלל או לגבי עניין מסוים;
{{ח:תתת|(3)}} לקיים דיון מקדמי בערעור לפי סמכות שופט בקדם־משפט, בשינויים המחויבים;
{{ח:תתת|(4)}} להורות על השלמה לסיכומים בכתב;
{{ח:תתת|(5)}} להכריע בערעור על יסוד החומר בכתב שלפניו;
{{ח:תתת|(6)}} להורות על קיום דיון בעל פה נוסף על החומר שבכתב שלפניו.
{{ח:תת|(ב)}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}
{{ח:תת|(ג)}} לא התייצב בעל דין לדיון בעל פה ולא ניתן טעם סביר לאי־ההתייצבות, יחולו הוראות אלה:
{{ח:תתת|(1)}} לא התייצב המערער, ימחק בית המשפט את הערעור;
{{ח:תתת|(2)}} לא התייצב המשיב והמערער התייצב, יברר בית המשפט את הערעור על סמך טיעוני המערער בלבד.

{{ח:סעיף|139|רשות ערעור על החלטה בעניין סעד זמני|תיקון: תשפ״א}}
{{ח:ת}} ערעור על החלטה הדוחה בקשה למתן סעד זמני, שניתנה לפי צד אחד ושלא נדחתה בלא צורך בתשובה, יידון במעמד צד אחד, זולת אם בית המשפט הורה אחרת.

{{ח:סעיף|140|תשובה בכתב והשלמה לסיכומים בכתב|תיקון: תש״ף־2, תשפ״ב}}
{{ח:תת|(א)}} הורה בית המשפט על הגשת תשובה בכתב לערעור, יחולו הוראות אלה:
{{ח:תתת|(1)}} התשובה תוגש בתוך שישים ימים מעת המצאת ההחלטה או במועד אחר שהורה עליו בית המשפט והיא לא תעלה על שישה עמודים, אם הוגשה לבית משפט השלום, על תשעה עמודים, אם הוגשה לבית המשפט המחוזי, ועל שנים עשר עמודים, אם הוגשה לבית המשפט העליון, והכול לא כולל הכותרת;
{{ח:תתת|(2)}} לתשובה יצורפו העתקי המסמכים שהמשיב מבקש להסתמך עליהם שהוגשו והתקבלו כדין בערכאה הקודמת, זולת המסמכים שצורפו לערעור;
{{ח:תתת|(3)}} הורה בית המשפט על הגשת תשובה בעניין מסוים, התשובה תינתן בעניין זה בלבד.
{{ח:תת|(ב)}} הורה בית המשפט על השלמה לסיכומים בכתב, רשאי הוא לתת כל הוראה, לרבות בעניין הגשת סיכומי המערער והמשיב ומתן זכות תשובה למערער, המועד להגשה והיקף המסמך.
{{ח:תת|(ג)}} דין אי־הגשת תשובה בכתב או השלמה לסיכומים בכתב במועד – כדין אי־התייצבות לדיון בערעור.

{{ח:סעיף|141|בקשה בערעור}}
{{ח:ת}} בקשה בערעור תוגש בכתב.

{{ח:סעיף|142|תיקון ערעור או תשובה בכתב}}
{{ח:ת}} בית המשפט רשאי להתיר תיקון של ערעור או של תשובה בכתב, לפי העניין, בתנאים שיורה.

{{ח:סעיף|143|איחוד ערעורים}}
{{ח:ת}} {{ח:פנימי|סעיף 40|תקנה 40}} תחול על ערעור בשינויים המחויבים.

{{ח:סעיף|144|ראיות חדשות בערעור}}
{{ח:ת}} בעל דין אינו רשאי להגיש ראיות חדשות לבית המשפט שלערעור; ואולם בית המשפט רשאי להתיר הגשת ראיות חדשות אם שוכנע שהן עשויות להשפיע על תוצאות הערעור וכן שמתקיים אחד מאלה:
{{ח:תת|(1)}} לא היה ניתן לאתר את הראיה בשקידה סבירה ולהגישה בערכאה הראשונה במועד המתאים לכך;
{{ח:תת|(2)}} הגשת הראיה דרושה כדי למנוע עיוות דין.

{{ח:סעיף|145|עיכוב ביצוע}}
{{ח:תת|(א)}} הגשת ערעור לא תעכב את ביצוע ההחלטה שעליה מערערים.
{{ח:תת|(ב)}} בית המשפט רשאי להורות על עיכוב ביצועה של החלטה שנתן, וכן על מתן סעד זמני בנוגע להחלטה כאמור, בתנאים שייראו לו, וזאת כל עוד לא הוגש ערעור במועד הגשת הבקשה לעיכוב ביצוע; בקשה לפי תקנה זו אפשר שתידון בעל פה אם התבקשה במועד הדיון, מיד לאחר שימוע ההחלטה.
{{ח:תת|(ג)}} הוגש ערעור, רשאי בית המשפט שלערעור להורות על עיכוב ביצועה של החלטה שעליה מערערים וכן על מתן סעד זמני בנוגע להחלטה כאמור, בתנאים שייראו לו.
{{ח:תת|(ד)}} {{ח:פנימי|סעיף 96|תקנה 96}} תחול על בקשה לפי תקנה זו בשינויים המחויבים.

{{ח:סעיף|146|סמכות בית המשפט בערעור}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט שלערעור רשאי –
{{ח:תתת|(1)}} לתת כל החלטה שצריך היה לתתה;
{{ח:תתת|(2)}} לאשר את ההחלטה שעליה מערערים מאותו נימוק או מנימוק שונה;
{{ח:תתת|(3)}} לבטל את ההחלטה שניתנה ולהורות על דיון חדש;
{{ח:תתת|(4)}} להחזיר את העניין לערכאה שנתנה את ההחלטה לצורך השלמה;
{{ח:תתת|(5)}} לתת החלטה נוספת או אחרת אם הדבר דרוש.
{{ח:תת|(ב)}} בית המשפט רשאי להשתמש בסמכויות אלה אף אם הערעור נוגע רק לחלק מן ההחלטה, ורשאי להשתמש בהן לטובת המשיבים או בעלי הדין האחרים, כולם או מקצתם, אף אם לא הגישו ערעור.

{{ח:סעיף|147|מחיקה או דחייה של ערעור}}
{{ח:תת|(א)}} הוראות התקנות בעניין מחיקה או דחייה של תביעה כאמור {{ח:פנימי|פרק ו|בפרק ו׳}} יחולו על ערעור, בשינויים המחויבים.
{{ח:תת|(ב)}} בלי לגרוע מן האמור בתקנת משנה (א), בית המשפט רשאי למחוק ערעור אף מהטעמים האלה:
{{ח:תתת|(1)}} הערעור הוגש לאחר המועד הקבוע בדין ולא ניתנה הארכת מועד להגשתו;
{{ח:תתת|(2)}} אין למערער זכות להגישו.

{{ח:סעיף|148|פסק הדין בערעור}}
{{ח:תת|(א)}} פסק הדין בערעור יכיל את השאלות המשפטיות הטעונות הכרעה, את ההכרעה ואת תמצית הנימוקים.
{{ח:תת|(ב)}} על אף האמור בתקנת משנה (א), בית משפט שהחליט לדחות ערעור רשאי לכלול בנימוקיו רק את קביעתו בדבר דחיית הערעור, ובלבד שנוכח כי מתקיימים התנאים האלה לגבי ההחלטה שעליה מערערים:
{{ח:תתת|(1)}} אין מקום לדחות את הממצאים העובדתיים שנקבעו בה;
{{ח:תתת|(2)}} הממצאים שנקבעו בה תומכים במסקנה המשפטית;
{{ח:תתת|(3)}} אין בה טעות שבחוק.
{{ח:תת|(ג)}} {{ח:פנימי|סעיף 131|תקנות 131 עד 133}} יחולו על ערעור בשינויים המחויבים.

{{ח:סעיף|148א|החלטה בבקשת רשות ערעור לאחר שתי ערכאות|תיקון: תשע״ט}}
{{ח:ת}} החליט בית המשפט העליון לדחות בקשת רשות ערעור על החלטה של בית משפט מחוזי בשבתו כבית משפט לערעורים, רשאי בית המשפט לכלול בהחלטתו רק את קביעתו בדבר דחיית בקשת רשות הערעור, ובלבד שלדעתו מתקיימים שני אלה לגבי ההחלטה שעליה מערערים:
{{ח:תת|(1)}} הקביעות בהחלטה אינן מעוררות שאלה משפטית עקרונית החורגת מעניינם של הצדדים;
{{ח:תת|(2)}} מתן רשות ערעור אינו דרוש כדי למנוע עיוות דין.

{{ח:סעיף|149|בקשת רשות לערער – הוראות מיוחדות}}
{{ח:ת}} ההוראות האלה יחולו על בקשת רשות לערער:
{{ח:תת|(1)}} בלי לגרוע מהאמור {{ח:פנימי|סעיף 134|בתקנה 134}}, בבקשת רשות ערעור יפרט המבקש בפתח הבקשה את הנימוקים שבשלהם יש לתת רשות לערער וזאת במסגרת מניין העמודים הקבוע {{ח:פנימי|סעיף 134|בתקנה 134(א)(3)}};
{{ח:תת|(2)}} בלי לגרוע משאר סמכויותיו, בית המשפט הדן בבקשה לרשות ערעור רשאי –
{{ח:תתת|(א)}} לתת רשות לערער, אם בכלל או אם לגבי עניין מסוים שפירש; ניתנה רשות ערעור, יראו את נימוקי הבקשה לרשות ערעור כנימוקי הערעור;
{{ח:תתת|(ב)}} לדון בבקשה כאילו ניתנה רשות והוגש ערעור לפי הרשות שניתנה;
{{ח:תתת|(ג)}} להורות כי הבקשה תידון לפני הרכב של שלושה שופטים;
{{ח:תת|(3)}} נתנה הערכאה שמבוקש לערער על החלטתה רשות ערעור, יצוין הדבר בכותרת הערעור בנוסף לכל הפרטים האחרים הנדרשים;
{{ח:תת|(4)}} הוגשה בקשה לרשות ערעור במקום שהמבקש רשאי לערער בזכות, רשאי בית המשפט לדון בבקשה כבערעור, בתנאים שיורה; הוגש ערעור בזכות במקום שבו היה על המערער להגיש בקשת רשות ערעור, רשאי בית המשפט לדון בערעור כבקשת רשות ערעור ולתת הוראות לפי העניין;
{{ח:תת|(5)}} {{ח:פנימי|סעיף 137|תקנה 137(ב)}} לא תחול על בקשת רשות לערער.

{{ח:סעיף|150|השגה על החלטות שאינן פסק דין}}
{{ח:ת}} לא ערער בעל דין על החלטה שאינה פסק דין והיא ניתנת לערעור ברשות בלבד, או שביקש רשות לערער עליה והבקשה נדחתה בלא שניתנה רשות ערעור, אין בכך כדי לפגוע בזכותו להשיג על אותה החלטה בבואו לערער על פסק הדין במשפט; על החלטה בעניין סמכות מקומית או על החלטה לפי {{ח:חיצוני|חוק הבוררות#סעיף 5|סעיפים 5}} {{ח:חיצוני|חוק הבוררות#סעיף 6|או 6 לחוק הבוררות}} שבעל הדין מבקש להשיג עליה, יש להגיש בקשת רשות ערעור.

{{ח:קטע2|פרק יח|פרק י״ח: הוצאות}}

{{ח:סעיף|151|תכלית ההוצאות}}
{{ח:תת|(א)}} חיוב בעל דין בתשלום הוצאות נועד לשפות את בעל הדין שכנגד על הוצאותיו בהליך בהתחשב בתוצאותיו, במשאבים שנדרשו לניהולו ובהתנהלות בעלי הדין.
{{ח:תת|(ב)}} החלטת בית המשפט בעניין פסיקת ההוצאות ושיעורן תבטא את האיזון הראוי שבין הבטחת זכות הגישה לערכאות, הגנה על זכות הקניין של הפרט ושמירה על שוויון בין בעלי הדין.
{{ח:תת|(ג)}} סבר בית המשפט שבעל דין עשה שימוש לרעה בהליכי משפט או לא מילא אחר תקנות אלה, רשאי הוא לחייבו בהוצאות לטובת הנפגע או לטובת אוצר המדינה ובנסיבות מיוחדות אף את בא כוחו.

{{ח:סעיף|152|פסיקת הוצאות}}
{{ח:ת}} בתום הדיון יפסוק בית המשפט הוצאות סבירות והוגנות, זולת אם מצא שקיימים טעמים מיוחדים שלא לחייב בהוצאות כאמור.

{{ח:סעיף|153|שיעור ההוצאות}}
{{ח:תת|(א)}} סכום שכר טרחת עורך דין שיפסוק בית המשפט לטובת בעל הדין שזכה בהליך, בכפוף לאמור בתקנת משנה (ג), לא יפחת מן התעריף שנקבע לעניין שכר טרחת עורך דין {{ח:חיצוני|כללי לשכת עורכי הדין (התעריף המינימלי המומלץ)|בכללי לשכת עורכי הדין (התעריף המינימלי המומלץ), התש״ס–2000}}, זולת אם הורה בית המשפט, מטעמים מיוחדים, על תשלום סכום נמוך יותר מהסכום האמור.
{{ח:תת|(ב)}} בית המשפט יכלול בשכר טרחת עורך הדין, סכום השווה למס ערך מוסף מקום שבו הזוכה שילם או מחויב לשלם מס ערך מוסף לעורך דינו, זולת אם סבר כי הזוכה רשאי לנכות את מס התשומות בשכר טרחת עורך דינו, ובלבד שלא יפסוק סכום כאמור כרכיב נפרד.
{{ח:תת|(ג)}} בקביעת שיעור ההוצאות יתחשב בית המשפט, בין השאר, בשווי הסעד שנפסק וביחס שבינו לבין הסכום שנתבע, בדרך שבה ניהלו בעלי הדין את הדיון, במורכבות ההליך, בהשקעת המשאבים בהכנתו ובניהולו ובסכום ההוצאות שהתבקש.
{{ח:תת|(ד)}} בהחלטה יפרט בית המשפט את השיקולים שהנחו אותו בקביעת שיעור ההוצאות.

{{ח:סעיף|154|הוצאות בהינתן פסק דין בהעדר הגנה}}
{{ח:ת}} ניתן פסק דין בהעדר הגנה ובית המשפט פסק הוצאות, יהיה שיעור שכר הטרחה לפי התעריף המינימלי המומלץ, זולת אם בית המשפט הורה אחרת.

{{ח:סעיף|155|הוצאות משפט}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט יפסוק הוצאות משפט, ובלבד שבעל הדין פירט בסיכומי טענותיו באופן מפורש ומפורט את הוצאות המשפט כפי שנדרשו לצורך ההליך וצירף מסמכים התומכים בכך.
{{ח:תת|(ב)}} סכום הוצאות משפט יהיה צירופם של כל ההוצאות שהוצאו בעין ושנדרשו להליך כפי שיורה בית המשפט.
{{ח:תת|(ג)}} השופט שנתן את ההחלטה יורה על הוצאות המשפט, זולת אם הדבר נבצר ממנו.

{{ח:סעיף|156|הארכת הליך שלא לצורך}}
{{ח:ת}} סבר בית המשפט כי בעל דין האריך את הדיון בכל הליך שלא לצורך, באמצעות טענות סרק או בכל דרך אחרת, רשאי הוא, באותו הליך או בפסק הדין, ובלא קשר עם תוצאות המשפט, להטיל עליו את הוצאות ההליך בשיעור שימצא לנכון בנסיבות העניין, לטובת בעל הדין שכנגד או לטובת אוצר המדינה.

{{ח:סעיף|157|ערובה לתשלום הוצאות}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט רשאי, אם נראה לו הדבר, לצוות על תובע לתת ערובה לתשלום הוצאותיו של נתבע.
{{ח:תת|(ב)}} לא ניתנה הערובה בתוך המועד שהורה, יימחק כתב התביעה.

{{ח:קטע2|פרק יט|פרק י״ט: המצאות}}

{{ח:סעיף|158|מטרת ההמצאה והמצאה כדין}}
{{ח:תת|(א)}} מטרת ההמצאה היא להביא לידיעת הנמען את תוכנו של מסמך שנדרש שיהיה בידיעתו, ולעניין כתב הטענות הראשון המוגש – גם להחיל על הנתבע את מרות בית המשפט.
{{ח:תת|(ב)}} הנמען ייחשב כמי שיודע את תוכנו של מסמך אם הומצא לו לפי תקנות אלה.

{{ח:סעיף|159|הגדרות|תיקון: תשפ״א־4}}
{{ח:ת}} בתקנות אלה –
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”הודעה אלקטרונית“ – הודעה בדבר קיומו של מסמך במערכת נט המשפט הכוללת קישור אליו, שפתיחתו אפשרית באמצעות מנגנון הזדהות;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”הודעת אימות המסירה“ – הודעה שנערכה בידי מוסר המסמך סמוך ככל האפשר לאחר המצאתו, הכוללת פרטים בדבר אופן ההמצאה, ובכלל זה מקום ההמצאה, מועד ההמצאה ושעת ההמצאה ושמו של האדם שהמסמך נמסר לידיו;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”המצאה“ – מסירת מסמך לידי הנמען או הגשתו לבית המשפט, לפי העניין;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”המצאה אלקטרונית“ – המצאה באמצעות תקשורת בין מחשבים שדרכה ניתן להעביר או לקבל מסמך אלקטרוני;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”כתובת דואר אלקטרוני“ – כתובת במערכת המאפשרת העברת מסרים אלקטרוניים, שבעליה מפעיל אמצעים סבירים לצורך הגנה על תיבת הדואר שבה מפני שיבוש בעבודתה העלול לפגוע במהימנות המידע שבה;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”כתובת דואר אלקטרוני מאובטחת“ – כתובת במערכת המשמשת להעברת מסרים אלקטרוניים שמתקיימים בה כל אלה:
{{ח:תתת|(1)}} היא מאפשרת גישה לכתובת הדואר האלקטרוני רק באמצעות מנגנון הזדהות ומתעדת גישה כאמור;
{{ח:תתת|(2)}} המערכת נוקטת, באורח סדיר, אמצעי הגנה סבירים מפני חדירה אליה ומפני שיבוש בעבודתה, העלולים לפגום במהימנות המידע שבה;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מנגנון הזדהות“ – מנגנון מאובטח המשלב אמצעי חומרה ותוכנה, הניתן לשליטתו הבלעדית של בעליו והמאפשר את זיהויו באופן ייחודי;
{{ח:ת}} ”מסמך אלקטרוני“ – מסמך שהוא מסר אלקטרוני החתום בחתימה אלקטרונית כהגדרתם {{ח:חיצוני|חוק חתימה אלקטרונית|בחוק חתימה אלקטרונית, התשס״א–2001}}, הניתן לשמירה אלקטרונית ולאחזור;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מערכת נט המשפט“ – מערכת מחשבים שבאמצעותה פועלים בתי המשפט ומתנהלים הליכים משפטיים.

{{ח:סעיף|160|חובת המצאה}}
{{ח:ת}} המציא בעל דין המיוצג בידי עורך דין מסמך לבית המשפט, ימציא עורך הדין את העתקו לבעל הדין שכנגד בלא דיחוי ולא יאוחר משלושה ימים ממועד ההמצאה לבית המשפט או זמן סביר לפני מועד הדיון שנקבע, לפי המוקדם; אם בעל הדין אינו מיוצג בידי עורך דין, יגיש את המסמך למזכירות בית המשפט, שתפעל להמצאתו.

{{ח:סעיף|161|דרכי המצאה ומועדיה|תיקון: תשע״ט־3, תשפ״ב־2, תשפ״ה־2}}
{{ח:ת}} אלה הן דרכי ההמצאה ומועדיה:
{{ח:תת|(1)}} המצאה אלקטרונית –
{{ח:תתת|(א)}} המצאה אלקטרונית של מסמך אלקטרוני מבית המשפט לנמען תהיה באמצעות משלוח הודעה אלקטרונית לכתובת הדואר האלקטרוני שהוא ציין בכותרת כתב טענותיו ואם היתה זו כתובת דואר אלקטרוני מאובטחת, יכול שתהיה אף באמצעות משלוח המסמך האלקטרוני עצמו, ואולם אם הנמען מיוצג על ידי משרד עורכי דין שכתובת דואר אלקטרוני שלו שמורה במערכת נט המשפט, משלוח הודעה אלקטרונית או המסמך האלקטרוני כאמור, המצאה תיעשה לכתובת זו; אם הנמען אינו מיוצג בידי עורך דין, המצאה כאמור יכולה להיות גם באמצעות משלוח הודעה אלקטרונית לטלפון הנייד שהנמען ציין בכותרת כתב טענותיו;
{{ח:תתת|(ב)}} המצאה אלקטרונית של מסמך אלקטרוני לבית המשפט תהיה באמצעות מערכת נט המשפט; המבקש להמציא לבית המשפט מסמך אלקטרוני, ימסור לבית המשפט כתובת דואר אלקטרוני או כתובת דואר אלקטרוני מאובטחת לצורך המצאה אלקטרונית כאמור בתקנת משנה (א);
{{ח:תתת|(ג)}} המצאה אלקטרונית של מסמך אלקטרוני מעורך דין לעורך דין תהיה באמצעות משלוח המסמך האלקטרוני לכתובת הדואר האלקטרוני של עורך הדין הנמען שצוינה בכותרת כתב טענותיו ועל עורך הדין השולח לוודא את קבלתו בידי עורך הדין הנמען;
{{ח:תתת|(ד)}} מועד שליחת המסמך האלקטרוני או ההודעה האלקטרונית, כפי שמופיע בשעון פנימי של מערכת המחשוב של השולח המכויל לפי כללים מקובלים, יהיה מועד ההמצאה של המסמך האלקטרוני, ואם נשלחה הודעה אלקטרונית מבית המשפט לנמען שאינו מיוצג בידי עורך דין כאמור בתקנת משנה (א), מועד פתיחת המסמך האלקטרוני כפי שמופיע בשעון פנימי כאמור יהיה מועד ההמצאה של המסמך האלקטרוני, ואולם אם היה המועד אחרי השעה 17:00 בימים א׳ עד ה׳ בשבוע או ביום ו׳ או ביום מנוחה שנקבע בחיקוק, ייחשב המסמך האלקטרוני כאילו הומצא ביום החול שלאחריו;
{{ח:תתת|(ה)}} שליחת ההודעה האלקטרונית או המסמך האלקטרוני כאמור בתקנות משנה (א) או (ג), לא תיחשב כהמצאה כדין במועד השליחה אם הגיש הנמען תצהיר בדבר אי־קבלתו או בדבר קבלתו במועד מאוחר יותר;
{{ח:תת|(2)}} המצאה בפקסימיליה –
{{ח:תתת|(א)}} המצאה של מסמך בפקסימילה תהיה למספר הפקסימילה שציין הנמען בכותרת כתב טענותיו;
{{ח:תתת|(ב)}} המצאה בפקסימילה מוגבלת למסמך בהיקף של עד חמישה עשר עמודים והיא אינה חלה על המצאת המסמך הראשון המוגש בתיק ועל כתב תביעה וכתב הגנה;
{{ח:תתת|(ג)}} יראו את המועד שצוין באישור משלוח הפקסימילה כמועד ההמצאה ובלבד שבוצע וידוא טלפוני כי המסמך התקבל, ואולם –
{{ח:תתתת|(1)}} מסמך שהומצא כאמור אחרי השעה 15:00 בימים א׳ עד ה׳ בשבוע או ביום ו׳ או ביום מנוחה שנקבע בחיקוק, יראוהו כאילו הומצא ביום החול שלאחריו;
{{ח:תתתת|(2)}} אם השולח הוא בית המשפט ולא בוצע וידוא טלפוני, תיחשב השליחה כהמצאה כדין אלא אם כן הגיש הנמען תצהיר בדבר אי־קבלת המסמך בפקסימילה;
{{ח:תת|(3)}} המצאה בדואר – המצאה של מסמך בדואר תהיה באמצעות שליחתו בדואר רשום עם אישור מסירה לכתובת שציין הנמען בכותרת כתב טענותיו או למענו; באין אפשרות להמציא כאמור – לכתובת הידועה לשולח של מגוריו או עסקו של הנמען; יראו את מועד המסירה שצוין באישור המסירה כמועד ההמצאה; מסמך שהומצא למען שהנמען ציין בכותרת כתב טענותיו ולא נדרש, יראוהו כמסמך שהומצא כדין, זולת אם בית המשפט הורה אחרת;
{{ח:תת|(4)}} המצאה במסירה אישית –
{{ח:תתת|(א)}} ההמצאה תהיה במסירת המסמך לידי הנמען שיידרש לאשר את קבלתו בכתב והיא תיעשה באמצעות עורך דין או אדם שבית המשפט או מנהל בתי המשפט הסמיכו לכך; יראו את המועד שצוין בהודעת אימות המסירה כמועד ההמצאה;
{{ח:תתת|(ב)}} על אף האמור בתקנת משנה (א), יראו מסמך כמסמך שהומצא כדין, אם הוא הונח במקום נראה לעין בסמוך לדלת ביתו או עסקו של הנמען בהתקיים אחד מאלה:
{{ח:תתתת|(1)}} הנמען סירב לקבל את המסמך או סירב לאשר את קבלתו בכתב;
{{ח:תתתת|(2)}} לא נמצא שום אדם שניתן להמציא לו את המסמך לפי תקנות אלה על אף שהשולח פעל בשקידה ראויה וסבירה כדי למסרו.

{{ח:סעיף|162|חריגים להמצאה באמצעי אלקטרוני|תיקון: תשע״ט־3, תשפ״א־4, תשפ״ב־2}}
{{ח:ת}} המצאה באמצעי אלקטרוני לא תחול במקרים אלה:
{{ח:תת|(1)}} אם זה המסמך הראשון המוגש בתיק או כתב תביעה, יומצא לנמען שאינו בית המשפט בדואר או במסירה אישית, זולת אם היתה הסכמה אחרת בכתב של הנמען;
{{ח:תת|(2)}} אם השולח הוא אינו בית המשפט והנמען הוא בעל דין שאינו מיוצג בידי עורך דין, זולת אם הנמען נתן את הסכמתו לכך בכתב;
{{ח:תת}} {{ח:הערה|ראו {{ח:חיצוני|https://www.gov.il/he/service/agree_to_receive_court_documents_by_email|טופס הסכמת בעל דין בלתי מיוצג לקבל כתבי בי דין בדואר אלקטרוני}} באתר האינטרנט של הרשות השופטת.}}
{{ח:תת|(3)}} על מסמך שבשל טיבו לא ניתן להמציאו באמצעי אלקטרוני;
{{ח:תת|(4)}} על מסמך ראשון המוגש בתיק המתנהל בבית המשפט העליון.

{{ח:סעיף|163|ביצוע ההמצאה|תיקון: תשע״ט־3}}
{{ח:תת|(א)}} ההמצאה תהיה ככל האפשר לנמען עצמו; אם הנמען מיוצג בידי עורך דין, יש להמציא לו במקומו; אם מינה לשם ההמצאה מורשה מטעמו – ניתן להמציא למורשה במקומו.
{{ח:תת|(ב)}} אם אין אפשרות למצוא את הנמען, די בהמצאת המסמך בביתו לאחד מבני משפחתו הגרים עמו שם ושלפי מראית עין מלאו לו שמונה עשרה שנים.
{{ח:תת|(ג)}} התגורר הנמען מחוץ לתחומי המדינה ויש לו בתחומי המדינה נציג מטעמו המייצג אותו באופן קבוע בקשר לענייניו בישראל, ניתן להמציא לנציג אם התביעה נוגעת לאותו עניין; {{ח:פנימי|סעיף 169|תקנה 169}} תחול בשינויים המחויבים גם על תקנת משנה זו.
{{ח:תת|(ד)}} אם הנמען היא המדינה, יומצא המסמך למשרד פרקליט המחוז שבו נמצא מקום מושבו של בית המשפט הדן בתובענה או הערעור; אם התובענה או הערעור נדונים בבית המשפט העליון – יומצא למשרד פרקליטות המדינה.
{{ח:תת|(ה)}} אם הנמען תאגיד, יומצא המסמך למשרד או למען הרשום של התאגיד, ולתאגיד שהוקם בחוק – למשרדו של מנהל התאגיד.
{{ח:תת|(ו)}} אם הנמען רשות מקומית, יומצא המסמך ללשכת ראש הרשות או למשרד היועץ המשפטי של הרשות.
{{ח:תת|(ז)}} אם לנמען מונה אפוטרופוס, יומצא המסמך לאפוטרופוס שהתמנה לו כדין.
{{ח:תת|(ח)}} אם הנמען כלוא בבית סוהר, יומצא המסמך באמצעות מחלקת האסיר בשירות בתי הסוהר.
{{ח:תת|(ט)}} אם הנמען מדינה זרה כהגדרתה {{ח:חיצוני|חוק חסינות מדינות זרות|בחוק חסינות מדינות זרות}}, לרבות נציגות של מדינה זרה, או עובד בהן שהוא בעל חסינות דיפלומטית או קונסולרית, יומצא המסמך לפי {{ח:חיצוני|חוק חסינות מדינות זרות|חוק חסינות מדינות זרות}}.

{{ח:סעיף|164|תחליף המצאה|תיקון: תשע״ט־3}}
{{ח:תת|(א)}} נוכח בית המשפט שאי־אפשר להמציא מסמך לנמען בדרך שנקבעה, רשאי הוא להורות על המצאתו בכל דרך אחרת הנראית לו מתאימה בנסיבות העניין.
{{ח:תת|(ב)}} בקשה להוראה על תחליף המצאה תוגש בכתב ויצורף לה תצהיר לאימות הסיבה המונעת את ביצוע ההמצאה בדרך שנקבעה ויחולו ההוראות האלה:
{{ח:תתת|(1)}} אם הנמען הוא תושב ישראל שאין לו מען ידוע, יציין המבקש בתצהיר כי למיטב ידיעתו הנמען נמצא בישראל ולא ידוע לו היכן בדיוק הוא מתגורר, ויצרף תדפיס של פרטי הנמען ממרשם האוכלוסין;
{{ח:תתת|(2)}} אם הנמען הוא תושב ישראל ויש לו מען בתחומי מדינת ישראל אך לא היה ניתן להמציא לו את המסמך, יציין המבקש בתצהיר כי למיטב ידיעתו הוא נמצא בישראל ויצרף תדפיס ממרשם האוכלוסין; כמו כן יציין בתצהיר את הפעולות שבהן נקט כדי להמציא לו את המסמך;
{{ח:תתת|(3)}} אם הנמען אינו תושב ישראל אך נמצא בתחומי המדינה, יציין המבקש בתצהיר כי למיטב ידיעתו הנמען נמצא בישראל ויצרף ראיה על כך, וכן יציין את הפעולות שנקט כדי להמציא לו את המסמך.
{{ח:תת|(ג)}} {{ח:הערה|(נמחקה).}}

{{ח:סעיף|165|הוראות כלליות להמצאה}}
{{ח:תת|(א)}} אישור המשלוח בפקסימילה, אישור המסירה בדואר והודעת אימות המסירה יישמרו בידי השולח והעתקם יוגש לבית המשפט לפי הצורך או לפי החלטת בית המשפט.
{{ח:תת|(ב)}} מנהל בתי המשפט רשאי לפרסם הוראות טכניות בעניין אופן הגשת מסמך אלקטרוני ובין השאר בדבר מאפייני מסמך אלקטרוני ומצורפיו, דרישות חומרה ותוכנה, דרישות צורניות וכן בדבר דרכי תשלום אגרת בית משפט או כל תשלום שיש לשלם לבית המשפט, לפי תקנות אלה והכול לצורכי {{ח:פנימי|פרק יט|פרק זה}}.
{{ח:תת}} {{ח:הערה|פורסמו {{ח:חיצוני|הוראות בדבר הגשת מסמך אלקטרוני לבתי המשפט ולבתי הדין לעבודה|הוראות בדבר הגשת מסמך אלקטרוני לבתי המשפט ולבתי הדין לעבודה}} לפי תקנות סדר הדין האזרחי, התשע״ט–2018.}}

{{ח:סעיף|166|המצאה מחוץ לתחום המדינה|תיקון: תשע״ט, תשע״ט־3}}
{{ח:ת}} בעל דין רשאי להמציא כתב טענות מחוץ לתחום המדינה בהתקיים אחד מאלה ובכפוף {{ח:פנימי|סעיף 167|לתקנות 167}} {{ח:פנימי|סעיף 168|ו־168}}:
{{ח:תת|(1)}} נקבע בחיקוק שמבחינה בין־לאומית בית משפט בישראל מוסמך לדון בהליך פלוני או אם הוסכם בין בעלי הדין על סמכות כאמור;
{{ח:תת|(2)}} מבוקש סעד נגד אדם שמקום מושבו הוא בתחום המדינה;
{{ח:תת|(3)}} נושא התובענה הוא מקרקעין המצויים בתחום המדינה;
{{ח:תת|(4)}} התובענה היא בקשר לחוזה, ומתקיים אחד מהמקרים האלה:
{{ח:תתת|(א)}} החוזה, כולו או מקצתו, נעשה או הופר בתחום המדינה או שנשללה האפשרות לקיימו בתחומה;
{{ח:תתת|(ב)}} על החוזה חלים דיני מדינת ישראל;
{{ח:תת|(4א)}} התובענה מבוססת על מעשה או על מחדל שאירע בתחום המדינה;
{{ח:תת|(5)}} התובענה מבוססת על נזק שנגרם לתובע בישראל ממוצר, משירות או מהתנהגות של הנתבע, ובלבד שהנתבע יכול היה לצפות שהנזק ייגרם בישראל וכן שהנתבע, או אדם קשור לו, עוסק בסחר בין־לאומי או במתן שירותים בין־לאומיים בהיקף משמעותי; לעניין זה, ”אדם קשור“ – אם הנתבע הוא תאגיד, כל אחד מאלה:
{{ח:תתת|(1)}} אדם השולט בתאגיד;
{{ח:תתת|(2)}} תאגיד הנשלט בידי אדם כאמור בפסקה (1);
{{ח:תתת|(3)}} תאגיד הנשלט בידי מי מהאמורים בפסקאות (1) ו־(2);
{{ח:תת|(6)}} מבוקש צו מניעה לגבי דבר הנעשה או עומד להיעשות בתחום המדינה, או מבוקש למנוע או להסיר מטרד בתחום המדינה, בין אם מבוקשים דמי נזק בקשר לכך ובין אם לאו;
{{ח:תת|(7)}} מבוקש לאכוף פסק־חוץ, כהגדרתו {{ח:חיצוני|חוק אכיפת פסקי-חוץ|בחוק אכיפת פסקי־חוץ}}, או פסק בוררות חוץ כהגדרתו {{ח:חיצוני|חוק הבוררות|בחוק הבוררות}} או מבוקש להכיר בהם;
{{ח:תת|(8)}} מבוקש שלא לאכוף פסק בוררות חוץ, כהגדרתו {{ח:חיצוני|חוק הבוררות|בחוק הבוררות}}, שניתן נגד תושב ישראל, אם שוכנע בית המשפט כי אין למבקש אפשרות לזכות בדין צדק בבית המשפט של המדינה שבה ניתן הפסק;
{{ח:תת|(9)}} האדם שמחוץ לתחום המדינה הוא בעל דין דרוש או נכון בתביעה שהוגשה כהלכה נגד אדם אחר;
{{ח:תת|(10)}} האדם שמחוץ לתחום המדינה הוא בעל דין בתובענה שלגבי אחת מעילותיה באותה תובענה נגדו יש זיקה מהזיקות המפורטות בתקנה זו.

{{ח:סעיף|167|הליך ההמצאה מחוץ למדינה}}
{{ח:תת|(א)}} בעל דין המעוניין להמציא כתב טענות מחוץ לתחום המדינה, יגיש בקשה בכתב לשם קביעת דרך ביצוע ההמצאה; בתצהיר התומך בבקשה יפורטו העובדות המבססות את עילת התביעה, העובדות המבססות את עילת ההמצאה מחוץ לתחום המדינה ופירוט המקום שבו נמצא הנמען או ייתכן שנמצא.
{{ח:תת|(ב)}} בית המשפט יורה על דרך ביצוע ההמצאה, לרבות הגשת כתבי הטענות, והוא רשאי להורות שבנסיבות העניין אין להמציא את המסמכים מחוץ לתחום המדינה.

{{ח:סעיף|168|בקשה לכפירה בסמכות מכוח המצאה מחוץ לתחום המדינה}}
{{ח:ת}} הומצא לבעל דין כתב טענות מחוץ לתחום המדינה, רשאי הוא לכפור בסמכות בית המשפט לדון בתובענה או לטעון כי הפורום הישראלי אינו הפורום הנאות לדון בתובענה; הנתבע לכפור או לטעון כאמור, יגיש בקשה בכתב לא יאוחר מהמועד הקבוע להגשת כתב ההגנה; עשה כן, יימנה המועד להגשת כתב הגנה מיום ההחלטה בבקשה.

{{ח:סעיף|169|המצאה לנתבע שכפר בסמכות}}
{{ח:ת}} כפר הנתבע בסמכותו הבין־לאומית של בית המשפט, טען להיותו של הפורום הישראלי פורום בלתי נאות או מינה עורך דין בישראל לשם כך, לא יהיה ניתן להמציא לו את כתבי הטענות בתחום המדינה, אם הגיע לישראל והוא שוהה בה לצורך הדיון; כמו כן לא יהיה ניתן להמציא לעורך הדין המייצג אותו, ולא יראו בכל פעולה שלו או של עורך דינו ויתור על הכפירה בסמכותו הבין־לאומית של בית המשפט, זאת עד ארבעה עשר ימים לאחר מתן החלטה בטענות הנתבע בעניין זה, או מועד אחר כפי שיורה בית המשפט בעת מתן ההחלטה.

{{ח:קטע2|פרק כ|פרק כ׳: הוראות כלליות}}
{{ח:קטע3|פרק כ סימן א|סימן א׳: ייצוג בעלי דין ופסולי דין|תיקון: תש״ף־2}}

{{ח:סעיף|170|ייפוי כוח לעורך דין}}
{{ח:ת}} כל פעולה בבית משפט הנדרשת מבעל דין או המותרת לו לפי דין, רשאי הוא לעשותה בעצמו או בידי עורך דין שמינה לכך כדין, והוא כשאין הוראה מפורשת אחרת בכל דין.

{{ח:סעיף|170א|צירוף ייפוי כוח|תיקון: תשפ״ב}}
{{ח:ת}} עורך דין המייצג בעל דין, יצרף לכתב הטענות הראשון את ייפוי הכוח מטעם בעל הדין.

{{ח:סעיף|171|רשימת עורכי הדין}}
{{ח:תת|(א)}} משרד עורכי דין שבו עורכי דין המייצגים בבית המשפט, ימציא לבית המשפט את רשימת עורכי הדין שבמשרד המייצגים בבית המשפט ואת מספר הרישיון של כל אחד מהם וכן את שם עורך הדין במשרד שיורשה להוסיף לרשימה או לגרוע ממנה.
{{ח:תת|(ב)}} תקנה זו תחול בהתאמה על פרקליטות המדינה, על פרקליטויות המחוז ועל לשכות משפטיות.
{{ח:תת|(ג)}} מנהל בתי המשפט רשאי לפרסם הנחיות למילוי תקנה זו.
{{ח:תת}} {{ח:הערה|פורסמה {{ח:חיצוני|הודעה על הנחיית מנהל בתי המשפט בדבר רשימת עורכי הדין|הודעה על הנחיית מנהל בתי המשפט בדבר רשימת עורכי הדין}} לפי תקנות סדר הדין האזרחי, התשע״ט–2018 (י״פ תשפ״א, 2339).}}

{{ח:סעיף|172|הפסקת ייצוג של עורך הדין}}
{{ח:ת}} בעל דין שמייצגו עורך דין רשאי לבטל את ייפוי הכוח של עורך דינו, ובלבד שנמסרה הודעה על כך לבית המשפט ולכל שאר בעלי הדין; עורך דין רשאי להפסיק את הייצוג ברשות בית המשפט בלבד.

{{ח:סעיף|172א|אפוטרופוס לדין|תיקון: תש״ף־2}}
{{ח:ת}} בית המשפט רשאי למנות לפסול־דין, או למי שזקוק לאפוטרופוס, אפוטרופוס־לדין שייצגו ייצוג מלא בכל ההליכים בבית המשפט.

{{ח:קטע3|פרק כ סימן ב|סימן ב׳: טענת פסלות}}

{{ח:סעיף|173|בקשה לפסלות שופט}}
{{ח:תת|(א)}} בקשה לפסלות שופט לפי {{ח:חיצוני|חוק בתי המשפט#סעיף 77א|סעיף 77א לחוק}} תוגש בכתב או אם הועלתה במהלך הדיון תישמע בעל פה, מיד לאחר שנודע לבעל הדין על עילת הפסלות ולפני כל טענה אחרת.
{{ח:תת|(ב)}} החליט בית המשפט לדחות את טענת הפסלות, ימשיך את הדיון כסדרו, זולת אם הורה אחרת.

{{ח:סעיף|174|ערעור על החלטה בדבר פסלות שופט}}
{{ח:תת|(א)}} ערעור על החלטה בדבר פסלות שופט יוגש בכתב לבית המשפט העליון בתוך ארבעה עשר ימים ממועד המצאת ההחלטה; הערעור יפרט את עיקרי נימוקי התנגדותו של בעל הדין להחלטה, ויצורפו לו תצהיר המאמת את העובדות שביסוד הבקשה, עותק מבקשת הפסלות, פרוטוקול הדיון בבקשה, וההחלטה נושא הערעור.
{{ח:תת|(ב)}} עותק מהערעור וכל המסמכים שצורפו לו יומצאו לכל שאר בעלי הדין בו ביום.
{{ח:תת|(ג)}} בעלי הדין האחרים רשאים להשיב לערעור.
{{ח:תת|(ד)}} התקנות בדבר בקשה בכתב לפי {{ח:פנימי|פרק ח|פרק ח׳}} יחולו בשינויים המחויבים גם על ערעור לפי תקנה זו.
{{ח:תת|(ה)}} נשיא בית המשפט העליון רשאי לבקש מהשופט, שעל החלטתו הוגש הערעור, להעיר את הערותיו.
{{ח:תת|(ו)}} הוחלט בערעור להעביר את הדיון בתובענה לשופט אחר, רשאי הוא לדון בה מן השלב שאליו הגיע השופט הקודם או מכל שלב אחר שייראה לו נכון וצודק בנסיבות העניין.

{{ח:קטע3|פרק כ סימן ג|סימן ג׳: שונות}}

{{ח:סעיף|175|סמכות מנהל בתי המשפט}}
{{ח:ת}} הנחיות טכניות שיורה מנהל בתי המשפט לפי תקנות אלה יפורסמו בהודעה ברשומות ובאתר האינטרנט של מערכת בתי המשפט.
{{ח:ת}} {{ח:הערה|ראו {{ח:חיצוני|https://www.gov.il/he/pages/guide_to_civil_procedure_01012021?chapterIndex|הודעות מנהל בתי המשפט בדבר תקנות סדר הדין האזרחי החדשות}}.}}

{{ח:סעיף|175א|שינוי מועד דיון|תיקון: תש״ף־2, תשפ״ג־4}}
{{ח:תת|(א)}} ככלל יש לקיים כל דיון הקבוע בבית המשפט במועד שנקבע.
{{ח:תת|(ב)}} פנייה לשינוי מועד דיון תוגש כשהיא ערוכה לפי {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 10|טופס 10 שבתוספת הראשונה}}, בצירוף המסמכים המאמתים את העובדות המפורטות בפנייה.
{{ח:תת|(ג)}} טעמים כגון שיקולי נוחות, הסכמת בעלי הדין, עומס עבודה, קיום משא ומתן לפשרה או הליך גישור שנמשך למעלה משישה חודשים או תקופה ארוכה יותר כפי שהורה בית המשפט לפי {{ח:חיצוני|חוק בתי המשפט#סעיף 79ג|סעיף 79ג לחוק}}, לא יהוו, ככלל, עילה מספקת לשינוי מועד הדיון.
{{ח:תת|(ד)}} בפנייה לשינוי מועד דיון שביסודה נסיבות אישיות של בעל דין או בא־כוחו יבחן בית המשפט אם היה ניתן למצוא פתרון סביר אחר שיאפשר את קיום הדיון או את הקדמתו.
{{ח:תת|(ה)}} פנייה לשינוי מועד הדיון עקב קיומם של כמה דיונים באותו מועד תוגש בסמוך למועד שבו נודע קיומו של דיון מקביל; פנייה שלא תוגש כאמור יכול שתידחה מטעם זה בלבד; שינוי מועד דיון בשל קיומו של דיון מקביל ייעשה רק אם מתברר כי לא ניתן לקיים את שני הדיונים במועדם תוך מיצוי אמצעים סבירים אחרים.
{{ח:תת|(ו)}} בכל החלטה בפנייה לשינוי מועד דיון יבחן בית המשפט, בין השאר, את מספר הפניות הקודמות שהוגשו בתיק, את טעמי הדחיות, את משך הזמן שבו התיק תלוי ועומד, ואת המועד שבו הוגשה הבקשה.
{{ח:תת|(ז)}} בית המשפט רשאי לחייב את הפונה בהוצאות לטובת בעל הדין שכנגד או לטובת אוצר המדינה אם סבר שהנסיבות מצדיקות זאת.

{{ח:סעיף|176|סמכות כללית של בית המשפט למתן הוראות}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט רשאי לתת בכל עת הוראות לכל עניין שבסדרי הדין וכן לתקן כל פגם או טעות בכל הליך לרבות בעניין שהוכרע לפי {{ח:פנימי|סעיף 33|תקנה 33(ד)}} אם ראה לנכון צורך בכך לשם הגשמת מטרת תקנות אלה.
{{ח:תת|(ב)}} בית המשפט רשאי לתת הוראות בדבר היקף כתב טענות; נקבע בתקנות אלה או בכל חיקוק זמן לעשיית דבר או להימנע מעשיית דבר או מדד להיקף כתב טענות, יחול האמור כל עוד בית המשפט לא הורה אחרת מטעמים מיוחדים.
{{ח:תת|(ג)}} מועד שהורה עליו בית המשפט לעשיית דבר שבסדר הדין או שבנוהג, רשאי הוא, לפי שיקול דעתו, ובאין הוראה אחרת בתקנות אלה, להאריכו מזמן לזמן.

{{ח:סעיף|177|סמכות עוזר משפטי|תיקון: תשע״ט־3, תשפ״א}}
{{ח:ת}} עוזר משפטי של שופט רשאי באישור השופט לפעול כמפורט להלן, ולגבי פסקאות (3) עד (6) הוא רשאי לפעול כאמור לפי הנחיה פרטנית של השופט:
{{ח:תת|(1)}} לקבוע מועדי דיון ולשנותם, להאריך מועדים להגשת מסמכים, בקשות וכתבי בי־דין אחרים, ובלבד שמדובר בבקשה המוגשת בהסכמת הצדדים ושאין מדובר במועדים שנקבעו בחיקוק;
{{ח:תת|(2)}} להעביר לתגובת המשיב בקשה שהגיש בעל דין, למעט בקשה שהעברתה לתגובת בעל הדין שכנגד טעונה החלטת שופט לפי דין, ובלבד שלא יקצוב העוזר המשפטי מועד לתגובה השונה מן המועד הקבוע בדין;
{{ח:תת|(3)}} להביא לפני בעלי הדין הצעות להסדר דיוני של השופט שיש בו כדי לקדם ולייעל את הטיפול והדיון בתובענה;
{{ח:תת|(4)}} להעביר לבעלי הדין הנחיות מוקדמות של שופט לדיון בתובענה או החלטות והנחיות של נשיא בית המשפט;
{{ח:תת|(5)}} להביא לפני בעלי הדין הצעות של שופט להפניית התובענה למנגנון חלופי ליישוב סכסוך;
{{ח:תת|(6)}} להציע לבעלי הדין לפי הנחיית השופט להסכים למינוי מומחה לפי כל דין.

{{ח:סעיף|178|תצהיר}}
{{ח:תת|(א)}} תצהיר יהיה ערוך בגוף ראשון, מחולק לסעיפים ומכיל רק עובדות שהמצהיר יכול להעיד מתוך ידיעתו הוא; בתצהיר המצורף לכתב טענות רשאי הוא להצהיר גם לפי מיטב ידיעתו או אמונתו ובלבד שיציין את מקור אמונתו או ידיעתו.
{{ח:תת|(ב)}} דין מצהיר בתצהיר חלף עדות ראשית כדין עד במשפט, ואולם התצהיר ייחשב כראיה רק אם המצהיר התייצב לחקירה נגדית.
{{ח:תת|(ג)}} נמנע המצהיר מלהתייצב לחקירה על תצהיר שצורף לכתב טענות – לא ישמש תצהירו ראיה לטובת בעל הדין שהגיש אותו, אלא ברשות בית המשפט שתינתן מטעמים מיוחדים.
{{ח:תת|(ד)}} בית המשפט רשאי בכל עת לדרוש מיוזמתו את ההתייצבות של מצהיר לשם חקירה.

{{ח:סעיף|179|מנין הימים}}
{{ח:תת|(א)}} המועד הקובע לתחילת מניין הימים לפרק הזמן שנקבע הוא יום המצאת המסמך כמפורט בתקנות אלה; אם ניתנה החלטה במעמד בעלי הדין, יימנה המועד ממועד הדיון.
{{ח:תת|(ב)}} תקופת פגרה של בית המשפט לא תובא במניין הימים שנקבעו בתקנות אלה או שנקבעו בידי בית המשפט, זולת אם בית המשפט הורה אחרת.

{{ח:סעיף|180|תחולה, הוראת מעבר ותחילה|תיקון: תשע״ט־2, תש״ף, תש״ף־2, תשפ״א, תשפ״ב}}
{{ח:תת|(א)}} {{ח:פנימי|חלק א|חלק א׳ לתקנות אלה}} יחול על כל עניין אזרחי המובא לפני בית משפט.
{{ח:תת|(ב)}} {{ח:פנימי|חלק ב|חלק ב׳ לתקנות אלה}} יחול על כל עניין אזרחי המובא לפני בית משפט, זולת אם נקבעו בדין בעניין פלוני סדרי דין מיוחדים אחרים.
{{ח:תת|(ג)}} תחילתן של תקנות אלה ביום י״ז בטבת התשפ״א (1 בינואר 2021) (להלן – יום התחילה) והן יחולו על הליך לרבות ערעור, שנפתח ביום התחילה או לאחריו, ולעניין ערעור – אם ההחלטה שעליה מבקשים לערער ניתנה לפני יום התחילה והמועד האחרון להגשת בקשת רשות ערעור או ערעור לפי {{ח:חיצוני|תקנות סדר הדין האזרחי הישנות|תקנות סדר הדין האזרחי, התשמ״ד–1984}}, הוא ביום התחילה או לאחריו, ניתן להגיש בקשת רשות ערעור או ערעור לפי המועד הקבוע בתקנות אלה; ואולם ההוראות הבאות יחולו מיום התחילה:
{{ח:תתת|(1)}} על הליכים שנפתחו ערב יום התחילה – {{ח:פנימי|חלק א|חלק א׳}}, {{ח:פנימי|חלק ב|ובחלק ב׳}} – {{ח:פנימי|סעיף 30|תקנות 30}}, {{ח:פנימי|סעיף 31|31}} {{ח:פנימי|סעיף 33|ו־33}} {{ח:פנימי|פרק ג|בפרק ג׳}}, {{ח:פנימי|פרק ה|פרקים ה׳ עד ז׳}}, {{ח:פנימי|סעיף 50|תקנות 50 עד 55}} {{ח:פנימי|פרק ח|בפרק ח׳}}, {{ח:פנימי|פרק יא|י״א}}, {{ח:פנימי|פרק יב|י״ב}}, {{ח:פנימי|פרק טז|ט״ז}}, {{ח:פנימי|פרק יח|י״ח}}, {{ח:פנימי|פרק יט|י״ט}}, {{ח:פנימי|פרק כ|כ׳}} וכל תקנה אחרת שבית המשפט הורה לבעלי הדין לקיימה;
{{ח:תתת|(2)}} על הליכים שטרם הוגש בהם כתב תשובה וטרם חלף המועד להגשתו – יחול נוסף על האמור בפסקה (1) {{ח:פנימי|פרק ט|פרק ט׳}};
{{ח:תתת|(3)}} על הליכים שנקבעה לגביהם ישיבת קדם־משפט במועד המאוחר בשישים ימים מיום התחילה יחולו נוסף על האמור בפסקה (1) {{ח:פנימי|פרק ח|פרקים ח׳}}, {{ח:פנימי|פרק י|י׳}} {{ח:פנימי|פרק יג|ו{{ח:הערה|־}}י״ג}}.

{{ח:קטע2|תוספת 1|תוספת ראשונה}}
{{ח:קטע4||{{ח:הערה|(לפי {{ח:פנימי|סעיף 10|תקנה 10}}, {{ח:פנימי|סעיף 15|15}}, {{ח:פנימי|סעיף 17|17}}, {{ח:פנימי|סעיף 36|36}}, {{ח:פנימי|סעיף 79|79}}, {{ח:פנימי|סעיף 89|89}}, {{ח:פנימי|סעיף 96|96}}, {{ח:פנימי|סעיף 114|114}}, {{ח:פנימי|סעיף 122|122}})}}|תיקון: תשע״ט־3}}

{{ח:סעיף*|||תיקון: תשע״ט־3, תש״ף־2, תשפ״ב|עוגן=תוספת 1 טופס 1}}
{{ח:ת}} '''טופס 1:''' כתב ויתור על סודיות – כללי {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 15|תקנה 15}})}}

{{ח:סעיף*|||תיקון: תשפ״ב|עוגן=תוספת 1 טופס 1א}}
{{ח:ת}} '''טופס 1א:''' כתב ויתור על סודיות – נפגע שנפטר {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 15|תקנה 15}})}}

{{ח:סעיף*|||תיקון: תשפ״ב|עוגן=תוספת 1 טופס 1ב}}
{{ח:ת}} '''טופס 1ב:''' כתב ויתור על סודיות – קטין {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 15|תקנה 15}})}}

{{ח:סעיף*|||תיקון: תש״ף־2|עוגן=תוספת 1 טופס 2}}
{{ח:ת}} '''טופס 2:''' הזמנה לדין {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 10|תקנה 10}})}}

{{ח:סעיף*|||תיקון: תש״ף־2|עוגן=תוספת 1 טופס 3}}
{{ח:ת}} '''טופס 3:''' שאלון לתובע בתובענה לפיצויים בשל נזק גוף {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 17|תקנה 17}})}}

{{ח:סעיף*|||תיקון: תש״ף־2, תשפ״א|עוגן=תוספת 1 טופס 4}}
{{ח:ת}} '''טופס 4:''' דיווח לבית המשפט בדבר הדיון המקדמי (לפי {{ח:פנימי|סעיף 36|תקנה 36 לתקנות סדר הדין האזרחי}}) {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 36|תקנה 36}})}}

{{ח:סעיף*|||תיקון: תשפ״ב|עוגן=תוספת 1 טופס 4א}}
{{ח:ת}} '''טופס 4א:''' הזמנה לדין {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 54|תקנה 54}})}}

{{ח:סעיף*|||תיקון: תשע״ט־3|עוגן=תוספת 1 טופס 5}}
{{ח:ת}} '''טופס 5:''' תצהיר לכתב טענות בתובענה בדיון מהיר {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 79|תקנה 79}})}}

{{ח:סעיף*|||תיקון: תשפ״ג|עוגן=תוספת 1 טופס 6}}
{{ח:ת}} '''טופס 6''' {{ח:הערה|(בוטל)}}

{{ח:סעיף*|||תיקון: תשפ״ה־2|עוגן=תוספת 1 טופס 7}}
{{ח:ת}} '''טופס 7:''' כתב התחייבות עצמית – סעד זמני {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 96|תקנה 96}})}}

{{ח:סעיף*|עוגן=תוספת 1 טופס 8}}
{{ח:ת}} '''טופס 8:''' הודעה בדבר צו כניסה לחצרים {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 114|תקנה 114}})}}

{{ח:סעיף*|עוגן=תוספת 1 טופס 9}}
{{ח:ת}} '''טופס 9:''' כתב ערבות להבטחת אחריות של כונס נכסים {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 122|תקנה 122}})}}

{{ח:סעיף*|||תיקון: תשפ״ג־4|עוגן=תוספת 1 טופס 10}}
{{ח:ת}} '''טופס 10:''' פנייה לשינוי מועד הדיון {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 175א|תקנה 175א}})}}

{{ח:קטע2|תוספת 2|תוספת שנייה}}
{{ח:קטע4||{{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 37|תקנה 37(יא)}})}}}}
{{ח:קטע3||בתי המשפט שבהם תתקיים פגישת מהו״ת}}

{{ח:סעיף*|1||עוגן=תוספת 2 פרט 1}}
{{ח:ת}} בתי משפט השלום

{{ח:קטע2|תוספת 3|תוספת שלישית|תיקון: תשפ״א־4}}
{{ח:קטע4||{{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 135|תקנה 135}})}}}}
{{ח:קטע3||סכומי הערובה להבטחת הוצאות המשיב}}
{{ח:קטע3||בית המשפט העליון}}

{{ח:סעיף*}}
{{ח:ת}}

{{מוקטן|טור א׳}} {{ש}} סוג הליך	{{מוקטן|טור ב׳}} {{ש}} סוג תיק	{{מוקטן|טור ג׳}} {{ש}} סוג עניין	{{מוקטן|טור ד׳}} {{ש}} סכום ערובה {{ש}} בשקלים חדשים

1.	ערעור אזרחי	ע״א	ערעור אזרחי – כללי	35,000

2.	ערעור אזרחי	ע״א	ערעור על פסק דין שניתן בתביעה לפיצויים בשל נזק גוף, לרבות תביעה שעילתה {{ח:חיצוני|חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים|בחוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים, התשל״ה–1975}}, שהוגש בידי ניזוק בעניין גובה הנזק	20,000

3.	ערעור אזרחי	ע״א	ערעור על החלטת פסלות לפי {{ח:חיצוני|חוק בתי המשפט#סעיף 77א|סעיף 77א לחוק בתי המשפט [נוסח משולב], התשמ״ד–1984}} (להלן – חוק בתי המשפט)	15,000

4.	ערעור אזרחי	ע״א	ערעור לפי {{ח:חיצוני|חוק חדלות פירעון ושיקום כלכלי|חוק חדלות פירעון ושיקום כלכלי, התשע״ח–2018}} (להלן – חוק חדלות פירעון ושיקום כלכלי) או לפי {{ח:חיצוני|פקודת פשיטת הרגל|פקודת פשיטת הרגל [נוסח חדש], התש״ם–1980}} (להלן – פקודת פשיטת הרגל) שהגיש חייב באותו הליך	5,000

5.	ערעור אזרחי	ע״א	ערעור על החלטה לפי {{ח:חיצוני|חוק העונשין#סעיף 77|סעיף 77 לחוק העונשין, התשל״ז–1977}} (להלן – חוק העונשין)	7,500

6.	רשות ערעור אזרחי	רע״א	בקשת רשות ערעור – כללי	20,000

7.	רשות ערעור אזרחי	רע״א	בקשת רשות ערעור על פסק דין שניתן בערעור	25,000

8.	רשות ערעור אזרחי	רע״א	בקשת רשות ערעור לפי {{ח:חיצוני|חוק משפחות חיילים שנספו במערכה (תגמולים ושיקום)|חוק משפחות חיילים שנספו במערכה (תגמולים ושיקום), התש״י–1950}} (להלן – חוק משפחות חיילים שנספו במערכה (תגמולים ושיקום)), {{ח:חיצוני|חוק הנכים (תגמולים ושיקום)|חוק הנכים (תגמולים ושיקום), התשי״ט–1959 [נוסח משולב]}} (להלן – חוק הנכים (תגמולים ושיקום)), {{ח:חיצוני|חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה|חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה, התש״ל–1970}}, {{ח:חיצוני|חוק המשטרה (נכים ונספים)|חוק המשטרה (נכים ונספים), התשמ״א–1981}}, או לפי {{ח:חיצוני|חוק שירות בתי הסוהר (נכים ונספים)|חוק שירות בתי הסוהר (נכים ונספים), התשמ״א–1981}}	5,000

9.	רשות ערעור אזרחי	רע״א	בקשת רשות ערעור על החלטה של בית משפט מחוזי בערעור על פסק דין של בית משפט לתביעות קטנות	10,000

10.	רשות ערעור אזרחי	רע״א	בקשת רשות ערעור לפי {{ח:חיצוני|חוק חדלות פירעון ושיקום כלכלי|חוק חדלות פירעון ושיקום כלכלי}} או של חייב לפי {{ח:חיצוני|פקודת פשיטת הרגל|פקודת פשיטת הרגל}} שהגיש חייב באותו הליך	3,000

11.	רשות ערעור אזרחי	רע״א	בקשת רשות ערעור לפי {{ח:חיצוני|חוק למניעת אלימות במשפחה|חוק למניעת אלימות במשפחה, התשנ״א–1991}} (להלן – חוק למניעת אלימות במשפחה)	3,000

12.	רשות ערעור אזרחי	רע״א	בקשת רשות ערעור לפי {{ח:חיצוני|חוק מניעת הטרדה מאיימת|חוק מניעת הטרדה מאיימת, התשס״ב–2001}} (להלן – חוק מניעת הטרדה מאיימת)	3,000

13.	רשות ערעור אזרחי	רע״א	בקשת רשות ערעור לפי {{ח:חיצוני|חוק נכי המלחמה בנאצים|חוק נכי המלחמה בנאצים, התשי״ד–1954}} (להלן – חוק נכי המלחמה בנאצים) או לפי {{ח:חיצוני|חוק נכי רדיפות הנאצים|חוק נכי רדיפות הנאצים, התשי״ז–1957}} ({{ח:הערה|[צ״ל: להלן -]}} חוק נכי רדיפות הנאצים)	פטור

14.	רשות ערעור אזרחי	רע״א	בקשת רשות ערעור על החלטה לפי {{ח:חיצוני|חוק העונשין#סעיף 77|סעיף 77 לחוק העונשין}}	7,500

15.	רשות ערעור אזרחי	רע״א	בקשת רשות ערעור על החלטה לפי {{ח:חיצוני|חוק הסיוע המשפטי|חוק הסיוע המשפטי, התשל״ב–1972}} (להלן – חוק הסיוע המשפטי)	פטור

16.	בקשת רשות ערעור משפחה	בע״מ	בקשת רשות ערעור משפחה – כללי	15,000

17.	בקשת רשות ערעור משפחה	בע״מ	בקשת רשות ערעור לפי {{ח:חיצוני|חוק אימוץ ילדים|חוק אימוץ ילדים, התשמ״א–1981}} (להלן – חוק אימוץ ילדים)	פטור

18.	בקשת רשות ערעור משפחה	בע״מ	בקשת רשות ערעור על החלטה לפי {{ח:חיצוני|חוק הנוער (טיפול והשגחה)|חוק הנוער (טיפול והשגחה), התש״ך–1960}} (להלן – חוק הנוער (טיפול והשגחה))	פטור

19.	בקשת רשות ערעור משפחה	בע״מ	בקשת רשות ערעור משפחה בעניין משמורת או מזונות קטינים	3,000

20.	בקשת רשות ערעור משפחה	בע״מ	בקשת רשות ערעור לפי {{ח:חיצוני|חוק למניעת אלימות במשפחה|חוק למניעת אלימות במשפחה}}	3,000

21.	בקשת רשות ערעור משפחה	בע״מ	בקשת רשות ערעור לפי {{ח:חיצוני|חוק מניעת הטרדה מאיימת|חוק מניעת הטרדה מאיימת}}	3,000

22.	ערעור עתירה מינהלית או תובענה מינהלית	עע״מ	ערעור בעניין עתירה מינהלית או תובענה מינהלית – כללי	30,000

23.	ערעור עתירה מינהלית	עע״מ	ערעור בעניין עתירה מינהלית לפי {{ח:חיצוני|חוק בתי משפט לעניינים מינהליים#תוספת 1 פרט 2|פרט 2 לתוספת הראשונה לחוק בתי משפט לעניינים מינהליים, התש״ס–2000}} (להלן – חוק בתי משפט לעניינים מינהליים)	15,000

24.	ערעור עתירה מינהלית	עע״מ	ערעור בעניין עתירה מינהלית לפי {{ח:חיצוני|חוק בתי משפט לעניינים מינהליים#תוספת 1 פרט 12|פרט 12 לתוספת הראשונה לחוק בתי משפט לעניינים מינהליים}}	10,000

25.	ערעור עתירה מינהלית	עע״מ	ערעור בעניין עתירה מינהלית שעניינה דיור ציבורי לפי {{ח:חיצוני|חוק בתי משפט לעניינים מינהליים#תוספת 1 פרט 13|פרט 13 לתוספת הראשונה לחוק בתי משפט לעניינים מינהליים}}	3,000

26.	ערעור עתירה מינהלית	עע״מ	ערעור על החלטת פסלות לפי {{ח:חיצוני|חוק בתי המשפט#סעיף 77א|סעיף 77א לחוק בתי המשפט}}	15,000

27.	בקשת רשות מינהלי	בר״מ	בקשת רשות ערעור מינהלי – כללי	15,000

28.	בקשת רשות מינהלי	בר״מ	בקשת רשות ערעור מינהלי על החלטת בית משפט לעניינים מינהליים בערעור על החלטת בית הדין לעררים לפי {{ח:חיצוני|חוק הכניסה לישראל|חוק הכניסה לישראל, התשי״ב–1952}} (להלן – חוק הכניסה לישראל)	5,000

29.	בקשת רשות מינהלי	בר״מ	בקשת רשות ערעור מינהלי על החלטת בית משפט לעניינים מינהליים בערעור על החלטת בית הדין לביקורת משמורת לפי {{ח:חיצוני|חוק הכניסה לישראל|חוק הכניסה לישראל}} או לפי {{ח:חיצוני|חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט)|חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט), התשי״ד–1954}} (להלן – חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט))	פטור

30.	ערעור רשם	ע״ר	ערעור על פסק דין של רשם בית המשפט העליון	10,000

31.	ערעור רשם	ע״ר	ערעור על החלטה אחרת של רשם בית המשפט העליון	פטור

{{ח:קטע3||בית המשפט המחוזי}}

{{ח:סעיף*}}
{{ח:ת}}

{{מוקטן|טור א׳}} {{ש}} סוג הליך	{{מוקטן|טור ב׳}} {{ש}} סוג תיק	{{מוקטן|טור ג׳}} {{ש}} סוג עניין	{{מוקטן|טור ד׳}} {{ש}} סכום ערובה {{ש}} בשקלים חדשים

32.	ערעור אזרחי	ע״א	ערעור הנדון לפני הרכב על החלטת בית בית משפט השלום	20,000

33.	ערעור אזרחי	ע״א	ערעור הנדון לפני דן יחיד על החלטת בית משפט השלום	15,000

34.	ערעור אזרחי	ע״א	ערעור על החלטה לפי {{ח:חיצוני|חוק בתי המשפט#סעיף 49|סעיף 49 לחוק בתי המשפט}}	7,500

35.	ערעור אזרחי	ע״א	ערעור על החלטה לפי {{ח:חיצוני|חוק העונשין#סעיף 77|סעיף 77 לחוק העונשין}}	7,500

36.	ערעור אזרחי	ע״א	ערעור על החלטה לפי {{ח:חיצוני|חוק למניעת אלימות במשפחה|חוק למניעת אלימות במשפחה}}	פטור

37.	ערעור אזרחי	ע״א	ערעור על החלטה לפי {{ח:חיצוני|חוק מניעת הטרדה מאיימת|חוק מניעת הטרדה מאיימת}}	פטור

38.	ערעור אזרחי	ע״א	ערעור על החלטה לפי {{ח:חיצוני|חוק הנוער (טיפול והשגחה)|חוק הנוער (טיפול והשגחה)}}	פטור

39.	ערעור אזרחי	ע״ו	ערעור לפי {{ח:חיצוני|חוק משפחות חיילים שנספו במערכה (תגמולים ושיקום)|חוק משפחות חיילים שנספו במערכה (תגמולים ושיקום)}} או לפי {{ח:חיצוני|חוק הנכים (תגמולים ושיקום)|חוק הנכים (תגמולים ושיקום)}}	פטור

40.	ערעור אזרחי	ע״ו	ערעור לפי {{ח:חיצוני|חוק נכי המלחמה בנאצים|חוק נכי המלחמה בנאצים}} או לפי {{ח:חיצוני|חוק נכי רדיפות הנאצים|חוק נכי רדיפות הנאצים}}	פטור

41.	ערעור חדלות פירעון	עחד״פ	ערעור לפי {{ח:חיצוני|חוק חדלות פירעון ושיקום כלכלי|חוק חדלות פירעון ושיקום כלכלי}} שמגיש חייב	3,000

42.	ערעור חדלות פירעון	עחד״פ	ערעור לפי {{ח:חיצוני|חוק חדלות פירעון ושיקום כלכלי|חוק חדלות פירעון ושיקום כלכלי}} שמגיש נושה	6,000

43.	ערעור חדלות פירעון	עחד״פ	ערעור לפי {{ח:חיצוני|חוק חדלות פירעון ושיקום כלכלי|חוק חדלות פירעון ושיקום כלכלי}} שמגיש עובד	2,500

44.	ערעור חדלות פירעון	עחד״פ	ערעור על החלטת נאמן או מנהל הסדר בתאגיד לפי {{ח:חיצוני|חוק חדלות פירעון ושיקום כלכלי|חוק חדלות פירעון ושיקום כלכלי}}	8,000

45.	ערעור פירוקים	פר״ק	ערעור לפי {{ח:חיצוני|פקודת החברות|פקודת החברות [נוסח חדש], התשמ״ג–1983}} (להלן – פקודת החברות) על החלטה של בעל תפקיד	8,000

46.	ערעור פירוקים	פר״ק	ערעור על החלטת בעל תפקיד בתאגיד בהקפאת הליכים שמונה לפי {{ח:חיצוני|חוק החברות#סעיף 350|סעיף 350 לחוק החברות, התשנ״ט–1999}}	8,000

47.	ערעור פירוקים	פר״ק	ערעור לפי {{ח:חיצוני|פקודת החברות|פקודת החברות}} שהגיש עובד	2,500

48.	ערעור פשיטות רגל	פש״ר	ערעור לפי {{ח:חיצוני|פקודת פשיטת הרגל|פקודת פשיטת הרגל}} שמגיש חייב	3,000

49.	ערעור פשיטות רגל	פש״ר	ערעור לפי {{ח:חיצוני|פקודת פשיטת הרגל|פקודת פשיטת הרגל}} שמגיש נושה	6,000

50.	רשות ערעור חדלות פירעון	רחדל״פ	בקשת רשות ערעור לפי {{ח:חיצוני|חוק חדלות פירעון ושיקום כלכלי|חוק חדלות פירעון ושיקום כלכלי}} שהגיש חייב	3,000

51.	רשות ערעור חדלות פירעון	רחדל״פ	בקשת רשות ערעור לפי {{ח:חיצוני|חוק חדלות פירעון ושיקום כלכלי|חוק חדלות פירעון ושיקום כלכלי}} שהגיש נושה	6,000

52.	ערעור על החלטת רשם	ע״ר	ערעור על החלטת רשם שאינו רשם בכיר	פטור

53.	ערעור שונה אזרחי	עש״א	ערעור שונה אזרחי – כללי	7,500

54.	ערעור שונה אזרחי	עש״א	ערעור על החלטת רשם הפטנטים והמדגמים לפי {{ח:חיצוני|פקודת הפטנטים והמדגמים|פקודת הפטנטים והמדגמים}}, או לפי {{ח:חיצוני|חוק הפטנטים|חוק הפטנטים, התשכ״ז–1967}}	10,000

55.	ערעור שונה אזרחי	עש״א	ערעור על החלטת רשם העיצובים לפי {{ח:חיצוני|חוק העיצובים|חוק העיצובים, התשע״ז–2017}}, ערעור על החלטת רשם סימני המסחר לפי {{ח:חיצוני|פקודת סימני מסחר|פקודת סימני מסחר [נוסח חדש], התשל״ב–1972}}, או לפי {{ח:חיצוני|חוק הגנת כינויי מקור וציונים גאוגרפיים|חוק הגנת כינויי מקור וציונים גאוגרפיים, התשכ״ה–1965}}	7,500

56.	ערעור שונה אזרחי	עש״א	ערעור על החלטת המפקח על לשכת רישום מקרקעין לפי {{ח:חיצוני|חוק המקרקעין|חוק המקרקעין, התשכ״ט–1969}}	15,000

57.	ערעור שונה אזרחי	עש״א	ערעור על החלטה לפי {{ח:חיצוני|חוק הסיוע המשפטי|חוק הסיוע המשפטי}}	פטור

58.	רשות ערעור אזרחי	רע״א	רשות ערעור אזרחי – כללי	7,500

59.	רשות ערעור אזרחי	רע״א	רשות ערעור על החלטה לפי {{ח:חיצוני|חוק מניעת הטרדה מאיימת|חוק מניעת הטרדה מאיימת}}	פטור

60.	ערעור משפחה	עמ״ש	ערעור משפחה – כללי	15,000

61.	ערעור משפחה	עמ״ש	ערעור בעניין משמורת או מזונות קטינים	7,500

62.	ערעור משפחה	עמ״ש	ערעור על החלטה לפי {{ח:חיצוני|חוק למניעת אלימות במשפחה|חוק למניעת אלימות במשפחה}}	פטור

63.	ערעור משפחה	עמ״ש	ערעור על החלטה לפי {{ח:חיצוני|חוק מניעת הטרדה מאיימת|חוק מניעת הטרדה מאיימת}}	פטור

64.	ערעור משפחה	עמ״ש	ערעור לפי {{ח:חיצוני|חוק אימוץ ילדים|חוק אימוץ ילדים}}	פטור

65.	רשות ערעור משפחה	רמ״ש	רשות ערעור משפחה – כללי	7,500

66.	רשות ערעור משפחה	רמ״ש	רשות ערעור בעניין משמורת או מזונות קטינים	3,000

67.	רשות ערעור משפחה	רמ״ש	רשות ערעור על החלטה לפי {{ח:חיצוני|חוק למניעת אלימות במשפחה|חוק למניעת אלימות במשפחה}}	פטור

68.	רשות ערעור משפחה	רמ״ש	רשות ערעור על החלטה לפי {{ח:חיצוני|חוק מניעת הטרדה מאיימת|חוק מניעת הטרדה מאיימת}}	פטור

69.	רשות ערעור משפחה	רמ״ש	רשות ערעור לפי {{ח:חיצוני|חוק אימוץ ילדים|חוק אימוץ ילדים}}	פטור

70.	רשות ערעור בוררות	רע״ב	רשות ערעור לפי {{ח:חיצוני|חוק הבוררות|חוק הבוררות, התשכ״ח–1968}} (להלן – חוק הבוררות)	10,000

71.	רשות ערעור תביעות קטנות	רת״ק	רשות ערעור על החלטה של בית משפט לתביעות קטנות	5,000

72.	עניינים מינהליים	עמ״נ	ערעור – כללי	10,000

73.	עניינים מינהליים	עמ״נ	ערעור על החלטת בית הדין לעררים לפי {{ח:חיצוני|חוק הכניסה לישראל|חוק הכניסה לישראל}}	2,000

74.	עניינים מינהליים	עמ״נ	ערעור על החלטת בית הדין לביקורת משמורת לפי {{ח:חיצוני|חוק הכניסה לישראל|חוק הכניסה לישראל}} או {{ח:חיצוני|חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט)|חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט)}}	פטור

75.	עניינים מינהליים	עמ״נ	ערעור על החלטת ועדת ערר לפי {{ח:חיצוני|חוק שירותי הסעד#סעיף 2|סעיף 2(ט) לחוק שירותי הסעד, התשי״ח–1958}}	פטור

76.	עניינים מינהליים	ע״ר	ערעור על החלטת רשם שאינו רשם בכיר	פטור

77.	עניינים מינהליים	עש״א	ערעור שונה מינהלי – כללי	10,000

78.	עניינים מינהליים	רע״מ	רשות ערעור מינהלי – כללי	2,000

{{ח:קטע3||בית משפט שלום}}

{{ח:סעיף*}}
{{ח:ת}}

{{מוקטן|טור א׳}} {{ש}} סוג הליך	{{מוקטן|טור ב׳}} {{ש}} סוג תיק	{{מוקטן|טור ג׳}} {{ש}} סוג עניין	{{מוקטן|טור ד׳}} {{ש}} סכום ערובה {{ש}} בשקלים חדשים

79.	ערעור על החלטת רשם	ע״ר	ערעור על החלטת רשם שאינו רשם בכיר	פטור

80.	רשות ערעור על פסק בוררות	רע״ב	רשות ערעור לפי {{ח:חיצוני|חוק הבוררות|חוק הבוררות}}	7,500

81.	חדלות פירעון	עחד״פ	ערעור על החלטת ממונה לפי {{ח:חיצוני|חוק חדלות פירעון ושיקום כלכלי|חוק חדלות פירעון ושיקום כלכלי}}	2,000

כלל הערכאות	כל סוגי הליכי הערעור	הליך שהגיש בעל דין שבאותו הליך הלשכה לסיוע משפטי כמשמעותה {{ח:חיצוני|חוק הסיוע המשפטי|בחוק הסיוע המשפטי}} מייצגת אותו	שליש מהסכום שנקבע להליך המפורט {{ח:פנימי|תוספת 3|בתוספת זו}} ולא יותר מ־5,000

{{ח:חתימות|כ״ה באלול התשע״ח (5 בספטמבר 2018)}}
* '''איילת שקד'''
שרת המשפטים
{{ח:סוגר}}
{{ח:סוף}}
[[קטגוריה:בוט חוקים]]