תקנות סדר הדין האזרחי הישנות

{{ח:התחלה}}
{{ח:כותרת|תקנות סדר הדין האזרחי, התשמ״ד–1984}}

{{ח:פתיח-התחלה}}
{{ח:תיבה|ק״ת תשמ״ד, 2220|תקנות סדר הדין האזרחי|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4685.pdf}}, {{ח:תיבה|2388|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4690.pdf}}; {{ח:תיבה|תשמ״ה, 342|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4730.pdf}}, {{ח:תיבה|1181|תיקון מס׳ 2|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4798.pdf}}; {{ח:תיבה|תשמ״ו, 403|תיקון מס׳ 3|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4892.pdf}}, {{ח:תיבה|994|תיקון מס׳ 4|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4939.pdf}}; {{ח:תיבה|תשמ״ז, 230|תיקון מס׳ 5|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4991.pdf}}, {{ח:תיבה|962|תיקון מס׳ 6|https://olaw.org.il/takanot/takanot-5034.pdf}}, {{ח:תיבה|963|תיקון מס׳ 7|https://olaw.org.il/takanot/takanot-5034.pdf}}; {{ח:תיבה|תשמ״ח, 238|תיקון מס׳ 7|https://olaw.org.il/takanot/takanot-5070.pdf}}; {{ח:תיבה|תשמ״ט, 34|תיקון מס׳ 8|https://olaw.org.il/takanot/takanot-5136.pdf}}, {{ח:תיבה|522|תיקון מס׳ 9|https://olaw.org.il/takanot/takanot-5168.pdf}}, {{ח:תיבה|586|תיקון מס׳ 10|https://olaw.org.il/takanot/takanot-5173.pdf}}, {{ח:תיבה|798|תיקון מס׳ 11|https://olaw.org.il/takanot/takanot-5186.pdf}}; {{ח:תיבה|תש״ן, 598|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-5266.pdf}}; {{ח:תיבה|תשנ״א, 386|ת״ט|https://olaw.org.il/takanot/takanot-5318.pdf}}, {{ח:תיבה|624|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-5336.pdf}}, {{ח:תיבה|1228|תיקון מס׳ 2|https://olaw.org.il/takanot/takanot-5380.pdf}}; {{ח:תיבה|תשנ״ב, 238|ת״ט|https://olaw.org.il/takanot/takanot-5389.pdf}}, {{ח:תיבה|991|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-5437.pdf}}, {{ח:תיבה|1147|תיקון מס׳ 2|https://olaw.org.il/takanot/takanot-5448.pdf}}, {{ח:תיבה|1180|ת״ט|https://olaw.org.il/takanot/takanot-5452.pdf}}; {{ח:תיבה|תשנ״ה, 1369|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-5676.pdf}}, {{ח:תיבה|1495|תיקון מס׳ 2|https://olaw.org.il/takanot/takanot-5683.pdf}}, {{ח:תיבה|1560|ת״ט|https://olaw.org.il/takanot/takanot-5686.pdf}}, {{ח:תיבה|1688|ת״ט|https://olaw.org.il/takanot/takanot-5693.pdf}}, {{ח:תיבה|1946|תיקון מס׳ 3|https://olaw.org.il/takanot/takanot-5706.pdf}}; {{ח:תיבה|תשנ״ו, 2|תיקון}}, {{ח:תיבה|932|תיקון מס׳ 2}}, {{ח:תיבה|989|תיקון מס׳ 3}}, {{ח:תיבה|1442|ת״ט}}; {{ח:תיבה|תשנ״ז, 136|תיקון}}, {{ח:תיבה|286|ת״ט}}, {{ח:תיבה|1262|תיקון מס׳ 2}}; {{ח:תיבה|תשנ״ח, 34|תיקון}}, {{ח:תיבה|1024|תיקון מס׳ 2}}, {{ח:תיבה|1130|ת״ט}}, {{ח:תיבה|1290|תיקון מס׳ 3}}; {{ח:תיבה|תשנ״ט, 568|תיקון}}, {{ח:תיבה|1000|תיקון מס׳ 2}}; {{ח:תיבה|תשס״א, 130|תיקון}}, {{ח:תיבה|189|תיקון מס׳ 2}}, {{ח:תיבה|242|תיקון מס׳ 3}}, {{ח:תיבה|475|תיקון מס׳ 4}}, {{ח:תיבה|820|תיקון מס׳ 5}}, {{ח:תיבה|976|תיקון מס׳ 6}}, {{ח:תיבה|987|תיקון מס׳ 7}}; {{ח:תיבה|תשס״ב, 780|תיקון}}; {{ח:תיבה|תשס״ג, 868|תיקון}}; {{ח:תיבה|תשס״ד, 936|תיקון}}; {{ח:תיבה|תשס״ה, 3|תיקון}}, {{ח:תיבה|202|תיקון מס׳ 2}}, {{ח:תיבה|658|תיקון מס׳ 3}}; {{ח:תיבה|תשס״ו, 80|תיקון}}, {{ח:תיבה|448|תיקון מס׳ 2}}, {{ח:תיבה|834|תיקון מס׳ 3}}, {{ח:תיבה|1020|ת״ט}}; {{ח:תיבה|תשס״ח, 86|הוראת שעה}}, {{ח:תיבה|103|תיקון}}, {{ח:תיבה|104|תיקון מס׳ 2}}, {{ח:תיבה|238|הוראת שעה (מס׳ 2)}}, {{ח:תיבה|850|הוראת שעה (תיקון)}}, {{ח:תיבה|1302|תיקון מס׳ 3}}, {{ח:תיבה|1616|ת״ט}}; {{ח:תיבה|תשס״ט, 86|תיקון}}, {{ח:תיבה|179|תיקון מס׳ 2}}, {{ח:תיבה|242|תיקון מס׳ 2 [צ״ל 3]}}; {{ח:תיבה|תש״ע, 42|תיקון}}, {{ח:תיבה|598|תיקון מס׳ 2}}, {{ח:תיבה|874|הוראת שעה}}, {{ח:תיבה|876|הוראת שעה [תשס״ח] (תיקון)}}, {{ח:תיבה|964|תיקון מס׳ 3}}, {{ח:תיבה|1290|תיקון מס׳ 4}}, {{ח:תיבה|1458|הוראת שעה [תש״ע] (תיקון) (מס׳ 2)}}, {{ח:תיבה|1458|תיקון מס׳ 5}}; {{ח:תיבה|תשע״א, 62|תיקון}}, {{ח:תיבה|109|תיקון מס׳ 2}}, {{ח:תיבה|467|הוראת שעה}}, {{ח:תיבה|538|ת״ט}}, {{ח:תיבה|704|הוראת שעה [תש״ע] (תיקון)}}, {{ח:תיבה|934|הוראת שעה [תשס״ח] (תיקון) (מס׳ 2)}}, {{ח:תיבה|934|תיקון מס׳ 3}}; {{ח:תיבה|תשע״ב, 21|תיקון}}, {{ח:תיבה|160|תיקון מס׳ 2}}, {{ח:תיבה|1040|הוראת שעה [תשס״ח] (תיקון)}}, {{ח:תיבה|1318|תיקון מס׳ 3}}, {{ח:תיבה|1398|ת״ט}}, {{ח:תיבה|1560|תיקון מס׳ 4}}, {{ח:תיבה|1648|תיקון מס׳ 5}}, {{ח:תיבה|1672|תיקון מס׳ 6}}, {{ח:תיבה|1692|תיקון מס׳ 7}}, {{ח:תיבה|1693|תיקון מס׳ 8}}, {{ח:תיבה|1704|תיקון מס׳ 9}}; {{ח:תיבה|תשע״ג, 868|תיקון}}, {{ח:תיבה|1120|הוראת שעה [תשע״א] (תיקון)}}; {{ח:תיבה|תשע״ד, 250|תיקון}}, {{ח:תיבה|454|הוראת שעה [תשע״א] (תיקון)}}, {{ח:תיבה|1084|הוראת שעה [תשס״ח] (תיקון)}}, {{ח:תיבה|1178|ת״ט}}, {{ח:תיבה|1188|תיקון מס׳ 2}}, {{ח:תיבה|1668|תיקון מס׳ 3}}, {{ח:תיבה|1668|הוראת שעה [תשס״ח] (תיקון מס׳ 2)}}; {{ח:תיבה|תשע״ה, 1290|תיקון}}, {{ח:תיבה|1330|הוראת שעה [תשס״ח] (תיקון)}}, {{ח:תיבה|1810, 1810|הוראת שעה}}, {{ח:תיבה|1811|תיקון מס׳ 2}}; {{ח:תיבה|תשע״ו, 718|תיקון}}, {{ח:תיבה|1072|הוראת שעה [תשס״ח] (תיקון)}}, {{ח:תיבה|1154|תיקון מס׳ 2}}, {{ח:תיבה|1154|תיקון מס׳ 3}}, {{ח:תיבה|1632|הוראת שעה}}, {{ח:תיבה|2262|תיקון מס׳ 4}}; {{ח:תיבה|תשע״ז, 717|תיקון}}, {{ח:תיבה|780|הוראת שעה [תשס״ח] (תיקון)}}; {{ח:תיבה|תשע״ח, 170|תיקון}}, {{ח:תיבה|250|הוראת שעה [תשס״ח] (תיקון)}}; {{ח:תיבה|תשע״ט, 470|תיקון}}, {{ח:תיבה|1364|ת״ט}}, {{ח:תיבה|1482|תיקון מס׳ 2}}, {{ח:תיבה|1796|תיקון מס׳ 3}}, {{ח:תיבה|2940|הוראת שעה [תשס״ח] (תיקון)}}; {{ח:תיבה|תש״ף, 962|הוראת שעה}}, {{ח:תיבה|1554|הוראת שעה [תשס״ח] (תיקון)}}, {{ח:תיבה|2084|הוראת שעה מס׳ 2}}, {{ח:תיבה|2564|הוראת שעה [תשס״ח] (תיקון מס׳ 2)}}; {{ח:תיבה|תשפ״א, 1056|תיקון [תשע״ט] (תיקון)|https://olaw.org.il/takanot/takanot-9021.pdf}}.

''עדכון סכומים:'' {{ח:תיבה|ק״ת תשס״ב, 464|עדכון התוספת השנייה}}; {{ח:תיבה|תשס״ג, 403|עדכון התוספת השנייה}}; {{ח:תיבה|תשס״ו, 244|עדכון התוספת השנייה}}, {{ח:תיבה|524|ת״ט}}; {{ח:תיבה|תשס״ח, 234|עדכון התוספת השנייה}}; {{ח:תיבה|תשס״ט, 363|עדכון התוספת השנייה}}; {{ח:תיבה|תש״ע, 599|עדכון התוספת השנייה}}; {{ח:תיבה|תשע״א, 277|עדכון התוספת השנייה}}; {{ח:תיבה|תשע״ב, 533|עדכון התוספת השנייה}}; {{ח:תיבה|תשע״ג, 582|עדכון התוספת השנייה}}; {{ח:תיבה|תשע״ד, 515|עדכון התוספת השנייה}}; {{ח:תיבה|תשע״ז, 487|עדכון התוספת השנייה}}; {{ח:תיבה|תשע״ח, 777|עדכון התוספת השנייה}}; {{ח:תיבה|תשע״ט, 1839|עדכון התוספת השנייה}}; {{ח:תיבה|תש״ף, 225|עדכון התוספת השנייה}}; {{ח:תיבה|תשפ״א, 1565|עדכון התוספת השנייה}}; {{ח:תיבה|תשפ״ב, 1406|עדכון התוספת השנייה|https://olaw.org.il/takanot/takanot-9848.pdf}}; {{ח:תיבה|תשפ״ג, 846|עדכון התוספת השנייה|https://olaw.org.il/takanot/takanot-10499.pdf}}.
{{ח:סוגר}}
{{ח:מפריד}}

{{ח:מבוא}}
בתוקף סמכותי לפי {{ח:חיצוני|חוק בתי המשפט#סעיף 108|סעיפים 46}} {{ח:חיצוני|חוק בתי המשפט#סעיף 109|ו־47}} {{ח:חיצוני|חוק בתי המשפט|לחוק בתי המשפט, התשי״ז–1957}}, {{ח:חיצוני|חוק הירושה#סעיף 160|סעיף 160}} {{ח:חיצוני|חוק הירושה|לחוק הירושה, התשכ״ה–1965}}, ושאר הסמכויות הנתונות לי לפי כל דין, ולענין {{ח:פנימי|פרק כב|פרק כ״ב להלן}} – לאחר התייעצות עם שר העבודה והרווחה, אני מתקין תקנות סדרי דין אלה:

{{ח:מפריד}}
'''החל מיום י״ז בטבת התשפ״א (1 בינואר 2021) יחולו {{ח:חיצוני|תקנות סדר הדין האזרחי|תקנות סדר הדין האזרחי, התשע״ט–2018}}''' (להלן – התקנות החדשות); ואולם על הליכים שנפתחו לפני יום תחילתן של {{ח:חיצוני|תקנות סדר הדין האזרחי|התקנות החדשות}}, ימשיכו לחול תקנות אלו אם לא חלות לגביהן {{ח:חיצוני|תקנות סדר הדין האזרחי|התקנות החדשות}} לפי {{ח:חיצוני|תקנות סדר הדין האזרחי#סעיף 180|תקנה 180(ג) לתקנות החדשות}}; עם זאת, {{ח:פנימי|פרק כז|פרק כ״ז}} {{ח:פנימי|תוספת 1|והתוספות הראשונה}} {{ח:פנימי|תוספת 2|והשנייה לתקנות אלה}} לא בוטלו וימשיכו לחול על הליכים בלי קשר למועד פתיחתם.

בתיקון תשע״ט בוטלו מרבית התקנות ושם התקנות שונה. לנוסח התקנות שנותר בתוקף ראו {{ח:חיצוני|תקנות סדר הדין האזרחי (אכיפת פסקי-חוץ)|תקנות סדר הדין האזרחי (אכיפת פסקי־חוץ), התשמ״ד–1984}}.
{{ח:סוגר}}
{{ח:מפריד}}

{{ח:קטע2||תוכן עניינים}}

{{ח:פנימי|חלק א|חלק א׳: מבוא}}

{{ח:פנימי|פרק א|פרק א׳: פרשנות ותחולה}}

{{ח:פנימי|חלק ב|חלק ב׳: הליכי המשפט}}

{{ח:פנימי|פרק ב|פרק ב׳: מקום השיפוט}}

{{ח:פנימי|פרק ג|פרק ג׳: פתיחת תובענה}}

{{ח:פנימי|פרק ג סימן א|סימן א׳: פתיחת הליך}}

{{ח:פנימי|פרק ג סימן ב|סימן ב׳: כתב תביעה}}

{{ח:פנימי|פרק ג סימן ג|סימן ג׳: הזמנה לדיון}}

{{ח:פנימי|פרק ד|פרק ד׳: בעלי הדין וייצוגם}}

{{ח:פנימי|פרק ד סימן א|סימן א׳: צירופים ושינויים}}

{{ח:פנימי|פרק ד סימן ב|סימן ב׳: ייצוג בעלי דין}}

{{ח:פנימי|פרק ד סימן ג|סימן ג׳: פסולי־דין}}

{{ח:פנימי|פרק ד סימן ד|סימן ד׳: חילופי בעל דין}}

{{ח:פנימי|פרק ה|פרק ה׳: עילות, תביעות ואיחודן}}

{{ח:פנימי|פרק ו|פרק ו׳: כתב הגנה וכתבי טענות אחרים}}

{{ח:פנימי|פרק ו סימן א|סימן א׳: כתב הגנה}}

{{ח:פנימי|פרק ו סימן ב|סימן ב׳: קיזוז ותביעה שכנגד}}

{{ח:פנימי|פרק ו סימן ג|סימן ג׳: כתב תשובה וכתבי טענות נוספים}}

{{ח:פנימי|פרק ז|פרק ז׳: כתבי טענות – הוראות כלליות}}

{{ח:פנימי|פרק ז סימן א|סימן א׳: צורה ותוכן}}

{{ח:פנימי|פרק ז סימן ב|סימן ב׳: תיקון כתב טענות}}

{{ח:פנימי|פרק ז סימן ג|סימן ג׳: פסק דין בהעדר הגנה}}

{{ח:פנימי|פרק ז1|פרק ז׳1: פגישת מהו״ת לבחינת האפשרות ליישוב התובענה בגישור}}

{{ח:פנימי|פרק ח|פרק ח׳: סילוק על הסף}}

{{ח:פנימי|פרק ט|פרק ט׳: הודיות, שאלונים וגילוי מסמכים}}

{{ח:פנימי|פרק ט סימן א|סימן א׳: הודיות}}

{{ח:פנימי|פרק ט סימן ב|סימן ב׳: שאלונים}}

{{ח:פנימי|פרק ט סימן ג|סימן ג׳: גילוי מסמכים}}

{{ח:פנימי|פרק ט סימן ד|סימן ד׳: הוראות כלליות}}

{{ח:פנימי|פרק י|פרק י׳: חקירות, חשבונות ובדיקת נכסים}}

{{ח:פנימי|פרק יא|פרק י״א: מומחים}}

{{ח:פנימי|פרק יב|פרק י״ב: פלוגתות}}

{{ח:פנימי|פרק יג|פרק י״ג: קדם־משפט}}

{{ח:פנימי|פרק יד|פרק י״ד: הדיון}}

{{ח:פנימי|פרק יד סימן א|סימן א׳: המועד לדיון}}

{{ח:פנימי|פרק יד סימן ב|סימן ב׳: הפסקת תובענה וחידושה}}

{{ח:פנימי|פרק יד סימן ג|סימן ג׳: התייצבות וטיעון}}

{{ח:פנימי|פרק יד סימן ד|סימן ד׳: עדות}}

{{ח:פנימי|פרק יד סימן ה|סימן ה׳: הזמנת עדים}}

{{ח:פנימי|פרק טו|פרק ט״ו: פסק דין ופסיקתה}}

{{ח:פנימי|חלק ג|חלק ג׳: ענינים מיוחדים}}

{{ח:פנימי|פרק טז|פרק ט״ז: סדר דין מקוצר}}

{{ח:פנימי|פרק טז1|פרק ט״ז1: תובענות בסדר דין מהיר}}

{{ח:פנימי|פרק טז2|פרק ט״ז2: תובענה ממוכנת {{ח:הערה|(בוטל)}}}}

{{ח:פנימי|פרק טז3|פרק ט״ז3: כתב בי־דין אלקטרוני}}

{{ח:פנימי|פרק טז4|פרק ט״ז4: תביעה לפינוי מושכר}}

{{ח:פנימי|פרק יז|פרק י״ז: צד שלישי}}

{{ח:פנימי|פרק יח|פרק י״ח: טען־ביניים}}

{{ח:פנימי|פרק יט|פרק י״ט: אבעיות}}

{{ח:פנימי|פרק כ|פרק כ׳: בקשות בכתב}}

{{ח:פנימי|פרק כ סימן א|סימן א׳: בקשה בכתב}}

{{ח:פנימי|פרק כ סימן ב|סימן ב׳: המרצת פתיחה}}

{{ח:פנימי|חלק ג1|חלק ג׳1: תובענות בעניני משפחה}}

{{ח:פנימי|פרק כ1|פרק כ׳1: בית המשפט לענייני משפחה}}

{{ח:פנימי|פרק כ2|פרק כ׳2: השתתפות ילדים}}

{{ח:פנימי|פרק כא|פרק כ״א: מזונות}}

{{ח:פנימי|פרק כב|פרק כ״ב: אימוץ ילדים}}

{{ח:פנימי|פרק כב סימן א|סימן א׳: הוראות כלליות}}

{{ח:פנימי|פרק כב סימן ב|סימן ב׳: הסכמת הורה {{ח:הערה|(בוטל)}}}}

{{ח:פנימי|פרק כב סימן ג|סימן ג׳: הכרזת בר־אימוץ}}

{{ח:פנימי|פרק כב סימן ד|סימן ד׳: מסירת ילד}}

{{ח:פנימי|פרק כב סימן ה|סימן ה׳: צו אימוץ}}

{{ח:פנימי|פרק כב סימן ו|סימן ו׳: אימוץ בין־ארצי}}

{{ח:פנימי|פרק כב1|פרק כ״ב1: החזרת ילדים חטופים לחוץ לארץ}}

{{ח:פנימי|פרק כג|פרק כ״ג: ירושה {{ח:הערה|(בוטל)}}}}

{{ח:פנימי|פרק כד|פרק כ״ד: היתר נישואין}}

{{ח:פנימי|פרק כד1|פרק כ{{ח:הערה|"}}ד1: התרת נישואין במקרים מיוחדים}}

{{ח:פנימי|פרק כד2|פרק כ״ד2: ברית זוגיות}}

{{ח:פנימי|פרק כה|פרק כ״ה: שינוי שם}}

{{ח:פנימי|פרק כו|פרק כ״ו: קביעת גיל}}

{{ח:פנימי|פרק כו1|פרק כ״ו1: אבהות או אימהות}}

{{ח:פנימי|חלק ג2|חלק ג׳2: ענינים מיוחדים נוספים}}

{{ח:פנימי|פרק כז|פרק כ״ז: אכיפת פסקי־חוץ}}

{{ח:פנימי|פרק כח|פרק כ״ח: סעד זמני}}

{{ח:פנימי|פרק כח סימן א|סימן א׳: כללי}}

{{ח:פנימי|פרק כח סימן א1|סימן א׳1: עיקול זמני}}

{{ח:פנימי|פרק כח סימן ב|סימן ב׳: עיכוב יציאה מן הארץ}}

{{ח:פנימי|פרק כח סימן ב1|סימן ב׳1: תפיסת נכסים וכינוס נכסים זמני}}

{{ח:פנימי|פרק כח סימן ג|סימן ג׳: מינוי כונס נכסים}}

{{ח:פנימי|פרק כט|פרק כ״ט: סדר הדין בבית הדין המיוחד}}

{{ח:פנימי|חלק ד|חלק ד׳: הערעור}}

{{ח:פנימי|פרק ל|פרק ל׳: סדר הדין בערעור}}

{{ח:פנימי|פרק ל סימן א|סימן א׳: המועדים}}

{{ח:פנימי|פרק ל סימן ב|סימן ב׳: רשות לערער}}

{{ח:פנימי|פרק ל סימן ג|סימן ג׳: ערעור}}

{{ח:פנימי|פרק ל סימן ד|סימן ד׳: ערובה להוצאות}}

{{ח:פנימי|פרק ל סימן ה|סימן ה׳: ערעור שכנגד}}

{{ח:פנימי|פרק ל סימן ו|סימן ו׳: תיק מוצגים}}

{{ח:פנימי|פרק ל סימן ז|סימן ז׳: הדיון בערעור}}

{{ח:פנימי|פרק ל סימן ח|סימן ח׳: פסק הדין בערעור}}

{{ח:פנימי|פרק ל סימן ט|סימן ט׳: בקשות ביניים בערעור}}

{{ח:פנימי|פרק ל סימן י|סימן י׳: עיכוב ביצוע וסעד זמני}}

{{ח:פנימי|חלק ה|חלק ה׳: הוראות כלליות}}

{{ח:פנימי|פרק לא|פרק ל״א: טענת פסלות לישב בדין}}

{{ח:פנימי|פרק לא1|פרק ל״א1: עורכי דין}}

{{ח:פנימי|פרק לב|פרק ל״ב: המצאת כתבי בי־דין}}

{{ח:פנימי|פרק לב סימן א|סימן א׳: הוראות כלליות}}

{{ח:פנימי|פרק לב סימן ב|סימן ב׳: המצאה על ידי מוסד}}

{{ח:פנימי|פרק לב סימן ג|סימן ג׳: המצאה בדואר}}

{{ח:פנימי|פרק לב סימן ג1|סימן ג׳1: המצאה בפקסמילה}}

{{ח:פנימי|פרק לב סימן ג2|סימן ג׳2: המצאת כתב בי־דין אלקטרוני באמצעי אלקטרוני}}

{{ח:פנימי|פרק לב סימן ד|סימן ד׳: תחליף המצאה}}

{{ח:פנימי|פרק לב סימן ה|סימן ה׳: המצאה אל מחוץ לתחום המדינה}}

{{ח:פנימי|פרק לג|פרק ל״ג: תשלום לקופת בית המשפט וממנה}}

{{ח:פנימי|פרק לד|פרק ל״ד: הוצאות המשפט וערובה לתשלומן}}

{{ח:פנימי|פרק לה|פרק ל״ה: שונות}}

{{ח:פנימי|תוספת 1|תוספת ראשונה}}

{{ח:פנימי|תוספת 2|תוספת שניה}}

{{ח:פנימי|תוספת 3|תוספת שלישית}}

{{ח:קטע1|חלק א|חלק א׳: מבוא}}
{{ח:קטע2|פרק א|פרק א׳: פרשנות ותחולה}}

{{ח:סעיף|1|הגדרות|תיקון: תשמ״ז, תש״ן, תשנ״א־2, תשנ״ב־3, תשנ״ו־2, תשנ״ט־2, תשס״א־6, תשס״ב, תשס״ה־2, תשס״ו־3, תשע״ב־4, תשע״ב־6, תשע״ב־8, תשע״ב־9, תשע״ו־3|אחר=[1]}}
{{ח:ת}} בתקנות אלה –
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”אמצעי אלקטרוני“ – תקשורת בין מחשבים, דיסקט מגנטי או אופטי או התקן אחר, שבאמצעותו ניתן להעביר כתב בי דין אל מערכת ממוכנת או ממנה;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”בית משפט“ ו”רשם“ – כמשמעותם {{ח:חיצוני|חוק בתי המשפט|בחוק בתי המשפט [נוסח משולב], התשמ״ד–1984}} (להלן – חוק בתי המשפט);
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”החלטה“ – פסק דין וכל החלטה אחרת של בית משפט;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”הליך משפטי או הליך“ – בירור תובענה בפני בית משפט, מעת שהוגשה לבית המשפט;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”התחייבות עצמית“ – התחייבות בכתב של החייב לקיום חיוב קיים או עתידי, מתחדש או מותנה, קצוב או בלתי קצוב;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”חתימה אלקטרונית“ – חתימה אלקטרונית מאושרת כהגדרתה {{ח:חיצוני|חוק חתימה אלקטרונית|בחוק חתימה אלקטרונית, התשס״א–2001}} (להלן – חוק חתימה אלקטרונית);
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”חתימה אלקטרונית מאובטחת“ ו”מסר אלקטרוני“ – כהגדרתם {{ח:חיצוני|חוק חתימה אלקטרונית|בחוק חתימה אלקטרונית}};
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”טופס“ – שנוסחו ניתן {{ח:פנימי|תוספת 1|בתוספת הראשונה}};
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”יעד הגשה אלקטרוני“ – יעד שאליו משגרים כתבי בי־דין אלקטרוניים אל המערכת הממוכנת, כפי שיפרסם מנהל בתי המשפט בהודעה ברשומות;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”כתב בי־דין“ – כל מסמך שניתן למסרו או להמציאו על פי תקנות אלה, לרבות החלטה, פסיקתה, הודעה, דרישה והזמנת בעל דין או עד;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”כתב בי־דין אלקטרוני“ – כתב בי־דין שהוא מסר אלקטרוני, הניתן לשמירה אלקטרונית ולהפקה כפלט;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מזכיר ראשי“ של בית משפט – לרבות סגנו;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מספר זהות“ –
{{ח:תתת|(1)}} לגבי חברה הרשומה בישראל – מספר הרישום;
{{ח:תתת|(2)}} לגבי חברה רשומה הרשומה מחוץ לישראל – המדינה שבה היא רשומה ומספר הרישום, אם יש לה מספר רישום;
{{ח:תתת|(3)}} לגבי תאגיד אחר שיש לו מספר רישום על פי דין – מספר הרישום שלו;
{{ח:תתת|(4)}} לגבי יחיד תושב ישראל – מספר זהותו במרשם האוכלוסין;
{{ח:תתת|(5)}} לגבי יחיד שאינו תושב ישראל – המדינה שבה הוצא הדרכון ומספר הדרכון;
{{ח:תתת|(6)}} לגבי יחיד תושב האזור – מספר הזהות על פי מרשם האוכלוסין הפלסטיני שבאזור כמשמעותו {{ח:חיצוני|חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה)|בחוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה), התשס״ג–2003}};
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מען“, לעניין המצאת כתב בי־דין – כתובת לפי {{ח:חיצוני|חוק מרשם האוכלוסין#סעיף 2|סעיפים 2(א)(11) ו־(11א) לחוק מרשם האוכלוסין, התשכ״ה–1965}}, לרבות מספרי הטלפון והפקסימיליה באותו מען וכן כתובת דואר אלקטרוני, אם ישנם; בהעדר שם לרחוב או מספר לבית – סימן זיהוי אחר;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מערכת ממוכנת“ – מערכת מחשבים שבאמצעותה פועלים בתי המשפט ומתנהלים הליכים;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”נכסים“ – לרבות כל חוב, בין אם הגיע מועד פרעונו ובין אם לאו, וכל זכות, בין אם הגיע מועד מימושה ובין אם לאו;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”סעד זמני“ – סעד שניתן להבטחת קיומו התקין של ההליך או ביצועו היעיל של פסק הדין, לרבות צו עשה, צו לא תעשה, עיקול, עיכוב יציאה מהארץ, הגבלת שימוש בנכס, תפיסת נכסים, כינוס נכסים זמני, וכל סעד אחר שבית המשפט יתן, בנסיבות העניין, לפי הוראות {{ח:פנימי|פרק כח|פרק כ״ח}};
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”עירבון“ – ערובה חפצית לקיום חיוב קיים או עתידי, מתחדש או מותנה, קצוב או בלתי־קצוב, לרבות ערבות בנקאית;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”ערבות“ – כמשמעותה {{ח:חיצוני|חוק הערבות|בחוק הערבות, התשכ״ז–1967}}, לרבות ערבות בנקאית;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”פסול־דין“ – לרבות ”קטין“ וכמשמעותם {{ח:חיצוני|חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות|בחוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות, התשכ״ב–1962}};
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”תובענה“ – תביעות, בקשות ושאר ענינים שמביא בעל דין לפני בית משפט באחת הדרכים שנקבעו לכך;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”תצהיר“ – תצהיר לפי {{ח:חיצוני|פקודת הראיות#סעיף 15|סעיף 15 לפקודת הראיות [נוסח חדש], התשל״א–1971}}, לרבות הצהרה בכתב בדבר אמיתות הדברים שנכתבו בה ושניתנה מחוץ לישראל, באחת מן הדרכים האלה:
{{ח:תתת|(1)}} בפני נציג דיפלומטי או קונסולרי של ישראל;
{{ח:תתת|(2)}} לפי דין המקום שבו ניתנה ואושרה בידי נציג כאמור;
{{ח:תתת|(3)}} לפי הסדר שנקבע מכוח הסכם בין מדינת ישראל לבין מדינת חוץ;
{{ח:תתת|(4)}} בפני נוטריון המוסמך על פי דין מדינת החוץ שבה ניתנה ההצהרה לאמת את החתימה על ההצהרה, ובלבד שצורף להצהרה אישור נוטריוני של תעודה מזהה של החותם וכן תעודה מאותה מדינה לפי האמנה כהגדרתה {{ח:חיצוני|תקנות לביצוע אמנת האג (ביטול אימות מסמכי חוץ ציבוריים)|בתקנות לביצוע אמנת האג (ביטול אימות מסמכי חוץ ציבוריים), התשל״ז–1977}}, אשר מאמתת את חתימת הנוטריון על גבי ההצהרה ומאשרת כי הוא אכן נוטריון על פי דיני אותה מדינה.

{{ח:סעיף|2|תחולה|אחר=[2]}}
{{ח:ת}} סדר הדין בכל ענין אזרחי המובא לפני בית משפט, וכן בדיון בבית הדין המיוחד לפי {{ח:חיצוני|דברי המלך במועצה על ארץ ישראל#סעיף 55|סעיף 55 לדבר המלך במועצה על א״י, 1922–1947}}, או בדיון בבקשות לפי {{ח:חיצוני|דברי המלך במועצה על ארץ ישראל#סעיף 55|אותו סעיף}} – יהיה לפי תקנות אלה; אולם במידה שבענין פלוני נוהגים לפי סדר דין אחר – לא ינהגו לפי תקנות אלה.

{{ח:קטע1|חלק ב|חלק ב׳: הליכי המשפט}}
{{ח:קטע2|פרק ב|פרק ב׳: מקום השיפוט}}

{{ח:סעיף|3|תובענה שאינה במקרקעין|תיקון: תשנ״ז־3, תשנ״ח־2, תשע״ו־3|אחר=[3]}}
{{ח:תת|(א)}} תובענה שאינה כולה במקרקעין תוגש לבית המשפט שבאזור שיפוטו מצוי אחד מאלה:
{{ח:תתת|(1)}} מקום מגוריו או מקום עסקו של הנתבע;
{{ח:תתת|(2)}} מקום יצירת ההתחייבות;
{{ח:תתת|(3)}} המקום שנועד, או שהיה מכוון, לקיום ההתחייבות;
{{ח:תתת|(4)}} מקום המסירה של הנכס;
{{ח:תתת|(5)}} מקום המעשה או המחדל שבשלו תובעים.
{{ח:תת|(א1)}} על אף האמור בתקנת משנה (א), היו לעסקו של התובע מספר סניפים, והיה אחד מהם בתחום השיפוט שבו מצוי מקום מגוריו או מקום עסקו של הנתבע, תוגש התובענה לבית משפט באותו תחום שיפוט.
{{ח:תת|(א2)}} על אף האמור בתקנת משנה (א), תובענה בשל פרסום או סחר ברשת האינטרנט תוגש לבית המשפט שבאזור שיפוטו מצוי מקום מגוריו או מקום עסקו של הנתבע או מקום מגוריו או מקום עסקו של התובע, בלבד, ויחול האמור בתקנת משנה (א1).
{{ח:תת|(ב)}} היו נתבעים אחדים, יכול שתוגש התובענה לכל בית משפט שבו ניתן להגישה נגד אחד הנתבעים.

{{ח:סעיף|4|תובענה שבמקרקעין|אחר=[4]}}
{{ח:ת}} תובענה שבמקרקעין תוגש לבית המשפט שבאזור שיפוטו הם מצויים.

{{ח:סעיף|5|הסכם שיפוט|אחר=[4א]}}
{{ח:ת}} היה קיים הסכם בין בעלי הדין על מקום השיפוט, תוגש התובענה לבית המשפט שבאזור שיפוטו מצוי אותו מקום; לא הוסכם בין בעלי הדין שמקום השיפוט המוסכם יהיה מקום שיפוט ייחודי, יכול שתוגש התובענה לבית המשפט שבאותו מקום או לבית משפט אחר לפי {{ח:פנימי|סעיף 3|תקנות 3}} {{ח:פנימי|סעיף 4|או 4}}.

{{ח:סעיף|6|מקום שיפוט במקרים אחרים|אחר=[4ב]}}
{{ח:ת}} תובענה שאין מקום שיפוט המתאים לה לפי תקנות אלה או לפי כל דין אחר, תוגש לבית משפט בירושלים שבסמכותו הענינית לדון בה, אולם רשאי בית המשפט בירושלים להורות הוראה אחרת, אם ראה שלפי נסיבות הענין יהיה הדיון בבית משפט אחר נוח יותר לבעלי הדין.

{{ח:סעיף|6א|בקשה להעברת ענין לבית משפט אחר|תיקון: תשנ״ו־2}}
{{ח:ת}} בקשה להעברת ענין לבית משפט אחר לפי {{ח:חיצוני|חוק בתי המשפט#סעיף 49|סעיפים 49}} {{ח:חיצוני|חוק בתי המשפט#סעיף 78|או 78 לחוק בתי המשפט}} תוגש כמפורט להלן:
{{ח:תת|(1)}} הבקשה תוגש בכתב; בבקשה יפורטו כל נימוקיה, ויצורף לה תצהיר המאמת את העובדות שעליהן היא נסמכת והעתק של כל מסמך שעליו היא מבוססת; הבקשה תוגש במספר עותקים מספיק לשם המצאה לכל בעלי הדין;
{{ח:תת|(2)}} החליט בית המשפט שהבקשה מצריכה תשובה, תומצא הבקשה לבעלי הדין האחרים; כל בעל דין רשאי להשיב לבקשה; תשובת בעל הדין תוגש תוך עשרה ימים מיום ההמצאה, במספר עותקים מספיק לבית המשפט ולבעלי הדין האחרים; לתשובה יצורף תצהיר לשם אימות העובדות שעליהן היא נסמכת, והעתק מכל מסמך שעליו היא מבוססת;
{{ח:תת|(3)}} לא הוגשה תשובה בתוך עשרה ימים, רשאי בית המשפט להחליט בבקשה לאלתר על יסוד הטענות בכתב שבפניו;
{{ח:תת|(4)}} בית המשפט רשאי, מטעמים מיוחדים שיירשמו, ליתן, לבקשת בעל דין, הזדמנות לטעון טענות נוספות בכתב או בעל־פה.

{{ח:סעיף|7|תובענות בנושא אחד בבתי משפט אחדים|תיקון: תשמ״ט־3, תשע״ה|אחר=[5]}}
{{ח:ת}} הוגשו תובענות בנושא אחד לבתי משפט אחדים בעלי אותן סמכויות, יקבע נשיא בית המשפט העליון או שופט אחר של בית המשפט העליון שהוא הסמיכו לכך למי מבתי משפט אלה השיפוט ולאותו בית משפט יהיה לפי זה שיפוט ייחודי והתובענות שבשאר בתי המשפט יועברו לבית המשפט האמור ויידונו בו במאוחד.

{{ח:קטע2|פרק ג|פרק ג׳: פתיחת תובענה}}
{{ח:קטע3|פרק ג סימן א|סימן א׳: פתיחת הליך|תיקון: תשנ״ב־3}}

{{ח:סעיף|7א|פתיחת הליך|תיקון: תשנ״ב־3, תשנ״ה, תשס״ה־2, תשע״ב־6, תשע״ב־8, תשע״ה־5}}
{{ח:תת|(א)}} הליך בבית משפט ייפתח בהגשת תובענה.
{{ח:תת|(ב)}} הליך ייפתח לפי {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 1|טופס 1}} (להלן – טופס פתיחת הליך אזרחי), שיהיה, לכל ענין, חלק בלתי נפרד מכתבי התובענה; לענין זה, ”תובענה“ – לרבות ענין שהועבר לבית המשפט וערעור.
{{ח:תת|(ג)}} לא תקובל תובענה ללא {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 1|טופס פתיחת הליך אזרחי}} כשהוא ממולא כהלכה, על כל חלקיו, לפי הפרטים הנדרשים בו כמפורט ברשימות שפרסם מנהל בתי המשפט ברשומות.
{{ח:תת}} {{ח:הערה|פורסמה {{ח:חיצוני|הודעה בדבר רשימה למילוי טופס פתיחת הליך אזרחי|הודעה בדבר רשימה למילוי טופס פתיחת הליך אזרחי}} (י״פ תשע״ח, 9213).}}
{{ח:תת|(ד)}} {{ח:הערה|(נמחק).}}
{{ח:תת|(ה)}} לא יקובל כתב בי־דין לרישום אם לא צוין בראשו מספר זהותו של מגיש כתב בי־הדין.
{{ח:תת|(ו)}} על אף האמור בתקנות משנה (ג) ו־(ה), לא היה לבעל דין מספר זהות, יציין זאת {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 1|בטופס פתיחת הליך אזרחי}} ובראש כתב בי־הדין ויפרט את הטעמים לכך; ראה מזכיר ראשי או מי שהוא הסמיכו כי אין לבעל דין מספר זהות, יאשר את קבלת כתב בי־הדין לרישום.
{{ח:תת|(ז)}} הרואה את עצמו נפגע מאי־קבלתו לרישום של כתב בי־דין, רשאי, בתוך עשרה ימים ממועד קבלת ההודעה על אי־הקבלה לרישום, לבקש כי העניין יועבר לעיוני ולהכרעתו של שופט או רשם; לא הגיש בקשה כאמור, יראוהו כמי שאינו מתנגד לאי־קבלת כתב בי־הדין לרישום.

{{ח:סעיף|7ב||תיקון: תשנ״ט־2, תש״ע}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|7ג|תובענה אלקטרונית|תיקון: תשס״ה־2, תשס״ו־3}}
{{ח:תת|(א)}} הליך בבית המשפט שלגביו ניתנה הודעה מטעם מנהל בתי המשפט לפי {{ח:פנימי|סעיף 215ו|תקנה 215ו(א)}} יכול שייפתח בהגשת תובענה בדרך של הגשת כתב בי־דין אלקטרוני לפי {{ח:פנימי|פרק טז|פרק ט״ז}}; לענין זה, ”תובענה“ – לרבות ענין שהועבר לבית המשפט וערעור.
{{ח:תת|(ב)}} הוראות {{ח:פנימי|סעיף 7א|תקנה 7א(ב) עד (ד)}} לא יחולו על הליך שנפתח לפי תקנת משנה (א).

{{ח:קטע3|פרק ג סימן ב|סימן ב׳: כתב תביעה|תיקון: תשנ״ב־3}}

{{ח:סעיף|8|מסירת כתב תביעה|אחר=[6 רישה]}}
{{ח:ת}} תובענה שאין לגביה בתקנות אלה הוראה אחרת לענין זה תיפתח במסירת כתב תביעה לבית המשפט.

{{ח:סעיף|9|פרטי כתב תביעה|תיקון: תשנ״א־3, תשע״ב־7|אחר=[7]}}
{{ח:ת}} ואלה הפרטים שיכיל כתב תביעה, וחוץ מן האמור בתקנות להלן לא יכיל אלא פרטים אלה:
{{ח:תת|(1)}} שם בית המשפט שהתובענה מוגשת לו;
{{ח:תת|(2)}} שמו של התובע, מספר זהותו, מקום מגוריו ומען להמצאת כתבי בי־דין;
{{ח:תת|(3)}} שמו של הנתבע, וכן מספר זהותו ומקום מגוריו, במידה שניתן לבררם;
{{ח:תת|(4)}} העובדה שהתובע או הנתבע הוא תאגיד או הוא פסול־דין או הוא קטין, אם הדבר הוא כך, ואם הוא תאגיד – הצורה שבה התאגד;
{{ח:תת|(5)}} העובדות העיקריות המהוות את עילת התובענה, ואימתי נולדה;
{{ח:תת|(6)}} העובדות המראות שבית המשפט מוסמך לדון בתובענה;
{{ח:תת|(7)}} הסעד המבוקש;
{{ח:תת|(8)}} הסכום שהתובע הסכים לקזזו או ויתר עליו;
{{ח:תת|(9)}} שוויו של נושא התובענה, ככל שאפשר לקבעו.

{{ח:סעיף|10|מען להמצאה|אחר=[8]}}
{{ח:תת|(א)}} המען להמצאה האמור {{ח:פנימי|סעיף 9|בתקנה 9}} יהא –
{{ח:תתת|(1)}} מקום מגוריו של התובע – אם הוא טוען לעצמו;
{{ח:תתת|(2)}} משרד עורך דינו של התובע – אם עורך דין מייצג אותו;
{{ח:תתת|(3)}} מקום מגוריו או מקום עסקו של מי שנתמנה מורשה לקבלת כתבי בי־דין לפי {{ח:פנימי|סעיף 478|תקנה 478}}, אלא שאם אחד המקומות האמורים אינו בתחומה של המדינה, יצוין כמען להמצאה מקום בתחום המדינה.
{{ח:תת|(ב)}} לא צויין מען כאמור בתקנת משנה (א), לא יקובל כתב התביעה, אולם לפי דרישת התובע יחליט בית המשפט שלפניו מובאת התובענה, או הרשם, אם כתב התביעה הוא בהתאם להוראה בדבר המען ואם לאו.

{{ח:סעיף|11|בעלי דין נציגים|אחר=[10]}}
{{ח:ת}} מקום שהתובע תובע בחזקת נציג או שהנתבע נתבע בחזקת נציג, צריך שכתב התביעה יראה בחזקת מי הוא תובע או נתבע.

{{ח:סעיף|12|תובע נציג|אחר=[11]}}
{{ח:ת}} כתב התביעה של התובע בחזקת נציג צריך שיראה לא רק שיש לתובע ענין ממשי קיים בנושא התובענה, אלא גם שעשה את כל הדרוש כדי שיוכל להגיש תובענה באותו נושא.

{{ח:סעיף|13|יש להראות ענינו של הנתבע|אחר=[12]}}
{{ח:ת}} כתב התביעה צריך שיראה כי הנתבע יש לו, או טוען שיש לו, ענין בנושא התובענה ושיש מקום לחייב את הנתבע להשיב עליה.

{{ח:סעיף|14|הסעד המבוקש|תיקון: תשנ״א־3|אחר=[13, 47]}}
{{ח:תת|(א)}} בכתב התביעה רשאי התובע לבקש כל סעד שמוסמך בית המשפט לתיתו, לרבות צו לתשלום סכום כסף, צו אכיפה, צו עשה, צו לא תעשה וצו הצהרתי.
{{ח:תת|(ב)}} כתב התביעה יפרש את הסעד הנתבע, אם לחלוטין ואם לחלופין; אך אין צורך לבקש סעד כללי לרבות הפרשי הצמדה, ריבית, שכר טרחת עורך דין והוצאות משפט שבית המשפט מוסמך ליתן אותו בכל מקרה לפי שיקול דעתו כאילו נתבקש על כך.

{{ח:סעיף|15|סעד לתביעות שונות|אחר=[14]}}
{{ח:ת}} מקום שהתובע מבקש סעד בשל תביעות שונות או עילות המבוססות על נימוקים שונים, יצויינו התביעות או העילות, עד כמה שאפשר, בנפרד ובמובחן.

{{ח:סעיף|16|הסכום שיש לפרשו|תיקון: תשמ״ט־4, תשנ״ו־2|אחר=[9]}}
{{ח:תת|(א)}} היתה התביעה לסכום כסף, יפורש בכתב התביעה הסכום הנתבע במדוייק.
{{ח:תת|(ב)}} היתה התביעה לסכום שיגיע לתובע לאחר בירור חשבונות שלא נתיישבו בינו לבין הנתבע, יפורש בכתב התביעה הסכום הנתבע לפי המשוער.
{{ח:תת|(ג)}} הוגשה לבית המשפט תביעה לפיצויים בשל נזקי גוף, או תביעה לשיפוי או לפיצוי על תשלומי פנסיה, תגמולים וכל הוצאה אחרת ששולמו או שישולמו בשל נזקי גוף, אין חובה, על אף האמור בתקנת משנה (א), לפרש בכתב התביעה את הסכום הנתבע בעד נזק כללי, {{ח:פנימי|סעיף 9|ותקנה 9(9)}} לא תחול עליו.
{{ח:תת|(ד)}} {{ח:הערה|(נמחקה).}}

{{ח:סעיף|17|תביעה אזרחית נגררת להרשעה בפלילים|תיקון: תש״ן, תשנ״ו־2, תשס״ו־3}}
{{ח:תת|(א)}} תביעה אזרחית כאמור {{ח:חיצוני|חוק בתי המשפט#סעיף 77|בסעיף 77 לחוק בתי המשפט}}, תוגש לבית המשפט כאמור {{ח:חיצוני|חוק בתי המשפט#סעיף 77|באותו סעיף}}, תוכתר במלים ”תביעה אזרחית נגררת להרשעה בפלילים“, ובנוסף לאמור {{ח:פנימי|סעיף 9|בתקנה 9}} יפרט כתב התביעה את מספר תיק בית המשפט שבו הורשע הנתבע; התובע יצרף לכתב התביעה העתק מפסק הדין שלפיו הורשע הנתבע והעתק מכתב האישום.
{{ח:תת|(ב)}} כתב התביעה יוגש לבית המשפט תוך תשעים ימים לאחר שפסק הדין בפלילים הפך לחלוט.
{{ח:תת|(ג)}} תביעה אזרחית שהוגשה כאמור תידון כאילו היתה תובענה.

{{ח:קטע3|פרק ג סימן ג|סימן ג׳: הזמנה לדיון|תיקון: תשנ״ב־3}}

{{ח:סעיף|18|טופס הזמנה|תיקון: תש״ן, תשנ״ב־3}}
{{ח:ת}} בהגשת תובענה שאינה בסדר דין מקוצר, ימסור התובע עם כתב התביעה מספר הזמנות לדין, כפול ממספר הנתבעים; הזמנה לדין תהא ערוכה לפי {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 2|טופס 2}}.

{{ח:סעיף|19|תוכן ההזמנה|תיקון: תש״ן, תשע״ט־3}}
{{ח:ת}} בהזמנה לדין יידרש הנתבע להגיש כתב הגנה תוך שישים ימים לאחר המצאת ההזמנה, או תוך תקופה ארוכה יותר שקבע בית המשפט או הרשם.

{{ח:סעיף|20|המצאת הזמנה וכתב תביעה|תיקון: תשנ״ו־2|אחר=[18]}}
{{ח:ת}} הזמנה לדין חתומה ביד פקיד של בית המשפט תומצא בתכוף לאחר הגשתו של כתב התביעה לכל נתבע יחד עם עותק ממנו.

{{ח:קטע2|פרק ד|פרק ד׳: בעלי הדין וייצוגם}}
{{ח:קטע3|פרק ד סימן א|סימן א׳: צירופים ושינויים}}

{{ח:סעיף|21|צירוף תובעים|אחר=[19]}}
{{ח:ת}} מותר לצרף בחזקת תובעים בתובענה אחת את כל הטוענים לזכות סעד – בין ביחד, בין לחוד ובין לחלופין – בשל מעשה אחד או עסקה אחת או סדרה אחת של מעשים או עסקאות או כתוצאה של אחד מאלה, ושאילו הגישו תובענות נפרדות היתה מתעוררת בהן שאלה משותפת, משפטית או עובדתית.

{{ח:סעיף|22|צירוף נתבעים|אחר=[20, 22, 23]}}
{{ח:תת|(א)}} מותר לצרף בחזקת נתבעים בתובענה אחת את כל הנתבעים למתן סעד – בין ביחד, בין לחוד ובין לחלופין – בשל מעשה אחד או עסקה אחת או סדרה אחת של מעשים או עסקאות, או כתוצאה של אחד מאלה, ושאילו הוגשו נגדם תובענות נפרדות היתה מתעוררת בהן שאלה משותפת, משפטית או עובדתית.
{{ח:תת|(ב)}} היה לתובע ספק ממי הוא זכאי לתבוע, רשאי הוא לצרף נתבעים אחדים כדי ששאלת החבות ומידת החבות של כל אחד מהם תוכרע בין כל בעלי הדין.
{{ח:תת|(ג)}} אין צורך שכל נתבע יהא לו ענין לגבי כל הסעד שתובעים בתובענה.

{{ח:סעיף|23|סייג לצירוף|אחר=[21]}}
{{ח:ת}} ראה בית המשפט או הרשם שהצירוף עלול לסבך או להשהות את הדיון, רשאי הוא להורות על הפרדת הדיון או על דרך דיון אחרת.

{{ח:סעיף|24|מחיקת בעלי דין והוספתם|אחר=[24]}}
{{ח:ת}} בכל שלב משלבי הדיון רשאי בית המשפט או הרשם, לבקשת אחד מבעלי הדין או בלא בקשה כזאת ובתנאים שייראו לו, לצוות על מחיקת שמו של בעל דין שצורף שלא כהלכה כתובע או כנתבע, או על הוספת שמו של אדם שהיה צריך לצרפו כתובע או כנתבע או שנוכחותו בבית המשפט דרושה כדי לאפשר לבית המשפט לפסוק ולהכריע ביעילות ובשלמות בכל השאלות הכרוכות בתובענה.

{{ח:סעיף|25|בקשה לשינוי בעל דין|תיקון: תשנ״ז־3|אחר=[25]}}
{{ח:ת}} בקשה להוסיף או למחוק או להחליף בעל דין אפשר שתוגש לבית המשפט או לרשם בכתב.

{{ח:סעיף|26|הנוהל בשינוי בעל דין|תיקון: תשנ״ח־2|אחר=[26]}}
{{ח:תת|(א)}} הוסף או הוחלף בעל דין, יתוקן כתב התביעה לפי הצורך, אם לא הורה בית המשפט או הרשם הוראה אחרת; העתק כתב התביעה המתוקן יומצא לכל בעלי הדין.
{{ח:תת|(ב)}} הוסף או הוחלף בעל דין, רואים, לענין התיישנות, את ההליכים לגבי בעל הדין החדש כאילו התחילו עם כתב התביעה המתוקן.

{{ח:סעיף|27|פסק דין לטובת מקצת בעלי דין|אחר=[27]}}
{{ח:ת}} לא תיפגע תובענה בשל כך בלבד שבעלי דין צורפו בה שלא כדין או שלא צורפו, אלא רשאי בית המשפט או הרשם לדון בענין ככל שהוא נוגע לבעלי הדין שלפניו למעשה, ומותר ליתן פסק דין, ללא תיקונים, לטובת מקצתם של התובעים שנמצאו זכאים לסעד ולפי זכותם, או כנגד מקצתם של הנתבעים שנמצאו חבים ולפי חבותם.

{{ח:קטע3|פרק ד סימן ב|סימן ב׳: ייצוג בעלי דין}}

{{ח:סעיף|28|תובע או נתבע בשם תובע או נתבע אחר|אחר=[28]}}
{{ח:תת|(א)}} מקום שיש מספר תובעים יכול שאחד או אחדים מהם יהיו מורשים בידי אחד או אחדים מן השאר להתייצב, לטעון או לפעול בכל הליך במקומם; הוא הדין לגבי הרשאת נתבע בידי נתבע אחר.
{{ח:תת|(ב)}} ההרשאה תהא בכתב חתום ביד בעל הדין המרשה ותצורף לתיק.

{{ח:סעיף|29|אחד מטעם כל המעונינים|אחר=[29]}}
{{ח:תת|(א)}} היה מספר המעונינים בתובענה אחת גדול, יכולים מקצתם – לבקשת תובע אם הם תובעים, או לבקשת תובע או נתבע אם הם נתבעים, וברשות בית המשפט או הרשם – לייצג באותה תובענה את כל המעונינים; לא ידעו המעונינים האחרים על דבר התובענה, יודיע להם בית המשפט או הרשם על הגשתה בהמצאה אישית, או במודעה פומבית אם ההמצאה האישית אינה מעשית מכל סיבה שתיראה לבית המשפט או לרשם, ככל שיורה בית המשפט או הרשם בכל מקרה ומקרה.
{{ח:תת|(ב)}} כל מי שמיוצג בתובענה כאמור בתקנת משנה (א) רשאי לבקש מבית המשפט או מהרשם לעשותו בעל דין בה.

{{ח:סעיף|30|ייצוג של תאגיד|אחר=[30]}}
{{ח:ת}} בעל דין שהוא תאגיד, רשאי מנהל התאגיד או פקיד מפקידיו, שהורשו לכך כראוי, לעשות מטעם התאגיד כל מה שהתאגיד עצמו יכול היה לעשות אילו היה יחיד.

{{ח:סעיף|31|ייצוג על ידי היועץ המשפטי לממשלה|אחר=[31]}}
{{ח:ת}} מקום שהיועץ המשפטי לממשלה או נציגיו רשאים על פי כל דין לייצג אדם בבית המשפט בענין מסויים, רשאים הם באותו ענין, על אף האמור בכל תקנת סדרי דין, לפתוח בשמו כל הליך, ולהגיש בשמו של המיוצג כל בקשה לבית המשפט, ככל שהמיוצג עצמו היה רשאי להם או חייב בהם על פי כל דין.

{{ח:קטע3|פרק ד סימן ג|סימן ג׳: פסולי־דין}}

{{ח:סעיף|32|אפוטרופוס וידיד קרוב|אחר=[32, 34]}}
{{ח:תת|(א)}} פסול־דין רשאי לתבוע לדין על ידי אפוטרופסו או ידידו הקרוב; כן רשאי הוא להתגונן בדין על ידי אפוטרופוס.
{{ח:תת|(ב)}} בית המשפט או הרשם המוסמך לדון בתובענה רשאי למנות לפסול־דין, או למי שזקוק לאפוטרופוס, אפוטרופוס־לדין אשר ייצגו ייצוג מלא בכל ההליכים בבית המשפט.

{{ח:סעיף|33|אין לצרף תובע פסול־דין|אחר=[33]}}
{{ח:ת}} אין לצרף פסול־דין בחזקת תובע אלא אם כן יש לו אפוטרופוס לאותה תובענה, ואין לצרף אדם כאפוטרופוס לתובענה בשם תובע פסול־דין אלא בהסכמתו של האפוטרופוס בכתב.

{{ח:סעיף|34|הפסקת תובענה באין אפוטרופוס לנתבע פסול־דין|אחר=[35]}}
{{ח:ת}} היה הנתבע פסול־דין, ואין לו אפוטרופוס או שאפוטרופסו נעדר מן המדינה, יבקש התובע מאת בית המשפט או הרשם, מיד לאחר פתיחת התובענה, למנות לנתבע אפוטרופוס־לדין, ואם הוא מציע אדם פלוני כאפוטרופוס־לדין, יצרף לבקשה הסכמת אותו פלוני בכתב; התובע לא יהיה רשאי להמשיך בתובענה עד שנתמנה אפוטרופוס כאמור.

{{ח:סעיף|35|סידור, פשרה ותשלום בתביעת פסול־דין|אחר=[237]}}
{{ח:ת}} פסול־דין או אדם אחר מטעמו, התובע לבדו או ביחד עם בעלי דין אחרים – שום סידור, פשרה או קבלת כסף ששולם לקופת בית המשפט, בין לפני הדיון בתובענה, בין בשעת הדיון ובין לאחריו, לא יהא כוחם יפה בכל הנוגע לתביעותיו אלא באישור בית המשפט, ושום כסף שנגבה או שנפסק לגבי תביעותיו, אם על פי פסק דין ואם בדרך סידור, פשרה, תשלום לקופת בית המשפט או בדרך אחרת, לפני הדיון, בשעת הדיון או לאחריו, לא ישולם לנציגו של התובע אלא אם כן בית המשפט הורה כך.

{{ח:קטע3|פרק ד סימן ד|סימן ד׳: חילופי בעל דין}}

{{ח:סעיף|36|אין תפוגה כשיש עילה או נגמר הדיון|אחר=[36]}}
{{ח:ת}} לא תפוג תובענה על שום שאחד מבעלי הדין מת או פשט את הרגל, ובלבד שעילת התובענה בעינה עומדת; ואם מת אחד מבעלי הדין בין גמר הדיון לבין פסק הדין, לא תפוג התובענה אף אם אין עילתה קיימת עוד אלא מותר ליתן פסק דין.

{{ח:סעיף|37|חילופי בעלים|אחר=[37]}}
{{ח:ת}} לא תיפגע תובענה על שום שתוך כדי הדיון הועבר או נסב נכס, או הועברה, נוצרה או נסבה זכות קנין או כל טובת הנאה, וברשות בית המשפט או הרשם אפשר שהמשפט יימשך בידי האדם שהנכס או הזכות הגיעו אליו או נגד אותו אדם.

{{ח:סעיף|38|צו בית המשפט להמשיך|אחר=[38]}}
{{ח:ת}} מת בעל דין או שפשט את הרגל או שנכס שלו נסב מכוח דין, רשאי בית המשפט או הרשם להורות – אם ראה צורך בכך לשם יישוב מלא של כל השאלות הכרוכות בדבר – כי מנהל העזבון, או היורשים או הנאמנים או חליף אחר של בעל הדין, כולם או מקצתם, יהיו לבעלי הדין, או שתומצא להם הודעה בדרך ובצורה שנקבעו להלן ובתנאים שייראו לבית המשפט או לרשם, והוא יתן צו בדבר המשך המשפט כפי שייראה לו.

{{ח:סעיף|39|צו להמשיך יכול שיינתן על פי צד אחד|אחר=[39]}}
{{ח:ת}} נראה צורך לצרף בעל דין חדש או לשנות מעמדו של בעל דין – אם מן הטעמים האמורים {{ח:פנימי|סעיף 36|בתקנות 36 עד 38}} ואם מחמת שאדם מעונין נתגלה אחרי תחילת המשפט – יכול שהצו על המשך המשפט בין בעלי הדין, הממשיכים או החדשים, יינתן על פי צד אחד שהגיש בקשה לבית המשפט או לרשם על יסוד הטענה שטובת ההנאה או החבות נשתנתה או נסבה או שאדם מעונין נתגלה כאמור.

{{ח:סעיף|40|המצאת צו שניתן על פי צד אחד|אחר=[40]}}
{{ח:ת}} צו שניתן לפי {{ח:פנימי|סעיף 39|תקנה 39}} יש להמציאו – אם אין הוראה אחרת מבית המשפט או מהרשם – לבעלי הדין הממשיכים וכן לכל בעל דין חדש, בצירוף הודעה לפי {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 3|טופס 3}}, זולת אם המבקש עצמו הוא בעל הדין החדש היחיד, ומשעת המצאה כאמור יחייב הצו את האנשים שלהם הומצא, בכפוף {{ח:פנימי|סעיף 42|לתקנות 42}} {{ח:פנימי|סעיף 43|ו־43}}.

{{ח:סעיף|41|כתב טענות של בעל דין חדש או נוסף|אחר=[41]}}
{{ח:תת|(א)}} מנהל עזבונו או יורשו של נפטר שנעשה בעל דין לפי {{ח:פנימי|סעיף 39|תקנה 39}}, רשאי להגיש כתב טענות נוסף הנובע מהעברת הזכויות אליו.
{{ח:תת|(ב)}} הכונס הרשמי או הנאמן בפשיטת רגל שנעשה בעל דין לפי {{ח:פנימי|סעיף 39|תקנה 39}}, רשאי להגיש כתב טענות חדש, בין אם הוא נובע מהעברת זכויות פושט הרגל אליו ובין אם לאו.
{{ח:תת|(ג)}} כתב הטענות החדש שהוגש כאמור בתקנת משנה (ב) יבוא במקום כתב הטענות המקורי; לא הוגש כתב טענות חדש, יעמוד כתב הטענות המקורי בעינו.
{{ח:תת|(ד)}} כתב טענות לפי תקנה זו יש להגיש תוך שלושים ימים מהיום שבו ניתן הצו, אם ניתן לפי בקשת בעל הדין החדש, או תוך שלושים ימים מהיום שבו הומצא לו הצו, אם ניתן שלא לפי בקשתו.

{{ח:סעיף|42|זכות לבקש ביטול הצו|אחר=[42]}}
{{ח:ת}} מי שהומצא לו צו שניתן לפי {{ח:פנימי|סעיף 39|תקנה 39}} רשאי הוא או אפוטרופסו, תוך שלושים ימים מיום ההמצאה, לבקש מבית המשפט, או מהרשם – אם הצו ניתן בידו, ביטול הצו או שינויו, ואם היה פסול־דין שאין לו אפוטרופוס רשאי הוא לעשות כן תוך שלושים ימים מיום שנתמנה לו אפוטרופוס־לדין, ועד שלא חלפה תקופת שלושים הימים לא יהא לצו תוקף כלפי אותו אדם.

{{ח:סעיף|43|זכאי שאינו ממשיך|אחר=[43]}}
{{ח:ת}} מת בעל דין ועילת התובענה בעינה עומדת, אך מי שזכאי להמשיך בתובענה אינו עושה כן, רשאי הנתבע או בעל הדין שנגדו אפשר היה להמשיך, לבקש מבית המשפט או מהרשם שיחייב את הזכאי להמשיך בתובענה תוך זמן שיקבע; לא המשיך, מותר ליתן פסק דין לזכות הנתבע או בעל הדין שנגדו אפשר היה להמשיך.

{{ח:קטע2|פרק ה|פרק ה׳: עילות, תביעות ואיחודן}}

{{ח:סעיף|44|תובענה תכיל מלוא הסעד|אחר=[44, 45]}}
{{ח:תת|(א)}} תובענה תכיל את מלוא הסעד שהתובע זכאי לו בשל עילת התובענה; אך רשאי תובע לוותר על חלק מהסעד כדי להביא את התובענה בתחום שיפוטו של בית המשפט.
{{ח:תת|(ב)}} תובע שלא כלל בתובענה חלק מהסעד או ויתר עליו, לא יגיש אחרי כן תובענה בשל חלק זה.

{{ח:סעיף|45|מי שלא תבע סעד אחד מרבים|אחר=[46]}}
{{ח:ת}} מי שזכאי לסעדים אחדים בשל עילה אחת, רשאי לתבוע את כולם או מקצתם; אך אם לא תבע את כולם, לא יתבע אחרי כן כל סעד שלא תבעו, אלא אם כן הרשה לו בית המשפט שלא לתבעו.

{{ח:סעיף|46|איחוד עילות תובענה|אחר=[48]}}
{{ח:תת|(א)}} תובע רשאי לאחד לתובענה אחת כמה עילות, בין נגד נתבע אחד ובין נגד כמה נתבעים יחד, תובעים אחדים רשאים לאחד לתובענה אחת כמה עילות שהם מעונינים בהן יחד, בין נגד נתבע אחד ובין נגד כמה נתבעים יחד; והכל כשאין הוראה אחרת בענין זה.
{{ח:תת|(ב)}} תביעותיהם של תובעים יחד מותר לאחד בתובענה אחת עם תביעותיהם הנפרדות של אותם תובעים, כולם או מקצתם, נגד אותו נתבע.
{{ח:תת|(ג)}} אוחדו עילות, יהא שיפוטו של בית המשפט באותה תובענה תלוי בסכום או בשווי של כלל נושאי התובענה ביום שהוגשה.

{{ח:סעיף|47|תביעות של חליף או נגדו|אחר=[49, 50]}}
{{ח:תת|(א)}} תביעה של אדם או נגדו בחזקת מנהל עזבון, נאמן או חליף אחר – אין לצרף אליה תביעה אישית שלו או נגדו, אלא ברשות בית המשפט.
{{ח:תת|(ב)}} הוראות תקנת משנה (א) לא יחולו על תביעה של מנהל עזבון או נגדו אם התביעות האחרות נתעוררו לענין אותו עזבון שלגביו הוא תובע או נתבע כאמור, או שהן תביעות שהוא זכאי להן או חב בהן יחד עם המנוח שאת עזבונו הוא מנהל.

{{ח:סעיף|48|הפרדת הדיון|אחר=[51, 52]}}
{{ח:ת}} ראה בית המשפט או הרשם מיזמתו או על פי בקשת נתבע, כי אין דרך נוחה לדון יחד או לפסוק יחד בעילות שאוחדו בתובענה אחת, רשאי הוא להורות על צמצום התובענה לאותן עילות שאפשר לדון או לפסוק בהן בדרך נוחה או על הפרדת הדיון או על דרך דיון אחרת שתיראה לו וכן להורות על התיקונים הכרוכים בכך.

{{ח:קטע2|פרק ו|פרק ו׳: כתב הגנה וכתבי טענות אחרים}}
{{ח:קטע3|פרק ו סימן א|סימן א׳: כתב הגנה}}

{{ח:סעיף|49|הגשת כתב הגנה|אחר=[53]}}
{{ח:ת}} נתבע שנדרש להגיש כתב הגנה יגיש אותו תוך המועד הנקוב בהזמנה לדין.

{{ח:סעיף|50|מען להמצאה|תיקון: תשמ״ט־3|אחר=[54]}}
{{ח:ת}} בכתב ההגנה יציין הנתבע את מספר זהותו וכן מען להמצאת כתבי בי־דין, שיהא –
{{ח:תת|(1)}} מקום מגוריו של הנתבע – אם הוא טוען לעצמו;
{{ח:תת|(2)}} משרד עורך דינו של הנתבע – אם עורך דין מייצג אותו;
{{ח:תת|(3)}} מקום מגוריו או מקום עסקו של מי שנתמנה מורשה לקבלת כתבי בי־דין לפי {{ח:פנימי|סעיף 478|תקנה 478}}.

{{ח:סעיף|51|הגנת מחזיק בתובענה שבמקרקעין|אחר=[55]}}
{{ח:ת}} בתובענה שבמקרקעין יהא אדם המגיש תצהיר שהוא מחזיק באותם מקרקעין, בין בעצמו ובין על ידי שוכרים, רשאי, ברשות בית המשפט או הרשם, להתייצב ולהתגונן, אף אם לא צויין בתובענה כנתבע ולא הומצאה לו הזמנה; קיבל רשות להתייצב ולהתגונן, יגיש כתב הגנה בתשובה לתביעת התובע, ובכל ההליכים שלאחר מכן יצויין כנתבע.

{{ח:קטע3|פרק ו סימן ב|סימן ב׳: קיזוז ותביעה שכנגד}}

{{ח:סעיף|52|רשות הנתבע לקיזוז ולתביעה שכנגד|אחר=[59]}}
{{ח:ת}} נתבע רשאי לקזז כל זכות ותביעה שלו כנגד תביעתו של התובע, או להגיש אותן בתביעה שכנגד, בין שהן על נזק ממון ובין אם לאו; כוחם של הקיזוז או התביעה שכנגד ככוח תובענה שכנגד, ובית המשפט יכול ליתן בהם פסק דין סופי הן על התביעה המקורית והן על התביעה שכנגד.

{{ח:סעיף|53|תביעה שכנגד, הגנה שכנגד ותשובה שכנגד|תיקון: תשס״ו־3, תשס״ו־4|אחר=[60]}}
{{ח:תת|(א)}} נתבע המסתייע בנימוק שיש בו כדי לבסס תביעה שכנגד, יגיש, נוסף על כתב ההגנה, כתב תביעה שייקרא כתב תביעה שכנגד; בכתב תביעה שכנגד יצוין מספר ההליך בתביעה המקורית שהוגשה נגדו.
{{ח:תת|(ב)}} תביעה שכנגד תתברר במסגרת התביעה המקורית, ואולם רשאי בית המשפט או הרשם, ביוזמתו או לבקשת בעל דין, להורות על הפרדת הדיון אם ראה שאין זה מן הראוי לפסוק בתביעה שכנגד במאוחד עם התביעה המקורית.
{{ח:תת|(ג)}} על כתב תביעה שכנגד, על כתב הגנה שכנגד המוגש לפי {{ח:פנימי|סעיף 56|תקנה 56}} ועל כתב תשובה שכנגד המוגש לפי {{ח:פנימי|סעיף 62|תקנה 62}}, יחולו ההוראות החלות על כתב תביעה, כתב הגנה וכתב תשובה, לפי הענין.

{{ח:סעיף|54|נתבעים חדשים בתביעה שכנגד|תיקון: תשס״ו־3|אחר=[61]}}
{{ח:תת|(א)}} העלה הנתבע בכתב התביעה שכנגד שאלות בינו לבין התובע יחד עם אחרים, ינקוב בכותרת כתב התביעה שכנגד את שמותיהם של כל הנתבעים בתביעה שכנגד וימסור את כתב התביעה שכנגד לבית המשפט כדי להמציאם לאלה מהם שעדיין אינם בעלי דין בתביעה המקורית, בתוך המועד שבו הוא נדרש להגיש את כתב הגנתו בתביעה המקורית.
{{ח:תת|(ב)}} תובע שכנגד שבכתב התביעה שכנגד הפנה לנימוקים שפורטו בכתב הגנתו, ימסור לבית המשפט עותקים גם מכתב ההגנה כדי להמציאם לבעלי הדין שאינם בעלי דין בתביעה המקורית.

{{ח:סעיף|55|המצאת העתק לנתבע שכנגד|תיקון: תשס״ו־3|אחר=[62]}}
{{ח:ת}} תובע שהוגשה נגדו תביעה שכנגד וכל אדם אחר ששמו צוין בכתב תביעה שכנגד, יוזמנו להגיש כתב הגנה שכנגד על ידי שיומצא להם העתק מכתב ההגנה ומכתב התביעה שכנגד בצירוף הזמנה; דין כתב תביעה שכנגד כדין כתב תביעה שבו נפתחת תובענה.

{{ח:סעיף|56|נתבע שכנגד יגיש כתב הגנה שכנגד|תיקון: תשס״ו־3, תשס״ו־4|אחר=[63]}}
{{ח:ת}} תובע שהוגשה נגדו תביעה שכנגד וכל אדם שהומצא לו כתב תביעה שכנגד יגיש, במועדים האמורים {{ח:פנימי|סעיף 19|בתקנה 19}}, כתב הגנה שייקרא כתב הגנה שכנגד, ואם אינו מגיש כתב הגנה שכנגד, דינו כדין נתבע שלא הגיש כתב הגנה.

{{ח:סעיף|57|תביעה שכנגד בתובענה שהופסקה|אחר=[64]}}
{{ח:ת}} העלה נתבע תביעה שכנגד, מותר לדון בה אף אם עוכבה תובענת התובע, הופסקה, נמחקה או נדחתה.

{{ח:סעיף|58|תביעה נגד תובע שצורף שלא כדין|אחר=[65]}}
{{ח:ת}} צורף אדם כתובע שלא כדין או שלא לצורך, ונתבע העלה תביעה שכנגד, רשאי הנתבע לקיים את התביעה שכנגד כלפי שאר בעלי הדין, חוץ מאותו תובע, על אף הצירוף שלא כדין ועל אף כל הליך שבא בעקבותיו.

{{ח:סעיף|59||תיקון: תשס״ו־3|אחר=[66]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|60|פסק דין על היתרה|אחר=[67]}}
{{ח:ת}} הוכחה תביעה שכנגד ונמצאה יתרה לזכות הנתבע, רשאי בית המשפט לפסוק לנתבע את היתרה או להעניק לו סעד אחר שהוא זכאי לו.

{{ח:קטע3|פרק ו סימן ג|סימן ג׳: כתב תשובה וכתבי טענות נוספים}}

{{ח:סעיף|61|כתב תשובה לכתב הגנה|תיקון: תשנ״ט־2|אחר=[68]}}
{{ח:ת}} רשאי תובע להגיש כתב תשובה לכתב הגנה; המועד להגשת כתב התשובה הוא, אם לא האריך אותו בית המשפט או הרשם – תוך חמישה עשר ימים מיום שהומצא לו כתב ההגנה, או האחרון שבכתבי ההגנה כשיש נתבעים אחדים; לא הגיש התובע כתב תשובה – יראו את העובדות המהותיות הנקובות בכתב ההגנה כמוכחשות וכשנויות במחלוקת.

{{ח:סעיף|62|כתב תשובה שכנגד|תיקון: תשס״ו־3|אחר=[69]}}
{{ח:ת}} תובע שכנגד רשאי להגיש כתב תשובה שכנגד לכתב הגנה שכנגד, ויחולו הוראות {{ח:פנימי|סעיף 61|תקנה 61}}.

{{ח:סעיף|63|כתבי טענות נוספים|אחר=[70]}}
{{ח:ת}} לאחר כתב תשובה לא יוגש שום כתב טענות אלא ברשות בית המשפט או הרשם ובתנאים שייראו לו.

{{ח:סעיף|64|נימוקים וטענות חדשים|אחר=[71]}}
{{ח:ת}} אין להעלות בכתב תשובה נימוק תביעה חדש, ואין לכלול בו טענה שבעובדה שאינה מתיישבת עם טענותיו הקודמות של אותו בעל דין.

{{ח:סעיף|65|הוספת פרטים על פי דרישת בית המשפט|תיקון: תשנ״א־3}}
{{ח:ת}} בית המשפט או הרשם רשאי, בכל עת, לדרוש פרטים נוספים ומפורטים יותר לכל ענין הנזכר בכתב טענות או נוגע לו, ולהורות שהפרטים העובדתיים יוגשו בתצהיר; כן יוכל להורות בדבר הוצאות וענינים אחרים הנגזרים מדרישתו להוספת פרטים, ככל שנראה לו.

{{ח:סעיף|66|מתן זמן לאחר פרטים נוספים|אחר=[73]}}
{{ח:ת}} בעל דין שעל פי בקשתו נמסרו פרטים, יינתן לו זמן להגיש כתב טענות לאחר מסירת הפרטים כזמן שעמד לרשותו בשעה שהגיש בקשתו לפרטים, זולת אם יש בצו בית המשפט או הרשם הוראה אחרת; חוץ מן האמור בתקנה זו, אין בצו למסירת פרטים כדי לעכב הליכים או ליתן ארכה, אלא אם כן יש בו הוראה אחרת.

{{ח:קטע2|פרק ז|פרק ז׳: כתבי טענות – הוראות כלליות}}
{{ח:קטע3|פרק ז סימן א|סימן א׳: צורה ותוכן}}

{{ח:סעיף|67|הגשת כתב טענות|אחר=[74, 6 סיפה]}}
{{ח:ת}} הגשתו של כתב טענות תהיה במסירה לבית המשפט כדי לצרפו לתיק התובענה, ויש למסור מספר מספיק של עתקים בשביל בית המשפט ולשם המצאה לכל אחד מבעלי הדין שכנגד, והם יומצאו לפי מענו להמצאת כתבי בי־דין; אין צורך להמציא עותק לבעל דין שהרשה בעל דין אחר לתבוע או להגן מטעמו.

{{ח:סעיף|68|צורת כתב טענות|תיקון: תשנ״ב־3, תשס״ה־2, תש״ע|אחר=[75]}}
{{ח:תת|(א)}} כתב טענות יהיה מודפס או כתוב במכונת כתיבה, על גבי גליונות נייר לבנים וחלקים בגודל 21 × 29.7 ס״מ (A4) על צד אחד בלבד של הגליון, ויש להניח שוליים של חמישה סנטימטרים לפחות בימינו, ובהם שני נקבים, במרכז הגליון, המרוחקים שמונה סנטימטרים זה מזה.
{{ח:תת|(ב)}} בלי לגרוע מהאמור בתקנת משנה (א), רשאי מנהל בתי המשפט לפרסם ברשומות הוראות טכניות בדבר מספר עותקים של כתב טענות שיש להגיש, אופן הגשתם, צורת כתב טענות, מצורפיו ומבנהו, לרבות בדבר גודל וסוגי הגופנים, גודל העמוד ומיקום הכיתוב על פני העמוד.
{{ח:תת}} {{ח:הערה|פורסמו {{ח:חיצוני|הוראות בדבר הגשת כתב בי-דין|הוראות בדבר הגשת כתב בי־דין}} (י״פ תש״ע, 1570); פורסמו {{ח:חיצוני|הוראות בדבר הגשת כתב טענות|הוראות בדבר הגשת כתב טענות}} (י״פ תשע״א, 3886); פורסמו {{ח:חיצוני|הוראות בדבר הגשת כתב בי-דין אלקטרוני|הוראות בדבר הגשת כתב בי־דין אלקטרוני}} (י״פ תשע״ב, 3926).}}

{{ח:סעיף|69|התנגדות טכנית|אחר=[76]}}
{{ח:ת}} אין לעורר התנגדות טכנית לכתב טענות על יסוד פגם שבצורה.

{{ח:סעיף|70|סימון כתב טענות|אחר=[77]}}
{{ח:ת}} כתב טענות יוכתר בשמו המתאים, יסומן במספר התיק של התובענה ובתאריך הגשתו, ויהא חתום ביד בעל הדין המגישו, ואם נערך בידי עורך דין – ביד עורך הדין.

{{ח:סעיף|71|כתב טענות יפרש עובדות מהותיות בלבד ולא ראיות|תיקון: תשנ״א־3|אחר=[78]}}
{{ח:תת|(א)}} כתב טענות יכיל את הרצאת העובדות המהותיות בלבד, שבעל הדין מסתמך עליהן בתביעתו או בהגנתו, לפי הענין, אך לא את הראיות הבאות להוכיח אותן.
{{ח:תת|(ב)}} כתב טענות יחולק, לפי הצורך, לסעיפים מסומנים במספרים; את התאריכים, הסכומים והמספרים יש לבטא בספרות.

{{ח:סעיף|72|הסתמכות על עובדות שונות|תיקון: תשנ״א־3|אחר=[79]}}
{{ח:תת|(א)}} בעל דין המסתמך בכתב טענותיו על נימוקים שונים זה מזה ומבוססים על עובדות נפרדות ושונות, יפרש אותם, עד כמה שאפשר, בנפרד ובמובחן.
{{ח:תת|(ב)}} בכתב טענות אין לטעון כנגד אותו בעל דין טענות עובדתיות חלופיות, אלא אם כן הצהיר הטוען כי העובדות כהוויתן אינן ידועות לו; אין באמור בתקנה זו כדי למנוע טענות משפטיות חלופיות.

{{ח:סעיף|73|נימוק הגנה חדש|תיקון: תשע״ו־3|אחר=[80]}}
{{ח:ת}} נימוק הגנה שנולד לנתבע לאחר הגשת התובענה או לתובע לאחר הגשת כתב הגנה המכיל תביעה שכנגד, מותר להסתמך עליו בכתב ההגנה או בכתב ההגנה שכנגד, הכל לפי הענין.

{{ח:סעיף|74|הוראת דין|תיקון: תשנ״א־3|אחר=[81]}}
{{ח:תת|(א)}} הועלתה בכתב טענות טענה של הפרת חובה חקוקה, יצויין החיקוק אשר הפרתו מהווה עילה לתובענה.
{{ח:תת|(ב)}} מותר להביא בכתב טענות כל הוראת דין שהטוען מתכוון להסתמך עליה, אך אין בעל דין מנוע מהסתמך על הוראת דין כאמור מחמת שלא הביא אותה בכתב טענותיו.

{{ח:סעיף|75|צירוף מסמכים|תיקון: תשע״ד|אחר=[15, 82]}}
{{ח:ת}} בעל דין יצרף לכתב טענותיו העתק של כל מסמך הנזכר בו, זולת אם אינו מצוי ברשותו או בשליטתו.

{{ח:סעיף|76|טענת הודעה מהותית|אחר=[89]}}
{{ח:ת}} הטוען שנמסרה הודעה לאדם על עובדה פלונית או על ענין פלוני, והטענה היא מהותית במשפט, די לטוען שיטען אותה בחזקת עובדה; אך אם ניתנה ההודעה בכתב, יש לפרש את נוסח ההודעה בכתב הטענות או לצרפו אליו.

{{ח:סעיף|77|טענת כוונה או ידיעה|אחר=[88]}}
{{ח:ת}} הטוען כוונה רעה, כוונת מרמה, ידיעה, וכיוצא באלה שבלבו של אדם, והטענה היא מהותית במשפט, די לטוען שיטען אותה בחזקת עובדה, ואין עליו לפרש את הנסיבות שמהן ניתן להסיקה.

{{ח:סעיף|78|טענה המצריכה פרטים|אחר=[87]}}
{{ח:ת}} כל מקום שבעל דין טוען טענת מצג־שווא, תרמית, זדון או השפעה בלתי הוגנת, ובכל מקרה אחר המזקיק לפרטים, יפורשו הפרטים ותאריכיהם בכתב הטענות.

{{ח:סעיף|79|טענת קיום חוזה או קשר|אחר=[93]}}
{{ח:ת}} כל אימת שיש להסיק על קיום חוזה או קשר בין בעלי דין מתוך סדרת מכתבים או שיחות או מנסיבות אחרות, די לו לטוען שיטען קיום חוזה או קשר בחזקת עובדה ויסתמך על המכתבים, השיחות או הנסיבות הסתמכות כללית, בלי לפרטם; רצה הטוען להסתמך לחלופין על כמה חוזים או קשרים המשתמעים מנסיבות אלה, רשאי הוא לעשות כן.

{{ח:סעיף|80|תנאי מוקדם|אחר=[94]}}
{{ח:ת}} אין בעל דין חייב לפרש בכתב הטענות שתנאי מוקדם פלוני הדרוש לענינו נתקיים; בעל הדין הרוצה לטעון שתנאי כאמור לא נתקיים חייב להעלות טענה זו במפורש בכתב טענותיו הוא, שאם לא כן יהא זה דבר המשתמע מאליו מתוך כל כתב טענות, שכל התנאים המוקדמים הדרושים לענינו נתקיימו.

{{ח:סעיף|81|חזקה שבדין|אחר=[95]}}
{{ח:ת}} אין בעל דין חייב לטעון בכתב טענותיו ענין עובדתי שחזקה מן הדין שהוא לזכותו, או שחובת הראיה בו היא על בעל הדין שכנגד, אלא אם כן אותו ענין עובדתי הוכחש תחילה במפורש; לדוגמה – קיומה של תמורה בשטר חליפין, כשהתובע בא מכוח השטר בלבד ואינו מעמיד את התמורה כנימוק יסודי לתביעה.

{{ח:סעיף|82|זיהוי מקרקעין|אחר=[83, 84]}}
{{ח:תת|(א)}} בתובענה שבמקרקעין יכיל כתב התביעה תיאור המקרקעין כדי אפשרות לזהותם וככל האפשר – לפי גבולות או לפי מספרים שבפנקס מקרקעין או במפה, ואם היתה בה תביעה – מכל צד שהוא – לרשום טובת הנאה במקרקעין, יש לצרף לכתב התביעה מפת המקרקעין מאושרת בידי מחלקת המדידות; היה המדובר בחלקת קרקע רשומה, רשאי בית המשפט או הרשם לפטור מהגשת מפה ולהורות על הגשת העתק מאושר מן הרישום בפנקס המקרקעין, או כל אמצעי זיהוי אחר של אותה חלקה.
{{ח:תת|(ב)}} הוגשה מפת מקרקעין מאושרת, יומצא העתק ממנה לבעל הדין המתנגד לרישום המקרקעין, כולם או מקצתם, ובית המשפט או הרשם רשאי להורות בדבר ההוצאות הכרוכות בהכנת המפה, באישורה ובהמצאתה, ככל שנראה לו.

{{ח:סעיף|83|שתיקה כהודיה|תיקון: תשע״ו־3|אחר=[56]}}
{{ח:ת}} כל טענת עובדה שלא הוכחשה בכתב הגנה או בכתב הגנה שכנגד במפורש או מכללא, או שלא נאמר עליה כי אין מודים בה, רואים אותה כטענה שמודים בה, זולת אם היא נטענת נגד פסול־דין, אך בית המשפט רשאי, לפי שיקול דעתו, לדרוש שעובדות כאמור יוכחו שלא על דרך ההודיה האמורה.

{{ח:סעיף|84|אין צורך בהכחשה לענין דמי נזק|תיקון: תשע״ו־3|אחר=[57]}}
{{ח:ת}} על אף האמור {{ח:פנימי|סעיף 83|בתקנה 83}} אין צורך בהכחשה לענין שיעור דמי הנזק, ולעולם יראו אותו כשנוי במחלוקת זולת אם הודו בו במפורש, בין אם הוגש כתב הגנה או כתב הגנה שכנגד ובין אם לאו.

{{ח:סעיף|85|הכחשה מפורשת|אחר=[90]}}
{{ח:ת}} לא די בהכחשה כללית אלא חייב בעל דין לדון במפורש בכל טענה שבעובדה שאין הוא מודה באמיתותה, חוץ מטענה לדמי נזק.

{{ח:סעיף|86|הכחשה מלאה|אחר=[91]}}
{{ח:ת}} בעל דין המכחיש בכתב טענותיו עובדה שבעל הדין שכנגד טוען לה בכתב טענותיו הוא, לא יעשה זאת על דרך ההתחמקות, אלא ישיב לגופו של ענין; לדוגמה – אם הטענה היא שקיבל סכום כסף פלוני, לא די שיכחיש קבלת אותו סכום, אלא צריך שיכחיש כי קיבל אותו סכום או כל חלק ממנו, או שיציין כמה קיבל; נטענה עובדה אגב תיאור נסיבותיה, לא די שיכחיש אותה לגבי אותן נסיבות בלבד.

{{ח:סעיף|87|הכחשת זכות בעל דין בחזקת נציג|אחר=[86]}}
{{ח:ת}} בעל דין הרוצה להכחיש את זכותו של בעל דין אחר לתבוע בחזקת נציג, אם בפשיטת רגל ואם בענין אחר, או הרוצה להכחיש קיומה של שותפות, או זכות השותף לתבוע בשמה, יכחיש דברים אלה במפורש.

{{ח:סעיף|88|הכחשת חוזה|אחר=[92]}}
{{ח:ת}} היתה בכתב הטענות טענת חוזה – הכחשת סתם של החוזה בידי בעל הדין שכנגד, היא בלבד, פירושה הכחשת קיומו של חוזה מפורש או הכחשת העובדות שמכללן אפשר שישתמע קיומו, אך אין פירושה הכחשת חוקיותו של החוזה או דיותו מבחינה חוקית.

{{ח:סעיף|89|יש לפרש כל טענה לסתור וכל טענה מפתיעה|אחר=[85]}}
{{ח:ת}} הנתבע או התובע, לפי הענין, חייב להעלות בכתב טענותיו כל דבר הבא להראות שהתובענה או התביעה שכנגד אין לה על מה שתסמוך, או שהעסקה בטלה או ניתנת לביטול מבחינה חוקית, וכן כל נימוק של הגנה או של תשובה, שיש בו – אם לא הועלה בכתב הטענות – כדי להפתיע את בעל הדין שכנגד או לעורר שאלות שבעובדה שאינן עולות מתוך כתבי הטענות הקודמים, כגון תרמית, התיישנות, שחרור, תשלום, ביצוע או עובדות המגלות מעשה לא חוקי.

{{ח:סעיף|90|אי־הודיה במקום שחובה להודות|אחר=[58]}}
{{ח:ת}} היה בית המשפט סבור כי טענת עובדה שהוכחשה או שלא הודו בה, מן הראוי היה שיודו בה, רשאי הוא ליתן כל צו שייראה לו צודק בענין הוצאות יתרות שנגרמו עקב ההכחשה או אי־ההודיה.

{{ח:קטע3|פרק ז סימן ב|סימן ב׳: תיקון כתב טענות}}

{{ח:סעיף|91|הוראה לתקן|תיקון: תשנ״א־3|אחר=[96]}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט או הרשם רשאי, בכל עת, להורות כי יימחק או יתוקן כל ענין בכתב טענות שאין בו צורך או שהוא מביש או עלול להפריע לדיון הוגן בתובענה, לסבכו או להשהותו. כמו כן רשאי בית המשפט או הרשם להורות על מחיקה או על תיקון של כתב טענות שלא קויימו לגביו הוראות תקנות אלה.
{{ח:תת|(ב)}} בעל דין לא יהא רשאי לבקש מבית המשפט או מהרשם לתת הוראה כאמור בתקנת משנה (א) אלא אם כן פנה לבעל דינו, תוך חמישה עשר ימים מיום המצאת כתב ההגנה האחרון או התשובה, לפי המאוחר, בבקשה למחוק או לתקן את הענין או את כתב הטענות.

{{ח:סעיף|92|רשות לתקן|תיקון: תשנ״א־3|אחר=[97]}}
{{ח:ת}} בית המשפט או הרשם רשאי, בכל עת, להתיר לכל אחד מבעלי הדין לשנות או לתקן את כתבי טענותיו בדרך ובתנאים הנראים צודקים, וכל תיקון כזה ייעשה לפי הצורך, כדי שבית המשפט יוכל להכריע בשאלות שהן באמת השאלות השנויות במחלוקת בין בעלי הדין. תיקון של טענה עובדתית או הוספתה, טעונים הגשת תצהיר המאמת את העובדות.

{{ח:סעיף|93|הגשת כתב טענות מתוקן|אחר=[98]}}
{{ח:ת}} כתב טענות מתוקן יוגש תוך חמישה עשר ימים, אם לא קבע בית המשפט או הרשם מועד אחר.

{{ח:סעיף|94|תשובה לכתב טענות מתוקן|תיקון: תשנ״א־3|אחר=[99]}}
{{ח:ת}} הגיש בעל דין כתב טענות מתוקן, ישיב עליו בעל הדין שכנגד, או יתקן בלי נטילת רשות, את כתב טענותיו הוא, תוך הזמן העומד לרשותו אותה שעה להגשת כתב טענותיו או תוך חמישה עשר ימים מיום שהומצא לו כתב הטענות המתוקן, הכל לפי התאריך המאוחר יותר, אם לא קבע בית המשפט או הרשם מועד אחר. תיקון של טענה עובדתית או הוספתה, טעונים הגשת תצהיר המאמת את העובדות.

{{ח:סעיף|95|באין תשובה לתיקון|אחר=[100]}}
{{ח:ת}} הגיש בעל הדין שכנגד את כתב טענותיו לפני שהומצא לו התיקון, ואינו משיב לתיקון או אינו מתקן את כתב טענותיו תוך הזמן האמור, רואים אותו כאילו הוא מסתמך על כתב טענותיו המקורי כתשובה לתיקון.

{{ח:סעיף|96|כשאין מתקנים לאחר צו|אחר=[101]}}
{{ח:ת}} בעל דין שהשיג צו המתיר תיקון ולא תיקן לפיו תוך המועד שנקבע לכך, לא יתירו לו לתקן לאחר תום המועד האמור אלא אם כן בית המשפט או הרשם האריך את המועד.

{{ח:קטע3|פרק ז סימן ג|סימן ג׳: פסק דין בהעדר הגנה}}

{{ח:סעיף|97|נתבע שלא הגיש כתב הגנה|אחר=[102]}}
{{ח:תת|(א)}} נתבע שלא הגיש כתב הגנה תוך המועד שנקבע לכך, יתן בית המשפט או הרשם פסק דין שלא בפניו על יסוד כתב התביעה בלבד; היתה התביעה שלא על סכום כסף קצוב, יהא בית המשפט רשאי, מטעמים מיוחדים שיירשמו, לדרוש מן התובע הוכחה מלאה או חלקית של תביעתו או מקצתה לפני שיינתן פסק הדין; היתה התביעה לפני הרשם והיה הרשם סבור כי אין ליתן פסק דין ללא שמיעת עדות – יעביר את התביעה לבית המשפט.
{{ח:תת|(ב)}} הנתבע לא יוזמן לדיון, אף אם נדרש התובע להביא הוכחה, אלא אם כן בית המשפט הורה על כך מטעם מיוחד שרשם.

{{ח:סעיף|98|מקצת נתבעים הגישו ומקצתם לא הגישו|אחר=[103]}}
{{ח:ת}} פסק דין שלא בפני בעל דין כאמור {{ח:פנימי|סעיף 97|בתקנה 97}} ניתן להוצאה לפועל בלא שתיפגע זכותו של התובע להמשיך בתובענה נגד הנתבעים שהגישו כתב הגנה.

{{ח:סעיף|99||תיקון: תשס״ו־3|אחר=[104]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:קטע2|פרק ז1|פרק ז׳1: פגישת מהו״ת לבחינת האפשרות ליישוב התובענה בגישור|תיקון: תשס״ח}}

{{ח:סעיף*|||תיקון: תשס״ח־5, תש״ע־4, תשע״א־7, תשע״ב־3, תשע״ד־3, תשע״ד־7, תשע״ה־2, תשע״ו־2, תשע״ז־2, תשע״ח־2, תשע״ט־5, תש״ף־2, תש״ף־4}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(תוקפו של {{ח:פנימי|פרק ז1|פרק זה}} מיום 30.4.2008 ועד יום 31.12.2020):}}

{{ח:סעיף|99א|הגדרות|תיקון: תשס״ח, תשס״ח־5}}
{{ח:ת}} {{ח:פנימי|פרק ז1|בפרק זה}} –
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”גישור“ – כמשמעותו {{ח:חיצוני|חוק בתי המשפט#סעיף 79ג|בסעיף 79ג לחוק}};
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”המרכז הארצי“ – המרכז הארצי לגישור וליישוב סכסוכים במשרד המשפטים;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מגשר“ – מגשר כהגדרתו {{ח:חיצוני|חוק בתי המשפט#סעיף 79ג|בסעיף 79ג(א) לחוק}};
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”ממונה“ – שופט, רשם או עוזר משפטי בבית המשפט שנשיא בית המשפט הסמיך אותו לממונה מטעמו לנושא פגישת מהו״ת;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”פגישת מהו״ת“ – פגישת מידע, היכרות ותיאום לבחינת האפשרות ליישוב התובענה בגישור בהתאם להוראות {{ח:פנימי|פרק ז1|פרק זה}};
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”תובענה“ – למעט בקשה לסעד זמני, ערעור או בקשת רשות ערעור;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”תקנות הגישור“ – {{ח:חיצוני|תקנות בתי המשפט (גישור)|תקנות בתי המשפט (גישור), התשנ״ג–1993}}.

{{ח:סעיף|99ב|פגישת מהו״ת|תיקון: תשס״ח}}
{{ח:תת|(א)}} הסתיימה הגשת כתבי הטענות, לא ידון בית המשפט או רשם בתובענה, לרבות בדרך של ניהול קדם משפט, אלא לאחר שהתקיימה פגישת מהו״ת.
{{ח:תת|(ב)}} על אף האמור בתקנת משנה (א), רשאי בית המשפט, מיוזמתו או לפי בקשת בעל דין, מטעמים מיוחדים שיירשמו, לדון בתובענה גם בלא שנתקיימה קודם לכן פגישת מהו״ת, אם מצא כי יש לדון בתובענה באופן מיידי.
{{ח:תת|(ג)}} בתובענה שבה לא התקיימה פגישת מהו״ת כאמור בתקנת משנה (ב), רשאי בית המשפט בכל עת ולאחר שנתן לבעלי הדין הזדמנות לטעון את טענותיהם לעניין זה, להורות על קיומה של פגישת מהו״ת, ויחולו הוראות {{ח:פנימי|פרק ז1|פרק זה}}, בשינויים המחויבים.
{{ח:תת|(ד)}} הוראות החלות על גישור לפי {{ח:חיצוני|חוק בתי המשפט#סעיף 79ג|סעיף 79ג(ג) ו־(ד) לחוק}} וכן תקנות לעניינן יחולו על פגישת מהו״ת; פגישת המהו״ת תתנהל על פי כללים שפרסם המרכז הארצי ברשומות.
{{ח:תת|(ה)}} פגישת מהו״ת תתקיים עם מגשר שנכלל ברשימה של מגשרים אשר הוכיחו את מיומנותם והתאמתם לקיים פגישת מהו״ת, שנערכה על ידי המרכז הארצי (להלן – רשימת מגשרי מהו״ת).

{{ח:סעיף|99ג|הזמנה לפגישת מהו״ת|תיקון: תשס״ח}}
{{ח:ת}} הסתיימה הגשת כתבי הטענות, תומצא לבעלי הדין בתוך שבעה ימים הזמנה לפגישת מהו״ת לפי {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 3א|טופס 3א שבתוספת}} (להלן – הזמנה לפגישת מהו״ת); דינה של הזמנה לפגישת מהו״ת כדין הזמנה לבית המשפט.

{{ח:סעיף|99ד|מועד, משך ומקום פגישת מהו״ת|תיקון: תשס״ח}}
{{ח:תת|(א)}} פגישת מהו״ת תתקיים לא יאוחר מארבעים וחמישה ימים מיום המצאת ההזמנה לפי {{ח:פנימי|סעיף 99ג|תקנה 99ג}}, ומשכה ייקבע על ידי המגשר.
{{ח:תת|(ב)}} בהסכמת בעלי הדין, רשאי המגשר לשנות את מקום פגישת המהו״ת או את מועדה כפי שצוינו בהזמנה, ובלבד שפגישת המהו״ת תתקיים לא יאוחר מתום התקופה האמורה בתקנת משנה (א); בהעדר הסכמה, יודיע על כך המגשר לממונה ותומצא לבעלי הדין בתוך שבעה ימים הזמנה חדשה לפגישת מהו״ת.

{{ח:סעיף|99ה|החלפת מגשר|תיקון: תשס״ח}}
{{ח:ת}} נוכח המגשר, כי אין הוא רשאי לקיים את פגישת המהו״ת לפי {{ח:חיצוני|תקנות בתי המשפט (גישור)#סעיף 5|תקנה 5(ב) לתקנות הגישור}}, יודיע על כך בהקדם האפשרי לממונה, ותומצא לבעלי הדין בתוך שבעה ימים הזמנה חדשה לפגישת מהו״ת.

{{ח:סעיף|99ו|פניה לממונה|תיקון: תשס״ח}}
{{ח:ת}} בכל עניין הנוגע למועד פגישת המהו״ת, מקומה או זהות המגשר, שנתגלעה לגביו מחלוקת, רשאי המגשר או בעל דין להביא את העניין להכרעת הממונה שהוא רשם או שופט.

{{ח:סעיף|99ז|התייצבות לפגישת מהו״ת|תיקון: תשס״ח, תשע״ב־3}}
{{ח:תת|(א)}} לפגישת מהו״ת יתייצבו בעלי הדין עצמם, ורשאים הם להתייצב עם עורכי דינם; בעל דין המתגורר דרך קבע מחוץ לגבולות המדינה ולא נמצא בארץ, יתייצב לפגישת המהו״ת מיופה כוחו.
{{ח:תת|(ב)}} היה בעל דין המדינה או תאגיד, יתייצב לפגישת מהו״ת נציג מטעמו שהוא בעל תפקיד הבקיא בפרטי התובענה ומוסמך להחליט בדבר העברת התובענה לגישור, ורשאי הוא להתייצב עם פרקליט מטעם בעל הדין.
{{ח:תת|(ג)}} לא התייצב בעל דין לפגישת מהו״ת, רשאי בית המשפט לחייבו בהוצאות המגשר ובהוצאות בעלי הדין שהתייצבו לפגישה, וכן רשאי הוא להביא עניין זה בחשבון לעניין הוצאות ההליך בסופו.

{{ח:סעיף|99ח|תוכן פגישת המהו״ת|תיקון: תשס״ח}}
{{ח:ת}} בפגישת המהו״ת יסביר המגשר לבעלי הדין את עקרונות פגישת המהו״ת, את הליך הגישור ואת היתרונות הגלומים ביישוב התובענה בגישור, ויבחן עם בעלי הדין את הנושאים העיקריים שבמחלוקת ואת האפשרות ליישב את התובענה בגישור.

{{ח:סעיף|99ט|פניה לגישור|תיקון: תשס״ח}}
{{ח:ת}} בעלי הדין יודיעו במשותף לממונה בתוך עשרה ימים מיום פגישת המהו״ת אם הם מסכימים להעביר את התובענה לגישור או מבקשים להמשיך לדון בה בבית המשפט; העתק ההודעה יומצא למגשר שקיים את פגישת המהו״ת.

{{ח:סעיף|99י|תחולה|תיקון: תשס״ח, תשע״ב־3}}
{{ח:תת|(א)}} הוראות {{ח:פנימי|פרק ז1|פרק זה}} יחולו על תובענות אזרחיות שסכומן או שווי נושאן עולה על 75,000 שקלים חדשים, למעט תובענות בסדר דין מקוצר שלא הוגשה בהן בקשת רשות להתגונן במועד שנקבע {{ח:פנימי|סעיף 206|בתקנה 206}} ותובענות שעילתן {{ח:חיצוני|חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים|בחוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים, התשל״ה–1975}}.
{{ח:תת|(ב)}} על אף האמור בתקנת משנה (א), מנהל בתי המשפט רשאי להורות על הגבלת מספר התובענות שיופנו לפגישת מהו״ת בשים לב, בין השאר, למספר המגשרים ולתחומי התמחותם, ובלבד שהתובענות שיופנו כאמור ייבחרו באופן מדגמי; הודעה על הוראה כאמור תפורסם ברשומות.

{{ח:סעיף|99י1|הודעה על בתי משפט|תיקון: תשס״ח־5}}
{{ח:ת}} מנהל בתי המשפט רשאי לפרסם בהודעה ברשומות את בתי המשפט שבהם תתקיים פגישת מהו״ת לפי {{ח:פנימי|פרק ז1|פרק זה}}.
{{ח:ת}} {{ח:הערה|פורסמו הודעות בדבר בתי המשפט שבהם תתקיים פגישת מהו״ת (י״פ תשס״ח, 778; י״פ תש״ע, 1243, 3409).}}

{{ח:סעיף|99יא|מועדים|תיקון: תשס״ח}}
{{ח:ת}} אין בהוראות {{ח:פנימי|פרק ז1|פרק זה}} כדי לגרוע מכל מועד או זמן שנקבע בתקנות אלה או על ידי בית המשפט.

{{ח:קטע2|פרק ח|פרק ח׳: סילוק על הסף}}

{{ח:סעיף|100|מחיקה על הסף|אחר=[105]}}
{{ח:ת}} בית המשפט או הרשם רשאי, בכל עת, לצוות על מחיקת כתב תביעה נגד הנתבעים, כולם או מקצתם, על יסוד אחד הנימוקים האלה:
{{ח:תת|(1)}} אין הכתב מראה עילת תביעה;
{{ח:תת|(2)}} נראה לבית המשפט או לרשם מתוך הכתב שהתובענה היא טרדנית או קנטרנית;
{{ח:תת|(3)}} שוויו של נושא התובענה נישום בחסר והתובע לא תיקן את הכתב תוך הזמן שנקבע לכך;
{{ח:תת|(4)}} שולמה אגרה בלתי מספקת והתובע לא שילם את האגרה הנדרשת תוך הזמן שנקבע לכך.

{{ח:סעיף|101|דחיה על הסף|תיקון: תשנ״ו־2|אחר=[106]}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט או רשם שהוא שופט רשאי, בכל עת, לדחות תובענה נגד הנתבעים, כולם או מקצתם, מאחד הנימוקים האלה:
{{ח:תתת|(1)}} מעשה בית דין;
{{ח:תתת|(2)}} חוסר סמכות;
{{ח:תתת|(3)}} כל נימוק אחר שעל פיו הוא סבור שניתן לדחות מלכתחילה את התובענה בנוגע לאותו נתבע.
{{ח:תת|(ב)}} לא ייעתר בית המשפט או הרשם לבקשת דחיה מחוסר סמכות, אם נראה לו שיש להעביר את הענין לבית משפט או לבית־דין מוסמך לפי {{ח:חיצוני|חוק בתי המשפט#סעיף 79|סעיף 79 לחוק בתי המשפט}}.

{{ח:קטע2|פרק ט|פרק ט׳: הודיות, שאלונים וגילוי מסמכים}}
{{ח:קטע3|פרק ט סימן א|סימן א׳: הודיות}}

{{ח:סעיף|102|הודעה על הודיה|אחר=[107]}}
{{ח:ת}} בעל דין רשאי למסור הודעה, אם בכתב טענותיו ואם בכתב אחר, כי הוא מודה באמיתות טענותיו של בעל דין אחר, כולן או מקצתן.

{{ח:סעיף|103|דרישה להודות בעובדה או במסמך|אחר=[108–110]}}
{{ח:תת|(א)}} בעל דין רשאי, בכתב ערוך לפי {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 4|טופס 4}} {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 5|או 5}}, לדרוש מבעל הדין שכנגד להודות בעובדה פלונית או במסמך פלוני, תוך שמירה על הסתייגויות צודקות; ההודיה תהיה לטובת בעל הדין שמסר את הדרישה ולענין אותה תובענה בלבד.
{{ח:תת|(ב)}} הודיה בעובדות תהא ערוכה לפי {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 6|טופס 6}}.
{{ח:תת|(ג)}} סירב בעל דין להודות בעובדה או לא הודה בה תוך שבעה ימים מיום שהומצאה לו הדרישה, או תוך זמן נוסף שהתיר לו בית המשפט או הרשם, או סירב להודות או לא הודה במסמך תוך ארבעים ושמונה שעות מהזמן שניתן לו לעיין בו, או תוך זמן נוסף כאמור, ישלם את ההוצאות הכרוכות בהוכחת העובדה או המסמך, יהיו תוצאות המשפט אשר יהיו, זולת אם בית המשפט או הרשם הורה אחרת.
{{ח:תת|(ד)}} לא באה דרישה להודות במסמך, לא יפסוק בית המשפט לשלם את ההוצאות שהוצאו להוכחת המסמך, אלא אם כן ראה בית המשפט שהיה בהימנעות מן הדרישה משום חסכון בהוצאות.

{{ח:סעיף|104|רשות לתקן הודיה|אחר=[111]}}
{{ח:ת}} בית המשפט רשאי, בכל עת ולפי תנאים שייראו לו צודקים, להתיר לבעל דין שיתקן כל הודיה שלו בעובדה או שיחזור בו ממנה.

{{ח:קטע3|פרק ט סימן ב|סימן ב׳: שאלונים}}

{{ח:סעיף|105|גילוי על ידי שאלות|תיקון: תש״ן|אחר=[115, 118]}}
{{ח:ת}} בית המשפט או הרשם רשאי, לפי בקשת בעל דין, ליתן צו לפי {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 7|טופס 7}}, המרשה לו למסור לבעלי הדין האחרים, כולם או מקצתם, שאלון ערוך לפי {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 8|טופס 8}}, ובלבד שיפרש בשולי השאלון מי מבעלי הדין האחרים נדרש להשיב עליו ועל איזו מן השאלות.

{{ח:סעיף|106|הזמן להמצאת השאלות|אחר=[116]}}
{{ח:ת}} עותק של השאלון והודעה בדבר בקשת הרשות יומצאו לנשאלים שבעה ימים לפחות לפני היום שנקבע לבירור הבקשה, זולת אם ראה בית המשפט או הרשם לוותר על דרישה זו.

{{ח:סעיף|107|סייג לשאלות|אחר=[117]}}
{{ח:ת}} בית המשפט או הרשם, בהחליטו בדבר בקשת הרשות, ישקול כל הצעה שתבוא מצד הנשאל למסור לו פרטים או להודות בעובדות או להראות מסמכים הנוגעים לדברים הנדונים, כולם או מקצתם, והרשות לא תינתן אלא לשאלות שהן לענין הנדון, ולא די שיהיו קבילות בחקירה שכנגד של עד בעל פה.

{{ח:סעיף|108|תאגידים והמדינה|אחר=[119, 131(ב) רישה]}}
{{ח:ת}} היה הנשאל תאגיד, רשאי בית המשפט או הרשם, לפי בקשת השואל, להרשות מסירת שאלון לחבר או לפקיד של התאגיד; נדרשה המדינה להשיב על שאלות – יורה הצו איזה עובד ציבור ישיב עליהן.

{{ח:סעיף|109|תשובה בתצהיר|אחר=[120, 131(ב) סיפה]}}
{{ח:תת|(א)}} התשובה על שאלון תינתן בתצהיר לפי {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 9|טופס 9}}, ויש להגישו תוך שבעה ימים מיום מסירת השאלון או תוך מועד אחר שהרשה בית המשפט או הרשם.
{{ח:תת|(ב)}} התנגדות למתן תשובה על שאלה פלונית, תירשם בתצהיר הנערך בתשובה על השאלות.

{{ח:סעיף|110|צו להשיב או להוסיף ולהשיב|אחר=[121]}}
{{ח:ת}} לא השיב הנשאל, או לא השיב תשובה מספקת, רשאי השואל לבקש מבית המשפט או מן הרשם צו המחייב את הנשאל להשיב, או להוסיף ולהשיב, לפי הענין, ומותר בצו כאמור לחייב במתן תשובה בין בתצהיר ובין בחקירה שבעל פה, ככל שיורה בית המשפט או הרשם.

{{ח:סעיף|111|השימוש בתשובה לשאלות|אחר=[122]}}
{{ח:ת}} בשעת הדיון רשאי כל בעל דין להשתמש לראיה במקצת מתשובותיו של בעל דינו על שאלות, ולא להגיש שאר תשובותיו; אך אם היה בית המשפט סבור שיש קשר בין תשובות אחרות לבין התשובות שהוגשו כראיה עד שאין להשתמש באלה בלעדי אלה, רשאי הוא להורות שיוגשו גם התשובות האחרות.

{{ח:קטע3|פרק ט סימן ג|סימן ג׳: גילוי מסמכים}}

{{ח:סעיף|112|צו גילוי מסמכים|אחר=[123, 131(א)]}}
{{ח:ת}} בית המשפט או הרשם רשאי, לפי בקשת בעל דין, ליתן צו לפי {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 10|טופס 10}}, המורה לבעל דין אחר לגלות בתצהיר ערוך לפי {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 11|טופס 11}}, מה הם המסמכים הנוגעים לענין הנדון המצויים, או שהיו מצויים ברשותו או בשליטתו ושאותרו על ידו לאחר חקירה ודרישה; בית המשפט או הרשם רשאי לסרב לבקשה או לדחותה לזמן אחר, או ליתן כל צו אחר שייראה לו מתאים, בין דרך כלל ובין לסוגים של מסמכים.

{{ח:סעיף|113|צו גילוי מסמך פלוני|אחר=[124]}}
{{ח:ת}} בית המשפט או הרשם רשאי בכל עת, בין שניתן צו גילוי מסמכים או הוגש תצהיר על מסמכים ובין אם לאו, ליתן, לפי בקשת בעל דין, צו לפי {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 12|טופס 12}}, המורה לבעל דין אחר לגלות בתצהיר אם מסמך פלוני המפורש באותה בקשה מצוי, או היה מצוי, ברשותו או בשליטתו, ואם אינו מצוי בה – מתי יצא ממנה ומה היה עליו.

{{ח:סעיף|114|דרישת עיון במסמכים שנזכרו|תיקון: תש״ן, תשנ״א־3|אחר=[125]}}
{{ח:ת}} מסמך שנזכר בכתבי טענותיו של בעל דין או בתצהיריו, רשאי בעל דין אחר לדרוש ממנו, בכל עת, בכתב לפי {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 13|טופס 13}}, שיראה לו או לעורך דינו את המסמך לעיון ולהעתקה.

{{ח:סעיף|114א|תנאים לקבלת ראיה|תיקון: תשנ״א־3, תשע״ז}}
{{ח:ת}} בעל דין שאינו מגלה מסמך שיש לגלותו לפי {{ח:פנימי|סעיף 112|תקנה 112}} {{ח:פנימי|סעיף 113|או 113}} או שאינו נענה לדרישה לפי {{ח:פנימי|סעיף 114|תקנה 114}}, לא יהא רשאי להגיש את המסמך כראיה מטעמו באותה תובענה, אלא ברשות שנתן בית המשפט לאחר שנוכח כי היה לבעל הדין הצדק סביר למחדלו; הרשה בית המשפט את הגשת המסמך, רשאי הוא להורות בכל הנוגע להוצאות או לענינים אחרים.

{{ח:סעיף|115|תשובה לדרישת עיון במסמכים שנזכרו|אחר=[126, 129 סיפה]}}
{{ח:תת|(א)}} בעל הדין שנמסרה לו דרישה לפי {{ח:פנימי|סעיף 114|תקנה 114}} ישיב למוסרה, תוך שבעה ימים מיום שקיבל אותה, תשובה לדרישה, לפי {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 14|טופס 14}}, המציינת באיזה זמן – תוך שבעה ימים מתאריך מסירת התשובה – אפשר יהיה לעיין במסמכים שהוא מסכים להראותם, או להעתיקם, אם במשרד עורך דינו או במקום אחר, ומפרשת את המסמכים שהוא מתנגד להראותם וטעמי ההתנגדות.
{{ח:תת|(ב)}} מי שנמסרה לו דרישה לפי {{ח:פנימי|סעיף 114|תקנה 114}} לעיין בפנקסי בנק או בפנקסי עסקים, רשאי, במקום להרשות למוסר הדרישה את העיון בפנקסים עצמם, לספק לו העתק מהרישום בפנקסים, מאושר בידי מנהל הבנק או העסק או מנהל הסניף שלהם שבו שמורים הפנקסים; מתן העתק כאמור אינו מונע את בית המשפט או את הרשם מהורות כי מי שבדק את ההעתק והשווה אותו למקור יאמת את האישור בתצהיר ויציין בו אם יש בפנקס המקורי מחיקות, תוספות או שינויים ואם אין, ואינו מונע אותו מהורות על עיון בפנקס גופו.

{{ח:סעיף|116|צו לעיון במסמכים|תיקון: תש״ן|אחר=[127]}}
{{ח:ת}} לא ציית בעל דין לדרישה שנמסרה לו לפי {{ח:פנימי|סעיף 114|תקנה 114}}, רשאי בית המשפט או הרשם, לבקשת בעל הדין שמסר את הדרישה, ליתן צו לעיון במסמכים ולהעתקתם במקום ובדרך שייראו לו.

{{ח:סעיף|117|בקשה לעיון במסמכים שלא נזכרו|תיקון: תש״ן}}
{{ח:ת}} בעל דין רשאי לבקש מבית המשפט או מהרשם צו לעיון במסמכים של בעל דין שלא נזכרו בכתבי טענותיו או בתצהיריו, ולהעתקתם; הבקשה תהא מבוססת על תצהיר המציין מה הם המסמכים שהעיון בהם מבוקש, וכי המבקש זכאי לעיין בהם ולהעתיקם והם מצויים ברשותו או בשליטתו של בעל דינו.

{{ח:סעיף|118|העתקים מאומתים|אחר=[129 רישה]}}
{{ח:ת}} היתה הבקשה לפי {{ח:פנימי|סעיף 116|תקנה 116}} {{ח:פנימי|סעיף 117|או 117}} לעיין בפנקסי הבנק או בפנקסי עסקים, רשאי בית המשפט או הרשם לא לצוות על עיון אלא על מתן העתק מהרישום בפנקסים, כאמור {{ח:פנימי|סעיף 115|בתקנה 115(ב)}}.

{{ח:קטע3|פרק ט סימן ד|סימן ד׳: הוראות כלליות}}

{{ח:סעיף|119|טענת חסיון|אחר=[130]}}
{{ח:ת}} הוגשה בקשה למתן צו למסירת שאלון, או לעיון במסמכים, ונטענה טענת חסיון לגבי שאלה פלונית או מסמך פלוני, רשאי בית המשפט או הרשם שלא להעתר לבקשה לענין אותה שאלה או אותו מסמך, ולשם כך רשאי הוא לעיין במסמך כדי להחליט אם יש ממש בטענה זו; אין האמור בזה בא לגרוע מזכותה של המדינה לסרב להראות מסמך.

{{ח:סעיף|120|תנאי למתן צו|אחר=[135]}}
{{ח:תת|(א)}} בעל דין לא יהא רשאי לבקש מבית המשפט או מהרשם לתת צו למסירת שאלון או לגילוי מסמכים, אלא אם כן פנה לבעל דינו, תוך שלושים ימים מיום המצאת כתב ההגנה האחרון או כתב התשובה, לפי המאוחר יותר, בבקשה בכתב להשיב בתצהיר על השאלון או לגלות בתצהיר את המסמכים ובעל הדין לא נענה לבקשה תוך שלושים ימים מהיום שנמסר לו כתב הבקשה.
{{ח:תת|(ב)}} בית המשפט או הרשם לא יתן צו למסירת שאלון או לגילוי מסמכים או לעיון במסמכים, אלא אם כן היה סבור שיש צורך בכך כדי לאפשר דיון הוגן או כדי לחסוך הוצאות, ורשאי הוא לסרב לבקשת רשות למסור שאלון או לגלות מסמכים, אם הבקשה לא הוגשה תוך חמישה עשר ימים לאחר תום המועד לתשובת בעל הדין לפי תקנת משנה (א).
{{ח:תת|(ג)}} מתן צו לפי תקנה זו אינו עילה לעיכוב הדיון בבית המשפט.

{{ח:סעיף|121|תחולה על פסולי־דין|אחר=[137]}}
{{ח:ת}} בית המשפט או הרשם רשאי ליתן צו למסירת שאלון או לגילוי מסמכים נגד בעל דין שהוא פסול־דין או נציגו.

{{ח:סעיף|122|הפרת צו|תיקון: תשמ״ו־2, תשנ״ו־2, תשס״ו־2|אחר=[136]}}
{{ח:ת}} בעל דין שאינו מקיים צו להשיב על שאלון, צו לגילוי מסמכים, צו לעיון במסמכים או צו למתן פרטים נוספים לפי {{ח:פנימי|סעיף 65|תקנה 65}}, הרי אם הוא התובע ימחק בית המשפט או הרשם את תובענתו, ואם הוא הנתבע ימחק בית המשפט או הרשם את כתב הגנתו ודינו כדין מי שלא הגיש כתב הגנה, אלא שרשאי בית המשפט או הרשם להאריך את המועד לקיום הצו.

{{ח:קטע2|פרק י|פרק י׳: חקירות, חשבונות ובדיקת נכסים}}

{{ח:סעיף|123|הוראה בדבר חקירות או חשבונות|אחר=[138, 139]}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט רשאי, בכל עת לאחר הגשת התובענה, להורות על עריכת חקירה או חשבון, אף אם נראה שמבוקש סעד מיוחד או סעד נוסף, או שיש לדון בפלוגתה מיוחדת, ולגביהם ראוי היה להמשיך בענין בדרך הרגילה; נתן בית המשפט צו כאמור, רשאי הוא להורות הוראות ולמנות אנשים לעריכת החקירה או החשבון, ככל שייראה לו.
{{ח:תת|(ב)}} בהוראה על עריכת חשבון, או בכל צו שיבוא אחריה, רשאי בית המשפט להורות הוראות מיוחדות בדבר אופן עריכת החשבון או ביקורתו, ובמיוחד רשאי הוא להורות שבעריכת החשבון ישמשו הפנקסים, שבהם יתנהלו החשבונות הנדונים, ראיה לכאורה לאמיתות הענינים הכלולים בהם, אגב מתן אפשרות לבעלי הדין המעונינים להתנגד להם ככל אשר יראו לנכון.

{{ח:סעיף|124|בדיקת נכס מטעם בעל דין|אחר=[139א]}}
{{ח:ת}} בית המשפט או הרשם רשאי, בכל עת לאחר הגשת התובענה, ובתנאים שקבע, לצוות על בעל דין להרשות לבעל דין שכנגד, לרבות מומחה מטעמו, לבדוק כל נכס או חפץ שנתעוררה לגביהם שאלה בתובענה; לא קיים בעל הדין את הצו, יחולו הוראות {{ח:פנימי|סעיף 122|תקנה 122}}, בשינויים המחוייבים.

{{ח:קטע2|פרק יא|פרק י״א: מומחים}}

{{ח:סעיף|125|הגדרות|אחר=[168]}}
{{ח:ת}} {{ח:פנימי|פרק יא|בפרק זה}} –
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מומחה“ – רופא, מומחה רפואי, או מי שעוסק כמומחה בנושא שבמדע, במחקר, באמנות או במקצוע;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מומחה רפואי“ – רופא בעל תואר מומחה ששמו כלול ברשימת הרופאים שנתפרסמה לפי {{ח:חיצוני|תקנות הרופאים (אישור תואר מומחה ובחינות)#סעיף 34|תקנה 34 לתקנות הרופאים (אישור תואר מומחה ובחינות), התשל״ג–1973}}.

{{ח:סעיף|126|מומחה שיעץ עצה|אחר=[169]}}
{{ח:ת}} מומחה שיעץ עצה או חיווה דעתו לאדם בענין שבתחום מומחיותו, לא יוזמן מטעם בית המשפט כמומחה באותו ענין כשאותו אדם צד בו.

{{ח:סעיף|127|חוות דעת רפואית|אחר=[170]}}
{{ח:ת}} רצה בעל דין להוכיח ענין שברפואה לביסוס טענה מטענותיו, יצרף לכתב טענותיו תעודת רופא או חוות דעת של מומחה, לפי הענין, שנערכה לפי {{ח:חיצוני|פקודת הראיות#סעיף 24|סעיף 24 לפקודת הראיות [נוסח חדש], התשל״א–1971}} (להלן – חוות דעת); אולם רשאי בית המשפט או הרשם לפטור בעל דין מצירוף חוות דעת מטעמים מיוחדים שיירשמו.

{{ח:סעיף|128|בדיקה רפואית והגשת חוות דעת מטעם בעל דין אחר|אחר=[171]}}
{{ח:תת|(א)}} הגיש בעל דין חוות דעת בענין שברפואה, רשאי בעל דין אחר לשלוח לו, תוך שלושים ימים מהיום שהומצאה לו חוות הדעת, דרישה בכתב להעמיד את נושא חוות הדעת לבדיקה בידי רופא או מומחה רפואי מטעמו, ובלבד שהודיע לבעל הדין שהגיש את חוות הדעת שימציא לו, לפי דרישתו, העתק חוות דעת של הרופא או המומחה הרפואי מטעמו תוך זמן סביר לאחר הבדיקה.
{{ח:תת|(ב)}} רצה בעל דין לחלוק על טענת בעל דינו, יגיש לבית המשפט, תוך ששים ימים מהיום שהומצאה לו חוות הדעת, או תוך זמן ארוך יותר שקבע בית המשפט או הרשם, חוות דעת מטעמו, במספר עתקים כמספר עתקי כתב טענותיו; אולם רשאי בית המשפט או הרשם לפטור בעל דין מהגשת חוות דעת מטעמים מיוחדים שיירשמו.

{{ח:סעיף|129|חוות דעת מומחה מטעם בעל דין בענין שאינו רפואי|תיקון: תשס״ה־3|אחר=[171א]}}
{{ח:תת|(א)}} רצה בעל דין להביא עדות בענין שבמומחיות, שאינו ענין שברפואה, לביסוס טענה מטענותיו, יגיש לבית המשפט חוות דעת של מומחה לאותו ענין לא יאוחר מהמועד שנקבע להגשת תצהירי העדות הראשית מטעמו, זולת אם קבע בית המשפט או הרשם אחרת; לא ניתנו הוראות בענין הגשת עדויות בדרך של תצהירי עדות ראשית ונקבע מועד לשמיעת ראיות – תוגש חוות הדעת לא יאוחר מתשעים ימים לפני ישיבת ההוכחות הראשונה, זולת אם קבע בית המשפט או הרשם אחרת.
{{ח:תת|(ב)}} רצה בעל דין, שנמסרה לו חוות דעת כאמור בתקנת משנה (א), להגיש חוות דעת מטעמו כראיה במשפט באותו ענין – יגישה לבית המשפט לא יאוחר מהמועד שנקבע להגשת תצהירי העדות הראשית מטעמו, זולת אם קבע בית המשפט או הרשם אחרת; לא ניתנו הוראות בענין הגשת עדויות בדרך של תצהירי עדות ראשית ונקבע מועד לשמיעת ראיות – תוגש חוות הדעת לא יאוחר משלושים ימים לפני ישיבת ההוכחות הראשונה, זולת אם קבע בית המשפט או הרשם אחרת.
{{ח:תת|(ג)}} חוות דעת מומחה, זולת חוות הדעת לפי תקנות משנה (א) ו־(ב), לא יוגשו מטעם בעלי הדין, אלא באישור בית המשפט.
{{ח:תת|(ד)}} הגיש בעל דין לבית המשפט חוות דעת בהתאם לתקנה זו, ימציא באותו מועד העתקים ממנה לכל שאר בעלי הדין.
{{ח:תת|(ה)}} אין באמור בתקנה זו כדי לגרוע מסמכותו של שופט בקדם משפט לפי {{ח:פנימי|סעיף 143|תקנה 143}}.

{{ח:סעיף|130|מומחה מטעם בית המשפט|תיקון: תשמ״ו־2, תשנ״ה־2, תשס״ה־3|אחר=[172]}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט או הרשם רשאי, בכל עת ולאחר שנתן לבעלי הדין הזדמנות נאותה להשמיע את טענותיהם, למנות מומחה או מומחים לענין במחלוקת בין בעלי הדין (להלן – מומחה מטעם בית המשפט).
{{ח:תת|(ב)}} מונה מומחה מטעם בית המשפט, והוגשו באותו ענין גם חוות דעת מומחים מטעם בעלי הדין לפי {{ח:פנימי|סעיף 127|תקנות 127 עד 129}} (להלן – מומחים מטעם בעלי הדין), לא ייחקרו המומחים מטעם בעלי הדין, זולת אם הודיע בעל דין על רצונו לחקור את כולם או מקצתם לפי {{ח:פנימי|סעיף 130א|תקנה 130א}}; הודיע כך בעל דין, ייחקרו המומחים כאמור באופן ובהיקף כפי שיקבע בית המשפט בהתחשב בנסיבות הענין, ובשים לב לחוות דעתו של המומחה מטעם בית המשפט ולעדותו.
{{ח:תת|(ג)}} מונה מומחה מטעם בית המשפט בהסכמת בעלי הדין, יראו הסכמה זו כהסדר דיוני הכולל את ההוראות המפורטות להלן, אלא אם כן קבע בית המשפט או הרשם אחרת:
{{ח:תתת|(1)}} לא יוגשו חוות דעת מומחה מטעם בעלי הדין;
{{ח:תתת|(2)}} יראו חוות דעת מומחה שהגישו בעלי הדין קודם למינוי המומחה מטעם בית המשפט, כאילו לא נתקבלו כראיה.
{{ח:תת|(ד)}} אין בתקנה זו כדי לגרוע מכוחם של בעלי הדין להסכים שלא לחקור את המומחה מטעם בית המשפט, בין אם מונה בהסכמה ובין אם לאו; הוסכם כאמור, לא ייחקר המומחה מטעם בית המשפט, זולת אם ראה בית המשפט צורך בכך לשם בירור המחלוקת שלפניו.

{{ח:סעיף|130א|הודעה על רצון לחקור מומחה שהגיש חוות דעת|תיקון: תשס״ה־3}}
{{ח:ת}} ביקש מי מבעלי הדין לחקור מומחה שהגיש חוות דעת, יודיע על כך לבית המשפט ולשאר הצדדים שלושים ימים לפחות לפני המועד שנקבע לשמיעת ראיות או בתוך שבעה ימים מקבלת חוות הדעת, לפי המאוחר.

{{ח:סעיף|131|שכרו והוצאותיו של מומחה|אחר=[173(ג), (ד)]}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט רשאי לקבוע למומחה את שכרו והוצאותיו ואת אופן תשלומם, ובכפוף לאמור {{ח:פנימי|סעיף 187|בתקנה 187(ב)}} – להטילם על בעלי הדין או על חלק מהם ולקבוע את מידת ההשתתפות של כל אחד מהם.
{{ח:תת|(ב)}} בית המשפט או הרשם רשאי להורות בכל עת לבעלי הדין או לאחד מהם, להפקיד סכומי כסף שייראו לבית המשפט או לרשם, לכיסוי שכרו והוצאותיו של מומחה או לשלמם למומחה במישרין, ובגמר המשפט יחליט בית המשפט מי ישא בשכר ובהוצאות אלה; לא נענה בעל דין להוראה לפי תקנת משנה זו, רשאי בית המשפט או הרשם למחוק את כתבי טענותיו או לדחות את הדיון בתובענה למועד אחר עד שיקיים את ההוראה כאמור.
{{ח:תת|(ג)}} בדיון על החזקת קטין או אימוצו רשאי בית המשפט לקבוע ששכר מומחה והוצאותיו ישולמו מאוצר המדינה.

{{ח:סעיף|132|סמכותו של מומחה רפואי וחובותיו|אחר=[174]}}
{{ח:ת}} מומחה רפואי שמינהו בית המשפט או הרשם רשאי לדרוש מבעל דין שיעמיד לבדיקה מי שטעון בדיקה לביסוס כתבי טענותיו; הוא רשאי לדרוש מבעל דין לאפשר לו לשמוע דעתו של רופא או מומחה רפואי שנתן חוות דעת מטעם בעל דין ולקבל מכל אדם או מוסד, לעיון ולהעתקה, את הרשומות הרפואיות הנוגעות למי שטעון בדיקה כאמור, והוא חייב לערוך בדיקה ולשמוע דעתו של רופא או מומחה רפואי כאמור, אם ביקש כך בעל דין, וכן לעיין ברשומות כאמור, אם הוגשו לו מטעם בעל דין.

{{ח:סעיף|133|בקשת הוראות|אחר=[175]}}
{{ח:ת}} מומחה שמינהו בית המשפט או הרשם רשאי, בכל עת, לבקש מבית המשפט או הרשם, בכתב או בעל פה, הוראות לענין מילוי תפקידו.

{{ח:סעיף|134|חוות דעת מומחה שמינה בית המשפט|אחר=[176]}}
{{ח:תת|(א)}} מומחה שמינהו בית המשפט או הרשם יגיש לו את חוות דעתו תוך שלושים ימים מיום מינויו, זולת אם הורה בית המשפט או הרשם הוראה אחרת.
{{ח:תת|(ב)}} חוות הדעת תוגש במספר עתקים שיורה בית המשפט או הרשם ובית המשפט ימציא אותם לבעלי הדין.
{{ח:תת|(ג)}} בעל דין רשאי לבקש בכתב, באמצעות בית המשפט, הבהרות מהמומחה על חוות דעתו.

{{ח:סעיף|134א|צירוף אסמכתאות לחוות דעת מומחה|תיקון: תשס״ב}}
{{ח:ת}} חוות דעת של מומחה מטעם בעל דין או שמינה בית המשפט תוגש בצירוף רשימת האסמכתאות אשר המומחה הסתמך עליהן בחוות דעתו; אסמכתאות אשר לא ניתן לאתרן בנקיטת אמצעים סבירים, יצורפו לחוות הדעת.

{{ח:סעיף|135|בדיקה רפואית נוספת|אחר=[177]}}
{{ח:ת}} בית המשפט או הרשם רשאי להורות למומחה רפואי לבדוק בדיקה נוספת מי שטעון בדיקה לפי {{ח:פנימי|פרק יא|סימן זה}} ולהגיש חוות דעת נוספת; כן הוא רשאי להורות לבעל דין שיעמיד מי שטעון בדיקה כאמור לבדיקה נוספת בידי מומחה רפואי אחר.

{{ח:סעיף|136|תיקון כתבי הטענות|תיקון: תשע״ז|אחר=[178]}}
{{ח:ת}} בעל דין רשאי, תוך חמישה עשר ימים מהיום שהומצאה לו חוות דעתו של מומחה מטעם בית המשפט, לתקן, בלי נטילת רשות מבית המשפט, את כתב טענותיו לאור האמור בחוות הדעת; היה בעל הדין תובע, רשאי הוא לתקן את הסעד שביקש, בין להעלאה ובין להפחתה, בין להרחבה ובין לצמצום.

{{ח:סעיף|137|אי קיום התקנות|אחר=[179]}}
{{ח:תת|(א)}} בעל דין שלא עשה כאמור {{ח:פנימי|סעיף 127|בתקנה 127}} {{ח:פנימי|סעיף 128|או בתקנה 128(ב)}} ולא פטר אותו בית המשפט או הרשם מכך, לא ייזקק בית המשפט להוכחה של ענין שברפואה מטעמו לענין הנדון.
{{ח:תת|(ב)}} בעל דין שלא נענה לדרישה לפי {{ח:פנימי|סעיף 128|תקנה 128(א)}} {{ח:פנימי|סעיף 132|או 132}}, או להוראה של בית המשפט או הרשם לפי {{ח:פנימי|סעיף 135|תקנה 135}}, או שלא נענה במידה מספקת, ואי ההיענות היתה ללא הצדק סביר, לא ייזקק בית המשפט להוכחה של ענין שברפואה מטעמו לענין הנדון.
{{ח:תת|(ג)}} בעל דין שלא עשה כאמור {{ח:פנימי|סעיף 129|בתקנה 129}}, לא ישמע בית המשפט עדות של מומחה מטעם בעל הדין, אלא אם כן ראה לנכון לעשות כן מטעמים מיוחדים שיירשמו.

{{ח:קטע2|פרק יב|פרק י״ב: פלוגתות}}

{{ח:סעיף|138|פלוגתה והסכם|אחר=[113]}}
{{ח:ת}} בעלי דין שהסכימו ביניהם מהו הענין, שבעובדה או שבחוק, שבו הם מפולגים והוא עומד להכרעה בדין, רשאים, בכל עת לפני תחילת הדיון, לנסח אותו ולהסכים בכתב, כי לאחר שבית המשפט יכריע בפלוגתה זו לחיוב או לשלילה יחול אחד מאלה:
{{ח:תת|(1)}} אחד מהם ישלם לחברו סכום כסף, שפורש בהסכם או שייקבע בידי בית המשפט או בדרך שיורה בית המשפט;
{{ח:תת|(2)}} אחד מהם יוכר כזכאי לזכות פלונית או כחב בחבות פלונית, כמפורש בהסכם;
{{ח:תת|(3)}} אחד מהם ימסור לחברו, או לפי הוראות חברו, נכס פלוני המפורש בהסכם ושנוי במחלוקת בתובענה;
{{ח:תת|(4)}} אחד מהם יעשה, או לא יעשה, מעשה פלוני המפורש בהסכם והנוגע לענין שבמחלוקת בתובענה.

{{ח:סעיף|139|רישום הפלוגתה והדיון בה|אחר=[114]}}
{{ח:ת}} נוכח בית המשפט, לאחר שחקר בדבר כפי שנראה לו, כי נתקיימו שלושה אלה:
{{ח:תת|(1)}} ההסכם הנזכר {{ח:פנימי|סעיף 138|בתקנה 138}} נחתם כהלכה בידי בעלי הדין;
{{ח:תת|(2)}} לבעלי הדין יש ענין של ממש בהכרעת השאלה כאמור;
{{ח:תת|(3)}} השאלה ראויה שידונו ויכריעו בה,
{{ח:ת}} יעמיד את הפלוגתה לדיון ויתן פסק דין בהתאם לתנאי ההסכם.

{{ח:קטע2|פרק יג|פרק י״ג: קדם־משפט}}

{{ח:סעיף|140|סכמות להורות על קדם־משפט|תיקון: תשנ״ו־2|אחר=[140]}}
{{ח:ת}} ראה שופט כי בתובענה פלונית שהוא עומד לדון בה, או ראה נשיא או סגן נשיא של בית משפט כי בסוג פלוני של תובענות, מן הראוי להקדים למשפט בירור של נושא הריב ודרכי הדיון בו, במגמה לייעל את הדיון, לפשטו, לקצרו ולהחישו או כדי לברר אם יש מקום לפשרה בין בעלי הדין – רשאי הוא להורות על קיום קדם־משפט בפני שופט או בפני רשם שהוא שופט (להלן – שופט בקדם־משפט).

{{ח:סעיף|141|המועד|אחר=[141]}}
{{ח:ת}} קדם־משפט לא יתקיים לפני שעבר הזמן להגשת האחרון שבכתבי ההגנה.

{{ח:סעיף|142|הודעה לבעלי הדין|אחר=[142]}}
{{ח:ת}} הודעה על קיום קדם־משפט ועל תאריך הדיון בו תומצא לבעלי הדין לפחות חמישה עשר ימים מראש.

{{ח:סעיף|143|סמכותו של שופט בקדם־משפט|תיקון: תשנ״א־3, תשנ״ה־2, תשנ״ו־2|אחר=[143]}}
{{ח:ת}} בקדם־משפט או לצרכי קדם־משפט מוסמך שופט –
{{ח:תת|(1)}} לבדוק אם כתבי הטענות ערוכים כדין, להתיר את תיקונם או להורות על כך, למחוק כל דבר שאינו דרוש לענין, לברר מה הן השאלות שהן באמת שאלות השנויות במחלוקת בין בעלי הדין ולערוך רשימת הפלוגתות;
{{ח:תת|(2)}} להחליט בדבר צירוף בעלי דין ומחיקתם, הודעות לצד שלישי ומתן הוראות לבירור תובענה שהוגשה על דרך הודעה לצד שלישי;
{{ח:תת|(3)}} להחליט בדבר מתן פרטים נוספים, הודיות בעובדות ובמסמכים, הצגת שאלונים, גילוי מסמכים והעיון בהם, עריכת חקירות וחשבונות, בדיקת נכסים ומינוי מומחים;
{{ח:תת|(4)}} ליתן סעד זמני;
{{ח:תת|(5)}} להורות לבעל דין כי עד שיובא על ידו יקדים ויגיש תצהיר על עדותו או שעובדה שבמחלוקת תוכח על ידי תצהיר, בין אם הוגשו כבר תצהירים אחרים בענין זה ובין אם לאו, וכן רשאי הוא להורות כי בעלי הדין יגישו תצהירים במועד אחד, על אף האמור {{ח:פנימי|סעיף 158|בתקנה 158}}; לא הגיש בעל הדין תצהיר כאמור, יחולו הוראות {{ח:פנימי|סעיף 168|תקנה 168(ב)}};
{{ח:תת|(6)}} לקבוע, אחרי בירור עם בעלי הדין, את דרכי הוכחת הטענות ואת כשרותן של הראיות, לרבות הוראות בדבר מתן עדות בתעודה של עובד הציבור, תעודה ציבורית, חוות דעת של מומחה או תעודת רופא כמשמעותם {{ח:חיצוני|פקודת הראיות|בפקודת הראיות [נוסח חדש], התשל״א–1971}}, במקום עדות בעל פה וכן להורות על גביית עדות מחוץ לתחום השיפוט של בית המשפט העתיד לדון בענין או מחוץ לתחום המדינה;
{{ח:תת|(7)}} לקבוע את שלבי הדיון בתובענה ואת הסדר שבו יתבררו שאלות שבעובדה ושבמשפט, וכן את הענינים שיתבררו בנפרד;
{{ח:תת|(8)}} לסלק תביעה על הסף על יסוד אחד הנימוקים המנויים {{ח:פנימי|סעיף 100|בתקנות 100}} {{ח:פנימי|סעיף 101|ו־101}};
{{ח:תת|(9)}} ליתן פסק דין, לרבות פסק דין חלקי בתובענה, במידה שנתברר כי אין לנתבע הגנה בפני התביעה;
{{ח:תת|(10)}} להורות כל הוראה לסדר הדין שיש בה לפשט את הדיון או להקל עליו.

{{ח:סעיף|144|הסמכות לפי התקנות|אחר=[144]}}
{{ח:ת}} בענינים האמורים {{ח:פנימי|סעיף 143|בתקנה 143}} יהיו לשופט בקדם־משפט כל הסמכויות הנתונות לבית המשפט לפי כל דין והוא רשאי להחליט בהם ללא צורך בבקשת בעל דין.

{{ח:סעיף|145|בקשות תלויות ועומדות|אחר=[145]}}
{{ח:ת}} היו בקשות תלויות ועומדות לפני בית המשפט והן נוגעות לאחד הענינים המנויים {{ח:פנימי|סעיף 143|בתקנה 143}}, יהא שופט בקדם־משפט רשאי לדון ולהחליט בהן.

{{ח:סעיף|146|עדות בעלי הדין|אחר=[146]}}
{{ח:ת}} שופט בקדם־משפט רשאי, ביזמתו או לפי בקשת בעל דין, להורות שבעלי הדין, או מי שהוזמן להתייצב לפי {{ח:פנימי|סעיף 147|תקנה 147}}, יעידו בפניו בשאלות השנויות במחלוקת ביניהם, או בחלק מהן.

{{ח:סעיף|147|התייצבות|אחר=[147]}}
{{ח:תת|(א)}} שופט בקדם־משפט רשאי להורות שבעל דין פלוני יתייצב בעצמו, ואם היה תאגיד – מנהלו, מנהל עסקיו או אדם אחר הממלא בו תפקיד, הכל לפי ראות עיני השופט; כן רשאי הוא להורות שבעל דין פלוני שנוכחותו אינה דרושה לבירור, יהא פטור מהתייצב.
{{ח:תת|(ב)}} דין אי־התייצבות לקדם־משפט כדין אי־התייצבות למשפט.

{{ח:סעיף|148|עדות, הודעה והחלטה בקדם־משפט|אחר=[148]}}
{{ח:ת}} עדותו והודעתו של בעל דין שנרשמו בקדם־משפט והחלטות השופט בקדם־משפט דינן כדין עדות, הודעה והחלטה במשפט.

{{ח:סעיף|149|תוצאיו של קדם־משפט|אחר=[149]}}
{{ח:תת|(א)}} ענין שהוחלט בו בקדם־משפט אין לפתוח שנית במשפט, והמשפט יתנהל על פי ההכרעות בקדם־משפט, זולת אם ראה בית המשפט הדן בתובענה לשנות מהן, מטעמים מיוחדים שיירשמו וכשהדבר דרוש כדי למנוע עיוות דין.
{{ח:תת|(ב)}} לא ידון בית המשפט או הרשם בשום בקשה שבעל דין יכול היה להביאה בקדם־משפט, זולת אם ראה לעשות כן מטעמים מיוחדים שיירשמו וכשהדבר דרוש כדי למנוע עיוות דין.

{{ח:סעיף|150|תאריך לדיון|אחר=[150]}}
{{ח:ת}} נסתיים הקדם־משפט, ייקבע תאריך לדיון.

{{ח:קטע2|פרק יד|פרק י״ד: הדיון}}
{{ח:קטע3|פרק יד סימן א|סימן א׳: המועד לדיון}}

{{ח:סעיף|151|קביעת תאריך לדיון באין קדם־משפט|אחר=[151]}}
{{ח:תת|(א)}} תאריך לדיון כשלא נתקיים קדם־משפט ייקבע כעבור שלושים ימים מהיום שנקבע למסירת כתב ההגנה או האחרון שבכתבי ההגנה, ואולם בית המשפט או הרשם רשאי לקבוע תאריך לדיון אף אם לא עברו שלושים הימים כאמור.
{{ח:תת|(ב)}} התאריך שנקבע יוצג על לוח המודעות של בית המשפט או יפורסם בדרך אחרת כפי שיורה שר המשפטים; הודעה על התאריך תישלח לבעלי הדין לפחות חמישה עשר ימים לפני התאריך, זולת אם היה המקרה דחוף.

{{ח:סעיף|152|דחיה למועד|תיקון: תשנ״ז־3|אחר=[152]}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט רשאי לדחות את הדיון למועד, למקום ובתנאים שייראו לו, אם היה סבור כי למען הצדק מן הראוי לעשות כן; אך אם התחיל בשמיעת ראיות ימשיך בה ברציפות יום יום, עד גמר חקירתם של כל העדים, זולת אם ראה צורך בדחיה מטעמים מיוחדים שיירשמו.
{{ח:תת|(ב)}} נדחה הדיון דחיה למועד, יקבע בית המשפט או הרשם תאריך להמשך ורשאי הוא ליתן צו שייראה לו בדבר ההוצאות שנגרמו מחמת הדחיה.

{{ח:סעיף|153|דחיה ללא מועד|אחר=[153]}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט או הרשם רשאי לדחות את הדיון דחיה ללא מועד, ואם עשה כן יהא כל בעל דין רשאי לבקש החזרת המשפט לרשימת המשפטים התלויים ועומדים.
{{ח:תת|(ב)}} נדחה הדיון דחיה ללא מועד ולא נתבקשה החזרת המשפט תוך ששה חדשים מיום הדחיה האחרונה, רשאי בית המשפט או הרשם ליתן הודעה לבעלי הדין לבוא וליתן טעם מדוע לא תימחק התובענה; לא ניתן טעם להנחת דעתו של בית המשפט או של הרשם, תימחק התובענה.

{{ח:קטע3|פרק יד סימן ב|סימן ב׳: הפסקת תובענה וחידושה}}

{{ח:סעיף|154|הפסקת תובענה|אחר=[154, 156]}}
{{ח:תת|(א)}} רצה תובע או נתבע שהגיש תביעה שכנגד, להפסיק תובענה, או לחזור בו מתביעתו כולה או מקצתה, יגיש בקשה על כך לבית המשפט או לרשם, ואם רצה לעשות כן תוך כדי הדיון יכול שהבקשה תהיה ללא הודעה מוקדמת.
{{ח:תת|(ב)}} בית המשפט או הרשם רשאי, בתנאים שייראו לו, להרשות למבקש לעשות כמבוקשו, ואם הרשה, יפסוק גם בהוצאות המשפט.
{{ח:תת|(ג)}} סירב בית המשפט לבקשה והתובע, או הנתבע שהגיש תביעה שכנגד, לא המשיך בתובענה, רשאי בית המשפט לדחותה.

{{ח:סעיף|155|תובענה חדשה|אחר=[155]}}
{{ח:ת}} הופסקה תובענה, והוגשה תובענה חדשה בשל אותה עילה או בשל עילה דומה לה, לפני תשלום ההוצאות על התובענה שהופסקה, רשאי בית המשפט, אם נראה לו הדבר, לצוות על עיכוב התובענה החדשה עד לאחר תשלום ההוצאות כאמור.

{{ח:סעיף|156|מחיקת תובענה מחמת חוסר מעש|תיקון: תשס״ב, תשע״ב־7|אחר=[489(א)]}}
{{ח:תת|(א)}} נבצר מבית המשפט לדון בתובענה או להמשיך את הדיון בה מחמת חוסר מעש מצד בעל דין, רשאי בית המשפט או הרשם או המזכיר הראשי של בית המשפט על דעת עצמו, ליתן הודעה לבעלי הדין או למי שבית המשפט הורה ובדרך שהורה לבוא וליתן טעם מדוע לא תימחק התובענה.
{{ח:תת|(ב)}} לא ניתן כל טעם, בתוך שלושים ימים מיום ההמצאה או פרק זמן ארוך יותר שנקבע בהודעה, יראו את התובענה כתובענה שנמחקה.
{{ח:תת|(ג)}} בית המשפט או הרשם רשאי למחוק את התובענה אם הטעם שניתן אינו מניח את דעתו.
{{ח:תת|(ד)}} המצאת ההודעה לפי תקנת משנה (א) יכול שתיעשה באמצעות הדואר, לפי המען הרשום במסמך שהוגש לבית המשפט או לפי המען הרשום במרשם האוכלוסין, ויראו אותה כהודעה שהומצאה כדין ביום העשירי שלאחר המשלוח.

{{ח:קטע3|פרק יד סימן ג|סימן ג׳: התייצבות וטיעון}}

{{ח:סעיף|157|אי־התייצבות לדיון|תיקון: תש״ן|אחר=[157]}}
{{ח:ת}} בתאריך שנקבע לדיון או לדיון נדחה, ינהגו כך:
{{ח:תת|(1)}} נמסרה על הדיון הודעה כראוי ואיש מבעלי הדין לא התייצב, רשאי בית המשפט, בכפוף לתקנות אלה, לדחות את הדיון למועד אחר, או למחוק את התובענה;
{{ח:תת|(2)}} התייצב התובע, ואילו הנתבע לא התייצב לאחר שנמסרה לו הודעה כראוי, רשאי התובע להוכיח את תביעתו עד כמה שחובת הראיה עליו, ואז יהא זכאי לסעד המבוקש ולכל סעד מתאים אחר;
{{ח:תת|(3)}} התייצב הנתבע ואילו התובע לא התייצב לאחר שנמסרה לו הודעה כראוי, רשאי בית המשפט, לפי בקשת הנתבע, למחוק את התובענה או לדחותה; הגיש הנתבע תביעה שכנגד, רשאי הוא להוכיח אותה עד כמה שנטל ההוכחה עליו, ואז יהא זכאי לסעד המבוקש ולכל סעד מתאים אחר.

{{ח:סעיף|158|סדר הטיעון באין הודיה בעובדות|תיקון: תשנ״ה־2|אחר=[159]}}
{{ח:תת|(א)}} לא הודה הנתבע בעובדות שטען להן התובע, יהיה סדר הטיעון כזה:
{{ח:תתת|(1)}} התובע רשאי לפתוח בהרצאת פרשתו ויביא ראיותיו, לרבות ראיות שבכתב, אחריו רשאי הנתבע להרצות את פרשתו ויביא ראיותיו הוא; בית המשפט רשאי, לפי שיקול דעתו, להרשות לתובע להביא ראיות מפריכות;
{{ח:תתת|(2)}} בתום הבאת הראיות זכאי התובע לסכם את טענותיו, ואחריו זכאי הנתבע לסכם את טענותיו, אלא אם כן הורה בית המשפט, מטעמים מיוחדים שיירשמו, על סדר סיכומים אחר;
{{ח:תתת|(3)}} {{ח:הערה|(נמחקה);}}
{{ח:תתת|(4)}} היו תובעים או נתבעים אחדים, יקבע בית המשפט את סדר הסיכומים בינם לבין עצמם;
{{ח:תתת|(5)}} {{ח:הערה|(נמחקה);}}
{{ח:תתת|(6)}} בית המשפט רשאי להרשות לבעל דין שסיכם את טענותיו תחילה להשיב לסיכומו של בעל דינו, אם ראה שהדבר דרוש להבהרת טיעון שהושמע בפניו.
{{ח:תת|(ב)}} בית המשפט רשאי, ביזמתו או לפי בקשת בעל דין, להורות שבעלי הדין יעידו בפניו לפני שיעידו שאר העדים במשפט.

{{ח:סעיף|159|סדר הטיעון כשיש הודיה בעובדות|אחר=[160]}}
{{ח:ת}} הודה הנתבע בעובדות שטען להן התובע וטוען כי על פי דין, או מחמת עובדות שטען להן הנתבע, אין התובע זכאי לסעד המבוקש – יהיה הנתבע הפותח, וסדר הטיעון יהיה בהיפוך לסדר האמור {{ח:פנימי|סעיף 158|בתקנה 158}}.

{{ח:סעיף|160|דרך סיכום טענות|תיקון: תשנ״ה־2|אחר=[161]}}
{{ח:תת|(א)}} סיכום טענות בעלי הדין יהיה בעל פה, בהקדם ככל האפשר לאחר סיום הבאת הראיות; אולם רשאי בית המשפט לצוות שיסכמו טענותיהם בכתב, על הפרשה כולה או על שאלה מסויימת שקבע, בין בנוסף על הסיכום שבעל פה ובין במקומו.
{{ח:תת|(ב)}} צו כאמור יקבע את סדר סיכומי הטענות, כאמור {{ח:פנימי|סעיף 158|בתקנות 158}} {{ח:פנימי|סעיף 159|ו־159}}, הן שבעל פה והן שבכתב, וכל יתר הדברים הטעונים, לדעת בית המשפט, הסדר בשל צו כזה.
{{ח:תת|(ג)}} ניתן צו כאמור, יסכם בעל הדין שעליו לסכם ראשונה את טענותיו תוך פרק זמן שקבע בית המשפט מיום שקיבל את הצו, והצד השני יסכם טענותיו תוך פרק זמן שקבע בית המשפט מיום שקיבל את סיכומי הצד שכנגד.
{{ח:תת|(ד)}} דינו של בעל דין שלא הגיש כתב סיכומיו במועד הקבוע, כדין בעל דין שלא התייצב במועד שנקבע לדיון, זולת אם הורה בית המשפט הוראה אחרת.

{{ח:סעיף|161|פסק דין מוסכם|אחר=[162]}}
{{ח:תת|(א)}} הסכימו בעלי הדין למתן פסק דין לפי נוסח מוסכם, רשאי בית המשפט או הרשם ליתן פסק דין כאמור.
{{ח:תת|(ב)}} הוראת תקנת משנה (א) תחול אף אם הסכימו בעלי הדין לגופו של ענין בלבד ולא על סכום הוצאות המשפט; במקרה כזה ישום בית המשפט או הרשם את ההוצאות ויקבעם בפסק הדין.

{{ח:קטע3|פרק יד סימן ד|סימן ד׳: עדות}}

{{ח:סעיף|162|אזהרת עד|אחר=[182]}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט או הרשם יזהיר את העד לפני גביית עדותו, בלשון המובנת לו, כי עליו להעיד את האמת בלבד ואת האמת כולה וכי יהיה צפוי לענשים הקבועים בחוק אם לא יעשה כן; העד ישיב כי הבין את האזהרה וכי הוא מתחייב לעשות כן.
{{ח:תת|(ב)}} היה לבית המשפט או לרשם יסוד להניח כי השבעת העד עשויה לסייע לגילוי האמת, רשאי בית המשפט, ביזמתו או לפי בקשת בעל דין, להשביעו, אולם רשאי העד, מהשהודיע שהוא עושה כן מטעמי דת או מצפון, שלא להישבע אלא להצהיר בהן צדק, זולת אם היה בית המשפט משוכנע שטעמי העד ניתנו שלא בתום לב.

{{ח:סעיף|163|השבעת כהן דת וחבר למסדר דתי|אחר=[192]}}
{{ח:ת}} כהן דת או חבר למסדר דתי המתנגד להשבעתו לפי {{ח:פנימי|סעיף 162|תקנה 162(ב)}} שלא בידי הבישוף או ראש המסדר הדתי שלו, יגש אל הבישוף או אל ראש המסדר הדתי שלו, כדי שישביעהו לענות באמת ובתמים על כל השאלות שיוצגו לפניו ברשות בית המשפט, וישוב כשבידו תעודה מאת הרשות שהשביעתו המאשרת שהושבע כאמור, ודינו יהיה כדין מי שנשבע בפני בית המשפט.

{{ח:סעיף|164|חקירה ראשית, חקירה שכנגד וחקירה חוזרת|אחר=[183]}}
{{ח:ת}} בעל הדין הקורא עד יחקור אותו תחילה חקירה ראשית; לאחר מכן רשאים בעלי הדין האחרים לחקור אותו חקירה שכנגד, ובעל הדין הקורא את העד רשאי לחזור ולחקור אותו חקירה חוזרת בענינים הנובעים מהחקירה שכנגד.

{{ח:סעיף|165|התנגדות לשאלות|אחר=[184]}}
{{ח:ת}} היתה התנגדות לשאלה שהוצגה לעד, יציין המתנגד את נימוקי התנגדותו ובעל הדין המבקש להציג את השאלה ישיב להתנגדות; בית המשפט יחליט בדבר קבילותה של השאלה והוא רשאי על דעתו עצמו, וחייב אם ביקש זאת אחד מבעלי הדין, לרשום את השאלה ואת ההחלטה וכן את נימוקיהם של בעלי הדין בענין זה.

{{ח:סעיף|166|סמכות בית המשפט בחקירת עד|אחר=[186]}}
{{ח:ת}} בכל שלב משלבי הדיון רשאי בית המשפט להציג לעד כל שאלה שתיראה לו, ורשאי הוא בכל עת לשוב ולקרוא עד שכבר נחקר.

{{ח:סעיף|167|סמכות להעיד כל נוכח|אחר=[185]}}
{{ח:ת}} כל אדם הנוכח בבית המשפט רשאי בית המשפט לדרוש ממנו להעיד או להראות מסמך המצוי ברשותו או בשליטתו באותו מעמד.

{{ח:סעיף|168|סמכות לצוות על הוכחת עובדות על ידי תצהיר|תיקון: תשנ״א־3, תשנ״ו־2|אחר=[471]}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט או הרשם רשאי, בכל עת, להורות לבעל דין כי עד שיובא על ידו יקדים ויגיש תצהיר על עדותו או שעובדה פלונית תוכח על ידי תצהיר, בין אם הוגשו כבר תצהירים אחרים בענין זה ובין אם לאו, ורשאי הוא להורות, על אף האמור {{ח:פנימי|סעיף 158|בתקנה 158}}, כי בעלי הדין יגישו תצהירים במועד אחד.
{{ח:תת|(ב)}} לא הגיש בעל הדין תצהיר של עד כפי שנדרש על פי תקנה זו או על פי {{ח:פנימי|סעיף 143|תקנה 143}}, לא יורשה להביא את העד או להוכיח את העובדה, אלא אם כן שוכנע בית המשפט, על פי בקשת בעל הדין הנתמכת בתצהירו, כי התצהיר לא הוגש מסיבות מוצדקות.

{{ח:סעיף|169|עדות בתצהיר|תיקון: תשנ״א־3, תשנ״ב־3|אחר=[472]}}
{{ח:תת|(א)}} מותר למסור עדות על ידי תצהיר גם בדיון שלא לפי כתב תביעה.
{{ח:תת|(ב)}} תצהירו של עד שהוגש לבית המשפט יבוא במקום חקירה ראשית, אולם רשאי בית המשפט, בנסיבות מיוחדות, להחליט שהעד יעיד בחקירה ראשית גם בעל פה בנושאים שיקבע בית המשפט.

{{ח:סעיף|170|דרישה מבעל דין להציג מסמכים|אחר=[112]}}
{{ח:ת}} בעל דין רשאי בכל עת, בכתב ערוך לפי {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 15|טופס 15}}, לדרוש מבעל דין אחר להציג בשעת הדיון מסמכים שברשותו או בשליטתו.

{{ח:סעיף|171|זכות לחקור עד מיד|אחר=[208]}}
{{ח:תת|(א)}} עד העומד לצאת מישראל, או שניתן להנחת דעתו של בית המשפט או של הרשם טעם מספיק אחר לגבות עדותו מיד, רשאי בית המשפט או הרשם לבקשת אחד מבעלי הדין או לבקשת העד, בכל עת לאחר הגשת התובענה, לגבות את העדות או להורות שתיגבה בידי פקיד בית המשפט או אדם אחר שימונה לכך.
{{ח:תת|(ב)}} על התאריך שנקבע לגביית העדות תינתן לבעלי הדין הודעה בדרך שבית המשפט או הרשם יראה כמספקת.
{{ח:תת|(ג)}} העדות תיגבה בדרך שגובים עדות בבית המשפט; היא תיקרא לפני העד, ואם הודה בנכונותה – יחתום עליה, וכן יחתום עליה השופט, הרשם, הפקיד או האדם האחר כאמור; לאחר מכן תצורף העדות לפרוטוקול בית המשפט ודינה לכל דבר כדין עדות שנגבתה בבית המשפט.
{{ח:תת|(ד)}} אם בשעת גביית עדות כאמור הובעה התנגדות לשאלה מסויימת יש לרשום את השאלה, ההתנגדות, הנימוקים בעד ונגד והתשובה; בשעת הדיון יכריע בית המשפט אם יש לקבל את התשובה או לנהוג בה בדרך אחרת.

{{ח:סעיף|172|ראשי דת|אחר=[193]}}
{{ח:ת}} עדות מפי ראש קהילה דתית כשהיא נחוצה לבירור תובענה, גובים אותה במקום מגוריו או במקום אחר הנראה נוח יותר, או בלשכת השופט, בפני שופט או בפני אדם מתאים אחר שימנה לכך בית המשפט, כדרך שגובים עדותו של עד העומד לצאת מישראל; על עדות כאמור יחולו הוראות {{ח:פנימי|סעיף 171|תקנה 171(ב) עד (ד)}}.

{{ח:סעיף|173|סמכות בדיקה|אחר=[187]}}
{{ח:ת}} בכל שלב משלבי הדיון רשאי בית המשפט לבדוק כל נכס או חפץ שנתעוררה לגביהם שאלה.

{{ח:סעיף|173א|הגשת מוצג וידאו כראיה|תיקון: תשע״ב־7}}
{{ח:תת|(א)}} בעל דין המבקש להציג כראיה לפני בית המשפט מוצג וידאו, יודיע לבית המשפט על כוונתו לעשות כן לא יאוחר משלושה ימים לפני מועד הדיון.
{{ח:תת|(ב)}} מוצג וידאו יוגש בפורמט שיקבע מנהל בתי המשפט בהודעה שתפורסם באתר האינטרנט של מערכת בתי המשפט.
{{ח:תת}} {{ח:הערה|פורסמה {{ח:חיצוני|הודעת מנהל בתי המשפט בדבר הגשת מוצג וידאו כראיה|הודעת מנהל בתי המשפט בדבר הגשת מוצג וידאו כראיה}} (י״פ תשע״ג, 240), לפיה בעל דין המבקש להציג כראיה לפני בית המשפט מוצג וידאו, יגישו באחד מהפורמטים האלו: DiviX (הכוונה לפורמט DivX)‏; (2) MPEG4 או AVI.}}

{{ח:סעיף|173ב|הגשת העתק מסמך|תיקון: תשע״ד־5}}
{{ח:תת|(א)}} בעל דין לא יצרף לכתב בי־דין או לתצהיר ולא ימסור לבית המשפט מסמך מקורי אלא את העתקו, זולת אם הורה בית המשפט אחרת; הגיש בעל דין מסמך מקורי בהתאם להחלטת בית המשפט, יודיע על כך למזכירות בית המשפט בהודעה בכתב שתוכתר במילים ”הודעה בדבר הגשת מסמך מקורי“.
{{ח:תת|(ב)}} אין באמור כדי לגרוע מהחובה להציג מסמך מקורי מקום שבו קיימת חובה כזו.

{{ח:סעיף|174||תיקון: תשמ״ז־3, תשס״ט־2|אחר=[188]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|175||תיקון: תשס״ט־2|אחר=[190]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|176||תיקון: תשס״ט־2|אחר=[189]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|177|רציפות הדיון|תיקון: תשס״ט־2|אחר=[191]}}
{{ח:ת}} נמנע משופט, מכל סיבה שהיא, לסיים את הדיון, רשאי שופט אחר לנהוג בעדות שנרשמה בפרוטוקול הדיון או שצורפה אליו כאילו הוא עצמו שמע או רשם את העדות, ורשאי הוא להמשיך מן השלב שבו הפסיק קודמו.

{{ח:קטע3|פרק יד סימן ה|סימן ה׳: הזמנת עדים}}

{{ח:סעיף|178|הזמנה לעדים|תיקון: תשנ״ה־2, תשנ״ז|אחר=[194]}}
{{ח:תת|(א)}} נקבע תאריך לדיון בתובענה, רשאי בית המשפט, לבקשת בעל דין, להזמין עד, אם למתן עדות ואם להצגת מסמכים; ההזמנה תפרש את הזמן ואת המקום שבהם נדרש המוזמן להתייצב ולשם מה הוא נדרש; ואם נדרש להציג מסמך יתואר המסמך בהזמנה בדיוק סביר ויפורש בה שהמוזמן רשאי להביא לידי הצגת המסמך בלי שיבוא להציגו בעצמו. ההזמנה תומצא באחת הדרכים האמורות {{ח:פנימי|סעיף 475|בתקנה 475}}.
{{ח:תת|(א1)}} לא תישלח הזמנה לעובד ציבור לתת עדות בעל פה, אם ניתן לקבל עדותו באמצעות תעודה של עובד הציבור או תעודה ציבורית כמשמעותן {{ח:חיצוני|פקודת הראיות|בפקודת הראיות [נוסח חדש], התשל״א–1971}}; היתה העדות כזו שאי אפשר לתיתה בתעודה כאמור, יגיש בעל הדין בקשה לבית המשפט לשלוח הזמנה לעובד הציבור לתת עדות בעל פה.
{{ח:תת|(ב)}} בעל דין שביקש הזמנת עד והעד לא נשמע בתאריך הקבוע בהזמנה, יחזור ויבקש מבית המשפט הזמנתו של העד לתאריך שאליו נדחה המשך המשפט, ואם לא עשה כן, רשאי בית המשפט שלא להמציא לעד הזמנה חדשה ושלא לדחות את בירור המשפט לשם הזמנת העד.
{{ח:תת|(ג)}} נשלחה ההזמנה לפי תקנת משנה (א) שלא בידי בעל דין ולא ניתן להמציא לעד את ההזמנה, יודיע בית המשפט לבעל הדין שאי אפשר להמציא לעד את ההזמנה מפני חוסר פרטים או אי דיוקם, ובעל הדין ימסור לבית המשפט, ללא שיהוי, את כל הפרטים הדרושים לביצוע ההמצאה; לא עשה כן, רשאי בית המשפט שלא לדחות את בירור המשפט לשם הזמנת העד.

{{ח:סעיף|179|ערובה להוצאות העדים|אחר=[195]}}
{{ח:ת}} בעל דין המבקש הזמנה לעד ישלם לבית המשפט, לפני משלוח ההזמנה ותוך הזמן שייקבע, סכום כסף, או יתן ערובה אחרת, להנחת דעתו של הרשם או המזכיר הראשי של בית המשפט, לכיסוי הוצאותיו של המוזמן בדרכו לבית המשפט ובשובו ממנו ובעד יום אחד של שהייה, ועל פי הוראת הרשם גם סכום כסף או ערובה אחרת בעד ימי שהייה נוספים ככל שיידרשו; לא שולם הסכום, או לא ניתנה הערובה, לא תישלח ההזמנה.

{{ח:סעיף|180|תשלום סכום ההוצאות או הודעה על הפקדתו|אחר=[196]}}
{{ח:ת}} מקום שניתן להמציא את ההזמנה באופן אישי יש להגיש עמה למוזמן, אם אפשר, שובר על הסכום ששולם לבית המשפט כאמור, ולפי הוראת הרשם אפשר רק להודיע למוזמן שהסכום שולם לבית המשפט ויסולק לו לכשיתייצב.

{{ח:סעיף|181|עדים המוזמנים לפי בקשת אסיר|אחר=[197]}}
{{ח:ת}} בעל דין אסיר המבקש הזמנה לעד ולשכת סעד מעידה בכתב שאין ביכלתו אותה שעה להבטיח כיסוי הוצאות העד, רשאי בית המשפט או הרשם לדחות את התשלום הנדרש ושכר העדים והמומחים והוצאותיהם ישולמו מאוצר המדינה; סכומים ששולמו כאמור יראו אותם כאילו היו אגרת בית משפט שנדחה תשלומה {{ח:חיצוני|תקנות בית המשפט (אגרות)|ותקנות בית המשפט (אגרות), התשל״ו–1976}}, יחולו עליהם בשינויים המחוייבים לפי הענין.

{{ח:סעיף|182|הזמן להמצאת הזמנה|אחר=[199]}}
{{ח:תת|(א)}} ההזמנה תומצא זמן מספיק לפני המועד הנקוב בה להתייצבותו של המוזמן או להצגת המסמך, כדי ליתן לו שהות מספקת להתכונן ולהגיע למקום הנדרש או להציג את המסמך.
{{ח:תת|(ב)}} דרש בעל דין הזמנת עד במועד שהוא פחות מחמישה עשר ימים לפני התאריך שנקבע לבירור המשפט, רשאי בית המשפט או הרשם לסרב להוציא את ההזמנה; הוצאה הזמנה, לא תשמש אי הענותו של העד להזמנה עילה לדחיית בירור המשפט, אלא מטעמים מיוחדים שיירשמו.

{{ח:סעיף|183|הזמנה להציג מסמך|אחר=[200]}}
{{ח:ת}} מי שהוזמן להציג מסמך בלבד רואים אותו כאילו נענה להזמנה אם הביא לידי הצגת המסמך, אף אם לא בא בעצמו להציגו.

{{ח:סעיף|184|קנס או מעצר בשל אי־ציות|תיקון: תשנ״ו־2|אחר=[202, 203]}}
{{ח:ת}} מי שהוזמן להעיד ולא התייצב או נצטווה להמציא מסמך ולא המציאו, יחולו לגביו הוראות {{ח:חיצוני|חוק בתי המשפט#סעיף 73|סעיף 73 לחוק בתי המשפט}}.

{{ח:סעיף|185|התייצבות עד גמר הדיון|אחר=[204, 205, 206]}}
{{ח:תת|(א)}} מי שהוזמן והתייצב חייב לבוא לכל ישיבה עד גמר הדיון בתובענה, זולת אם הורה בית המשפט הוראה אחרת.
{{ח:תת|(ב)}} לבקשת כל אחד מבעלי הדין, ולאחר ששולמו באמצעות בית המשפט כל ההוצאות הדרושות, רשאי בית המשפט לדרוש מאת מי שהוזמן והתייצב שיתן ערובה סבירה להבטיח התייצבותו בישיבה הבאה או בכל ישיבה אחרת עד גמר הדיון בתובענה; לא נתן ערובה כאמור, רשאי בית המשפט לצוות על מעצרו.
{{ח:תת|(ג)}} ההוראות החלות לענין {{ח:פנימי|סעיף 184|תקנה 184}} יחולו, ככל שאפשר להחילן, גם על מי שהתייצב לפי ההזמנה ולאחר מכן חדל מהתייצב ללא הצדק חוקי בניגוד לתקנת משנה (א).

{{ח:סעיף|186|שחרור עד בהעדר בעלי הדין|אחר=[207]}}
{{ח:ת}} נעצר אדם לפי האמור {{ח:פנימי|סעיף 184|בתקנה 184}} והובא לפני בית המשפט או הרשם בהיותו עצור, ומחמת העדר בעלי הדין, כולם או מקצתם, לא יכול להעיד או להציג מסמך בהתאם להזמנה, רשאי בית המשפט או הרשם לשחררו בערובה מספקת המבטיחה את התייצבותו במועד ובמקום שייראו לבית המשפט או לרשם.

{{ח:סעיף|187|שכר עדים והוצאותיהם|תיקון: תשס״א־4|אחר=[210, 211]}}
{{ח:תת|(א)}} נענה אדם להזמנה להעיד בבית משפט, רשאי בית המשפט או הרשם לצוות כי ישולמו לו דמי נסיעתו ממקומו למקום מושב בית המשפט וחזרה, וכן שכר בטלה ודמי לינה שלא יעלו על השיעורים הנקובים {{ח:פנימי|תוספת 2|בתוספת השניה}}.
{{ח:תת|(ב)}} הוזמן האדם להעיד כמומחה, ישולם לו, נוסף על דמי הנסיעה והלינה, שכר כפי שייראה לבית המשפט או לרשם; אוצר המדינה לא יחויב לשלם, על פי תקנת משנה זו, שכר והוצאות העולים על השיעורים הנקובים {{ח:פנימי|תוספת 2|בתוספת השניה}}.

{{ח:סעיף|187א|הצמדה למדד|תיקון: תשס״א־4}}
{{ח:תת|(א)}} בתקנה זו, ”מדד“ – מדד המחירים לצרכן שמפרסמת הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.
{{ח:תת|(ב)}} הסכומים הנקובים {{ח:פנימי|תוספת 2|בתוספת השניה}} יעודכנו ב־1 בינואר של כל שנה (להלן – יום העדכון) לפי שיעור עליית המדד שפורסם בחודש נובמבר שלפניו, לעומת המדד שפורסם בחודש נובמבר שקדם ליום העדכון הקודם.
{{ח:תת|(ג)}} סכום שעודכן כאמור יעוגל לשקל החדש השלם הקרוב וסכום של חצי שקל חדש יעוגל כלפי מעלה.
{{ח:תת|(ד)}} מנהל בתי המשפט יפרסם בהודעה ברשומות את נוסח {{ח:פנימי|תוספת 2|התוספת השניה}} כפי שהשתנתה לפי תקנות משנה (ב) ו־(ג).

{{ח:סעיף|188|מניעת כפל תשלומים|אחר=[212]}}
{{ח:ת}} לפני מתן צו בדבר תשלום דמי נסיעה, שכר בטלה ודמי לינה לעד, יברר בית המשפט או הרשם אם ניתנו צווים בדבר תשלומים כאמור בשל משפט אחר שחל אותו יום או שנדחה לאותו יום מהיום שקדם לו, בין באותו בית משפט ובין בבית משפט אחר שישב בדין באותו מקום מושב; העד לא יהיה זכאי לתשלומים אלה אם הם נפסקו לו בשל משפט אחר כאמור.

{{ח:סעיף|189|בעל דין שנדרש להעיד|אחר=[209]}}
{{ח:ת}} ההוראות בדבר עדים יחולו, במידה שאפשר להתאימן, על בעל דין שנדרש להעיד או להציג מסמך.

{{ח:קטע2|פרק טו|פרק ט״ו: פסק דין ופסיקתה}}

{{ח:סעיף|190|מתן פסק דין או החלטה אחרת|אחר=[213]}}
{{ח:תת|(א)}} כתום הדיון בכל הליך, או לאחר מכן, בהקדם ככל האפשר לפי הנסיבות, יתן בית המשפט פסק דין או החלטה אחרת, לפי הענין; ההחלטה תהיה בכתב ותיחתם בידי השופטים שישבו לדין.
{{ח:תת|(ב)}} החלטת בית המשפט תהיה על פי דעת רוב השופטים שישבו לדין, אך כל אחד מהם רשאי לרשום דעה חולקת וליתן את נימוקיו לכך; אם אין רוב לדעה אחת – תכריע דעת אב־בית־הדין.
{{ח:תת|(ג)}} תאריך השימוע ייחשב לתאריך ההחלטה.
{{ח:תת|(ד)}} בית המשפט הדן בערכאה ראשונה יתן החלטתו לא יאוחר משלושים ימים לאחר תום הדיון; לא נתן החלטתו במועד האמור, יתן על כך הודעה מנומקת בכתב לנשיא בית המשפט.

{{ח:סעיף|191|פסק דין חלקי|אחר=[214]}}
{{ח:ת}} בית המשפט רשאי, בכל שלב משלבי הדיון, להוציא פסק דין באחת התביעות שבתובענה או בחלק מתביעה, וליתן את הסעד הנתבע, כולו או מקצתו, לאותה תביעה או לחלקה, או לסרב לתיתו, כל אימת שנראה לבית המשפט שאין בהמשך הדיון כדי לשנות את הממצאים לגבי העובדות המהותיות או לגבי השאלות העומדות להכרעה לענין התביעה או הסעד כאמור.

{{ח:סעיף|192|תוכן פסק הדין|אחר=[215]}}
{{ח:ת}} פסק דין בתובענה שהוגש בה כתב הגנה יכיל הרצאה תמציתית של הענין, ממצאי בית המשפט לגבי העובדות המהותיות, השאלות שעמדו להכרעה, ההחלטה ונימוקיה.

{{ח:סעיף|193|שימוע החלטה|אחר=[218]}}
{{ח:ת}} בשימוע החלטת בית המשפט לא יושמע אלא אותו חלק המפרט את הסעד או את ההכרעה שניתנו בענין הנדון.

{{ח:סעיף|194|שימוע החלטה של אחר|אחר=[216]}}
{{ח:ת}} שופט או רשם רשאי להשמיע החלטה שנכתבה ונחתמה בידי שופט אחר או רשם אחר של אותו בית משפט אך לא הושמעה.

{{ח:סעיף|195|חתימה על החלטה של אחר|אחר=[217]}}
{{ח:ת}} שופט או רשם שחדל מכהונתו לאחר שהשמיע את ההחלטה ולפני שחתם עליה, או שנמנע ממנו לחתום עליה מסיבה אחרת, רשאי הבא אחריו לחתום במקומו.

{{ח:סעיף|196|רשות לערער|אחר=[219]}}
{{ח:תת|(א)}} בית משפט הנותן פסק דין שיש עליו ערעור ברשות אותו בית משפט, יכריע בפסק הדין אם הוא מרשה לערער או לא; לא הכריע כאמור, ייראה הדבר כאילו סירב להרשות ערעור.
{{ח:תת|(ב)}} נתן בית המשפט רשות לערער בתכוף לשימוע פסק הדין, יראו כאילו ניתנה הרשות בגוף פסק הדין.

{{ח:סעיף|197|פסק דין לענין מסמך סחיר שמקורו קיים|אחר=[273(ב)]}}
{{ח:תת|(א)}} בתובענה שעילתה מסמך סחיר שמקורו קיים או שמסמך סחיר כאמור משמש בה ראיה, לא יינתן פסק דין אלא לאחר שהוגש המסמך המקורי לבית המשפט.
{{ח:תת|(ב)}} בית המשפט או הרשם רשאי להחזיר לתובע את המסמך המקורי אחרי שצויין בו, בהטבעת חותמת, שם בית המשפט שבו הוגשה התובענה ומספר התיק של התובענה.

{{ח:סעיף|198|פסיקתה|תיקון: תשע״ד|אחר=[220, 221, 226]}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט רשאי, לבקשת בעל דין, לערוך פסיקתה, שתכיל את מספר התיק, מועד ההחלטה, שמות בעלי הדין ומענם, הסעד או ההכרעה האחרת שניתנו והוצאות המשפט שנפסקו; הפסיקתה יכול שתהיה ערוכה לפי {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 16|טופס 16}}.
{{ח:תת|(א1)}} בעל הדין ישלח העתק של הבקשה למתן פסיקתה כאמור בתקנת משנה (א), לבעל הדין שכנגד, זולת אם ההחלטה ניתנה במעמד צד אחד.
{{ח:תת|(א2)}} בעל הדין שכנגד רשאי להשיב לבקשה בתוך עשרה ימים מיום שהומצאה לו או בתוך מועד אחר שקבע בית המשפט.
{{ח:תת|(א3)}} השופט או הרשם החותם על הפסיקתה יהיה, ככל האפשר, זה שנתן את ההחלטה נושא הפסיקתה.
{{ח:תת|(ב)}} הומצאה פסיקתה לבעל דין, רואים כאילו הומצאה לו ההחלטה גופה.

{{ח:סעיף|199|פסק בנוגע למקרקעין|אחר=[222, 223]}}
{{ח:תת|(א)}} בתובענה שנושאה מקרקעין יכילו ההחלטה והפסיקתה תיאור המקרקעין במידה מספקת לזיהוים; ואם ניתן לזהות את המקרקעין לפי גבולות או לפי מספרים שבפנקס מקרקעין או שבמפת מדידה ממשלתית, יפורטו הגבולות או המספרים.
{{ח:תת|(ב)}} הורה בית המשפט על רישום בפנקס מקרקעין, יפרש אם על פעולת הרישום חל {{ח:חיצוני|פקודת המסים (גביה)#סעיף 12|סעיף 12 לפקודת המסים (גביה)}}, ואם לאו; לא פירש כאמור, רואים את פעולת הרישום כאילו חל עליה {{ח:חיצוני|פקודת המסים (גביה)#סעיף 12|סעיף 12 האמור}}, אם לא הוכח היפוכו של דבר.

{{ח:סעיף|200|פסיקת ריבית|אחר=[224]}}
{{ח:ת}} חייב בית משפט או הרשם בעל דין בתשלום ריבית, יקבע את שיעורה; לא קבע את שיעור הריבית, או פסק שיש לשלם את הריבית החוקית – ישולם השיעור המרבי המותר לפי הדין.

{{ח:סעיף|201|ביטול החלטה על פי צד אחד|תיקון: תשנ״א־3|אחר=[227, 281]}}
{{ח:ת}} ניתנה החלטה על פי צד אחד או שניתנה באין כתבי טענות מצד שני, והגיש בעל הדין שנגדו ניתנה ההחלטה בקשת ביטול תוך שלושים ימים מיום שהומצאה לו ההחלטה, רשאי בית המשפט או הרשם שנתן את ההחלטה – לבטלה, בתנאים שייראו לו בדבר הוצאות או בענינים אחרים, ורשאי הוא, לפי הצורך, לעכב את ההוצאה לפועל או לבטלה; החלטה שמטבעה אינה יכולה להיות מבוטלת לגבי אותו בעל דין בלבד, מותר לבטלה גם לגבי שאר בעלי הדין, כולם או מקצתם.

{{ח:קטע1|חלק ג|חלק ג׳: ענינים מיוחדים}}
{{ח:קטע2|פרק טז|פרק ט״ז: סדר דין מקוצר}}
{{ח:קטע3|פרק טז סימן א|סימן א׳: תובענה רגילה {{ח:הערה|(כותרת נמחקה)}}|תיקון: תשנ״ט־2, תשס״א־5}}

{{ח:סעיף|202|תביעות לפי סדר דין מקוצר|אחר=[269]}}
{{ח:ת}} ואלה תביעות שהתובע יכול להגישן לפי סדר דין מקוצר:
{{ח:תת|(1)}} תביעות על סכום כסף קצוב, בריבית או בלי ריבית, הבאות –
{{ח:תתת|(א)}} מכוח חוזה או התחייבות מפורשים או מכללא, ובלבד שיש עליהן ראיות שבכתב;
{{ח:תתת|(ב)}} מכוח חיוב לשלם סכום כסף קצוב שעילתו בהוראה מפורשת של חיקוק;
{{ח:תת|(2)}} תביעות של רשות מקומית לתשלום סכום כסף קצוב המגיע לה בחזקת רשות מקומית על פי כל דין כארנונה, כהיטל, כאגרה או כדמי השתתפות;
{{ח:תת|(3)}} תביעות לסילוק יד ממקרקעין, או לפינוי מושכר שאין {{ח:חיצוני|חוק הגנת הדייר|חוק הגנת הדייר [נוסח משולב], התשל״ב–1972}}, חל עליו, ובלבד שיש עליהן ראיות שבכתב.

{{ח:סעיף|203|דרך ההגשה|אחר=[270, 271]}}
{{ח:ת}} כתב תביעה כאמור {{ח:פנימי|סעיף 202|בתקנה 202}} יוכתר במלים ”סדר דין מקוצר“, יצורף לו העתק של המסמכים או החשבונות המובאים לראיה ויומצא לנתבע יחד עם הזמנה ערוכה לפי {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 17|טופס 17}}.

{{ח:סעיף|204|בקשת רשות להתגונן|אחר=[271]}}
{{ח:ת}} הוגש כתב תביעה כאמור {{ח:פנימי|סעיף 203|בתקנה 203}}, לא יתגונן הנתבע אלא אם כן ביקש וקיבל רשות מאת בית המשפט או מאת הרשם.

{{ח:סעיף|205|הגשת בקשת רשות להתגונן והחלטה בה|תיקון: תשנ״ט־2, תשס״ה־3}}
{{ח:תת|(א)}} בקשת רשות להתגונן תכלול את טיעוניו של המבקש ואת האסמכתאות לענינם, והיא תהא נתמכת בתצהיר המבקש, שיפורש בו אם מתכוון המבקש לטעון נגד תביעת התובע כולה או חלקה בלבד, ואם נגד חלקה – איזה חלק; תצהיר שלא צורף לבקשה בעת הגשתה, לא יצורף לה אלא ברשות בית המשפט או הרשם.
{{ח:תת|(ב)}} הוגשה בקשת רשות להתגונן, יומצא עותק מהבקשה לבעלי הדין הנוגעים בדבר.
{{ח:תת|(ג)}} בית המשפט או הרשם יחליט בבקשת הרשות להתגונן על יסוד הבקשה וחקירת המצהיר, ואולם רשאי הוא ליתן רשות להתגונן על יסוד הבקשה בלבד, ורשאי הוא, מטעמים מיוחדים שיירשמו, לדחות בקשת רשות להתגונן על יסוד הבקשה בלבד.

{{ח:סעיף|206|באין התגוננות יינתן פסק דין לטובת התובע|תיקון: תשנ״ט־2|אחר=[273(א)]}}
{{ח:ת}} לא ביקש הנתבע או אחד הנתבעים רשות להתגונן תוך שלושים ימים מהיום שהומצאה לו ההזמנה או תוך זמן ארוך יותר שקבע בהזמנה בית המשפט או הרשם, או שביקש רשות להתגונן ובית המשפט או הרשם סירב לתיתה, זכאי התובע לקבל פסק דין נגד הנתבע כאמור {{ח:פנימי|סעיף 97|בתקנה 97}}; היה המסמך המובא לראיה לפי {{ח:פנימי|סעיף 203|תקנה 203}} מסמך סחיר, יחולו הוראות {{ח:פנימי|סעיף 197|תקנה 197}}.

{{ח:סעיף|207|צו עיקול|תיקון: תשנ״ז־3|אחר=[274]}}
{{ח:תת|(א)}} הוגשה בקשת רשות להתגונן, רשאי בית המשפט או הרשם, לפי בקשת התובע, להורות על פי צד אחד על עיקול נכסי הנתבע, כולם או מקצתם, ורשאי הוא לפטור את התובע ממתן ערובה; הבקשה יכול שתהיה בעל פה.
{{ח:תת|(ב)}} הוראות {{ח:פנימי|פרק כח סימן א|סימן א׳ בפרק כ״ח}} יחולו על עיקול לפי תקנה זו, בשינויים המחוייבים לפי הענין.

{{ח:סעיף|208|פסק דין על חלק מהתביעה|אחר=[275]}}
{{ח:ת}} חלה הגנת הנתבע רק על חלק מתביעת התובע, או שהנתבע מודה בחלק מתביעת התובע, זכאי התובע לקבל מיד פסק דין בנוגע לחלק שאיננו שנוי במחלוקת, בכפוף לכל הוראה שבית המשפט או הרשם יראה ליתן בדבר השהיית ההוצאה לפועל, בדבר חובה לשלם לקופת בית המשפט סכום כסף שנגבה דרך עיקול, בדבר הוצאות או בענין אחר, ולנתבע יכול שתינתן רשות להתגונן בנוגע ליתרת תביעת התובע.

{{ח:סעיף|209|פסק דין נגד מקצת מהנתבעים|אחר=[276]}}
{{ח:ת}} מותר ליתן רשות להתגונן למקצת מן הנתבעים וליתן פסק דין לפי {{ח:פנימי|פרק טז|פרק זה}} נגד האחרים; פסק הדין יהא ניתן להוצאה לפועל בלי לפגוע בזכות התובע להמשיך בתובענה נגד כל נתבע שקיבל רשות להתגונן.

{{ח:סעיף|210|רשות להתגונן יכולה להיות מותנית|אחר=[277]}}
{{ח:ת}} רשות להתגונן אפשר ליתן ללא תנאי ואפשר להתנותה בתנאים בדבר תשלום כספים לקופת בית המשפט, בדבר מתן ערובה, בדבר זמנו ודרכו של הדיון או בכל תנאי אחר, ככל אשר ייראה לבית המשפט או לרשם.

{{ח:סעיף|211|תצהיר – כתב הגנה|אחר=[278]}}
{{ח:ת}} ניתנה רשות להתגונן, יראו את התצהיר לפי {{ח:פנימי|סעיף 205|תקנה 205}} ככתב הגנה שהוגש, זולת אם הורה בית המשפט או הרשם הוראה אחרת.

{{ח:סעיף|212|דיון מקוצר לפי הסכמה|אחר=[279]}}
{{ח:ת}} בשעת בירור בקשת הרשות להתגונן רשאי בית המשפט, בהסכמת בעלי הדין, לקיים באותו מעמד את הדיון בתביעה גופה.

{{ח:סעיף|213|המשך התובענה|אחר=[280]}}
{{ח:ת}} ניתנה רשות להתגונן, אם בתנאי ואם ללא תנאי, יהא בית המשפט או הרשם מוסמך ליתן כל הוראה בדבר כתבי־טענות, פלוגתות והליכים נוספים שייראו סבירים או נחוצים, וכן מוסמך בית המשפט, או רשם שהוא שופט, להורות על קיום קדם־משפט לפניו, ואם עשה כן יהיו לו כל הסמכויות של שופט בקדם־משפט.

{{ח:סעיף|213א|תחולת הוראות {{ח:פנימי|פרק טז4|מפרק ט״ז4}}|תיקון: תשס״ט־3}}
{{ח:ת}} ניתנה רשות להתגונן בתביעה לפינוי מושכר שאין {{ח:חיצוני|חוק הגנת הדייר|חוק הגנת הדייר [נוסח משולב], התשל״ב–1972}}, חל עליו, לפי {{ח:פנימי|סעיף 202|תקנה 202(3)}} יחולו הוראות {{ח:פנימי|סעיף 215ז|תקנות 215ז(ב)}}, {{ח:פנימי|סעיף 215יא|215יא}} {{ח:פנימי|סעיף 215יג|ו־215יג}}.

{{ח:סעיף|214|ביטול פסק הדין|תיקון: תשנ״ז־3, תשנ״ט־2, תשס״א־5|אחר=[281, 282]}}
{{ח:תת|(א)}} ניתן פסק דין לפי {{ח:פנימי|פרק טז|פרק זה}} באין בקשת רשות להתגונן, או בשל החלטה לדחות בקשת רשות להתגונן שניתנה על פי צד אחד או שניתנה בשל אי התייצבות מצהיר, והגיש בעל הדין שנגדו ניתן פסק הדין בקשת ביטול בתוך שלושים ימים מיום שהומצא לו פסק הדין, רשאי בית המשפט או הרשם לבטל את פסק הדין לפי הוראות {{ח:פנימי|סעיף 201|תקנה 201}}.
{{ח:תת|(ב)}} ביטל בית המשפט או הרשם פסק דין כאמור בתקנת משנה (א), רשאי הוא ליתן לנתבע רשות להתגונן בתנאים שייראו לו.

{{ח:קטע2|פרק טז1|פרק ט״ז1: תובענות בסדר דין מהיר|תיקון: תשס״א־5}}

{{ח:סעיף|214א|הגדרות|תיקון: תשס״א־5, תשס״א־7}}
{{ח:ת}} {{ח:פנימי|פרק טז1|בפרק זה}}, ”בית משפט“ – שופט של בית משפט שלום וכן רשם של בית משפט שלום לענין סמכויות הנתונות לו לפי כל דין, כשאין הענין מחייב אחרת.

{{ח:סעיף|214ב|תחולת הוראות|תיקון: תשס״א־5, תשס״א־7, תשס״ב, תש״ע, תש״ע־6}}
{{ח:תת|(א)}} הוראות {{ח:פנימי|פרק טז1|פרק זה}} יחולו על כל תובענה בבית משפט השלום, שנפתחה בהגשת כתב תביעה לפי {{ח:פנימי|סעיף 8|תקנה 8}}, לרבות תביעה שהועברה לבית משפט שלום מבית משפט לתביעות קטנות, ולמעט תובענה שהוגשה בקשה לאשרה כתובענה ייצוגית ותובענה שעילתה {{ח:חיצוני|חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים|בחוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים, התשל״ה–1975}}, כשסכום התביעה או שווי הנושא אינו עולה על 75,000 שקלים חדשים (להלן – תובענה בסדר דין מהיר).
{{ח:תת|(ב)}} בית המשפט רשאי, לבקשת כל בעלי הדין, לקבוע כי תובענה המוגשת לבית משפט השלום, שאינה תובענה בסדר דין מהיר, תידון כתובענה בסדר דין מהיר, אם סבר כי היא מתאימה לכך, בהתחשב, בין השאר, בעניינים המפורטים {{ח:פנימי|סעיף 214יב|בתקנה 214יב(ב)}}. קבע בית המשפט כאמור, יורה לבעלי הדין, במידת הצורך, לפעול בהתאם להוראות {{ח:פנימי|סעיף 214ב1|תקנה 214ב1}}, בשינויים המחויבים.
{{ח:תת|(ג)}} הגדרות והוראות אחרות שבתקנות אלה, יחולו על תובענות בסדר דין מהיר ככל שאינן סותרות {{ח:פנימי|פרק טז1|פרק זה}}, ובשינויים המחויבים לפי העניין.

{{ח:סעיף|214ב1|תובענות בסדר דין מקוצר ותובענות ממוכנות|תיקון: תשס״א־7, תשס״ב, תש״ע}}
{{ח:ת}} תובענה שנדונה בסדר דין מקוצר, אשר ניתנה בה רשות להתגונן או שהוגש בה כתב הגנה ומתקיימות בה הוראות {{ח:פנימי|סעיף 214ב|תקנה 214ב(א)}}, תידון כתובענה בסדר דין מהיר לפי הוראות {{ח:פנימי|פרק טז1|פרק זה}}; על תובענה כאמור יחולו הוראות כמפורט להלן:
{{ח:תת|(1)}} התובע ימציא לבית המשפט ולבעלי הדין את המסמכים שיש לצרף לכתב התביעה לפי {{ח:פנימי|סעיף 214ג|תקנות 214ג}} {{ח:פנימי|סעיף 214ח|ו־214ח}}, בתוך שלושים ימים ממועד המצאת ההחלטה בדבר מתן הרשות להתגונן או ממועד המצאת כתב ההגנה, לפי הענין; המצאת מסמכים לפי פסקה זו יראו כהמצאת כתב תביעה, לצורך מנין המועדים הקבועים {{ח:פנימי|פרק טז1|בפרק זה}};
{{ח:תת|(2)}} הנתבע ימציא לבית המשפט ולבעלי הדין את המסמכים שיש לצרף לכתב ההגנה בהתאם {{ח:פנימי|סעיף 214ג|לתקנות 214ג}} {{ח:פנימי|סעיף 214ח|ו־214ח}} או כתב הגנה מתוקן ערוך לפי התקנות האמורות, בתוך המועד הקבוע להגשת כתב הגנה לפי {{ח:פנימי|פרק טז1|פרק זה}}.

{{ח:סעיף|214ג|עריכת כתבי טענות|תיקון: תשס״א־5, תשס״ב}}
{{ח:ת}} בכתב טענות בתובענה בסדר דין מהיר יפרט בעל דין את טיעוניו, ויצרף לו תצהיר מטעמו ערוך לפי {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 17א|טופס 17א}}, לשם אימות העובדות שבכתב הטענות, וכן חוות דעת מומחה ואסמכתאות משפטיות, אם ישנן; תצהיר בעל דין שלא צורף לכתב הטענות בעת הגשתו לא יוגש אלא ברשות בית המשפט; בעל דין רשאי לצרף תצהיר של אדם אחר מטעמים מיוחדים שיפורטו בתצהיר.

{{ח:סעיף|214ד|כתב תביעה, כתב הגנה וכתב תשובה|תיקון: תשס״א־5}}
{{ח:תת|(א)}} כתב תביעה בתובענה בסדר דין מהיר יומצא לנתבע יחד עם הזמנה לדין ערוכה לפי {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 17ב|טופס 17ב}}.
{{ח:תת|(ב)}} כתב הגנה בתובענה בסדר דין מהיר יוגש בתוך ארבעים וחמישה ימים ממועד המצאת כתב התביעה.
{{ח:תת|(ג)}} תובע בתובענה בסדר דין מהיר רשאי להגיש כתב תשובה, בתוך חמישה עשר ימים ממועד המצאת כתב ההגנה האחרון.

{{ח:סעיף|214ה|תביעה שכנגד|תיקון: תשס״א־5, תשס״ו־3}}
{{ח:תת|(א)}} נתבע בתובענה בסדר דין מהיר רשאי, עם הגשת כתב ההגנה, להגיש תביעה־שכנגד, שאינה כוללת בעלי דין שאינם עדיין בעלי דין בתובענה המקורית, ואשר נתקיים בה אחד מאלה:
{{ח:תתת|(1)}} היא מהווה תובענה בסדר דין מהיר;
{{ח:תתת|(2)}} נושאה ונושא התובענה המקורית הוא אחד או שהן נובעות מאותן הנסיבות, יהיה סכום התביעה־שכנגד או שווי נושאה, אשר יהיה.
{{ח:תת|(ב)}} על תביעה שכנגד המוגשת לפי תקנה זו יחולו הוראות {{ח:פנימי|פרק טז1|פרק זה}}, {{ח:פנימי|סעיף 54|ותקנות 54 עד 56}} {{ח:פנימי|סעיף 59|ו־59}} לא יחולו עליה.
{{ח:תת|(ג)}} לא יהיה בהגשת תביעה שכנגד כדי לשנות את מועד הדיון בתובענה או מועדים אחרים הקבועים {{ח:פנימי|פרק טז1|בפרק זה}}, אלא אם כן הדבר הכרחי בנסיבות הענין.

{{ח:סעיף|214ו|הודעה לצד שלישי|תיקון: תשס״א־5}}
{{ח:תת|(א)}} נתבע בתובענה בסדר דין מהיר רשאי, עם הגשת כתב ההגנה, להגיש בקשת רשות ליתן הודעה לצד שלישי במקרים המנויים {{ח:פנימי|סעיף 216|בתקנה 216}}; לבקשת הרשות תצורף ההודעה לצד שלישי ערוכה בהתאם לתקנות אלה.
{{ח:תת|(ב)}} בית המשפט יכריע בבקשה בתוך שלושים ימים ממועד הגשתה או בישיבה המקדמית, לפי המאוחר; בהחלטתו, רשאי בית המשפט להורות, בין השאר, כי נושא ההודעה יידון לאחר סיום הדיון בתובענה או לאחר מתן פסק דין בה, או ליתן כל הוראה אחרת או נוספת ככל המתחייב ממהות העניין.
{{ח:תת|(ג)}} נעתר בית המשפט לבקשה יודיע על כך למבקש בהקדם האפשרי, והוא ימציא את ההודעה לצד השלישי, בצירוף הזמנה ערוכה לפי {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 17ג|טופס 17ג}} והעתקים מכתבי הטענות שהוגשו בתובענה, אם לא הומצאו לו קודם לכן; המבקש ימציא את ההודעה לצד שלישי גם לשאר בעלי הדין בתובענה.
{{ח:תת|(ד)}} לא הגיש הצד השלישי כתב הגנה, יראו אותו כאילו הודה בתוקפו של פסק הדין שיינתן לטובת התובע נגד הנתבע, אם יינתן, בין שנתקבל בהסכמה ובין באופן אחר, ושל פסק הדין שיינתן לטובת הנתבע נגדו.
{{ח:תת|(ה)}} דין הודעת צד שלישי המוגשת לפי תקנה זו, כדין תובענה בסדר דין מהיר ויחולו עליה הוראות {{ח:פנימי|פרק טז1|פרק זה}}; {{ח:פנימי|סעיף 217|תקנות 217}} {{ח:פנימי|סעיף 219|ו־219 עד 222}} לא יחולו על הודעה כאמור.
{{ח:תת|(ו)}} לא יהיה בהגשת הודעת צד שלישי כדי לשנות את מועד הדיון בתובענה או מועדים אחרים הקבועים {{ח:פנימי|פרק טז1|בפרק זה}}, אלא אם כן הדבר הכרחי בנסיבות הענין.

{{ח:סעיף|214ז|תיקון כתב תביעה|תיקון: תשס״א־5}}
{{ח:ת}} תובע בתובענה בסדר דין מהיר לא יהיה רשאי לבקש לתקן את כתב התביעה באופן שסכום התביעה יעלה על הסכום האמור {{ח:פנימי|סעיף 214ב|בתקנה 214ב(א)}}, אלא אם כן התובענה אושרה כתובענה בסדר דין מהיר לפי {{ח:פנימי|סעיף 214ב|תקנה 214ב(ב)}}.

{{ח:סעיף|214ח|גילוי מסמכים מוקדם|תיקון: תשס״א־5}}
{{ח:תת|(א)}} לכתב טענות בתובענה בסדר דין מהיר יצרף בעל דין רשימה של המסמכים הנוגעים לענין הנדון, המצויים או שהיו מצויים ברשותו או בשליטתו, ושאותרו על ידו לאחר חקירה ודרישה.
{{ח:תת|(ב)}} היה המסמך מצוי ברשות מגיש כתב הטענות, יצרף העתק או תצלום שלו לכתב הטענות; לא היה המסמך מצוי ברשותו, יציין בתצהיר בידי מי, למיטב ידיעתו, הוא מצוי.
{{ח:תת|(ג)}} הוראות {{ח:פנימי|פרק ט|פרק ט׳}} לא יחולו על תובענות בסדר דין מהיר, למעט {{ח:פנימי|סעיף 102|תקנות 102}}, {{ח:פנימי|סעיף 103|103}} {{ח:פנימי|סעיף 119|ו־119}}, בשינויים המחויבים; לא צירף בעל דין מסמך כאמור בתקנת משנה (ב), תחול לגביו {{ח:פנימי|סעיף 114א|תקנה 114א}}, בשינויים המחויבים.

{{ח:סעיף|214ט|תצהיר עדות ראשית של העדים|תיקון: תשס״א־5, תשס״ב, תשע״ז}}
{{ח:תת|(א)}} בתובענה בסדר דין מהיר יגישו בעלי הדין תצהירי עדות ראשית של העדים ארבעים וחמישה ימים לאחר שהוגש כתב ההגנה האחרון, אלא אם כן קבע בית המשפט מועד אחר להגשת התצהירים; הוגשה תביעה שכנגד, רשאי בית המשפט להורות כי תצהירי העדות הראשית בתובענה ובתביעה שכנגד יוגשו באותו מועד.
{{ח:תת|(א1)}} על אף האמור בתקנת משנה (א), בעלי הדין לא יגישו תצהירי עדות ראשית של העדים בתובענה בסדר דין מהיר שעניינה תובענה לפיצויים בשל נזק שנגרם לרכוש עקב תאונת דרכים כהגדרתה {{ח:חיצוני|חוק הפיצויים לנפגעי תאונות דרכים|בחוק הפיצויים לנפגעי תאונות דרכים, התשל״ה–1975}}, אלא אם כן הורה בית המשפט אחרת.
{{ח:תת|(ב)}} לתצהירי העדות יצורפו המסמכים שעליהם מסתמך העד בתצהירו; לא היה המסמך מצוי ברשות המצהיר, יציין בתצהיר בידי מי, למיטב ידיעתו, הוא מצוי.
{{ח:תת|(ג)}} תצהיר עדות שלא הוגש במועד לא יוגש אלא ברשות בית המשפט; עד אשר לא הוגש תצהיר עדות ראשית שלו לא יוכל להעיד, אלא ברשות בית המשפט ומטעמים מיוחדים שיירשמו.

{{ח:סעיף|214י|קביעת מועד דיון|תיקון: תשס״א־5}}
{{ח:ת}} הוגש כתב ההגנה האחרון יקבע בית המשפט מועד לדיון בתובענה שלא יהיה מאוחר משישה חודשים ממועד הגשתו; נקבעה ישיבה מקדמית כאמור {{ח:פנימי|סעיף 214יא|בתקנה 214יא}} רשאי בית המשפט לקבוע את מועד הדיון במהלך הישיבה המקדמית.

{{ח:סעיף|214יא|ישיבה מקדמית|תיקון: תשס״א־5}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט רשאי לקיים ישיבה מקדמית אחת, אם ראה שיש צורך בכך כדי לייעל את הדיון, לפשטו ולהחישו וכדי לברר את הדרך המתאימה ביותר לבירור התובענה.
{{ח:תת|(ב)}} מועד הישיבה המקדמית יהיה, ככל הניתן, לא מאוחר משלושים ימים ממועד הגשת כתב ההגנה האחרון.
{{ח:תת|(ג)}} השופט או הרשם הדן בישיבה המקדמית לא יהיה, במידת האפשר, השופט או הרשם הדן בתובענה.
{{ח:תת|(ד)}} בישיבה מקדמית רשאי בית המשפט, בלי לגרוע מכלליות האמור בתקנת משנה (א) –
{{ח:תתת|(1)}} לבדוק את התאמת התובענה לסדר דין מהיר, ולהעביר תובענה או תביעה שכנגד למסלול דיון רגיל;
{{ח:תתת|(2)}} לבדוק אם כתבי הטענות ערוכים כדין ואם צורפו אליהם תצהירים מטעם בעלי הדין והמסמכים שיש לצרף כאמור {{ח:פנימי|סעיף 214ח|בתקנה 214ח}};
{{ח:תתת|(3)}} לברר מהן השאלות שהן באמת שאלות השנויות במחלוקת בין בעלי הדין ולערוך רשימת הפלוגתות;
{{ח:תתת|(4)}} לדון בבקשות ביניים, ובבקשת רשות ליתן הודעת צד שלישי, וליתן בהן החלטה;
{{ח:תתת|(5)}} למנות מומחה מוסכם או מומחה מטעם בית המשפט;
{{ח:תתת|(6)}} לקבוע מועד להגשת תצהירי עדות ראשית על ידי העדים;
{{ח:תתת|(7)}} לקבוע את רשימת העדים שיתייצבו לדיון;
{{ח:תתת|(8)}} להציע לבעלי הדין הסדר פשרה, לפסוק בתובענה בדרך של פשרה כאמור {{ח:חיצוני|חוק בתי המשפט#סעיף 79א|בסעיף 79א לחוק בתי המשפט}}, או לתת, לבקשת בעלי הדין, תוקף של פסק דין להסדר פשרה שעשו ביניהם;
{{ח:תתת|(9)}} להפנות תובענה לבוררות כאמור {{ח:חיצוני|חוק בתי המשפט#סעיף 79ב|בסעיף 79ב לחוק בתי המשפט}} או לפישור כאמור {{ח:חיצוני|חוק בתי המשפט#סעיף 79ג|בסעיף 79ג לחוק בתי המשפט}}, בהסכמת בעלי הדין;
{{ח:תתת|(10)}} להטיל הוצאות על בעל דין, לטובת בעל דין שכנגד או לטובת אוצר המדינה, בשיעור שיראה לנכון בנסיבות הענין, אם ראה כי בשל אי קיום הוראה מהוראות {{ח:פנימי|סעיף 214ג|תקנות 214ג}}, {{ח:פנימי|סעיף 214ד|214ד}} {{ח:פנימי|סעיף 214ח|או 214ח}}, הדיון מתעכב שלא לצורך.
{{ח:תת|(ה)}} בעלי הדין יתייצבו לישיבה המקדמית, אלא אם כן קבע בית המשפט אחרת; היה בעל הדין המדינה או תאגיד יהיה הוא פטור מהתייצבות לישיבה מקדמית, ובלבד שהגיש לבית המשפט, לא מאוחר משבעה ימים לפני הישיבה המקדמית, התחייבות בכתב, כי נציג מטעמו הבקיא בפרטי התובענה ומוסמך להחליט בענינה, יהיה זמין בטלפון בזמן הישיבה המקדמית (להלן – התחייבות בעל דין).
{{ח:תת|(ו)}} דין אי־התייצבות לישיבה מקדמית או הפרת התחייבות בעל דין – כדין אי־התייצבות למשפט על פי {{ח:פנימי|סעיף 157|תקנה 157}}.
{{ח:תת|(ז)}} אין באמור בתקנה זו כדי לגרוע מסמכויות בית משפט הדן בקדם־משפט בתובענה שאינה בסדר דין מהיר לפי {{ח:פנימי|סעיף 143|תקנה 143}}.

{{ח:סעיף|214יב|העברה למסלול דיון רגיל|תיקון: תשס״א־5}}
{{ח:תת|(א)}} בית משפט רשאי בכל עת, להורות כי תובענה בסדר דין מהיר או תביעה שכנגד תועבר למסלול דיון רגיל, אם מצא כי אינה מתאימה להתנהל בסדר דין מהיר.
{{ח:תת|(ב)}} בעת מתן הוראה לפי תקנת משנה (א) יובאו בחשבון, בין השאר, ענינים אלה:
{{ח:תתת|(1)}} מורכבות העובדות, הראיות והשאלות שבדין;
{{ח:תתת|(2)}} מספר בעלי הדין;
{{ח:תתת|(3)}} התועלת שבניהול תביעה שכנגד או הודעה לצד שלישי שהוגשו, במאוחד עם התובענה, אל מול החשש שבירורן יסבך או יאריך את הדיון שלא לצורך;
{{ח:תתת|(4)}} היקף העדויות בעל פה והחקירות שעשויות להידרש;
{{ח:תתת|(5)}} היקף חוות דעת מומחה שעשויות להידרש;
{{ח:תתת|(6)}} השפעת תוצאות התובענה על הציבור;
{{ח:תתת|(7)}} חשיבות ההכרעה המהירה בתובענה, בשל מהות התובענה ומיהות בעלי הדין.

{{ח:סעיף|214יג|בקשות ביניים|תיקון: תשס״א־5}}
{{ח:תת|(א)}} בקשת ביניים תוגש בהתאם {{ח:פנימי|סעיף 241|לתקנה 241(א)}} בהקדם האפשרי לאחר שהתעוררה עילת הבקשה.
{{ח:תת|(ב)}} הבקשה תועבר תחילה לבית המשפט, והוא רשאי –
{{ח:תתת|(1)}} לדחות את הבקשה על אתר, אם שוכנע כי אינה מחייבת תשובה או שהיתה השהיה בלתי מוצדקת בהגשתה או שהיא קנטרנית;
{{ח:תתת|(2)}} להורות למבקש להמציא את העתק הבקשה לבעלי הדין האחרים, אם מצא כי הבקשה מחייבת תשובה;
{{ח:תתת|(3)}} להורות כי הבקשה תידון בעל פה במועד הישיבה המקדמית או במועד הדיון בתובענה או במועד קרוב אחר שייקבע.
{{ח:תת|(ג)}} הומצא העתק הבקשה למשיב, רשאי הוא להגיש תשובה מנומקת בכתב, בתוך שבעה ימים או בתוך מועד אחר שקבע בית המשפט; לא יוגש לענין הבקשה כתב טענות נוסף, אלא ברשות בית המשפט ומטעמים מיוחדים שיירשמו.
{{ח:תת|(ד)}} החלטה בבקשת ביניים תינתן בתוך שבעה ימים ממועד הדיון בה או ממועד הגשת תשובת המשיב לבית המשפט, לפי הענין.
{{ח:תת|(ה)}} בית המשפט רשאי להחליט על יסוד הבקשה והתשובה בלבד או, אם ראה צורך בכך, לאחר חקירת המצהירים על תצהיריהם.
{{ח:תת|(ו)}} נדחתה בקשת ביניים ובעל דין הגיש מחדש אותה בקשה או בקשה דומה, יציין בבקשה את פרטי הבקשה הקודמת.

{{ח:סעיף|214יד|הדיון בתובענה|תיקון: תשס״א־5}}
{{ח:תת|(א)}} הדיון בתובענה בסדר דין מהיר יסתיים בתוך יום אחד; ראה בית המשפט כי יש צורך בכך, רשאי הוא לקבוע ימי דיונים נוספים, ככל הניתן ברציפות עד גמר חקירת העדים; לא יידחה המועד לדיון בתובענה ביותר מארבעה עשר ימים מיום הדיון האחרון בה, אלא באישור נשיא בית המשפט או סגנו.
{{ח:תת|(ב)}} במועד שנקבע לדיון יתייצבו המצהירים, אלא אם כן הורה בית המשפט אחרת; עד אשר לא הוגש תצהיר עדות ראשית שלו, לא יוכל להעיד אלא ברשות בית המשפט ומטעמים מיוחדים שיירשמו.
{{ח:תת|(ג)}} בית המשפט רשאי להגביל משך חקירת עד, אם נראה לו כי החקירה אינה נוגעת לענין, אינה הוגנת או שהיא מכבידה ומסרבלת את הדיון יותר משהיא מועילה לו.

{{ח:סעיף|214טו|הגשת עיקרי טיעון וסיכום טענות|תיקון: תשס״א־5}}
{{ח:ת}} בעלי הדין רשאים להגיש לבית המשפט, עד שבעה ימים לפני המועד שנקבע לדיון, רשימת אסמכתאות משפטיות ועיקרי טיעון בכתב; סיכום טענות בעלי הדין יהיה בעל פה ביום הדיון בתובענה לאחר סיום הבאת הראיות.

{{ח:סעיף|214טז|מתן פסק דין|תיקון: תשס״א־5}}
{{ח:תת|(א)}} עם תום הדיון בתובענה ולכל המאוחר בתוך ארבעה עשר ימים, ייתן בית המשפט פסק דין.
{{ח:תת|(ב)}} פסק הדין יהיה מנומק באופן תמציתי, זולת אם סבר בית המשפט כי יש צורך בהנמקה מפורטת משום שיש בפסק הדין חידוש או חשיבות מיוחדת לציבור או מטעמים מיוחדים שיירשמו.

{{ח:סעיף|215||תיקון: תשנ״ז־3, תשס״א־5}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(התקנה מוספרה מחדש {{ח:פנימי|סעיף 214|כתקנה 214(ב)}}).}}

{{ח:קטע2|פרק טז2|פרק ט״ז2: תובענה ממוכנת {{ח:הערה|(בוטל)}}|תיקון: תשנ״ט־2, תשס״א־5, תש״ע}}

{{ח:סעיף|215א||תיקון: תשנ״ט־2, תש״ע}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|215ב||תיקון: תשנ״ט־2, תשס״ב, תש״ע}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|215ג||תיקון: תשנ״ט־2, תש״ע}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|215ד||תיקון: תשנ״ט־2, תשס״א־5, תש״ע}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:קטע2|פרק טז3|פרק ט״ז3: כתב בי־דין אלקטרוני|תיקון: תשס״ה־2, תשס״ו־3}}

{{ח:סעיף|215ה|כללים להגשת כתב בי־דין אלקטרוני|תיקון: תשס״ה־2, תשס״ו־3}}
{{ח:תת|(א)}} כתב בי־דין אלקטרוני, שנדרשת לגביו חתימה, וכן תצהיר המשוגר באמצעי אלקטרוני (להלן – תצהיר אלקטרוני) ייחתמו, כל אחד, על צרופותיהם, בחתימה אלקטרונית. אין באמור בתקנה זו לפטור מחובת האזהרה והזיהוי לפי כל דין.
{{ח:תת|(ב)}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}
{{ח:תת|(ג)}} על אף האמור בתקנת משנה (א), ניתן באמצעי אלקטרוני להגיש לבית המשפט –
{{ח:תתת|(1)}} תצהיר שנחתם בחתימת יד של המצהיר ושל מקבל התצהיר, ובלבד שהוצמדה לו חתימה אלקטרונית של בעל הדין המגיש אותו;
{{ח:תתת|(2)}} תצהיר שנחתם בחתימת יד של המצהיר וחתימה אלקטרונית של מקבל התצהיר.
{{ח:תת|(ד)}} כתב בי־דין אלקטרוני שלא מתקיימות בו הוראות תקנות אלה או הוראות מנהל בתי המשפט לפי {{ח:פנימי|פרק טז3|פרק זה}}, או שמסיבה אחרת נתקבל בלתי שלם או פגום, לא יקובל לרישום במזכירות בית המשפט, והודעה על כך תישלח למגישו באופן שיורה מנהל בתי המשפט.
{{ח:תת|(ה)}} הרואה עצמו נפגע מאי־קבלתו לרישום של כתב בי־דין אלקטרוני או תצהיר אלקטרוני, רשאי, בתוך עשרה ימים ממועד קבלת ההודעה על אי־הקבלה לרישום, כאמור בתקנת משנה (ד), לבקש כי הענין יועבר לעיונו ולהכרעתו של שופט או רשם; לא הגיש בקשה כאמור, יראוהו כמי שאינו מתנגד לאי־קבלת כתב בי־הדין האלקטרוני לרישום.

{{ח:סעיף|215ו|הוראות שונות|תיקון: תשס״ה־2}}
{{ח:תת|(א)}} מנהל בתי המשפט יפרסם בהודעה ברשומות את בתי המשפט שניתן להגיש להם או לקבל מהם כתבי בי־דין אלקטרוניים מסוג או סוגי ההליכים שיפורטו בהודעתו.
{{ח:תת|(ב)}} מנהל בתי המשפט רשאי לפרסם בהודעה ברשומות הוראות בדבר אופן הגשה וניהול של תובענות באמצעים אלקטרוניים ובין השאר בדבר מאפייני כתבי בי־דין אלקטרוניים ומצורפיהם, דרישות חומרה ותוכנה, דרישות צורניות, וכן בדבר אופן תשלום אגרת בית משפט או כל תשלום שיש לשלם לבית המשפט, והכל לצורכי {{ח:פנימי|פרק טז3|פרק זה}}.
{{ח:ת}} {{ח:הערה|פורסמו {{ח:חיצוני|הודעה בדבר הגשת כתבי בי-דין אלקטרוניים בבתי המשפט|הודעות בדבר הגשת כתבי בי־דין אלקטרוניים בבתי המשפט}} {{ח:חיצוני|הודעה בדבר הגשת כתבי בי-דין אלקטרוניים בבתי משפט לתביעות קטנות|ובבתי המשפט לתביעות קטנות}} (י״פ תשס״ז, 1303, 1750, 2769, 2770, 2998, 2998, 3770, 3771, 3912, 3912; תשס״ח, 50, 3172, 3486; תשס״ט, 318, 5812; תש״ע, 415, 2436), {{ח:חיצוני|הודעה בדבר הגשת כתבי בי-דין אלקטרוניים בבתי הדין לעבודה|בבתי הדין לעבודה}} (י״פ תשע״ג, 3460) {{ח:חיצוני|הודעה בדבר הגשת כתבי בי-דין אלקטרוניים בבית המשפט העליון|ובבית המשפט העליון}} (י״פ תשע״ז, 9122).}}

{{ח:קטע2|פרק טז4|פרק ט״ז4: תביעה לפינוי מושכר|תיקון: תשס״ט־3}}

{{ח:סעיף|215ז|תביעה לפינוי מושכר|תיקון: תשס״ט־3}}
{{ח:תת|(א)}} תובע רשאי להגיש תביעה לפינוי מושכר שאין {{ח:חיצוני|חוק הגנת הדייר|חוק הגנת הדייר [נוסח משולב], התשל״ב–1972}}, חל עליו לפי {{ח:פנימי|פרק טז4|פרק זה}} (להלן – תביעה לפינוי מושכר), וסדרי הדין בעניינה יהיו לפי {{ח:פנימי|פרק טז4|פרק זה}}.
{{ח:תת|(ב)}} תביעה לפינוי מושכר לפי {{ח:פנימי|פרק טז4|פרק זה}} לא תכיל סעדים נוספים בשל אותה עילה והתובע יהא רשאי לתבוע סעדים נוספים, בשל אותה עילה, בהליך נפרד ובלא צורך בקבלת רשות מאת בית המשפט.
{{ח:תת|(ג)}} אין באמור {{ח:פנימי|פרק טז4|בפרק זה}} כדי לגרוע מהזכות לתבוע פינוי מושכר בסדר דין מקוצר לפי הוראות {{ח:פנימי|פרק טז|פרק ט״ז}}.

{{ח:סעיף|215ח|דרך ההגשה|תיקון: תשס״ט־3}}
{{ח:ת}} כתב תביעה לפינוי מושכר יוכתר במילים ”תביעה לפינוי מושכר“.

{{ח:סעיף|215ט|עריכת כתבי טענות|תיקון: תשס״ט־3}}
{{ח:תת|(א)}} בכתב תביעה לפינוי מושכר יפרט התובע את טיעוניו ויצרף לו תצהירי עדות ראשית של העדים, חוות דעת מומחה, אסמכתאות משפטיות, אם ישנן, ואת המסמכים הנוגעים לעניין הנדון, המצויים או שהיו מצויים ברשותו או בשליטתו של התובע ושאותרו על ידו לאחר חקירה ודרישה.
{{ח:תת|(ב)}} בכתב ההגנה יפרט הנתבע את טיעוניו ויצרף לו תצהירי עדות ראשית של העדים, חוות דעת מומחה, אסמכתאות משפטיות, אם ישנן, ואת המסמכים הנוגעים לעניין הנדון, המצויים או שהיו מצויים ברשותו או בשליטתו של הנתבע ושאותרו על ידו לאחר חקירה ודרישה.

{{ח:סעיף|215י|המצאה|תיקון: תשס״ט־3}}
{{ח:תת|(א)}} התובע ימציא לבית המשפט ולבעלי הדין את כתב התביעה והמסמכים שיש לצרף לכתב התביעה לפי {{ח:פנימי|סעיף 215ט|תקנה 215ט(א)}}.
{{ח:תת|(ב)}} הנתבע ימציא לבית המשפט ולבעלי הדין את כתב ההגנה והמסמכים שיש לצרף לכתב ההגנה לפי {{ח:פנימי|סעיף 215ט|תקנה 215ט(ב)}}, בתוך מועד שלא יאוחר משלושים ימים מהמועד שהומצא לו כתב התביעה.

{{ח:סעיף|215יא|קביעת מועד דיון|תיקון: תשס״ט־3}}
{{ח:ת}} בית המשפט יקבע מועד לדיון בתובענה שלא יהיה מאוחר משלושים ימים מהמועד האחרון להגשת כתב ההגנה האחרון בתיק.

{{ח:סעיף|215יב|תחולת הוראות {{ח:פנימי|פרק טז1|פרק ט״ז1}} ואחרות|תיקון: תשס״ט־3}}
{{ח:תת|(א)}} הוראות {{ח:פנימי|סעיף 214יב|תקנות 214יב עד 214טז}} יחולו בהתאמה על תובענה לפי {{ח:פנימי|פרק טז4|פרק זה}}.
{{ח:תת|(ב)}} הוראות אחרות שבתקנות אלה יחולו על תובענה לפי {{ח:פנימי|פרק טז4|פרק זה}}, ככל שאינן סותרות הוראות {{ח:פנימי|פרק טז4|פרק זה}} ובשינויים המחויבים לפי העניין.

{{ח:סעיף|215יג|תביעה שכנגד והודעה לצד שלישי|תיקון: תשס״ט־3}}
{{ח:ת}} נתבע בתביעה לפינוי מושכר לא יהא רשאי להגיש תביעה שכנגד, או הודעה לצד שלישי.

{{ח:קטע2|פרק יז|פרק י״ז: צד שלישי}}

{{ח:סעיף|216|הודעה לצד שלישי בתובענות מסויימות|אחר=[283]}}
{{ח:ת}} בתובענה שנפתחה במסירת כתב תביעה והוגש בה כתב הגנה, רשאי נתבע ליתן לכל אדם, לרבות אדם שהוא בעל דין בתובענה, הודעה לצד שלישי במקרים אלה:
{{ח:תת|(1)}} כשהנתבע טוען נגד הצד השלישי שהוא זכאי להשתתפות או לשיפוי ממנו בשל כל סעד שייפסק נגדו בתובענה;
{{ח:תת|(2)}} כשהנתבע טוען נגד הצד השלישי שהוא זכאי כלפיו לסעד הכרוך בנושא התובענה והוא בעיקרו כסעד שמבקש התובע;
{{ח:תת|(3)}} כששאלה או פלוגתה בין הנתבע לצד השלישי הכרוכה בנושא התובענה היא בעיקרה כזו השנויה במחלוקת בין התובע לנתבע, ומן הראוי שתיפתר גם ביניהם לבין הצד השלישי.

{{ח:סעיף|217|הודעה לצד שלישי בתובענות אחרות|אחר=[284]}}
{{ח:תת|(א)}} בתובענה שלא כאמור {{ח:פנימי|סעיף 216|בתקנה 216}} רשאי בעל דין, תוך שלושים ימים מהיום שהומצא לו כתב התביעה, או תוך זמן ארוך יותר שקבע בית המשפט או הרשם, לבקש מבית המשפט או הרשם רשות ליתן הודעה לצד שלישי במקרים המנויים {{ח:פנימי|סעיף 216|בתקנה האמורה}}, כאילו היה נתבע.
{{ח:תת|(ב)}} בית המשפט או הרשם רשאי להיעתר לבקשה, לאחר שנתן לשאר בעלי הדין לומר את דברם, או לדחותה, וכן הוא רשאי להורות על החלפת כתבי טענות או לתת כל הוראה אחרת או נוספת, ככל המתחייב ממהותו של הענין.

{{ח:סעיף|218|הודעה לצד שלישי כשהחיוב סולק|תיקון: תשמ״ו־2}}
{{ח:ת}} בתובענה לפי {{ח:פנימי|סעיף 216|תקנות 216}} {{ח:פנימי|סעיף 217|ו־217}} רשאי בעל דין להמשיך בהודעה לצד שלישי שניתנה קודם לכן, וכן רשאי הוא – בתובענה לפי {{ח:פנימי|סעיף 217|תקנה 217}} – לבקש מבית המשפט רשות ליתן הודעה כאמור, גם כאשר התובע קיבל פסק דין לטובתו נגד חלק מן הנתבעים או כשהחיוב לגביו כבר סולק על ידם, אך טרם ניתן פסק דין לגבי שאר הנתבעים ולא הוכרעה שאלת ההשתתפות או השיפוי.

{{ח:סעיף|219|הודעה מאת צד שלישי|אחר=[285]}}
{{ח:ת}} הוראות {{ח:פנימי|סעיף 216|תקנות 216}} {{ח:פנימי|סעיף 217|ו־217}}, לפי הענין, יחולו גם על מי שהומצאה לו הודעה לצד שלישי מאת בעלי דין או מאת צד שלישי, כאילו היה נתבע; הוא הדין לגבי מי שהומצאה לו הודעת צד שלישי לפי תקנה זו.

{{ח:סעיף|220|תוכן ההודעה והמצאתה|אחר=[286]}}
{{ח:תת|(א)}} הודעה לצד שלישי תהא ערוכה לפי {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 18|טופס 18}}, תפרש את מהות התובענה של בעל הדין נגד הצד השלישי ונימוקיה, ותומצא לצד השלישי; להודעה יצורפו העתקים מכתבי הטענות שהוגשו בתובענה אם לא הומצאו לו קודם לכן; עותק מההודעה יימסר לבית המשפט ויומצא לשאר בעלי הדין בתובענה.
{{ח:תת|(ב)}} ההודעה לצד השלישי תוגש בידי בעל הדין בתוך הזמן שנקבע להגשת כתב הגנתו, אם לא קבע בית המשפט או הרשם מועד אחר – במקרה האמור {{ח:פנימי|סעיף 216|בתקנה 216}}, או תוך הזמן שקבע בית המשפט או הרשם בהחלטתו – במקרה האמור {{ח:פנימי|סעיף 217|בתקנה 217}}.

{{ח:סעיף|221|הגנת צד שלישי|תיקון: תשע״ט־3|אחר=[287]}}
{{ח:ת}} רצה צד שלישי לחלוק על התובענה שהוגשה נגד בעל הדין שנתן את ההודעה, או על תוכן ההודעה כלפיו, יגיש כתב הגנה תוך שישים ימים מהיום שההודעה הומצאה לו, או תוך זמן ארוך יותר שקבע בית המשפט או הרשם; לא הגיש כתב הגנה, רואים אותו כאילו הודה בתקפו של פסק הדין נגד בעל הדין, בין שנתקבל בהסכמה ובין באופן אחר, ושל פסק הדין לזכות בעל הדין נגדו.

{{ח:סעיף|222|הוראות בדבר הדיון בתובענה ובהודעה|אחר=[289]}}
{{ח:ת}} בית המשפט או הרשם, ביזמתו או לפי בקשת בעל דין, ימחק את ההודעה לצד שלישי, אם ראה שניתנה שלא באחד המקרים המנויים {{ח:פנימי|סעיף 216|בתקנה 216}}, והוא רשאי להורות שנושא ההודעה יידון בשעת הדיון בתובענה או אם הוא סבור שהדיון בו עלול לסבך את הדיון בתובענה שלא לצורך – לאחר סיום הדיון בתובענה או לאחר מתן פסק דין בה, ולשם כך רשאי הוא לתת הוראות בדבר סדרי הדיון בתובענה ובהודעה, כפי שימצא לנכון.

{{ח:סעיף|223|פסק דין על תנאי בהודעה|אחר=[288]}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט או הרשם, לפי הענין, רשאי לתת פסק דין נגד הצד השלישי בשעת הדיון בתובענה, לאחר סיומו או לאחר מתן פסק דין בתובענה; אולם בעל הדין שנתן את ההודעה רשאי לבקש שיידחה מתן פסק דין נגד הצד השלישי עד לאחר שיקיים את פסק הדין נגדו באותה תובענה.
{{ח:תת|(ב)}} בכל מקרה לא יוצא פסק דין לפועל נגד הצד השלישי אלא ברשות בית המשפט או ראש ההוצאה לפועל, ולאחר שבעל הדין שנתן את ההודעה קיים את פסק הדין נגדו באותה תובענה.
{{ח:תת|(ג)}} לא הגיש הצד השלישי כתב הגנה וניתן פסק דין נגדו שלא בפניו, יחולו הוראות {{ח:פנימי|סעיף 201|תקנה 201}}.

{{ח:קטע2|פרק יח|פרק י״ח: טען־ביניים}}

{{ח:סעיף|224|בקשת סעד בדרך טען־ביניים|אחר=[293]}}
{{ח:ת}} אדם שהוא נתבע, או צפוי להיות נתבע, בידי אנשים אחדים (להלן – טוענים) שתביעותיהם מכחישות זו את זו, זכאי לבקש מבית המשפט סעד בדרך של טען־ביניים.

{{ח:סעיף|225|בית המשפט המוסמך|אחר=[294]}}
{{ח:ת}} הבקשה תוגש לבית המשפט שלפניו נתבע המבקש, או לבית המשפט שלפניו הוא עלול להיתבע אם עדיין לא נתבע.

{{ח:סעיף|226|תצהיר|אחר=[295]}}
{{ח:תת|(א)}} המבקש יגיש לבית המשפט תצהיר המציין כי –
{{ח:תתת|(1)}} אין הוא תובע שום טובת הנאה בנושא התביעות השנוי במחלוקת מלבד כיסוי תשלומי חובה ששילם או הוצאות שהוציא;
{{ח:תתת|(2)}} אין הוא בקנוניה עם אחד הטוענים;
{{ח:תתת|(3)}} הוא מוכן להעביר את נושא הבקשה לבית המשפט או לטפל בו כפי שיורה בית המשפט.
{{ח:תת|(ב)}} היה המבקש נתבע, יוגש התצהיר תוך עשרה ימים מיום שהומצאה לו ההזמנה למשפט.

{{ח:סעיף|227|הוצאת הזמנה כשהמבקש הוא נתבע|אחר=[296]}}
{{ח:ת}} הוגש תצהיר בידי מבקש נתבע, ינהג בית המשפט או הרשם כך:
{{ח:תת|(1)}} ידחה את הדיון בתובענה, אם יש צורך בכך;
{{ח:תת|(2)}} ימציא לטוען הזמנת טען־ביניים לפי {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 19|טופס 19}}, ובה יוזמן להתייצב ביום שנקבע לדיון בתובענה; ההזמנה תומצא בצירוף העתק מכתב התביעה שבתובענה ומהתצהיר;
{{ח:תת|(3)}} ימציא לתובע הודעה לפי {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 20|טופס 20}}, בצירוף העתק מן התצהיר, ואילו לנתבע ימציא הודעה לפי {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 21|טופס 21}}.

{{ח:סעיף|228|הוצאת הזמנה כשהמבקש איננו נתבע|אחר=[297]}}
{{ח:ת}} הוגש התצהיר בידי מבקש שאיננו נתבע, ינהג בית המשפט או הרשם כך:
{{ח:תת|(1)}} יקבע תאריך לטען־הביניים וימציא לטוענים הזמנות לפי {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 22|טופס 22}} בצירוף העתקים מן התצהיר;
{{ח:תת|(2)}} ימציא למבקש הודעה לפי {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 23|טופס 23}}.

{{ח:סעיף|229|הבאת נושא הבקשה לבית המשפט|אחר=[298]}}
{{ח:ת}} הרשם רשאי, בין לפני הוצאת ההזמנה לטען־הביניים ובין לאחר מכן, להורות למבקש להביא את נושא הבקשה לבית המשפט או לעשות בו בדרך שתיראה לרשם דרושה לקיום החלטת בית המשפט.

{{ח:סעיף|230|המצאת הזמנה|אחר=[299]}}
{{ח:ת}} הזמנה לטען־ביניים תומצא לא פחות מחמישה עשר ימים לפני התאריך שנקבע לבירור.

{{ח:סעיף|231|הודעת הסתלקות או הודעת פרטים|אחר=[300]}}
{{ח:תת|(א)}} טוען יגיש לבית המשפט, תוך שבעה ימים מיום שהומצאה לו ההזמנה, אחת משתי אלה:
{{ח:תתת|(1)}} הודעה במספר עתקים מספיק בשביל בית המשפט ולשם המצאה לכל בעלי הדין, ובה יציין שאין הוא תובע דבר לגבי נושא הבקשה;
{{ח:תתת|(2)}} הודעת פרטים במספר עתקים כאמור המפרטת את נימוקי תביעתו לגבי נושא הבקשה.
{{ח:תת|(ב)}} בית המשפט רשאי, אם נראה לו הדבר, לדון בענין אף אם לא הוגשה הודעת פרטים.

{{ח:סעיף|232|הדיון|אחר=[301]}}
{{ח:ת}} בתאריך שנקבע לדיון ינהגו כך:
{{ח:תת|(1)}} היה המבקש נתבע, הרי אם –
{{ח:תתת|(א)}} לא התייצב התובע, ידחה בית המשפט את התובענה, לרבות טען־הביניים, או יחליט החלטה אחרת שתיראה לו;
{{ח:תתת|(ב)}} התייצב התובע ולא התייצב הטוען, ידון בית המשפט בתובענה שבין התובע ובין הנתבע ויפסוק בה, ורשאי הוא ליתן צו הגודר בעד תביעתו של הטוען;
{{ח:תתת|(ג)}} התייצבו הן התובע והן הטוען, ידון בית המשפט בין אם התייצב הנתבע ובין אם לאו, ויתן פסק דין הקובע זכויותיהם ותביעותיהם של כל בעלי הדין;
{{ח:תת|(2)}} לא היה המבקש נתבע, הרי אם –
{{ח:תתת|(א)}} לא התייצב אחד הטוענים, יפסוק בית המשפט בטענה שבין כל טוען שהתייצב ובין המבקש, ורשאי הוא ליתן צו הגודר בעד תביעתו של טוען נעדר;
{{ח:תתת|(ב)}} התייצבו כל הטוענים, ידון בית המשפט בין אם התייצב המבקש ובין אם לאו, ויתן פסק דין הקובע זכויותיהם ותביעותיהם של כל בעלי הדין.

{{ח:סעיף|233|צו גודר|אחר=[302]}}
{{ח:תת|(א)}} צו הגודר בעד תביעתו של טוען שלא הגיש הודעת הסתלקות, יצהיר שהטוען וכל הבא מכוחו לא יוכלו לעולם לתבוע מהנתבע או מהמבקש ולא מכל הטוען מכוחם; אך אין הצו פוגע בזכויותיהם של אותו טוען ושל התובע ושל כל טוען אחר בינם לבין עצמם.
{{ח:תת|(ב)}} צו הגודר בעד תביעתו של טוען שהגיש הודעת הסתלקות, יצהיר שהטוען וכל הבא מכוחו ולא יוכלו לעולם לתבוע לא רק מן הנתבע או מהמבקש אלא גם מן התובע ומכל טוען אחר או מכל הבא מכוחם.

{{ח:קטע2|פרק יט|פרק י״ט: אבעיות}}

{{ח:סעיף|234|אבעיה בשאלה משפטית|אחר=[320]}}
{{ח:ת}} מקום שנקבע בכל דין כי אדם חייב או רשאי להביא לחוות דעתו של בית המשפט שאלה משפטית המתעוררת במשפט או בהליך, יש להרצותה בצורת אבעיה.

{{ח:סעיף|235|צורת אבעיה|אחר=[321]}}
{{ח:ת}} אבעיה תהא ערוכה לפי {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 24|טופס 24}}, תחולק לסעיפים מסומנים במספרים סידוריים, תכיל בצורה תמציתית את העובדות ותפרט את המסמכים שיהא צורך בהם, כדי לאפשר לבית המשפט להחליט בשאלות המתעוררות בה.

{{ח:סעיף|236|חתימה|אחר=[322]}}
{{ח:ת}} כל אבעיה תיחתם בידי בעלי הדין או עורכי דינם או נציגיהם המורשים האחרים, ותוגש לבית המשפט בשלושה עתקים.

{{ח:סעיף|237|השמעת טענות|אחר=[323]}}
{{ח:ת}} בשעת הדיון באבעיה רשאים בית המשפט ובעלי הדין להסתמך על תכנם של המסמכים שפורטו לפי {{ח:פנימי|סעיף 235|תקנה 235}}, ובית המשפט רשאי להסיק מן העובדות והמסמכים כל מסקנה, עובדתית או משפטית, שאפשר היה להסיק מהם אילו הוכחו אגב דיון בתובענה.

{{ח:סעיף|238|כשבעל דין הוא פסול־דין|תיקון: תשנ״ז־3|אחר=[324]}}
{{ח:ת}} אבעיה שפסול־דין הוא בעל דין בה לא תובא לדיון בלא רשות מאת בית המשפט; בקשת הרשות תוגש בכתב ותהא נתמכת בראיות מספיקות, המוכיחות את אמיתות האמור באבעיה בנוגע לענינו של הפסול־דין.

{{ח:סעיף|239|תאריך הדיון|אחר=[325]}}
{{ח:ת}} ראה בית המשפט צורך לשמוע טענות יודיע לבעלי הדין על התאריך שנקבע לדיון.

{{ח:קטע2|פרק כ|פרק כ׳: בקשות בכתב|תיקון: תשנ״ז־3}}
{{ח:קטע3|פרק כ סימן א|סימן א׳: בקשה בכתב|תיקון: תשנ״ז־3}}

{{ח:סעיף|240|בקשה תהא בכתב|תיקון: תשנ״ח|אחר=[303]}}
{{ח:ת}} כל בקשה תוגש בכתב אם אין הוראה מפורשת אחרת בתקנות אלה או בכל דין אחר.

{{ח:סעיף|241|הגשת בקשה בכתב והדיון בה|תיקון: תשנ״ב־3, תשנ״ו־2, תשנ״ז־3, תשנ״ח, תשנ״ח־2, תשס״ג, תשע״ז|אחר=[304 רישא, 305]}}
{{ח:תת|(א)}} בבקשה בכתב יפרט בעל הדין את טיעוניו כולל אסמכתאות, ויצרף לה תצהיר לשם אימות העובדות המשמשות יסוד לבקשה; תצהיר שלא צורף לבקשה בעת הגשתה, לא יצורף לה אלא ברשות בית המשפט.
{{ח:תת|(ב)}} הוגשה בקשה בכתב, יומצא עותק מהבקשה לבעלי הדין הנוגעים בדבר יחד עם הודעה ערוכה לפי {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 25|טופס 25}}.
{{ח:תת|(ג)}} המשיב רשאי להשיב לבקשה תוך עשרים ימים מיום שהומצאה לו או בתוך מועד אחר שקבע בית המשפט או הרשם (להלן – התשובה); בתשובתו יפרט את טיעוניו כולל אסמכתאות, ויצרף לה תצהיר לשם אימות העובדות המשמשות יסוד לתשובה; תצהיר שלא צורף לתשובה בעת הגשתה, לא יצורף לה אלא ברשות בית המשפט.
{{ח:תת|(ג1)}} המבקש רשאי להגיב על תשובת המשיב בתוך עשרה ימים או בתוך מועד אחר שעליו הורה בית המשפט או הרשם (להלן – התגובה לתשובה) ויחולו על התגובה לתשובה, בשינויים המחויבים, הוראות תקנת משנה (ג).
{{ח:תת|(ד)}} בית המשפט או הרשם רשאי להחליט על יסוד הבקשה התשובה והתגובה לתשובה לפי תקנות משנה (ג) ו־(ג1) בלבד או, אם ראה צורך בכך, לאחר חקירת המצהירים על תצהיריהם.
{{ח:תת|(ה)}} נדחתה או נמחקה בקשה בכתב ובעל דין הגיש מחדש אותה בקשה או בקשה דומה, יציין בבקשה את פרטי הבקשה הקודמת.

{{ח:סעיף|242|דחיית בקשה כשלא ניתנה הודעה מספקת|תיקון: תשנ״ז־3|אחר=[306]}}
{{ח:ת}} ראה בית המשפט או הרשם, בשעה שהוא דן בבקשה בכתב, כי לא ניתנה הודעה מספקת או לא ניתנה הודעה לאדם שצריך היה לקבלה, רשאי הוא לדחות את הבקשה או לדחות את הדיון בה על מנת שתינתן הודעה כאמור לפי הוראות שייראו לו.

{{ח:סעיף|243|דחיית הדיון|תיקון: תשנ״ז־3, תשנ״ח|אחר=[307]}}
{{ח:ת}} בית המשפט או הרשם רשאי לדחות מזמן לזמן את הדיון בבקשה בכתב מטעמים מיוחדים שיירשמו ולפי תנאים שייראו לו.

{{ח:סעיף|244|צו על פי צד אחד|אחר=[304]}}
{{ח:תת|(א)}} נוכח בית המשפט או הרשם, שהשהייה הכרוכה בדיון בדרך הרגילה עלולה לגרום נזק שאין לו תקנה או נזק חמור, רשאי הוא, בלי שניתנה הודעה למשיב, ליתן צו על פי צד אחד, עם הוראות בענין הוצאות ובענינים אחרים לרבות ערובה לשיפוי המשיב, ככל שייראה לו.
{{ח:תת|(ב)}} בעל דין שנפגע על ידי הצו רשאי לבקש ביטולו תוך שלושים ימים מיום שהומצאו לו עותק הבקשה והצו.

{{ח:סעיף|245|סדר הדין|תיקון: תשנ״ז־3|אחר=[308]}}
{{ח:ת}} בדיון בבקשה בכתב תהא למבקש הזכות להתחיל, ובכפוף לכך יהא סדר הדין כסדרי הדין הנוהגים בדיון בתובענה, ובשינויים המחוייבים לפי הענין; אולם אין לשמוע עדים שתצהיריהם לא צורפו לפי {{ח:פנימי|סעיף 241|תקנה 241}} אלא אם כן בית המשפט או הרשם הורה על כך מטעמים מיוחדים שיירשמו.

{{ח:סעיף|246|הסתמכות על ראיות שבהליך ביניים|אחר=[308א]}}
{{ח:תת|(א)}} ראיה שהובאה בהליך ביניים רשאי בעל דין להסתמך עליה במהלך הבאת ראיותיו בכל הליך אחר שבתובענה.
{{ח:תת|(ב)}} בעל הדין שכנגד רשאי להתנגד להבאת הראיה מטעם שבדין, ואם הובאה הראיה בדרך של עדות, בעל־פה או בתצהיר, רשאי הוא גם לדרוש חקירת העד, והכל בין אם עשה כן בשעת הבאת הראיה בהליך הביניים ובין אם לאו.
{{ח:תת|(ג)}} בית המשפט רשאי שלא להרשות חקירה נוספת של עד בנושא שכבר נחקר עליו, אם ראה בכך משום הארכת הדיון שלא לצורך.

{{ח:סעיף|247||תיקון: תשנ״ז־3|אחר=[309]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:קטע3|פרק כ סימן ב|סימן ב׳: המרצת פתיחה}}

{{ח:סעיף|248|הזכאים לבקש בהמרצת פתיחה|אחר=[310]}}
{{ח:ת}} האנשים המנויים להלן זכאים לבקש מבית המשפט בהמרצת פתיחה החלטה באחת השאלות המנויות {{ח:פנימי|סעיף 249|בתקנה 249}}:
{{ח:תת|(1)}} מנהלי עזבונו של נפטר, כולם או מקצתם;
{{ח:תת|(2)}} נאמנים על פי שטר קנין או מסמך, כולם או מקצתם;
{{ח:תת|(3)}} אדם הטוען שהוא מעונין בסעד המבוקש בחזקת נושה או יורש, או נהנה על פי תנאי שטר קנין או מסמך, או בחזקת תובע על פי העברה או בדרך אחרת מכוחו של נושה או של אדם אחר כאמור;
{{ח:תת|(4)}} אפוטרופסים שנתמנו לפסולי־דין, ואם הפסול־דין הוא קטין – גם הוריו.

{{ח:סעיף|249|שאלות שניתן לבקש בהן בהמרצת פתיחה|אחר=[311]}}
{{ח:ת}} ואלה השאלות שבהן ניתן לבקש בהמרצת פתיחה:
{{ח:תת|(1)}} שאלה הנוגעת בזכות או בטובת הנאה של הטוען שהוא נושה, יורש או נהנה;
{{ח:תת|(2)}} קביעת סוגם של נושים, של יורשים או של אנשים אחרים;
{{ח:תת|(3)}} חיובם של מנהלי עזבון או נאמנים להגיש חשבונות מסויימים ואימות חשבונות אלה בשעת הצורך;
{{ח:תת|(4)}} חיובם של מנהלי עזבון או נאמנים לשלם לקופת בית המשפט כספים שבידיהם;
{{ח:תת|(5)}} מתן הוראות למנהלי עזבון או לנאמנים לעשות או להימנע מעשות מעשה מסויים בתפקידם כאחד מאלה;
{{ח:תת|(6)}} הכרעה בכל שאלה הנובעת במישרין מתוך הנהלת העזבון או הנאמנות;
{{ח:תת|(7)}} הכרעה בכל שאלה הנוגעת לעניני פסול־דין;
{{ח:תת|(8)}} אישור מכירה, קניה, פשרה או עיסקה אחרת.

{{ח:סעיף|250|המרצת פתיחה מטעם מוכר או קונה של מקרקעין|אחר=[312]}}
{{ח:ת}} מוכר או קונה של מקרקעין זכאי בכל עת לבקש, בהמרצת פתיחה, החלטה בכל שאלה המתעוררת עקב דרישה או התנגדות או תביעת פיצויים, או בכל שאלה אחרת הנובעת מתוך חוזה המכר או הכרוכה בו ואינה נוגעת לקיומו או לתקפו של החוזה.

{{ח:סעיף|251|המרצת פתיחה מטעם שותף בשותפות|אחר=[313]}}
{{ח:ת}} מקום שקיומה של שותפות, או הזכות לשותפות, או העובדה שהשותפות מתפרקת, אינם שנויים במחלוקת, זכאי כל שותף בה או יורשו לבקש בהמרצת פתיחה את פירוק השותפות, עריכת חשבונותיה וחיסולה.

{{ח:סעיף|252|המרצת פתיחה מטעם מעונין|אחר=[314]}}
{{ח:ת}} כל הטוען שהוא מעונין על פי שטר קנין, צוואה או מסמך אחר, זכאי לבקש מבית המשפט, בהמרצת פתיחה, החלטה בשאלה של פירוש הנובעת מתוך המסמך והצהרה על זכויות המעונינים.

{{ח:סעיף|253|תובענה לסעד הצהרתי|אחר=[317]}}
{{ח:ת}} תובענה לסעד הצהרתי גרידא מותר להגיש בדרך המרצת פתיחה.

{{ח:סעיף|254|סייג|אחר=[315]}}
{{ח:ת}} אין להביא בדרך המרצת פתיחה בקשה בדבר מינוי מנהל עזבון, נאמן או אפוטרופוס.

{{ח:סעיף|255|הגשת המרצת פתיחה|תיקון: תשנ״ח, תשנ״ט־2|אחר=[316]}}
{{ח:ת}} המרצת פתיחה תוגש כדרך שמגישים בקשה בכתב, ויחולו עליה הוראות {{ח:פנימי|סעיף 241|תקנה 241(א)}}; הבקשה תוכתר במילים ”המרצת פתיחה“ ותומצא למשיב יחד עם הזמנה ערוכה לפי {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 26|טופס 26}}.

{{ח:סעיף|256|הגשת תשובה|תיקון: תשנ״ח, תשס״א־3|אחר=[317א]}}
{{ח:ת}} משיב בהמרצת פתיחה הרוצה להגיש תשובה להמרצת הפתיחה, יגישה לבית המשפט וימסור עותק ממנה למבקש בתוך ארבעים וחמישה ימים ממועד המצאת המרצת הפתיחה או עד ארבעה עשר ימים לפני מועד הדיון בה, לפי המוקדם, זולת אם הורה בית המשפט הוראה אחרת; בתשובתו יפרט את טיעוניו כולל אסמכתאות, ויצרף לה תצהיר לשם אימות העובדות המשמשות יסוד לתשובה; תצהיר שלא צורף לתשובה בעת הגשתה, לא יצורף לה אלא ברשות בית המשפט.

{{ח:סעיף|256א|החלטה בהעדר תשובה ובקשה לקיום דיון|תיקון: תשע״ג}}
{{ח:ת}} לא הגיש משיב תשובה כאמור {{ח:פנימי|סעיף 256|בתקנה 256}} ולא ביקש לקיים דיון עד תום המועד להגשת תשובה, רשאי בית המשפט ליתן החלטה על יסוד המרצת הפתיחה בלבד אם שוכנע כי הדבר מוצדק בנסיבות העניין.

{{ח:סעיף|257|ראיות|תיקון: תשנ״ח|אחר=[318]}}
{{ח:ת}} בית המשפט בדונו בהמרצת פתיחה רשאי להורות על הבאת ראיות נוספות בתמיכה להמרצת הפתיחה, ככל שיראה צורך בכך, לרבות השמעת עדים, ורשאי הוא להורות בדבר בירור הפלוגתות המתעוררות בה ככל שייראה לו.

{{ח:סעיף|258|ביטול ההמרצה|תיקון: תשנ״ח|אחר=[319]}}
{{ח:ת}} בכל שלב של הדיון רשאי בית המשפט, אם נראה לו כי אין זה מן הראוי לטפל בבקשה בדרך המרצת פתיחה, לבטל את המרצת הפתיחה ולהפנות את בעלי הדין לתובענה בדרך הרגילה או לדון בה כאילו היתה תובענה בדרך הרגילה, ולשם כך רשאי הוא להורות על הגשת כתבי טענות.

{{ח:קטע1|חלק ג1|חלק ג׳1: תובענות בעניני משפחה|תיקון: תשנ״ה־5}}
{{ח:קטע2|פרק כ1|פרק כ׳1: בית המשפט לענייני משפחה|תיקון: תשנ״ה־5, תשנ״ז}}

{{ח:סעיף|258א|פרשנות|תיקון: תשנ״ה־5, תשנ״ז}}
{{ח:ת}} למונחים {{ח:פנימי|פרק כ1|בפרק זה}} תהיה אותה משמעות שיש להם {{ח:חיצוני|חוק בית המשפט לענייני משפחה|בחוק בית המשפט לענייני משפחה}} ({{ח:פנימי|פרק כ1|בפרק זה}} – החוק).

{{ח:סעיף|258ב|תחולת הוראות|תיקון: תשנ״ה־5, תשנ״ו}}
{{ח:תת|(א)}} הוראות {{ח:פנימי|פרק כ1|פרק זה}} יחולו על תובענות שנדונות בבית המשפט לעניני משפחה ועל תובענות בעניני משפחה שעל פי {{ח:חיצוני|חוק בית המשפט לענייני משפחה|החוק}} נדונות בבית משפט שלום שאינו בית משפט לעניני משפחה (להלן שניהם כאחד – בית המשפט); וזאת על אף האמור {{ח:פנימי|סעיף 260|בתקנות 260(ב)}}, {{ח:פנימי|סעיף 268|268(ב)}} {{ח:פנימי|סעיף 297|ו־297(ב)}}.
{{ח:תת|(ב)}} הגדרות והוראות אחרות שבתקנות אלה יחולו על תובענות בעניני משפחה ככל שאינן סותרות {{ח:פנימי|חלק ג1|חלק זה}}, ובשינויים המחוייבים לפי הענין.
{{ח:תת|(ג)}} בית המשפט רשאי לסטות מהוראות שבפרקים אחרים שבתקנות אלה למעט {{ח:פנימי|פרק כב1|פרק כ״ב1}}, ולנהוג בדרך הנראית לו הטובה ביותר לעשיית משפט צדק; ואולם הוראה זו לא תחול על תובענה לפי {{ח:חיצוני|חוק הירושה|חוק הירושה, התשכ״ה–1965}}, שעילתה אינה סכסוך בתוך המשפחה.

{{ח:סעיף|258ג|מקום השיפוט|תיקון: תשנ״ה־5, תשנ״ז־3, תשס״א}}
{{ח:תת|(א)}} תובענה בעניני משפחה שהצדדים לה הם בני־זוג או הורים וילדיהם תוגש לבית המשפט שבתחום שיפוטו מצוי מקום מגוריהם המשותף, ואם אין להם מקום מגורים משותף – מקום מגוריהם המשותף האחרון; ואולם היתה התובענה בענין מזונות של קטין, רשאי בית המשפט להורות על העברת הדיון בתיק העיקרי, כמשמעותו {{ח:פנימי|סעיף 258ד|בתקנה 258ד}}, לבית משפט אחר.
{{ח:תת|(ב)}} תובענה אחרת בעניני משפחה, לרבות תובענה שלא נקבע לה מקום שיפוט כאמור בתקנת משנה (א), תוגש לבית המשפט שבתחום שיפוטו מצוי מקום מגורי התובע.
{{ח:תת|(ב1)}} היה מקום מגורים כאמור בתקנת משנה (א) או (ב) באזור כמשמעותו {{ח:חיצוני|תקנות שעת חירום (יהודה והשומרון וחבל עזה – שיפוט בעבירות ועזרה משפטית)|בתוספת לחוק להארכת תוקפן של תקנות שעת חירום (יהודה והשומרון וחבל עזה – שיפוט בעבירות ועזרה משפטית), התשל״ח–1977}}, יראו כבית המשפט שבתחום שיפוטו מצוי מקום המגורים, את בית המשפט שתחום שיפוטו הוא הקרוב לאותו מקום מגורים.
{{ח:תת|(ג)}} תובענה שאין לה מקום שיפוט מתאים לפי {{ח:פנימי|פרק כ1|פרק זה}}, תוגש לבית המשפט המוסמך בתל־אביב.
{{ח:תת|(ד)}} תובענה חדשה נוספת בעניני משפחה תוגש כאמור {{ח:חיצוני|חוק בית המשפט לענייני משפחה#סעיף 6|בסעיף 6(ד) לחוק}}; ראה בית המשפט כי בית משפט אחר דן בתובענה קודמת בענינם, בין שנסתיים בה הדיון ובין שהיא עדיין תלויה ועומדת, יעביר את התובענה לאותו בית משפט אשר ימשיך לדון בה מהשלב שאליו הגיע בית המשפט שהעבירה, אלא אם כן מצא, מטעמים מיוחדים שיירשמו, כי לשם בירור התובענה עליו לדון בה כאילו לכתחילה הובאה לפניו.
{{ח:תת|(ה)}} על אף האמור בתקנות משנה (א) עד (ד) רשאי בית המשפט להורות על העברת הדיון בתיק העיקרי, כמשמעותו {{ח:פנימי|סעיף 258ד|בתקנה 258ד}} לבית משפט אחר, אם כל הצדדים מתגוררים מחוץ לאזור השיפוט.
{{ח:תת|(ו)}} בכתב התביעה יפרט בעל הדין את העובדות המראות כי לבית המשפט יש סמכות מקומית לדון בתביעה.
{{ח:תת|(ז)}} הוראות {{ח:פנימי|פרק ב|פרק ב׳}} לא יחולו על תובענות בעניני משפחה.
{{ח:תת|(ח)}} הוראות תקנה זו לא יחולו על תובענה בעניני אימוץ ילדים, ירושה, קביעת גיל או לפי {{ח:חיצוני|חוק למניעת אלימות במשפחה|חוק למניעת אלימות במשפחה, התשנ״א–1991}}.

{{ח:סעיף|258ד|פתיחת תיק|תיקון: תשנ״ה־5, תשנ״ו־3, תשנ״ז, תשס״א־2}}
{{ח:תת|(א)}} תובענות שונות שהוגשו בין בני זוג או הורים וילדיהם יצורפו לתיק משפחה אחד שיכלול תיק עיקרי ותיקי משנה.
{{ח:תת|(ב)}} הוגשו מספר תובענות בין אותם בעלי דין, שאינם בני המשפחה הנזכרים בתקנת משנה (א), יצורפו אף התובענות הללו לתיק משפחה אחד כאמור.
{{ח:תת|(ג)}} בתובענה חדשה נוספת בין בעלי דין האמורים בתקנות משנה (א) או (ב), יראה לציין מביא ההליך את מספרו של התיק העיקרי בבית המשפט שבו נדונה תובענה קודמת.
{{ח:תת|(ד)}} תביעה ראשונה, למעט בעניני אימוץ, תקבל מספר של תיק עיקרי, וכל תביעה נוספת תקבל מספר של תיק משנה לתיק העיקרי; בקשות לסעד ביניים יצורפו לתיק העיקרי או לתיק המשנה שבמסגרתו הוגשו, לפי הענין.
{{ח:תת|(ה)}} לתיק עיקרי שהוגשה בו תובענה בין בני זוג, באחד מן הענינים המפורטים {{ח:פנימי|סעיף 258ז|בתקנה 258ז}}, בפסקה (1) או תובענה באחד מן הענינים המפורטים בפסקאות (2) ו־(3) לרבות אישור הסכם באחד מן הענינים המפורטים בהן, או בפסקה (9), תצורף הרצאת פרטים לפי {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 26א|טופס 26א}}; לא תקובל תובענה בבית המשפט אלא אם כן צורף לתיק העיקרי טופס כאמור שכל הפרטים הנדרשים בו מולאו כהלכה.
{{ח:תת|(ו)}} תביעה שכנגד או הודעת צד ג׳ תוגש בתיק משנה נפרד.

{{ח:סעיף|258ה|כתב תביעה|תיקון: תשנ״ה־5, תשע״ד־6, תשע״ט־4}}
{{ח:תת|(א)}} תובענה, למעט בקשת ביניים, תיפתח במסירת כתב תביעה לבית המשפט; היתה התובענה בין בני זוג באחד מן העניינים המפורטים {{ח:פנימי|סעיף 258ז|בפסקה (2) או (3) שבתקנה 258ז}}, בעניין ילדם הקטין, תוגש התובענה לפי {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 26א1|טופס 26א1}}.
{{ח:תת|(ב)}} הוראות {{ח:פנימי|פרק טז|פרק ט״ז}} {{ח:פנימי|פרק כ סימן ב|וסימן ב׳ בפרק כ׳}} לא יחולו על תובענות בעניני משפחה.
{{ח:תת|(ג)}} קטין רשאי להגיש תביעה בעצמו כאמור {{ח:חיצוני|חוק בית המשפט לענייני משפחה#סעיף 3|בסעיף 3(ד) לחוק}}.
{{ח:תת|(ד)}} עם כתב התביעה ימסור התובע הזמנות לדין ויחול {{ח:פנימי|פרק ג סימן ג|סימן ג׳ בפרק ג׳}}, בכפוף לתקנת משנה (ה).
{{ח:תת|(ה)}} בהזמנה לדין יידרש הנתבע להגיש כתב הגנה בתוך 30 ימים לאחר המצאת ההזמנה, או בתוך תקופה ארוכה יותר שהורה עליה בית המשפט או הרשם; נתבע שנדרש להגיש כתב הגנה יגיש אותו בתוך המועד הנקוב בהזמנה לדין.

{{ח:סעיף|258ו|בקשת ביניים|תיקון: תשנ״ה־5, תשנ״ח}}
{{ח:תת|(א)}} כל בקשת ביניים, למעט בקשה להזמנת עדים או לשינוי מועד דיון, תוגש בכתב ותאומת בתצהיר כאמור {{ח:פנימי|סעיף 258ח|בתקנה 258ח}}, ויצויין בה סוג התובענה, כמפורט {{ח:פנימי|סעיף 258ז|בתקנה 258ז}}, שבמסגרתו הוגשה.
{{ח:תת|(ב)}} משיב הרוצה להגיש תצהיר תשובה לבקשה בכתב יגישו לבית המשפט וימסור עותק ממנו למבקש, תוך חמישה עשר ימים מיום שהומצאה לו הבקשה; נקבע מועד מוקדם יותר לדיון בבקשה יוגש התצהיר, לכל המאוחר, יומיים לפני הדיון בבקשה אלא אם כן הורה בית המשפט על מועד אחר.

{{ח:סעיף|258ז|סעדים בשל תביעות שונות|תיקון: תשנ״ה־5, תשנ״ז, תשנ״ח־4, תשע״א־2}}
{{ח:ת}} תובענה בשל כל אחד מהענינים המפורטים להלן, תוגש בתביעה נפרדת, יהיה מספר הסעדים באותו ענין אשר יהיה:
{{ח:תת|(1)}} תובענה כספית או רכושית, לרבות סעד הצהרתי, פירוק שיתוף בנכס וסעד על פי {{ח:חיצוני|חוק יחסי ממון בין בני זוג|חוק יחסי ממון בין בני זוג, התשל״ג–1973}};
{{ח:תת|(2)}} תובענה למזונות ולמדור;
{{ח:תת|(3)}} תובענה בענין קטין שנושאה זכויות משמורת, חינוך, ביקור, הבטחת קשר בין קטין להורהו ויציאת קטין מהארץ;
{{ח:תת|(4)}} תובענה אחרת לפי {{ח:חיצוני|חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות|חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות, התשכ״ב–1962}};
{{ח:תת|(5)}} תובענה לאבהות או אמהות;
{{ח:תת|(6)}} תובענה להחזרת קטין חטוף;
{{ח:תת|(7)}} תובענה לפי {{ח:חיצוני|חוק למניעת אלימות במשפחה|חוק למניעת אלימות במשפחה, התשנ״א–1991}};
{{ח:תת|(8)}} תובענה בענין הכרזה על ילד כבר־אימוץ או למתן צו אימוץ;
{{ח:תת|(9)}} תובענה בענין התרת נישואין;
{{ח:תת|(9א)}} תובענה לפי {{ח:חיצוני|חוק ברית הזוגיות לחסרי דת#סעיף 2|סעיפים 2(7)}} {{ח:חיצוני|חוק ברית הזוגיות לחסרי דת#סעיף 11|ו־11 לחוק ברית הזוגיות לחסרי דת, התש״ע–2010}};
{{ח:תת|(10)}} תובענה בענין גיל הנישואין;
{{ח:תת|(11)}} תובענה בענין קביעת גיל;
{{ח:תת|(12)}} תובענה לשינוי שם;
{{ח:תת|(12א)}} תובענה בענייני משפחה לפי {{ח:חיצוני|חוק הבוררות|חוק הבוררות, התשכ״ח–1968}};
{{ח:תת|(12ב)}} תובענה לפי {{ח:חיצוני|חוק מרשם אוכלוסין#סעיף 19ה|סעיף 19ה(ב) לחוק מרשם אוכלוסין, התשכ״ה–1965}};
{{ח:תת|(12ג)}} תובענה לפי {{ח:חיצוני|חוק הסכמים לנשיאת עוברים (אישור הסכם ומעמד הילוד)|חוק הסכמים לנשיאת עוברים (אישור הסכם ומעמד הילוד), התשנ״ו–1996}};
{{ח:תת|(13)}} תובענה לאכיפת פסק חוץ בעניני משפחה;
{{ח:תת|(14)}} ערעור על החלטת רשם;
{{ח:תת|(15)}} ערעור על החלטת ראש ההוצאה לפועל;
{{ח:תת|(16)}} {{ח:הערה|(נמחקה);}}
{{ח:תת|(17)}} תובענה אחרת בעניני משפחה.

{{ח:סעיף|258ח|אימות כתב טענות בתצהיר|תיקון: תשנ״ה־5}}
{{ח:תת|(א)}} לכתב תביעה, לכתב הגנה, לכתב תשובה לתביעה שכנגד, להודעה לצד שלישי ולכתב הגנה לה, יצורף תצהיר של בעל הדין שבו יאמת את העובדות שבכתב הטענות אשר ידועות לו מידיעתו האישית; {{ח:פנימי|סעיף 521|תקנה 521}} לא תחול על תצהיר זה.
{{ח:תת|(ב)}} היה בעל דין פסול דין, יתן את התצהיר אפוטרופסו או ידידו הקרוב.
{{ח:תת|(ג)}} ראה בית המשפט שנבצר מבעל דין לתת תצהיר או להיחקר על תצהירו, רשאי הוא, מטעמים מיוחדים שיירשמו, להרשות לאדם אחר לתת תצהיר במקומו, ובלבד שאותו אדם יודע מתוך ידיעתו־שלו את הפרטים הנוגעים לתובענה.
{{ח:תת|(ד)}} תצהיר שהוגש כאמור בתקנת משנה (א), תחול עליו הוראת {{ח:פנימי|סעיף 169|תקנה 169(ב)}}.

{{ח:סעיף|258ט|גילוי מסמכים מוקדם|תיקון: תשנ״ה־5}}
{{ח:תת|(א)}} לכתב טענות יצרף בעל דין רשימת מסמכים שעליה נסמך כתב הטענות, בין שהם ברשותו ובין שאינם ברשותו.
{{ח:תת|(ב)}} מסמך כאמור בתקנת משנה (א) המצוי ברשותו של מגיש כתב הטענות, יצורף העתק או תצלום שלו לכתב הטענות, ואם אין הוא מצוי ברשותו, יציין בתצהיר המאמת את כתב הטענות בידי מי, למיטב ידיעתו, הוא מצוי.
{{ח:תת|(ג)}} לא צירף בעל דין מסמך כאמור בתקנת משנה (ב), תחול {{ח:פנימי|סעיף 114א|תקנה 114א}}.
{{ח:תת|(ד)}} הוראות {{ח:פנימי|פרק ט|פרק ט׳}} בענין גילוי מסמכים לא יחולו על תובענות בעניני משפחה.

{{ח:סעיף|258י|כתבי טענות נוספים|תיקון: תשנ״ה־5, תשע״ט־4}}
{{ח:תת|(א)}} לאחר הגשת כתב הגנה לא יוגש כתב טענות נוסף אלא ברשות בית המשפט.
{{ח:תת|(ב)}} ניתנה רשות בית משפט להגשת כתב תביעה שכנגד, יחולו {{ח:פנימי|פרק ו סימן ב|סימנים ב׳}} {{ח:פנימי|פרק ו סימן ג|ו־ג׳ בפרק ו׳}}, ואולם כתב הגנה שכנגד יוגש בתוך 30 ימים או בתוך תקופה ארוכה יותר שהורה עליה בית המשפט או הרשם.
{{ח:תת|(ג)}} ניתנה רשות בית משפט להגשת הודעת צד שלישי, יחול {{ח:פנימי|פרק יז|פרק י״ז}}, ואולם צד שלישי יגיש כתב הגנה בתוך 30 ימים מהיום שההודעה הומצאה לו, או בתוך זמן ארוך יותר שהורה עליו בית המשפט או הרשם.

{{ח:סעיף|258יא|התייצבות בעלי הדין|תיקון: תשנ״ה־5}}
{{ח:ת}} בתובענה יתייצבו בעלי הדין בקדם־המשפט, למעט בעל דין שהוא פסול דין זולת אם בית המשפט קבע אחרת; דין אי־התייצבות של בעל דין כדין אי־התייצבות על פי {{ח:פנימי|סעיף 157|תקנה 157}}.

{{ח:סעיף|258יב|חוות דעת של מומחה בעניני משפחה|תיקון: תשנ״ה־5, תשנ״ו־2, תשנ״ז, תשס״ה, תשס״ח־6}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט רשאי, אף שלא בהסכמת בעלי הדין, למנות מומחה מטעמו, שיגיש לו חוות דעת בכתב בכל ענין הנוגע לעניני המשפחה; המומחה ייבחר מתוך רשימת המומחים, כמשמעותה {{ח:חיצוני|צו בית המשפט לעניני משפחה (הקמת יחידות סיוע, דרכי פעולתן וסדרי עבודתן)#סעיף 4|בסעיף 4 לצו בית המשפט לעניני משפחה (הקמת יחידות סיוע, דרכי פעולתן וסדרי עבודתן), התשנ״ו–1996}} (להלן – צו ההקמה); בבחירת המומחה ייוועץ בית המשפט עם בעלי הדין; לא הגיעו בעלי הדין לידי הסכמה בדבר מינוי מומחה מסוים, יבחר בית המשפט את המומחה.
{{ח:תת|(ב)}} הורה בית המשפט על מינוי מומחה מטעמו, רשאי בעל דין להביא בפניו מסמכים הנוגעים לענין, תוך שבעה ימים מיום מינויו.
{{ח:תת|(ג)}} המומחה יגיש לבית המשפט, בתוך ארבעים וחמישה ימים מיום מינויו, את חוות דעתו, לפי {{ח:חיצוני|פקודת הראיות#תוספת 1|הטופס שבתוספת הראשונה לפקודת הראיות [נוסח חדש], תשל״א–1971}}, ובו יציין את פרטיו של המומחה שעמו הוא התייעץ, כאמור {{ח:חיצוני|צו בית המשפט לעניני משפחה (הקמת יחידות סיוע, דרכי פעולתן וסדרי עבודתן)#סעיף 4|בסעיף 4(ה) לצו ההקמה}}.
{{ח:תת|(ד)}} בעל דין רשאי להגיש למומחה שאלות הבהרה בכתב על חוות דעתו בתוך שבעה ימים מיום שקיבל את חוות הדעת, והמומחה ישיב על השאלות בכתב בתוך שבעה ימים מיום שקיבל את השאלות.
{{ח:תת|(ה)}} מומחה שמינה בית המשפט לא יוזמן להיחקר על חוות דעתו אלא ברשות בית המשפט, ובלבד שהוגשה בקשה מנומקת לחוקרו בתוך שבעה ימים מיום קבלת התשובות לשאלות ההבהרה.
{{ח:תת|(ו)}} בית המשפט יקבע מי מבעלי הדין יישא בתשלום שכרו של המומחה שנבחר, כאמור בתקנת משנה (א), ורשאי הוא לקבוע כי אחדים מבעלי הדין או כולם יישאו בתשלום שכרו.
{{ח:תת|(ז)}} בעל דין לא יגיש חוות דעת של מומחה מטעמו אלא לאחר שבית המשפט בחן אם ליתן צו על פי {{ח:חיצוני|חוק בתי המשפט#סעיף 8|סעיף 8(ג) לחוק בתי המשפט}}.
{{ח:תת|(ח)}} תקנה זו תחול גם על בית משפט הדן בערעור על החלטה של בית משפט לענייני משפחה או על החלטה בערעור או הדן בבקשת ערעור על החלטה בערעור.

{{ח:סעיף|258יב1|שכר טרחה של מומחה|תיקון: תשס״ה}}
{{ח:תת|(א)}} שכרו לשעה של מומחה שמינה בית המשפט יהיה השכר המצוין ברשימת המומחים לצד שמו.
{{ח:תת|(ב)}} השכר שיפסוק בית המשפט למומחה לא יעלה על שכרו לשעה, כאמור בתקנת משנה (א) כפול במספר השעות המרבי שנקבע בצו ההקמה, ולענין פסיכיאטר ורופא אחר – השכר הכולל בעד חוות דעת המצוין ברשימת המומחים לצד שמו.
{{ח:תת|(ג)}} בית המשפט רשאי, בנסיבות מיוחדות ועל פי בקשה בכתב ומראש של המומחה, לקבוע לו שכר העולה על האמור בתקנות משנה (א) ו־(ב), ובלבד שלא יעלה על 150% של השכר האמור בתקנת משנה (ב), אלא בהסכמת הצדדים.
{{ח:תת|(ד)}} שכר בעד חוות דעת מיוחדת של מומחה, שאיננה מצוינת בצו ההקמה, ייקבע בידי בית המשפט בהסכמת המומחה מראש.

{{ח:סעיף|258יג|הזמנת עד מטעם בית המשפט|תיקון: תשנ״ה־5}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט רשאי להזמין עד מטעמו אם הוא סבור שעדותו דרושה לצורך בירור המשפט.
{{ח:תת|(ב)}} בית המשפט רשאי לחייב את בעלי הדין או מי מהם לשאת בתשלום הוצאותיו של עד שהוזמן כאמור בתקנת משנה (א).

{{ח:סעיף|258יד|קבלת עדות|תיקון: תשנ״ה־5}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט רשאי לקבל כראיה כל עדות שהובאה בפניו, אף אם אינה קבילה בבית משפט אחר.
{{ח:תת|(ב)}} בית המשפט יקבע את ממצאיו לפי הראיות המסתברות יותר.
{{ח:תת|(ג)}} הוראות תקנה זו לא יחולו על תובענה לפי {{ח:חיצוני|חוק הירושה|חוק הירושה, התשכ״ה–1965}}, שעילתה אינה סכסוך בתוך המשפחה.

{{ח:סעיף|258טו|מינוי כונס נכסים|תיקון: תשנ״ה־5}}
{{ח:תת|(א)}} מונה כונס נכסים בתביעה בעניני משפחה, לא תחול עליו {{ח:פנימי|סעיף 390|תקנה 390}}.
{{ח:תת|(ב)}} כונס הנכסים ירשום הערת אזהרה בדבר מינויו על כל נכס שלגביו מתנהל פנקס על פי דין.

{{ח:סעיף|258טז|שכרו של כונס נכסים|תיקון: תשנ״ה־5, תשנ״ח־4}}
{{ח:ת}} בית המשפט יקבע את שכרו של כונס נכסים; השכר שיקבע לא יעלה על 4 אחוזים מתקבולי מימוש בדרך של מכירה, ולגבי ניהול נכס אחר, שאינו כרוך במכירה, לא יעלה על 2 אחוזים מתקבולי הכנסה.

{{ח:סעיף|258יז|צו עיקול בתביעת מזונות|תיקון: תשנ״ה־5, תשנ״ז־3, תשנ״ט־2}}
{{ח:תת|(א)}} צו עיקול בתביעת מזונות לא יעלה על סכום מזונות הנתבע לתקופה של שנתיים, אלא אם כן הורה בית המשפט אחרת, מטעמים מיוחדים שיירשמו.
{{ח:תת|(ב)}} ניתן צו עיקול בתביעת מזונות וזכה התובע בתביעתו, יפקע הצו בתום חמש שנים מיום מתן פסק הדין.
{{ח:תת|(ג)}} צו עיקול שאושר בפסק דין למזונות לפני שבית משפט לעניני משפחה הוסמך לדון בתביעה באותו מקום, יפקע כאמור בתקנת משנה (ב) או תוך ששה חודשים מיום שהוסמך כאמור בית משפט באותו מקום, לפי המאוחר.

{{ח:סעיף|258יח|צו עיכוב יציאה מהארץ|תיקון: תשנ״ה־5}}
{{ח:תת|(א)}} עם מתן החלטה על צו עיכוב יציאה מן הארץ יקבע בית המשפט, בצו, את תאריך פקיעתו.
{{ח:תת|(ב)}} ניתן צו עיכוב יציאה מן הארץ נגד קטין, יעמוד הצו בתוקפו עד מלאת לקטין שמונה עשרה שנים, זולת אם הורה בית המשפט אחרת.

{{ח:סעיף|258יט|הפניה ליחידת סיוע|תיקון: תשנ״ו־3, תשס״א־2, תשע״ו־5}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט רשאי להפנות את בעלי הדין ליחידת הסיוע, כדי שתתן להם, בעצמה או באמצעות אחרים, שירותי אבחון, ייעוץ או טיפול בעניני משפחה (להלן – ייעוץ).
{{ח:תת|(ב)}} {{ח:הערה|(נמחקה).}}
{{ח:תת|(ג)}} הפנה בית המשפט את בעלי הדין ליחידת הסיוע, יעכב את ההליכים לתקופה של שלושים ימים.

{{ח:סעיף|258יט1|חיסיון ביחידות הסיוע|תיקון: תשס״א־2}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט יסביר לבעלי הדין כי דברים שיימסרו ליחידת הסיוע יראו אותם כדברים שנאמרו בבית משפט שדן בדלתיים סגורות ויחולו עליהם כללי חיסיון עדויות וכללי ראיות חסויות, וכי הדיון ביחידת הסיוע או הפסקתו לא ישפיעו על הדיון בבית המשפט.
{{ח:תת|(ב)}} הפנה בית המשפט ליחידת הסיוע לשם מתן חוות דעת על בעלי הדין או מי מהם, יסביר להם כי לא יחול חיסיון כלפי בית המשפט, על דברים שיימסרו ליחידת הסיוע, לצורך מתן חוות הדעת.

{{ח:סעיף|258כ|בקשה ליישוב סכסוך|תיקון: תשנ״ו־3, תשנ״ז, תשנ״ז־3, תשע״ו־5}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה, למעט לעניין בקשה ליישוב סכסוך בין הורי הורה לבין הורה {{ח:פנימי|סעיף 258כא1|לפי תקנה 258כא1}}).}}
{{ח:תת|(א)}} בן זוג רשאי להגיש לבית המשפט בקשה ליישוב סכסוך עם בן זוגו ולהפניה ליחידת הסיוע (להלן – בקשה ליישוב סכסוך).
{{ח:תת|(ב)}} בקשה ליישוב סכסוך תוגש לפי {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 26ב|טופס 26ב}}, ויצורף לה {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 26א|טופס 26א}} מאומת בתצהיר.
{{ח:תת|(ב1)}} הוגשה בקשה ליישוב סכסוך, רשאי בית המשפט להפנות את בני הזוג ליחידת הסיוע כאמור {{ח:פנימי|סעיף 258יט|בתקנה 258יט}} או להפנותם, בהסכמתם, לייעוץ או לפישור.
{{ח:תת|(ג)}} הגשת בקשה ליישוב סכסוך תיחשב כהגשת תובענה נגד בן הזוג האחר בכל הענינים המפורטים {{ח:פנימי|סעיף 258ז|בתקנה 258ז(1) עד (3)}}, ובלבד שהענין נובע מהקשר שביניהם כבני זוג.
{{ח:תת|(ד)}} בן זוג שהגיש בקשה ליישוב סכסוך לא יגיש נגד בן זוגו בקשה נוספת ליישוב סכסוך בתוך שנה מיום הגשת הבקשה הקודמת.

{{ח:סעיף|258כא|התנגדות להפניה|תיקון: תשנ״ו־3, תשנ״ח־4, תשע״ו־5}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה, למעט לעניין בקשה ליישוב סכסוך בין הורי הורה לבין הורה {{ח:פנימי|סעיף 258כא1|לפי תקנה 258כא1}}).}}
{{ח:תת|(א)}} סירב בן הזוג האחר להופיע בפני יחידת הסיוע ונמסרה על כך הודעה בכתב לפי {{ח:חיצוני|חוק בית המשפט לענייני משפחה#סעיף 5|סעיף 5(ג) לחוק}} או פגה תקופת עיכוב ההליכים, לפי {{ח:פנימי|סעיף 258יט|תקנה 258יט(ג)}}, יורה בית המשפט על חידוש ההליכים בפניו; היתה ההפניה ליחידת הסיוע על פי בקשה ליישוב סכסוך, יורה בית המשפט לבן הזוג שהגיש את הבקשה להגיש כתב תביעה כאמור {{ח:פנימי|סעיף 258ז|בתקנה 258ז}}, בתוך שלושים ימים.
{{ח:תת|(ב)}} הוגש לבית המשפט כתב תביעה כאמור יראו אותו כאילו הוגש במועד הגשת הבקשה ליישוב הסכסוך; לא הוגש כתב תביעה – תימחק הבקשה.

{{ח:סעיף|258כא1|בקשה ליישוב סכסוך בין הורי הורה לבין הורה|תיקון: תשס״ח־2}}
{{ח:תת|(א)}} הורה הורהו של קטין רשאי להגיש בקשה ליישוב סכסוך בינו לבין הורה של קטין, בעניין קביעת דרכי קשר בינו לבין הקטין להבטחת טובתו של הקטין, לפי {{ח:חיצוני|חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות#סעיף 68|סעיף 68 לחוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות, התשכ״ה–1965}}; הבקשה תוגש לפי {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 26ג|טופס 26ג}} ותחול עליה {{ח:פנימי|סעיף 258|תקנה 258 כ(ב1) ו־(ד)}}, בשינויים המחויבים.
{{ח:תת|(ב)}} הודיעה יחידת הסיוע שאליה הופנתה בקשה לפי תקנת משנה (א), לבית המשפט כי הצדדים לא הגיעו ליישוב הסכסוך בהסכמה, רשאי מגיש הבקשה להגיש תובענה בעניין.

{{ח:סעיף|258כב|העברת ענין לייעוץ או לפישור|תיקון: תשנ״ו־3, תשע״ו־5}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה, למעט לעניין בקשה ליישוב סכסוך בין הורי הורה לבין הורה {{ח:פנימי|סעיף 258כא1|לפי תקנה 258כא1}}).}}
{{ח:ת}} הסכימו בעלי הדין, על פי הצעת יחידת הסיוע, לפנות לייעוץ או לפישור כמשמעותו {{ח:חיצוני|חוק בתי המשפט#סעיף 79ג|בסעיף 79ג לחוק בתי המשפט}}, תודיע על כך יחידת הסיוע לבית המשפט, והוא יורה על עיכוב ההליכים שבפניו לתקופה שיקבע.

{{ח:סעיף|258כג|הפסקת הייעוץ או הפישור|תיקון: תשנ״ו־3, תשנ״ז, תשע״ו־5}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה, למעט לעניין בקשה ליישוב סכסוך בין הורי הורה לבין הורה {{ח:פנימי|סעיף 258כא1|לפי תקנה 258כא1}}).}}
{{ח:ת}} הפסיק בעל דין את הייעוץ או הפישור כאמור {{ח:פנימי|סעיף 258כ|בתקנה 258כ(ב1)}} {{ח:פנימי|סעיף 258כב|או 258כב}}, ונמסרה על כך הודעה בכתב לבית המשפט או לרשם, יחולו הוראות {{ח:פנימי|סעיף 258כא|תקנה 258כא}} בשינויים המחויבים.

{{ח:סעיף|258כד|הסדר הסכסוך|תיקון: תשנ״ו־3, תשנ״ח־4, תשע״ו־5}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה, למעט לעניין בקשה ליישוב סכסוך בין הורי הורה לבין הורה {{ח:פנימי|סעיף 258כא1|לפי תקנה 258כא1}}).}}
{{ח:תת|(א)}} הגיעו בעלי הדין להסכם בדבר הסדר הסכסוך, רשאי בית המשפט לאשר את ההסכם ולתת לו תוקף של פסק דין.
{{ח:תת|(ב)}} הגיעו בעלי הדין להסדר הסכסוך בפישור, ונקבעו בהסכם תניות בענינו של קטין או פסול דין, יודיע המפשר ליחידת הסיוע אם תניות אלה אינן מנוגדות לטובת הקטין או פסול הדין.

{{ח:סעיף|258כה|בקשה לסעד זמני בעת עיכוב ההליכים|תיקון: תשנ״ו־3, תשע״ו־5}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה, למעט לעניין בקשה ליישוב סכסוך בין הורי הורה לבין הורה {{ח:פנימי|סעיף 258כא1|לפי תקנה 258כא1}}).}}
{{ח:ת}} בן זוג שהגיש בקשה ליישוב סכסוך לא יגיש בקשה לסעד זמני נגד בן זוגו בקשר לענינים המפורטים {{ח:פנימי|סעיף 258כ|בתקנה 258כ}} עד תום התקופה שההליכים מעוכבים, למעט צו מניעה לשמירת המצב הקיים או צו עיכוב יציאה מן הארץ.

{{ח:סעיף|258כו|אישור הסכם בענייני משפחה|תיקון: תשנ״ז, תש״ע־5, תש״ע־8}}
{{ח:ת}} הוגשה תובענה לאישור הסכם או לשינוי הסכם בענייני משפחה לפי {{ח:חיצוני|חוק בית המשפט לענייני משפחה#סעיף 3|סעיף 3(ג) לחוק}}, יסביר בית המשפט לבעלי הדין, לפני אישור ההסכם, את משמעות הוראות ההסכם, ויברר שהם ערכו אותו בהסכמה חופשית, ואולם ראה בית המשפט כי נבצר מבעל דין להתייצב לפניו, רשאי הוא לערוך את הבירור האמור באמצעות בא כוחו או בדרך אחרת, זולת לגבי בירור לפי {{ח:חיצוני|חוק יחסי ממון בין בני זוג#סעיף 2|סעיף 2(ב) לחוק יחסי ממון בין בני זוג, התשל״ג–1973}}, שעריכתו באמצעות בא כוח או בדרך אחרת תיעשה מטעמים מיוחדים שיירשמו.

{{ח:סעיף|258כז|פשרה בבית המשפט|תיקון: תשנ״ז}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט רשאי, במסגרת קדם המשפט, לקיים ישיבה להצעת הסדר פשרה, לפי {{ח:חיצוני|חוק בתי המשפט#סעיף 79א|סעיף 79א(ב) לחוק בתי המשפט}}.
{{ח:תת|(ב)}} ישיבה כאמור בתקנת משנה (א) יכול שתתקיים אף לפני קדם המשפט, במסגרת דיון בבקשה ליישוב סכסוך או בבקשת ביניים.

{{ח:סעיף|258כח|המועד להגשת ערעור|תיקון: תשנ״ז}}
{{ח:ת}} ערעור כאמור {{ח:פנימי|סעיף 258ז|בתקנה 258ז(14) ו־(15)}} יוגש לבית המשפט תוך חמישה עשר ימים מיום שההחלטה נושא הערעור הומצאה למערער.

{{ח:סעיף|258כט|ערעור שכנגד|תיקון: תשנ״ז}}
{{ח:ת}} הוראות {{ח:פנימי|פרק ל סימן ה|סימן ה׳ בפרק ל׳}} לא יחולו על ערעורים בבית המשפט לענייני משפחה.

{{ח:סעיף|258ל|מצורפי כתב הערעור|תיקון: תשנ״ז}}
{{ח:ת}} לכתב הערעור יצורפו עיקרי טיעון ותיק מוצגים.

{{ח:סעיף|258לא|הגשת עיקרי טיעון ומוצגים על ידי המשיב|תיקון: תשנ״ז}}
{{ח:ת}} המשיב בערעור יגיש את עיקרי טיעונו ותיק מוצגים תוך חמישה עשר ימים מיום קבלת כתב הערעור.

{{ח:סעיף|258לב|ערובה לערעור|תיקון: תשנ״ז}}
{{ח:תת|(א)}} לא יישלח כתב ערעור למשיב אלא לאחר שהמערער הפקיד במזכירות בית המשפט ערובה, להנחת דעתו של בית המשפט ובמועד שקבע להפקדה, לשם הבטחת הוצאות המשיב, אלא אם כן הורה בית המשפט אחרת.
{{ח:תת|(ב)}} לא הפקיד המערער ערובה במועד שנקבע, יירשם הערעור לדחיה לפני בית המשפט; הודעה על כך תומצא לבעלי הדין.

{{ח:סעיף|258לג|הדיון בערעור|תיקון: תשנ״ז}}
{{ח:ת}} בעת הדיון בערעור רשאי כל צד להשלים את טיעוניו בעל פה.

{{ח:קטע2|פרק כ2|פרק כ׳2: השתתפות ילדים|תיקון: תשס״ח־4, תש״ע־3, תשע״ב־2}}

{{ח:סעיף|258לג1|הגדרות ופרשנות|תיקון: תשס״ח־4, תש״ע־3, תשע״ב־2}}
{{ח:תת|(א)}} {{ח:פנימי|פרק כ2|בפרק זה}}, ”עובד יחידת הסיוע“ – עובד סוציאלי או פסיכולוג מיחידת הסיוע שליד בית המשפט לענייני משפחה, אשר עבר הכשרה לשמיעת ילדים בבית המשפט.
{{ח:תת|(ב)}} הוראות {{ח:פנימי|סעיף 258א|תקנה 258א}} יחולו גם על {{ח:פנימי|פרק כ2|פרק זה}}.

{{ח:סעיף|258לג2|זכות הילד להישמע|תיקון: תשס״ח־4, תש״ע־3, תשע״ב־2}}
{{ח:ת}} בית משפט הדן בתובענה כאמור {{ח:פנימי|סעיף 258ז|בתקנה 258ז(3), (6), (10) או (12)}} הנוגעת לילד, ייתן לילד הזדמנות להביע את רגשותיו, דעותיו ורצונותיו בעניין הנדון לפניו (להלן – שמיעת הילד) וייתן להם משקל ראוי בהחלטתו, בהתאם לגילו ולמידת בגרותו של הילד, אלא אם כן החליט בית המשפט, מנימוקים מיוחדים שיירשמו, שהילד לא יישמע, לאחר ששוכנע כי מימוש זכותו של הילד להישמע יגרום לילד פגיעה העולה על הפגיעה שתיגרם לו משלילתה.

{{ח:סעיף|258לג3|החלטה על שמיעת הילד|תיקון: תשס״ח־4, תש״ע־3, תשע״ב־2}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט יורה בקדם המשפט על שמיעת הילד ויפנה את הוריו ליחידת הסיוע {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 26ד|בטופס 26ד שבתוספת הראשונה}}, אלא אם כן החליט כאמור {{ח:פנימי|סעיף 258לג2|בתקנה 258לג2}} כי הילד לא יישמע; לטופס יצורפו דברי הסבר המיועדים לילד ולהוריו על הליך שמיעת הילד ומטרתו.
{{ח:תת|(ב)}} בלי לגרוע מהוראת תקנת משנה (א), רשאי בית המשפט להחליט על שמיעת הילד בכל שלב של הדיון.

{{ח:סעיף|258לג4|אופן שמיעת הילד וגילו|תיקון: תשס״ח־4, תש״ע־3, תשע״ב־2}}
{{ח:תת|(א)}} הילד ישמיע את דבריו לפני השופט הדן בעניין או עובד יחידת הסיוע בהתאם להוראות תקנות אלה.
{{ח:תת|(ב)}} בית המשפט ישמע ילד שגילו שש שנים לפחות, וכן ילד שטרם מלאו לו שש שנים אם ראה בית המשפט לנכון לעשות כן, במקרה שבו אחיו הגדולים של הילד הוזמנו להשמיע את דברם או מטעם אחר.
{{ח:תת|(ג)}} ילד יישמע בלא נוכחות הוריו או באי כוחם.
{{ח:תת|(ד)}} ילד יישמע ככל הניתן בנפרד מאחיו, ורשאי בית המשפט או עובד יחידת הסיוע, לפי העניין, להחליט על שמיעת כמה אחים יחדיו.

{{ח:סעיף|258לג5|פגישת הילד ביחידת הסיוע|תיקון: תשס״ח־4, תש״ע־3, תשע״ב־2}}
{{ח:ת}} בפגישה עם עובד יחידת הסיוע יסביר העובד לילד, באופן המותאם לגילו ולמידת בגרותו, על זכותו להישמע לפני השופט הדן בתיק או לפני עובד יחידת הסיוע לפי בחירתו של הילד, על מטרת השמיעה, אופן התנהלותה ועל כללי החיסיון והגילוי שיחולו על הפגישה ועל השמיעה, לרבות לפי {{ח:פנימי|סעיף 258לג9|תקנה 258לג9}}; כן יסביר העובד לילד כי הוא רשאי לוותר על זכותו להישמע או לבחור להעביר את דבריו לשופט בכתב או באופן אחר באמצעות עובד יחידת הסיוע.

{{ח:סעיף|258לג6|שמיעת הילד על ידי שופט|תיקון: תשס״ח־4, תש״ע־3, תשע״ב־2}}
{{ח:ת}} בחר הילד להשמיע את דבריו לפני שופט, רשאי השופט להחליט לשמוע את הילד בנוכחות עובד יחידת הסיוע או עובד אחר של בית המשפט; בית המשפט יערוך תרשומת של עיקרי דבריו של הילד.

{{ח:סעיף|258לג7|שמיעת הילד על ידי עובד יחידת הסיוע|תיקון: תשס״ח־4, תש״ע־3, תשע״ב־2}}
{{ח:ת}} בחר הילד להשמיע את דבריו לפני עובד יחידת הסיוע, יעביר העובד לבית המשפט תרשומת של הדברים שהילד ביקש למסור לבית המשפט, בצירוף התרשמותו המקצועית של העובד לגבי התנהגותו ומצבו של הילד בעת השמעת הדברים.

{{ח:סעיף|258לג8|חיסיון דברי הילד|תיקון: תשס״ח־4, תש״ע־3, תשע״ב־2}}
{{ח:ת}} התרשומת של בית המשפט או של עובד יחידת הסיוע וכן דברים שהילד מסר יישמרו בכספת בית המשפט ויהיו חסויים בפני כל אדם, למעט בית המשפט שלערעור; בית המשפט ששמע את הילד לא יפרט בהחלטתו את דברי הילד, אלא אם כן הסכים הילד לגילוי הדברים, כולם או חלקם, ובית המשפט מצא כי יהיה בגילוי כדי לקדם את טובת הילד.

{{ח:סעיף|258לג9|מתן ההחלטה בנוגע לילד|תיקון: תשס״ח־4, תש״ע־3, תשע״ב־2}}
{{ח:ת}} השופט ימסור את עיקרי ההחלטה הנוגעים לילד ליחידת הסיוע והיא תמסור אותם לילד, באופן המותאם לגילו ולמידת בגרותו, לרבות על ידי זימון הילד והוריו ליחידת הסיוע.

{{ח:סעיף|258לג10|בחינת טובת הילד ושמיעתו באישור הסכם|תיקון: תשס״ח־4, תש״ע־3, תשע״ב־2}}
{{ח:תת|(א)}} הוגשה לבית המשפט תובענה לאישור הסכם בעניינים האמורים {{ח:פנימי|סעיף 258ז|בתקנה 258ז(3) ו־(6)}}, תשלח מזכירות בית המשפט להורי הילד דברי הסבר על חשיבות שמיעת הילד בעניינים שבהסכם הנוגעים אליו, לפני הבאת ההסכם לאישורו של בית המשפט; היו ההורים מיוצגים על ידי עורך דין, יישלחו דברי ההסבר לעורך הדין וזה יעבירם להורי הילד.
{{ח:תת|(ב)}} במעמד אישור ההסכם, יברר בית המשפט אם נשמע הילד, ואם ראה בית המשפט כי יש צורך בשמיעת הילד, רשאי בית המשפט להפנות את הורי הילד ליחידת הסיוע כדי שתיתן להורים מידע והדרכה לגבי שמיעת הילד והדרכים לממשה, לרבות על ידי הזמנת הילד ליחידת הסיוע.

{{ח:סעיף|258לג11|שמיעת הילד בבקשה ליישוב סכסוך או בהפניה ליחידת סיוע|תיקון: תשס״ח־4, תש״ע־3, תשע״ב־2, תשע״ו־5}}
{{ח:ת}} הפנה בית המשפט את בעלי הדין ליחידת הסיוע מיוזמתו לפי {{ח:פנימי|סעיף 258יט|תקנה 258יט}} או {{ח:חיצוני|תקנות להסדר התדיינויות בסכסוכי משפחה (הוראת שעה)#סעיף 2|תקנה 2 לתקנות להסדר התדיינויות בסכסוכי משפחה (הוראת שעה), התשע״ו–2016}}, רשאית יחידת הסיוע בהסכמת שני הוריו של הילד להזמין אותו להישמע לפניה; על דברי הילד יחולו הוראות החיסיון החלות על דברים הנאמרים ביחידת הסיוע, בכפוף לאמור {{ח:פנימי|סעיף 258יט1|בתקנה 258יט1(ב)}} {{ח:חיצוני|צו בית המשפט לענייני משפחה (הקמת יחידות סיוע, דרכי פעולתן וסדרי עבודתן)#סעיף 3א|ובסעיף 3א לצו בית המשפט לענייני משפחה (הקמת יחידות סיוע, דרכי פעולתן וסדרי עבודתן), התשנ״ו–1996}}.

{{ח:סעיף|258לג12|שמיעת ילדים בהליכים אחרים|תיקון: תשס״ח־4, תש״ע־3, תשע״ב־2}}
{{ח:ת}} אין באמור בתקנות אלה כדי לגרוע מסמכות בית המשפט לשמוע ילדים בכל הליך אחר המתנהל לפניהם, לפי כל דין.

{{ח:סעיף|258לג13||תיקון: תשס״ח־4, תש״ע־3}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(פקעה).}}

{{ח:קטע2|פרק כא|פרק כ״א: מזונות}}

{{ח:סעיף|259|הגדרה|אחר=[363ט]}}
{{ח:ת}} {{ח:פנימי|פרק כא|בפרק זה}}, ”תביעה למזונות“ – תביעה לפי {{ח:חיצוני|חוק לתיקון דיני המשפחה (מזונות)|חוק לתיקון דיני המשפחה (מזונות), התשי״ט–1959}}, לרבות תביעה לפי {{ח:חיצוני|חוק לתיקון דיני המשפחה (מזונות)#סעיף 2|סעיפים 2(א)}} {{ח:חיצוני|חוק לתיקון דיני המשפחה (מזונות)#סעיף 3|או 3(א) שבו}}.

{{ח:סעיף|260|חלותן של התקנות|אחר=[363י]}}
{{ח:תת|(א)}} תביעה למזונות תוגש, והדיון בה יתנהל, לפי הוראות {{ח:פנימי|פרק כא|פרק זה}}.
{{ח:תת|(ב)}} ההוראות האחרות שבתקנות אלה יחולו בתביעה למזונות במידה שאינן סותרות הוראות {{ח:פנימי|פרק כא|פרק זה}} ובשינויים המחוייבים לפי הענין.

{{ח:סעיף|261|כתב התביעה|תיקון: תשנ״ז|אחר=[363יא]}}
{{ח:תת|(א)}} לכתב התביעה תצורף הרצאת פרטים לפי {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 27|טופס 27}}, ככל שהדבר מתאים לענין (להלן {{ח:פנימי|פרק כא|בפרק זה}} – הרצאת פרטים).
{{ח:תת|(ב)}} הגיש הורה תביעה למזונות קטין, יצרף ההורה להרצאת הפרטים פירוט של הכנסותיו בשנים עשר החודשים שקדמו להגשת התביעה.
{{ח:תת|(ג)}} היתה תביעה למזונות בעד מספר תובעים, יפורטו בכתב התביעה צרכיו של כל תובע בנפרד.

{{ח:סעיף|262|הזמנה וכתב הגנה|אחר=[363יב]}}
{{ח:תת|(א)}} הוגש כתב תביעה, תומצא לנתבע הזמנה ערוכה לפי {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 28|טופס 28}} {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 29|או טופס 29}}, לפי הענין, ובה יוזמן להגיש כתב הגנה לתביעה תוך חמישה עשר ימים לאחר המצאת ההזמנה, או תוך זמן ארוך יותר שקבע בית המשפט או הרשם.
{{ח:תת|(ב)}} לכתב ההגנה תצורף הרצאת פרטים.

{{ח:סעיף|263|אישור כתב טענות בתצהיר|תיקון: תשנ״ח|אחר=[363יג]}}
{{ח:תת|(א)}} כתב טענות, על צירופיו, יאומת ביד בעל הדין עצמו בתצהיר; התצהיר יצורף לכתב הטענות או יירשם בסופו {{ח:פנימי|סעיף 521|ותקנה 521}} לא תחול.
{{ח:תת|(ב)}} היה בעל הדין פסול־דין, יתן את התצהיר אפוטרופסו או ידידו הקרוב, לפי הענין.
{{ח:תת|(ג)}} ראה בית המשפט שנבצר מבעל דין לתת תצהיר באופן אישי או להיחקר על תצהירו, רשאי הוא, מטעמים מיוחדים שיירשמו, להרשות לאדם אחר לתת תצהיר במקומו, ובלבד שאותו אדם יודע ידיעה אישית את הפרטים העיקריים הנוגעים לתביעה.

{{ח:סעיף|264|הרצאת הפרטים|אחר=[363יד]}}
{{ח:תת|(א)}} בעל דין שלא מסר פרט בהרצאת הפרטים והפרט הוא בתחום ידיעתו האישית, יראוהו כמי שמודה בפרט שמסר בעל הדין שכנגד בענין הנדון, ולענין זה לא די בהכחשה סתמית.
{{ח:תת|(ב)}} בעל דין שלא צירף להרצאת הפרטים מסמך שהיה עליו לצרפו, יראוהו כמי שלא מסר פרטים הנוגעים לתוכן המסמך, ולא יורשה להביא ראיות לפרטים אלה אלא אם כן בית המשפט התיר לו, מטעמים מיוחדים שיירשמו, לצרף את המסמך לאחר הגשת כתבי טענותיו.
{{ח:תת|(ג)}} פרטים שאינם בתחום ידיעתו האישית של בעל דין, יצהיר עליהם שהם נכונים לפי מיטב אמונתו, בציון היסוד לאמונתו, ואם אין בידו לעשות כן – יציין את הסיבה לכך.
{{ח:תת|(ד)}} על אף האמור בתקנה זו, רשאי בית המשפט, אם ראה שבעל דין אינו מקיים הוראה מהוראות {{ח:פנימי|פרק כא|פרק זה}}, למחוק את כתב הטענות שלו או לצוות עליו לקיים את ההוראה בתוך זמן שקבע.

{{ח:סעיף|265|פסיקת מזונות|תיקון: תשנ״ז, תשע״ב־11, תשע״ו־5}}
{{ח:תת|(א)}} בעל דין שהגיש תביעה למזונות ומבקש שיפסקו לו מזונות זמניים יגיש בקשה לפסיקת מזונות זמניים (להלן – הבקשה); בבקשה יפרט המבקש את טיעוניו, ויצרף תצהיר שבו יאמת את העובדות שביסוד הבקשה וכן אסמכתאות.
{{ח:תת|(ב)}} בקשה למזונות זמניים תוגש כבקשה לסעד ביניים כאמור {{ח:פנימי|סעיף 258ד|בתקנה 258ד(ד)}}.
{{ח:תת|(ג)}} המשיב יגיש את תשובתו לבקשה בצירוף הרצאת פרטים (להלן – התשובה) בתוך עשרה ימים מיום שהבקשה הומצאה לו; בתשובה יפרט המשיב את טיעוניו ויצרף תצהיר שבו יאמת את העובדות שביסוד הבקשה וכן אסמכתאות.
{{ח:תת|(ד)}} {{ח:הערה|(נמחקה).}}
{{ח:תת|(ה)}} {{ח:הערה|(נמחקה).}}
{{ח:תת|(ו)}} לא הגיש המשיב תשובה במועד כאמור בתקנת משנה (ג), רשאי בית המשפט לפסוק מזונות זמניים על יסוד הבקשה ובלבד שנוכח בית המשפט שהיתה המצאה כדין של הבקשה למשיב.

{{ח:סעיף|266|דיון בבקשה לפסיקת מזונות זמניים|תיקון: תשנ״ו־2, תשנ״ז, תשע״ב־11}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט רשאי לפסוק מזונות זמניים על יסוד הבקשה והתשובה בלבד, או, אם ראה צורך בכך, לאחר חקירת המצהירים על תצהיריהם.
{{ח:תת|(ב)}} ראה בית המשפט צורך לקיים דיון בבקשה כאמור בתקנת משנה (א), יקבע מועד לדיון שיהיה לא יאוחר מ־30 ימים מיום קבלת תשובת המשיב לבקשה.
{{ח:תת|(ג)}} החלטת בית המשפט בבקשה תינתן מוקדם ככל האפשר.

{{ח:קטע2|פרק כב|פרק כ״ב: אימוץ ילדים}}
{{ח:קטע3|פרק כב סימן א|סימן א׳: הוראות כלליות}}

{{ח:סעיף|267|הגדרות|תיקון: תשנ״ח־2|אחר=[338]}}
{{ח:ת}} {{ח:פנימי|פרק כב|בפרק זה}} –
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”חוק האימוץ“ – {{ח:חיצוני|חוק אימוץ ילדים|חוק אימוץ ילדים, תשמ״א–1981}};
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”ילד“, ”מאומץ“ – מאומץ או מועמד להיות מאומץ, לפי הענין;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מאמץ“ – מאמץ או מועמד להיות מאמץ, לפי הענין;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”עמותה מוכרת“ – כמשמעותה {{ח:חיצוני|חוק אימוץ ילדים#סעיף 28ג|בסעיף 28ג לחוק האימוץ}};
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”פקיד סעד“ – מי ששר העבודה והרווחה הסמיכו להיות פקיד סעד ראשי או פקיד סעד לענין {{ח:חיצוני|חוק אימוץ ילדים|חוק האימוץ}};
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”רשות מוסמכת של מדינת חוץ“ – כהגדרתה {{ח:חיצוני|חוק אימוץ ילדים#סעיף 28יא|בסעיף 28יא לחוק האימוץ}};
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”רשות מרכזית“ – כמשמעותה {{ח:חיצוני|חוק אימוץ ילדים#סעיף 28ב|בסעיף 28ב לחוק האימוץ}}.

{{ח:סעיף|268|חלותן של התקנות|אחר=[339]}}
{{ח:תת|(א)}} בקשה להכרזת ילד כבר־אימוץ ובקשה למתן צו אימוץ יוגשו, והדיון בהן יתנהל, לפי הוראות {{ח:פנימי|פרק כב|פרק זה}}.
{{ח:תת|(ב)}} ההוראות האחרות שבתקנות אלה יחולו בעניני אימוץ במידה שאינן סותרות הוראות {{ח:פנימי|פרק כב|פרק זה}} ובשינויים המחוייבים לפי הענין.

{{ח:סעיף|269|תיקים|תיקון: תשנ״ז־3|אחר=[340]}}
{{ח:תת|(א)}} כתבי בי־דין ומסמכים לענין הסכמת הורה לאימוץ או הכרזת ילד כבר־אימוץ יתוייקו בתיק אחד, ולענין הבקשה למתן צו אימוץ – בתיק שני; שני התיקים יהיו נפרדים וכל אחד מהם ישא מספר רישום נפרד, כאשר היחס ביניהם יסומן בפנקס האימוצים בידי הרשם האמור {{ח:חיצוני|חוק אימוץ ילדים#סעיף 29|בסעיף 29 לחוק האימוץ}}; לא יעיין צד באחד התיקים האמורים אלא אם כן קיבל רשות על כך מבית המשפט.
{{ח:תת|(ב)}} בית המשפט רשאי, מטעמים מיוחדים שיירשמו, להורות שהדיון בשני התיקים יאוחד.

{{ח:סעיף|270|חקירה ותסקיר|תיקון: תשס״א־2|אחר=[341]}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט רשאי להורות לפקיד סעד לערוך חקירה בכל נושא הנוגע לאימוץ ילדים שייראה לבית המשפט ולהגיש לו תסקיר בדבר ממצאי החקירה.
{{ח:תת|(ב)}} לא יתן בית משפט צו לפי {{ח:חיצוני|חוק אימוץ ילדים|חוק האימוץ}} או החלטה בערעור על צו כאמור, אלא לאחר שקיבל תסקיר בכתב מאת פקיד סעד.

{{ח:סעיף|271|שמיעת המאומץ|אחר=[341א]}}
{{ח:ת}} החליט בית המשפט לשמוע את המאומץ, רשאי הוא שלא להרשות נוכחותו של בעל דין בעת השמיעה.

{{ח:סעיף|271א|תקופת פגרה תובא במנין|תיקון: תשס״א־2}}
{{ח:ת}} בהליכים המתנהלים לפי {{ח:פנימי|פרק כב|פרק זה}}, תובא גם תקופת פגרה של בית המשפט במנין הימים שנקבעו בתקנות אלה, או שנקבעו בידי בית המשפט או הרשם, אלא אם כן הורה בית המשפט או הרשם, לפי הענין, הוראה אחרת.

{{ח:סעיף|271ב|מינוי מומחה|תיקון: תשס״ח־6}}
{{ח:תת|(א)}} מינוי מומחה לפי {{ח:פנימי|סעיף 258יב|תקנה 258יב(א)}} ייעשה בתוך חמישה עשר ימים מיום מתן ההחלטה על מינוי המומחה, בין אם הגיעו בעלי הדין לידי הסכמה בדבר מינוי המומחה ובין אם לאו.
{{ח:תת|(ב)}} בית המשפט רשאי, מטעמים מיוחדים שיירשמו, להאריך את המועד להגשת חוות דעת מומחה כאמור {{ח:פנימי|סעיף 258יב|בסעיף 258יב(ג)}} לתקופה שלא תעלה על חמישה עשר ימים.

{{ח:קטע3|פרק כב סימן ב|סימן ב׳: הסכמת הורה {{ח:הערה|(בוטל)}}|תיקון: תשע״ב}}

{{ח:סעיף|272||תיקון: תשמ״ו־2, תשע״ב|אחר=[342]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|273||תיקון: תשע״ב|אחר=[343]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|274||תיקון: תשע״ב|אחר=[344]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:קטע3|פרק כב סימן ג|סימן ג׳: הכרזת בר־אימוץ}}

{{ח:סעיף|275|מקום השיפוט|תיקון: תשס״א־2|אחר=[345]}}
{{ח:תת|(א)}} בקשה להכרזת ילד כבר־אימוץ תוגש לבית המשפט לעניני משפחה שבאזור שיפוטו מצוי הילד או מקום מגוריהם של הוריו, אולם אם קיים חשש שבנסיבות הענין עלולה הגשה כאמור להביא לגילוי פרט שאסור לגלותו לפי {{ח:חיצוני|חוק אימוץ ילדים#סעיף 34|סעיף 34 לחוק האימוץ}}, יכול שהבקשה תוגש לבית המשפט לעניני משפחה בירושלים.
{{ח:תת|(ב)}} הוראות תקנת משנה (א) יחולו גם על כל בקשה אחרת לפי {{ח:חיצוני|חוק אימוץ ילדים|חוק האימוץ}} עד להגשת בקשה למתן צו אימוץ.

{{ח:סעיף|276|הגשת בקשה ותסקיר|תיקון: תשס״א־2|אחר=[346]}}
{{ח:תת|(א)}} בקשה להכרזת ילד כבר־אימוץ תוגש בידי היועץ המשפטי לממשלה או נציגו, במספר עתקים מספיק בשביל בית המשפט ולשם המצאה למשיבים.
{{ח:תת|(ב)}} בבקשה יפורשו שמו של הילד, שמם ומענם של הוריו – במידת האפשר, הנימוקים להכרזת הקטין כבר אימוץ וכן נימוקים בדבר צמצום או אי צמצום תוצאי האימוץ.
{{ח:תת|(ג)}} לבקשה יצורף תסקיר מאת פקיד סעד הכולל ידיעות מלאות ככל האפשר לענין הפרטים הנקובים {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 31|בטופס 31}} והמראות כי נתמלאו התנאים הדרושים להכרזה; כמו כן יצורפו לבקשה המסמכים הדרושים לשם הוכחת העובדות המצויינות בתסקיר; אין צורך לצרף לבקשה תצהיר לשם אימות העובדות האמורות.

{{ח:סעיף|277|המשיבים|אחר=[347]}}
{{ח:תת|(א)}} כל הורה שלא הסכים לאימוץ יהיה משיב לבקשה.
{{ח:תת|(ב)}} הורה שנפטר או שאין אפשרות סבירה לזהותו או למצאו, אין צורך לציינו בכתב הבקשה כמשיב, ורשאי בית המשפט לקבוע, לפי בקשת המבקש, אם יהיה משיב במקום ההורה האמור ומי יהיה משיב זה.

{{ח:סעיף|277א|המצאה אל מחוץ לתחום המדינה|תיקון: תשס״ח־6}}
{{ח:תת|(א)}} התיר בית המשפט להמציא אל מחוץ לתחום המדינה בקשה להכרזת ילד כבר־אימוץ או החלטה בבקשה כאמור, תומצא למשיב הודעה, בצירוף תרגומה לשפת המשיב, על דבר הגשת הבקשה או ההחלטה, לפי העניין, ויצוין בהודעה מען שבו יכול המשיב לקבל העתק של הבקשה או ההחלטה לפי העניין עם תרגומה לשפת המשיב, והכל אלא אם כן הורה בית המשפט על תחליף המצאה.
{{ח:תת|(ב)}} התיר בית המשפט להמציא החלטה על הכרזת ילד כבר־אימוץ רשאי בית המשפט לקבוע כי אין בכך כדי לעכב את ביצועה.

{{ח:סעיף|278|סייג לפרסום הודעה ברבים|אחר=[348]}}
{{ח:ת}} לא תפורסם הודעה ברבים הנוגעת לבקשה להכרזת ילד כבר־אימוץ אלא אם כן הורה על כך בית המשפט, ולא יורה בית המשפט על פרסום כאמור אלא אם כן ראה שיש צורך בכך כדי לגלות עקבותיו של הורה או כדי לתת הזדמנות להורה להביע דעתו בדבר האימוץ; בהודעה כאמור לא יפורש שמו של הילד אלא אם כן הורה על כך בית המשפט.

{{ח:סעיף|279|קביעת מועדי דיון ומתן החלטות|תיקון: תשס״ח־6|אחר=[349]}}
{{ח:תת|(א)}} עם הגשת בקשה להכרזת ילד כבר־אימוץ ייקבע מועד לשמיעתה שיהיה בתוך שלושים ימים מיום הגשתה.
{{ח:תת|(ב)}} עם הגשת ערעור על החלטה בבקשה להכרזת ילד כבר־אימוץ או על החלטה בערעור, ייקבע מועד לשמיעתו שיהיה בתוך שלושים ימים מיום הגשתו; הוגשה בקשת רשות לערער על החלטה בערעור, תינתן החלטה או ייקבע מועד לשמיעתה בתוך שלושים ימים מיום הגשתה.
{{ח:תת|(ג)}} בתום הדיון בערעור על החלטה בבקשה להכרזת ילד כבר־אימוץ או על ההחלטה בערעור ייתן בית המשפט את החלטתו; לא החליט בית המשפט בתום הדיון כאמור תינתן החלטתו בהקדם ככל האפשר ולא יאוחר מתום שלושה חודשים מיום הגשת הערעור.
{{ח:תת|(ד)}} בית המשפט רשאי לדחות מועדים לפי תקנה זו ולחזור ולדחותם ובלבד שתקופת הדחייה לא תעלה על שבעה ימים, אלא מנימוקים מיוחדים שיירשמו.

{{ח:סעיף|280|שמיעת אפוטרופסים והורי הורים|אחר=[350]}}
{{ח:תת|(א)}} היה לילד או להורהו אפוטרופוס – לא יכריז בית המשפט על הילד כבר־אימוץ אלא לאחר שנתן לאפוטרופוס הזדמנות נאותה להשמיע טענותיו ולהביא ראיותיו.
{{ח:תת|(ב)}} נפטר אחד מהורי הילד או שניהם, יזמין בית המשפט את הורי הנפטר כדי לשמוע את דעתם לענין האימוץ.
{{ח:תת|(ג)}} היה הורה הילד פסול־דין או נעדר – רשאי בית המשפט להזמין לדיון את האפוטרופוס הכללי.

{{ח:סעיף|280א|דיון בצמצום תוצאי האימוץ|תיקון: תשס״א־2}}
{{ח:תת|(א)}} לבקשת היועץ המשפטי לממשלה, או המשיב ידון בית המשפט בשאלה אם טובת הקטין, בנסיבות המקרה, מצדיקה צמצום של תוצאי האימוץ, ויקבע בצו להכרזתו של הקטין כבר אימוץ אם טובת הקטין מצדיקה צמצום של תוצאי האימוץ אם לאו, ואם כן – באילו דרכים.
{{ח:תת|(ב)}} לא ייתן בית המשפט צו כאמור בתקנת משנה (א) אלא לאחר שנתן ליועץ המשפטי לממשלה ולאפוטרופוס לדין אם נתמנה, הזדמנות להביע את דעתם על הצמצום ולא יורה על המשך קיומה של חובה, זכות או סמכות בין הקטין לבין הורו או קרובו, אלא לאחר שנתן להורה או לקרוב הזדמנות להביע את דעתו על כך.

{{ח:סעיף|281|שכר עורך דין ממונה ועדים|אחר=[350א]}}
{{ח:ת}} לענין שכר והוצאות של עורך דין שמונה לפי {{ח:חיצוני|חוק אימוץ ילדים#סעיף 24|סעיף 24(ב) לחוק האימוץ}} ושל עדים, יחולו הוראות {{ח:חיצוני|תקנות הסיוע המשפטי#תוספת 1|התוספות הראשונה}} {{ח:חיצוני|תקנות הסיוע המשפטי#תוספת 2|והשניה לתקנות הסיוע המשפטי, התשל״ג–1973}}.

{{ח:קטע3|פרק כב סימן ד|סימן ד׳: מסירת ילד}}

{{ח:סעיף|282|בקשה לאישור פעולה דחופה|אחר=[351]}}
{{ח:תת|(א)}} בקשה למתן צו המאשר פעולת פקיד סעד לפי {{ח:חיצוני|חוק אימוץ ילדים#סעיף 12|סעיף 12(ג) לחוק האימוץ}} יכול שתוגש בידי היועץ המשפטי לממשלה או נציגו או בידי פקיד סעד.
{{ח:תת|(ב)}} בבקשה יפורשו שמו של הילד ופרטי הנסיבות שחייבו את הפעולה, ויצורף לה תצהיר מאת פקיד סעד לאימות העובדות המשמשות יסוד לבקשה.

{{ח:קטע3|פרק כב סימן ה|סימן ה׳: צו אימוץ}}

{{ח:סעיף|283|מקום השיפוט|תיקון: תשס״א־2|אחר=[352]}}
{{ח:ת}} בקשה למתן צו אימוץ תוגש לבית המשפט לעניני משפחה שבאזור שיפוטו מצוי מקום מגוריו של המאמץ.

{{ח:סעיף|284|בקשה למתן צו אימוץ|אחר=[353]}}
{{ח:תת|(א)}} בקשה למתן צו אימוץ תוגש בידי המאמץ לפי {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 32|טופס 32}} או בדומה לו, כשהיא חתומה ביד המאמץ ומאושרת בתצהיר.
{{ח:תת|(ב)}} הבקשה תוגש בשלושה עתקים ורשאי בית המשפט לצוות על המאמץ להגיש עתקים נוספים.
{{ח:תת|(ג)}} לבקשה תצורף תעודה מאת פקיד סעד המעידה כי ניתנה הסכמתם של הורי המאמץ או כי בית המשפט הכריז על הילד בר־אימוץ.

{{ח:סעיף|285|המשיב|אחר=[354]}}
{{ח:ת}} היועץ המשפטי לממשלה יהיה המשיב לבקשת צו אימוץ.

{{ח:סעיף|286|למי יומצאו עתקי הבקשה|אחר=[355]}}
{{ח:ת}} בית המשפט ימציא עתקי הבקשה –
{{ח:תת|(1)}} ליועץ המשפטי לממשלה;
{{ח:תת|(2)}} לפקיד סעד שמונה לפקיד סעד מחוזי באזור שיפוטו של בית המשפט.

{{ח:סעיף|287|תסקיר פקיד סעד כתשובה לבקשה|אחר=[356]}}
{{ח:ת}} הומצאה לפקיד סעד בקשה לפי {{ח:פנימי|סעיף 286|תקנה 286}}, ימסור פקיד הסעד לבית המשפט תסקיר הכולל ידיעות מלאות ככל האפשר לענין הפרטים הנקובים {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 33|בטופס 33}}, ורשאי פקיד הסעד לכלול בו גם פרטים נוספים אם נראה לו שיש בהם ענין לאימוץ.

{{ח:סעיף|288|תסקיר נוסף|אחר=[357]}}
{{ח:ת}} בית המשפט רשאי להורות לפקיד סעד לחקור חקירה נוספת, בין ביחס לפרטים הנקובים {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 33|בטופס 33}} ובין בנוסף להם, ולהגיש תסקיר נוסף תוך המועד שיקבע.

{{ח:סעיף|289|מסירת העתק תסקיר|אחר=[358]}}
{{ח:ת}} העתק תסקיר שהוגש לפי {{ח:פנימי|סעיף 287|תקנות 287}} {{ח:פנימי|סעיף 288|ו־288}} יימסר ליועץ המשפטי לממשלה או לבא כוחו ולפקיד סעד ראשי.

{{ח:סעיף|290|סייג לגילוי זהותו של מאמץ|תיקון: תשנ״ז־3|אחר=[359]}}
{{ח:ת}} לא יורה בית המשפט על גילוי זהותו של המאמץ להורו, לאפוטרופסו או לקרובו של המאומץ ולא יורה על הפגשתם, אלא בהסכמת המאמץ או מטעמים מיוחדים שיירשמו.

{{ח:סעיף|291|חזרה מבקשת אימוץ|אחר=[360]}}
{{ח:ת}} בית המשפט רשאי להרשות למאמץ לחזור בו מבקשתו לצו אימוץ, כל עוד לא ניתן הצו, בתנאים שיקבע בית המשפט.

{{ח:סעיף|292|הוראה בדבר משמורתו של המאומץ|תיקון: תשנ״ח־2|אחר=[361]}}
{{ח:ת}} חזר בו המאמץ מבקשתו או נדחתה הבקשה או בוטל צו האימוץ, צו המסירה או צו הביניים, יורה בית המשפט שהמבקש ימסור את המאומץ למשמורתם של רשות, מוסד או אדם הנקובים בהחלטתו.

{{ח:סעיף|293|חקירת המאומץ|אחר=[362]}}
{{ח:ת}} מלאו למאומץ תשע שנים או שטרם מלאו לו תשע שנים אך נראה לבית המשפט שהמאומץ מסוגל לכאורה להבין בדבר האימוץ, לא יתן בית המשפט צו אימוץ אלא אם כן נתמלאו הוראות {{ח:חיצוני|חוק אימוץ ילדים#סעיף 7|סעיף 7 לחוק האימוץ}}.

{{ח:סעיף|294|צמצום תוצאי האימוץ|תיקון: תשס״א־2}}
{{ח:תת|(א)}} לא יצמצם בית המשפט את תוצאי האימוץ אלא אם כן קבע בית המשפט בצו להכרזת הקטין כבר אימוץ, כאמור {{ח:פנימי|סעיף 280א|בתקנה 280א}}, כי לטובת הקטין יש לצמצם את תוצאי האימוץ בדרכים שקבע בצו.
{{ח:תת|(ב)}} קבע בית המשפט בצו להכרזתו של הקטין כבר אימוץ כי לטובת הקטין יש לצמצם את תוצאי האימוץ, רשאי בית המשפט הדן בצו האימוץ לדון מחדש בצמצום תוצאי האימוץ ובדרכים לביצועו, אם ראה, בעצמו או לבקשת היועץ המשפטי לממשלה, כי בשל נסיבות חריגות שיירשמו, טובת הקטין מחייבת לעשות זאת.
{{ח:תת|(ג)}} לא ייתן בית המשפט החלטה בדיון מחדש לפי תקנת משנה (ב) ולא יורה על המשך קיומה או על ביטולה של חובה, זכות או סמכות, בין הקטין לבין הורו או קרובו, אלא לאחר שנתן ליועץ המשפטי לממשלה, למאמץ, לאפוטרופוס לדין, אם נתמנה, להורה או לקרוב, הזדמנות להביע את דעתם על כך.

{{ח:סעיף|294א|נוסח צו האימוץ|תיקון: תשנ״ח־2|אחר=[363א]}}
{{ח:ת}} צו האימוץ ייערך לפי {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 34|טופס 34}} או בדומה לו ככל האפשר; אולם אם ראה בית המשפט לצמצם את תוצאי האימוץ או להורות על המשך קיומה של חובה, זכות או סמכות בין המאומץ לבין הורו או קרובו, יווספו לנוסח {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 34|שבטופס}} הוראות בית המשפט לענינים האמורים.

{{ח:קטע3|פרק כב סימן ו|סימן ו׳: אימוץ בין־ארצי|תיקון: תשנ״ח־2}}

{{ח:סעיף|294ב|בקשה למתן צו אימוץ|תיקון: תשנ״ח־2}}
{{ח:תת|(א)}} בקשה למתן צו לאימוץ של ילד ממדינת חוץ (להלן {{ח:פנימי|פרק כב סימן ו|בסימן זה}} – צו אימוץ) תוגש בידי מאמץ לבית המשפט לעניני משפחה שבאזור שיפוטו מצוי מקום מגוריו של המאמץ, כשהיא ערוכה לפי {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 34א|טופס 34א}}, חתומה בידי המאמץ ונתמכת בתצהיר.
{{ח:תת|(ב)}} הבקשה תוגש בארבעה עותקים, ורשאי בית המשפט לצוות על המאמץ להגיש עותקים נוספים.

{{ח:סעיף|294ג|המשיב|תיקון: תשנ״ח־2}}
{{ח:ת}} העמותה המוכרת שטיפלה באימוץ הבין־ארצי (להלן – העמותה המוכרת) והיועץ המשפטי לממשלה יהיו המשיבים לבקשה.

{{ח:סעיף|294ד|למי יומצאו עותקי הבקשה|תיקון: תשנ״ח־2}}
{{ח:ת}} עותקי הבקשה יומצאו –
{{ח:תת|(1)}} ליועץ המשפטי לממשלה;
{{ח:תת|(2)}} לעמותה המוכרת;
{{ח:תת|(3)}} לפקיד סעד ארצי.

{{ח:סעיף|294ה|תסקיר וחוות דעת כתשובה לבקשה|תיקון: תשנ״ח־2, תשנ״ח־3}}
{{ח:תת|(א)}} הומצאה לעמותה מוכרת בקשה לפי {{ח:פנימי|סעיף 294ד|תקנה 294ד(2)}}, תמסור העמותה לבית המשפט:
{{ח:תתת|(1)}} חוות הדעת שהוכנו מטעמה לפי {{ח:חיצוני|חוק אימוץ ילדים#סעיף 28יא|סעיפים 28יא}} {{ח:חיצוני|חוק אימוץ ילדים#סעיף 28יד|ו־28יד לחוק האימוץ}}, בצירוף אישורה כי נתמלאו כל הדרישות לפי {{ח:חיצוני|חוק אימוץ ילדים#סעיף 28יב|סעיף 28יב(א) לחוק האמור}} וכן המסמכים המנויים {{ח:חיצוני|חוק אימוץ ילדים#סעיף 28יב|באותו סעיף}}, כשהם מאומתים בידי נציג דיפלומטי או קונסולרי של מדינת החוץ בישראל ומתורגמים לעברית כשהתרגום מאושר בידי נוטריון;
{{ח:תתת|(2)}} חוות דעת על קליטת הילד בבית, שבה ייקבע אם אימוצו בידי המאמץ אינו נוגד את טובת הילד.
{{ח:תת|(ב)}} הומצאה לפקיד סעד בקשה לפי {{ח:פנימי|סעיף 294ד|תקנה 294ד(3)}}, ימסור פקיד הסעד לבית המשפט תסקיר שבו חוות דעת על קליטת הילד בבית המאמץ, ויקבע אם אימוצו של הילד בידי המאמץ אינו נוגד את טובת הילד.

{{ח:סעיף|294ו|תסקיר נוסף|תיקון: תשנ״ח־2}}
{{ח:ת}} בית המשפט רשאי להורות לפקיד סעד לחקור חקירה נוספת ביחס לפרטים המנויים {{ח:פנימי|סעיף 294ה|בתקנה 294ה}} ולהגיש תסקיר נוסף תוך מועד שיקבע.

{{ח:סעיף|294ז|מסירת העתק תסקיר וחוות דעת|תיקון: תשנ״ח־2}}
{{ח:תת|(א)}} העתק תסקיר לפי {{ח:פנימי|סעיף 294ה|תקנה 294ה(ב)}} ולפי {{ח:פנימי|סעיף 294ו|תקנה 294ו}} והעתקים של חוות הדעת לפי {{ח:פנימי|סעיף 294ה|תקנה 294ה(א)}} יימסרו ליועץ המשפטי לממשלה או לבא־כוחו.
{{ח:תת|(ב)}} העתק תסקיר לפי {{ח:פנימי|סעיף 294ה|תקנה 294ה(ב)}} ולפי {{ח:פנימי|סעיף 294ו|תקנה 294ו}} יימסר לפקיד סעד ראשי.

{{ח:סעיף|294ח|סייג למתן צו אימוץ|תיקון: תשנ״ח־2}}
{{ח:ת}} לא יתן בית המשפט צו אימוץ אלא לאחר שראה כי הילד סמוך על שולחן המאמץ שישה חודשים לפחות לפני מתן הצו; מנין תקופה זו יחל ביום שהמאמץ קיבל את הילד לביתו.

{{ח:סעיף|294ט|פקיעת אפוטרופסות|תיקון: תשנ״ח־2}}
{{ח:ת}} נתן בית המשפט צו אימוץ, יורה על פקיעת האפוטרופסות של העמותה המוכרת על הילד, אלא אם כן החליט אחרת, מטעמים מיוחדים שיירשמו.

{{ח:סעיף|294י|נוסח צו האימוץ|תיקון: תשנ״ח־2}}
{{ח:ת}} צו האימוץ ייערך לפי {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 34|טופס 34}} או בדומה לו ככל האפשר.

{{ח:סעיף|294יא|אמצעים להגנה על שלום הילד|תיקון: תשנ״ח־2}}
{{ח:תת|(א)}} בקשה למתן צו המאשר לרשות המרכזית לפעול לפי {{ח:חיצוני|חוק אימוץ ילדים#סעיף 28כא|סעיף 28כא(א) לחוק האימוץ}}, יכול שתוגש בידי היועץ המשפטי לממשלה או בא כוחו או בידי פקיד סעד.
{{ח:תת|(ב)}} בבקשה יפורטו שמו של הילד ופרטי הנסיבות שחייבו את הפעולה, ויצורף לה תצהיר של פקיד סעד לאימות העובדות המשמשות יסוד לבקשה.
{{ח:תת|(ג)}} לא תוגש בקשה לפי תקנת משנה (א) אלא לאחר התייעצות עם העמותה המוכרת.

{{ח:סעיף|295|אימוץ בין־ארצי קודם|תיקון: תשנ״ח־2}}
{{ח:תת|(א)}} בקשה לאימוץ ילד ממדינת חוץ לפי {{ח:חיצוני|חוק אימוץ ילדים#סעיף 28לט|סעיף 28לט לחוק האימוץ}}, תוגש לבית המשפט האמור {{ח:פנימי|סעיף 294ב|בתקנה 294ב(א)}} בצירוף מסמכים אלה:
{{ח:תתת|(1)}} אישור של מדינת החוץ על מסירת הילד למגיש הבקשה למטרת אימוץ על ידו;
{{ח:תתת|(2)}} אישור של פקיד סעד כי הילד סמוך על שולחן מגיש הבקשה בישראל חצי שנה לפחות וחוות דעת כי האימוץ אינו נוגד את טובת הילד;
{{ח:תתת|(3)}} אישור של משרד הפנים כי הילד נכנס לישראל לישיבת קבע שישה חודשים לפחות לפני הגשת הבקשה, ולענין {{ח:חיצוני|חוק אימוץ ילדים#סעיף 28לט|סעיף 28לט(3)}} – חמש שנים לפחות לפני תחילתו של {{ח:חיצוני|https://fs.knesset.gov.il/13/law/13_lsr_211332.pdf|חוק אימוץ ילדים (תיקון מס׳ 2), התשנ״ו–1996}};
{{ח:תתת|(4)}} הוגשה בקשה לפי {{ח:חיצוני|חוק אימוץ ילדים#סעיף 28לט|פסקאות (1) ו־(2) בסעיף 28לט לחוק האימוץ}}, יוגשו גם המסמכים המנויים {{ח:חיצוני|חוק אימוץ ילדים#סעיף 28לט|בפסקאות האמורות}} כשהם מאומתים בידי נציג דיפלומטי או קונסולרי של מדינת החוץ בישראל ומתורגמים לעברית, כשהתרגום מאושר בידי נוטריון.
{{ח:תת|(ב)}} הורה בית המשפט על הגשת תסקיר פקיד סעד, יחולו הוראות {{ח:פנימי|סעיף 287|תקנות 287 עד 289}}.

{{ח:קטע2|פרק כב1|פרק כ״ב1: החזרת ילדים חטופים לחוץ לארץ|תיקון: תשנ״ו}}

{{ח:סעיף|295א|פרשנות|תיקון: תשנ״ו}}
{{ח:תת|(א)}} ההגדרות וההוראות {{ח:פנימי|פרק כ1|שבפרק כ׳1}} יחולו על {{ח:פנימי|פרק כב1|פרק זה}} במידה שאינן סותרות את הוראותיו, ובשינויים המחוייבים.
{{ח:תת|(ב)}} לשאר המונחים {{ח:פנימי|פרק כב1|בפרק זה}} תהא המשמעות שנודעת להם {{ח:חיצוני|חוק אמנת האג (החזרת ילדים חטופים)|בחוק אמנת האג (החזרת ילדים חטופים), התשנ״א–1991}} (להלן – החוק).

{{ח:סעיף|295ב|בית המשפט שאליו תוגש התובענה|תיקון: תשנ״ו}}
{{ח:ת}} תובענה להחזרת ילד לחוץ לארץ לפי האמנה תוגש במסירת כתב תביעה (להלן – התביעה) לבית המשפט שבתחום שיפוטו מצוי הילד; לא היה המקום ידוע לתובע יחולו הוראות {{ח:פנימי|סעיף 258ג|תקנה 258ג}}.

{{ח:סעיף|295ב1|המצאה למדינה|תיקון: תשס״ט}}
{{ח:ת}} המען להמצאת כתבי בי־דין לפי {{ח:פנימי|פרק כב1|פרק זה}} לרשות המרכזית יהיה משרד פרקליטות המדינה.

{{ח:סעיף|295ג|כתב התביעה|תיקון: תשנ״ו, תשנ״ח־2}}
{{ח:תת|(א)}} התביעה תוגש בתצהיר לפי {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 34ב|טופס 34ב שבתוספת הראשונה}}.
{{ח:תת|(ב)}} לתביעה יצורפו:
{{ח:תתת|(1)}} החלטה או הסכם מאומתים בדבר זכותו של התובע שהילד יהיה במשמורתו או העתק מאומת שלהם;
{{ח:תתת|(2)}} כל מסמך אחר לביסוס התביעה לרבות תעודה בדבר הדין הנוהג במקום מגוריו הרגיל של הילד;
{{ח:תתת|(3)}} תצהיר מאת כל אדם שהוא עד נדרש לדעת התובע.
{{ח:תת|(ג)}} הוראות {{ח:פנימי|סעיף 258ח|תקנה 258ח}} יחולו על תצהיר שיוגש לפי תקנה זו.
{{ח:תת|(ד)}} לא הגיש התובע איזה מן המסמכים האמורים בתקנת משנה (ב), לרבות העדר אימות כאמור, ידון בית המשפט בתביעה ואולם רשאי הוא ליתן לכך משקל בהחלטתו.

{{ח:סעיף|295ד|המשיב לתביעה|תיקון: תשנ״ו}}
{{ח:ת}} בכתב התביעה יצוין כמשיב לתביעה מי שלדעתו של התובע מחזיק בילד ומי שהוא צד מעונין (להלן כולם – המשיב).

{{ח:סעיף|295ה|בקשה לסעד ביניים|תיקון: תשנ״ו, תשס״ט}}
{{ח:תת|(א)}} עם הגשת התביעה יכול התובע להגיש כל בקשה לסעד ביניים.
{{ח:תת|(ב)}} בית המשפט יחליט בבקשה לסעד ביניים עם הגשתה על פי צד אחד, בענינים המפורטים להלן:
{{ח:תתת|(1)}} צו עיכוב יציאה מן הארץ נגד הילד או נגד מי שמחזיק בו;
{{ח:תתת|(2)}} צו האוסר על יציאתו של הילד ממקום המפורט בצו;
{{ח:תתת|(3)}} צו להפקדת כל דרכון ותעודת מעבר על שם הילד או שהילד רשום בו;
{{ח:תתת|(4)}} צו המורה למשטרת ישראל לחקור את נסיבות החטיפה, לאתר את מקום הימצאו של הילד ולסייע לפקיד סעד להביא את הילד לפני בית המשפט;
{{ח:תתת|(5)}} צו המופנה לרשויות שיפוטיות או מינהליות אחרות שלא לדון בענינו של הילד לפי {{ח:חיצוני|חוק אמנת האג (החזרת ילדים חטופים)#תוספת פרט 16|סעיף 16 בתוספת לחוק}};
{{ח:תתת|(6)}} כל צו שלדעתו ימנע פגיעה נוספת בילד או בזכויות של צדדים מעוניינים או אשר יבטיח החזרתו מרצון של הילד או למען יישוב מחלוקות בדרכי שלום.
{{ח:תת|(ג)}} העתק צו לפי סעיף (ב)(4) יומצא על ידי המבקש ליועץ המשפטי לממשלה.

{{ח:סעיף|295ו|המצאת כתב התביעה|תיקון: תשנ״ו}}
{{ח:ת}} הודעה על מועד הדיון בתביעה, והעתק מן התביעה ומצורפיה, וכן כל צו שבית המשפט נתן יומצאו למשיב בסמוך, ככל האפשר, לקביעת מועד הדיון בתביעה, על ידי פקיד בית המשפט, על ידי מי שהוסמך בכתב בידי בית המשפט באופן אחר, הכל כפי שיקבע בית המשפט.

{{ח:סעיף|295ז|תשובת המשיב|תיקון: תשנ״ו, תשס״ט}}
{{ח:תת|(א)}} תשובת המשיב תוגש בתוך שלושה עשר ימים מיום שהומצאה למשיב הודעה על מועד הדיון בתביעה ולא יאוחר מיומיים לפני מועד הדיון בתביעה, לפי המוקדם; המשיב יצרף לתשובה תצהיר לפי {{ח:פנימי|סעיף 258ח|תקנה 258ח}} וכל מסמך אשר בא לבסס את תשובתו, וכן תצהיר מאת כל אדם שהוא עד נדרש לדעת המשיב; הוראות {{ח:פנימי|סעיף 258ח|תקנה 258ח}} יחולו על תצהיר שיוגש לפי תקנה זו.
{{ח:תת|(ב)}} תשובת המשיב תוגש לבית המשפט והעתק ממנה ומצורפיה יומצאו, בו ביום, במישרין לבעלי הדין האחרים.

{{ח:סעיף|295ח|מועד הדיון בתביעה|תיקון: תשנ״ו}}
{{ח:ת}} הדיון בתביעה יתקיים לא יאוחר מחמישה עשר ימים ממועד הגשת התביעה.

{{ח:סעיף|295ט|הזמנת עדים וחקירתם|תיקון: תשנ״ו}}
{{ח:תת|(א)}} ביקש בעל דין לחקור את מי שהצהיר מטעם בעל הדין שכנגד, או לזמן עדים מטעמו שלטענתו לא ניתן היה להגיש את עדותם בתצהירים, רשאי בית המשפט שלא להתיר את החקירה או את מתן העדות אם לא ראה צורך בכך לשם בירור העובדות והזמנתם אינה ניתנת להיעשות באופן מיידי.
{{ח:תת|(ב)}} בית המשפט רשאי לדרוש, מטעמים מיוחדים שיירשמו, שבעל דין יתייצב לחקירה או לקבוע דרך אחרת לחקירה.
{{ח:תת|(ג)}} חקירת העדים ומתן העדות לפי תקנות משנה (א) ו־(ב) יתקיימו לא יאוחר מחמישה ימים לאחר הדיון הראשון.
{{ח:תת|(ד)}} לא התייצב לחקירה מצהיר, לרבות בעל דין שהצהיר, לא ידחה בית המשפט את התביעה וידון בה לגופה, ורשאי הוא ליתן לכך משקל בפסק הדין.
{{ח:תת|(ה)}} היה הילד בגיל וברמת בגרות שמן הראוי להביא בחשבון את השקפותיו, לא יחליט בית המשפט בתביעה לפני שישמע אותו, אלא אם כן לא ראה בית המשפט צורך בכך מטעמים מיוחדים שיירשמו.

{{ח:סעיף|295י|הדיון בתביעה|תיקון: תשנ״ו}}
{{ח:תת|(א)}} במועד הדיון רשאי בית המשפט לתת צו להחזרת הילד לאלתר למקום מגוריו הרגיל, ואף לפי צד אחד, ובלבד שההזמנה לדיון הומצאה למשיב או לבא כוחו; לא התייצב התובע לדיון והמשיב התייצב, לא ידחה בית המשפט את התביעה וידון בה לגופה.
{{ח:תת|(ב)}} עם מתן הצו לפי תקנת משנה (א) יתן בית המשפט הוראות לאופן ביצוע החזרת הילד, לרבות מתן הוראות לפקיד סעד ולמשטרת ישראל.
{{ח:תת|(ג)}} הדיון בתביעה לא יעוכב אף אם מתנהל דיון בענין הנוגע לילד בפני רשות שיפוטית אחרת, והוראות {{ח:פנימי|סעיף 295יב|תקנה 295יב}} יחולו על תקנה זו.

{{ח:סעיף|295יא|ראיות נוספות|תיקון: תשנ״ו, תשנ״ז}}
{{ח:תת|(א)}} לפני מתן פסק הדין, רשאי בית המשפט לדרוש מהתובע להמציא לו החלטה או קביעה מרשויות המדינה שבה נמצא מקום מגוריו הרגיל של הילד, כי הרחקתו או אי החזרתו נעשתה שלא כדין כאמור {{ח:חיצוני|חוק אמנת האג (החזרת ילדים חטופים)#תוספת פרט 3|בסעיף 3 בתוספת לחוק}}.
{{ח:תת|(ב)}} טען המשיב כי החזרת הילד תחשוף אותו לנזק כאמור {{ח:חיצוני|חוק אמנת האג (החזרת ילדים חטופים)#תוספת פרט 13|בסעיף 13(ב) בתוספת לחוק}} או כי החזרת הילד פוגעת בעקרונות המפורטים {{ח:חיצוני|חוק אמנת האג (החזרת ילדים חטופים)#תוספת פרט 20|בסעיף 20 בתוספת לחוק}}, יביא ראיות ברורות ומשכנעות לביסוס טענתו, ורשאי בית המשפט לדרוש ממנו להביא ראיות נוספות לשם כך.

{{ח:סעיף|295יב|צו שנתנה רשות שיפוטית אחרת|תיקון: תשנ״ו}}
{{ח:ת}} ניתנו צו או החלטה בנוגע לילד בידי רשות שיפוטית אחרת כאמור {{ח:חיצוני|חוק אמנת האג (החזרת ילדים חטופים)#תוספת פרט 17|בסעיף 17 בתוספת לחוק}}, לא יביא בית המשפט בחשבון את עצם עובדת מתן הצו או ההחלטה, אולם רשאי הוא להתחשב בנימוקים להחלטה או לצו בשיקוליו בענין החזרת הילד.

{{ח:סעיף|295יג|החלטת בית המשפט בתביעה|תיקון: תשנ״ו, תשס״ט}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט יתן פסק דין מנומק בתביעה לא יאוחר מששה שבועות מהיום שבו הוגשה התביעה; בית המשפט רשאי ליתן את פסק הדין שלא בנוכחות מי מבעלי הדין, אם ראה כי הצד שלא הופיע הוזמן כדין לשמיעת פסק הדין.
{{ח:תת|(א1)}} חלפו שישה שבועות מיום הגשת התביעה וטרם נתן בית המשפט פסק דין כאמור בתקנת משנה (א), ייתן על כך הודעה מנומקת לסגן נשיא בית המשפט והוא יודיע לנשיא בית המשפט העליון; מנהל בתי המשפט יעביר לרשות המרכזית, לפי בקשתה, מידע על סיבות העיכובים במתן פסקי דין לפי {{ח:חיצוני|חוק אמנת האג (החזרת ילדים חטופים)|החוק}}.
{{ח:תת|(ב)}} החליט בית המשפט להחזיר את הילד למקום מגוריו הרגיל, והתקיימו או עשויים להתקיים הליכים בענינו של הילד בפני רשות שיפוטית אחרת, יורה בית המשפט בהחלטתו בענין אותם הליכים כאמור {{ח:חיצוני|חוק אמנת האג (החזרת ילדים חטופים)#תוספת פרט 16|בסעיף 16 לתוספת לחוק}}.

{{ח:סעיף|295יד|ערעור|תיקון: תשנ״ו, תשס״ט}}
{{ח:תת|(א)}} ערעור על פסק דין בתביעה או בערעור (להלן – ערעור על פסק דין) ועל החלטה אחרת יוגש לא יאוחר משבעה ימים מיום המצאת פסק הדין או ההחלטה לידי המערער; כתב הערעור יימסר בידי המערער במישרין לבעלי הדין האחרים ביום הגשתו לבית המשפט.
{{ח:תת|(ב)}} המועד שייקבע לדיון בערעור על פסק הדין יהא לא יאוחר מעשרה ימים מהיום שבו הוגש הערעור, ועל החלטה אחרת – לא יאוחר משבעה ימים; עיקרי טיעון מטעם בעלי הדין יוגשו לבית המשפט לא יאוחר מיומיים לפני הדיון בערעור והעתק מהם יימסר במישרין לבעלי הדין האחרים ביום הגשתם לבית המשפט.
{{ח:תת|(ג)}} בית המשפט שלערעור יתן החלטה בערעור על פסק דין לא יאוחר משלושים ימים מיום הגשת הערעור, ובערעור על החלטה אחרת – תוך עשרה ימים.
{{ח:תת|(ד)}} ערעור על החלטה אחרת לא יעכב את הדיון בתביעה.
{{ח:תת|(ה)}} {{ח:פנימי|סעיף 201|תקנה 201}} לענין ביטול פסק הדין שניתן על פי צד אחד לא תחול על פסק דין לפי {{ח:פנימי|פרק כב1|פרק זה}}.

{{ח:סעיף|295טו|פטור מערובה|תיקון: תשנ״ו, תשנ״ז}}
{{ח:ת}} רשות שיפוטית לא תדרוש ערובה, התחייבות עצמית או ערבות של צד ג׳ לתשלום הוצאות הכרוכות בהליכים על פי האמנה, לרבות בקשות ביניים במסגרת התביעה והליכים לפי {{ח:פנימי|סעיף 295יד|תקנה 295יד}}.

{{ח:סעיף|295טז|הוצאות התובע|תיקון: תשנ״ו}}
{{ח:ת}} נתן בית המשפט פסק דין להחזרת הילד, רשאי הוא להטיל על המשיב את הוצאותיו של התובע, לרבות הוצאות נסיעה, הוצאות הכרוכות באיתור הילד, שכר טרחת עורך דין והוצאות הכרוכות בהחזרת הילד.

{{ח:סעיף|295יז|שפת המסמכים|תיקון: תשנ״ו, תשס״ט}}
{{ח:ת}} מסמכים שהוגשו לבית המשפט שאינם בעברית ילוו בתרגום מאושר לעברית, ואולם רשאי בית המשפט לפטור בעל דין מתרגום מסמך משפה אחרת לעברית; אין באמור כדי לפגוע בזכותו של בעל דין אחר לקבל, לפי בקשתו, תרגום של המסמך לעברית.

{{ח:סעיף|295יח|אין צורך באימות מסמכים|תיקון: תשנ״ו}}
{{ח:ת}} מבלי לגרוע מהאמור {{ח:פנימי|סעיף 295ג|בתקנות 295ג}} {{ח:פנימי|סעיף 295יז|ו־295יז}}, כל מסמך אחר שיוגש לבית המשפט, אין לדרוש לגביו אימות נוטריוני, דיפלומטי או קונסולרי.

{{ח:סעיף|295יט|הכרה בהחלטות חוץ|תיקון: תשנ״ו}}
{{ח:ת}} בית המשפט רשאי בפסק הדין להביא בחשבון בשיקוליו, החלטה שיפוטית או מינהלית שניתנה במדינה שבה נמצא מקום מגוריו הקבוע של הילד, גם אם לא נתמלאו התנאים לכך לפי {{ח:חיצוני|חוק אכיפת פסקי חוץ#סעיף 11|סעיף 11 לחוק אכיפת פסקי חוץ, התשי״ח–1958}}.

{{ח:סעיף|295כ|הארכת מועדים|תיקון: תשנ״ו}}
{{ח:ת}} על אף האמור {{ח:פנימי|סעיף 528|בתקנה 528}} לא יאריך בית המשפט מועד שנקבע {{ח:פנימי|פרק כב1|בפרק זה}} מטעמים מיוחדים שיירשמו, אלא באישור נשיא בית המשפט שדן בתביעה או בערעור.

{{ח:סעיף|295כא|בקשה לאכיפת זכות ביקור בישראל|תיקון: תשנ״ו}}
{{ח:ת}} על תביעה לאכיפת זכות ביקור לגבי ילד הנמצא בישראל יחולו ההוראות החלות על תביעה להחזרת ילד, בשינויים המחוייבים לפי הענין.

{{ח:סעיף|295כב|בקשה לקבלת החלטה בדבר הרחקה שלא כדין|תיקון: תשס״ט}}
{{ח:ת}} בקשה לקבלת החלטה בדבר הרחקה או אי־החזרה שלא כדין, לפי {{ח:חיצוני|חוק אמנת האג (החזרת ילדים חטופים)#תוספת פרט 15|סעיף 15 לתוספת לחוק}}, תוגש על ידי הטוען כי ילד הורחק ממנו או לא הוחזר אליו שלא כדין, בין אם היתה דרישה של הרשות המרכזית במדינת החוץ אליה הורחק הילד ובין אם לאו.

{{ח:קטע2|פרק כג|פרק כ״ג: ירושה {{ח:הערה|(בוטל)}}|תיקון: תשנ״ח־4}}

{{ח:סעיף*}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|({{ח:פנימי|פרק כג|הפרק}} בוטל, ראו {{ח:חיצוני|תקנות הירושה|תקנות הירושה, התשנ״ח–1998}}).}}

{{ח:קטע3|פרק כג סימן א|סימן א׳: פרשנות ותחולה {{ח:הערה|(בוטל)}}|תיקון: תשנ״ח־4}}

{{ח:סעיף|296||תיקון: תשנ״ח־4|אחר=[יר/1]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|297||תיקון: תשנ״ח־4|אחר=[יר/3]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:קטע3|פרק כג סימן ב|סימן ב׳: צו ירושה וצו קיום צוואה {{ח:הערה|(בוטל)}}|תיקון: תשנ״ח־4}}

{{ח:סעיף|298||תיקון: תשנ״ח־4|אחר=[יר/4]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|299||תיקון: תשנ״ח־4|אחר=[יר/4א]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|300||תיקון: תשמ״ו־2, תשנ״ח־4|אחר=[יר/5]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|301||תיקון: תשנ״ח־4|אחר=[יר/6]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|302||תיקון: תשנ״ח־4|אחר=[יר/7]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|303||תיקון: תשמ״ז־3, תשנ״ח־4|אחר=[יר/8]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|304||תיקון: תשנ״ח־4|אחר=[יר/13]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|305||תיקון: תשמ״ו־2, תשנ״ח־4|אחר=[יר/15]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|306||תיקון: תשנ״א־3, תשנ״ח־4|אחר=[יר/9]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|307||תיקון: תש״ן, תשנ״ח־4|אחר=[יר/10]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|308||תיקון: תשנ״ח־4|אחר=[יר/14, 17, 16, 14א]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|309||תיקון: תשנ״ח־4|אחר=[יר/10 סיפא, 11]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|310||תיקון: תשנ״ח־4|אחר=[יר/12, 13 אמצע]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|311||תיקון: תשנ״ח־4|אחר=[יר/14]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|312||תיקון: תש״ן, תשנ״ח־4|אחר=[יר/19]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|313||תיקון: תשנ״ח־4|אחר=[יר/20]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|314||תיקון: תשנ״ח־4|אחר=[יר/18]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|315||תיקון: תשנ״ח, תשנ״ח־4|אחר=[יר/21]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|316||תיקון: תשמ״ו־2, תשנ״ח־4|אחר=[יר/52]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:קטע3|פרק כג סימן ג|סימן ג׳: מזונות מן העזבון {{ח:הערה|(בוטל)}}|תיקון: תשנ״ח־4}}

{{ח:סעיף|317||תיקון: תשנ״ח, תשנ״ח־4|אחר=[יר/22]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|318||תיקון: תשנ״ח־4|אחר=[יר/23]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|319||תיקון: תשנ״ח־4|אחר=[יר/24]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|320||תיקון: תשנ״ח־4|אחר=[יר/25]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:קטע3|פרק כג סימן ד|סימן ד׳: הנהלת העיזבון {{ח:הערה|(בוטל)}}|תיקון: תשנ״ח־4}}

{{ח:סעיף|321||תיקון: תשמ״ט, תשנ״ח־4|אחר=[יר/26]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|322||תיקון: תשנ״ח־4|אחר=[יר/27]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|323||תיקון: תשנ״ח־4|אחר=[יר/28]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|324||תיקון: תשנ״ח־4|אחר=[יר/29]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|325||תיקון: תשנ״ח־4|אחר=[יר/30]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|326||תיקון: תשנ״ח־4|אחר=[יר/31]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|327||תיקון: תשמ״ט, תשנ״ב־3, תשנ״ה־2, תשנ״ח־4|אחר=[יר/32]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|328||תיקון: תשמ״ט, תשנ״ח־4|אחר=[יר/33]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|329||תיקון: תשנ״ח־4|אחר=[יר/34–37]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|330||תיקון: תשנ״ח־4|אחר=[יר/38]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|331||תיקון: תשמ״ט, תשנ״ח־4|אחר=[יר/39]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|332||תיקון: תשנ״ח־4|אחר=[יר/40]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|332א||תיקון: תשמ״ט, תשנ״ח־4}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|333||תיקון: תשנ״ח־4|אחר=[יר/41]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|333א||תיקון: תשנ״ה־2, תשנ״ה־3, תשנ״ח־4}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:קטע3|פרק כג סימן ה|סימן ה׳: הפקדה, עריכה ומסירה של צוואות {{ח:הערה|(בוטל)}}|תיקון: תשנ״ח־4}}

{{ח:סעיף|334||תיקון: תשנ״א־2, תשנ״ח־4|אחר=[יר/42, 43, 47]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|335||תיקון: תשנ״ח־4|אחר=[יר/46]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|336||תיקון: תשנ״ח־4|אחר=[יר/44]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|337||תיקון: תשנ״ח־4|אחר=[יר/45]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|338||תיקון: תשנ״ח־4|אחר=[יר/48]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:קטע3|פרק כג סימן ו|סימן ו׳: שונות {{ח:הערה|(בוטל)}}|תיקון: תשנ״ח־4}}

{{ח:סעיף|339||תיקון: תשנ״ח־4|אחר=[יר/50]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|340||תיקון: תשנ״ח־4|אחר=[יר/53]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|341||תיקון: תשמ״ט, תשנ״ח־4|אחר=[יר/54]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|342||תיקון: תשנ״ח־4|אחר=[יר/55]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:קטע2|פרק כד|פרק כ״ד: היתר נישואין}}

{{ח:סעיף|343|בקשה להיתר נישואין}}
{{ח:ת}} בבקשה להיתר נישואין לפי {{ח:חיצוני|חוק גיל הנישואין#סעיף 5א|סעיף 5א לחוק גיל הנישואין, התש״י–1950}}, יהיה המשיב היועץ המשפטי לממשלה.

{{ח:קטע2|פרק כד1|פרק כ{{ח:הערה|"}}ד1: התרת נישואין במקרים מיוחדים|תיקון: תשנ״ה־2}}

{{ח:סעיף|343א|הגדרות|תיקון: תשנ״ה־2, תשס״ו}}
{{ח:ת}} {{ח:פנימי|פרק כד1|בפרק זה}} –
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”החוק“ – {{ח:חיצוני|חוק שיפוט בעניני התרת נישואין (מקרים מיוחדים וסמכות בין-לאומית)|חוק שיפוט בעניני התרת נישואין (מקרים מיוחדים וסמכות בין־לאומית), התשכ״ט–1969}};
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”התרת נישואין“ – כהגדרתה {{ח:חיצוני|חוק שיפוט בעניני התרת נישואין (מקרים מיוחדים וסמכות בין-לאומית)#סעיף 6|בסעיף 6 לחוק}}.

{{ח:סעיף|343ב|תחולת הוראות|תיקון: תשנ״ה־2, תשס״ו}}
{{ח:תת|(א)}} הוראות {{ח:פנימי|פרק כד1|פרק זה}} יחולו על הגשת תובענה להתרת נישואין ({{ח:פנימי|פרק כד1|בפרק זה}} – תובענה) לבית משפט ועל הדיון בה.
{{ח:תת|(ב)}} הוראות אחרות שבתקנות אלה יחולו בתובענה ככל שאינן סותרות {{ח:פנימי|פרק כד1|פרק זה}} ובשינויים המחוייבים לפי הענין.

{{ח:סעיף|343ג|צורת התובענה ותוכנה|תיקון: תשנ״ה־2, תשס״ו}}
{{ח:תת|(א)}} הוגשה לבית המשפט תובענה בידי בן זוג, יהיה בן הזוג האחר הנתבע בה; הוגשה התובענה בידי שני בני הזוג – לא יצויין בה נתבע.
{{ח:תת|(ב)}} התובענה תוגש בשלושה עותקים ותכיל פרטים אלה:
{{ח:תתת|(1)}} שמו של כל אחד מבני הזוג, דתו, ואם הוא נוצרי – העדה הדתית שאליה הוא משתייך, אזרחותו או אזרחויותיו, מספר הזהות או מספר הדרכון שלו, מקום מושבו ומענו; היו לבני הזוג ילדים קטינים משותפים – יכללו בתובענה פרטים כאמור גם לגביהם;
{{ח:תתת|(2)}} מקום מושבם המשותף האחרון של בני הזוג;
{{ח:תתת|(3)}} תאריך טקס או טקסי הנישואין של בני הזוג, מקום עריכתם והדין שלפיהם נערכו;
{{ח:תתת|(4)}} הנימוקים שבעובדה ושבחוק שעליהם מתבססת התובענה;
{{ח:תתת|(5)}} היתה התובענה נסמכת על דין חוץ, תצורף לה חוות דעת של מומחה לדין החוץ, המבססת את העילה להתרת הנישואין.

{{ח:סעיף|343ד|צירוף מסמכים|תיקון: תשנ״ה־2, תשס״ו}}
{{ח:ת}} לתובענה יצורפו מסמכים אלה:
{{ח:תת|(1)}} {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 43א|טופס 43א שבתוספת הראשונה}}, כשהוא ממולא בידי התובע, בצירוף מסמכים המעידים על דתו של כל אחד מבני הזוג;
{{ח:תת|(2)}} תצהיר לאימות העובדות הכלולות בתובענה, ואם הוגשה בידי שני בני הזוג – תצהיר של שניהם; היתה התובענה להכריז על ביטול הנישואין מעיקרם, יצורף לה תצהיר של אדם אחר לאימות העובדות שעליהן היא מתבססת;
{{ח:תת|(3)}} תעודות הנישואין של בני הזוג, אם הן מצויות בידי התובע או העתק צילומי מאומת שלהן, או תמצית רישום מאושרת של הנישואין ממדינת החוץ שבה נערכו;
{{ח:תת|(4)}} העתק או תמצית מאושרת מן הרישום לפי {{ח:חיצוני|חוק מרשם האוכלוסין|חוק מרשם האוכלוסין, התשכ״ה–1965}}, לגבי התובע, לרבות תיקונים שנעשו ברישום ושאינם שינויי מען;
{{ח:תת|(5)}} {{ח:הערה|(נמחקה);}}
{{ח:תת|(6)}} תרגום לעברית של כל מסמך מצורף הכתוב בשפה אחרת, כשהוא מאושר.

{{ח:סעיף|343ה|המצאה|תיקון: תשנ״ה־2, תשס״ו}}
{{ח:ת}} הוגשה התובענה בידי אחד מבני הזוג בלבד, רשאי בית המשפט להתיר את המצאת כתב התביעה, על מצורפיו, לנתבע אל מחוץ לתחום השיפוט לפי {{ח:פנימי|סעיף 500|תקנה 500(9)}}, בהתקיים אחת הזיקות המנויות {{ח:חיצוני|חוק שיפוט בעניני התרת נישואין (מקרים מיוחדים וסמכות בין-לאומית)#סעיף 2|בסעיף 2 לחוק}}; התיר בית המשפט את המצאת כתב התביעה כאמור, יצרף התובע לכתב התביעה, על מצורפיו, תרגום מאושר שלהם לשפת הארץ שאליה יומצאו.

{{ח:סעיף|343ו|כתב הגנה|תיקון: תשנ״ה־2, תשס״ו}}
{{ח:תת|(א)}} כתב הגנה יוגש בשלושה עותקים, ואם הנתבע מתנגד לתובענה יפרט בו את נימוקיו.
{{ח:תת|(ב)}} הנתבע יצרף לכתב ההגנה –
{{ח:תתת|(1)}} {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 43ב|טופס 43ב}} שמילא ומסמכים המעידים על דתו, ככל שלא צורפו בידי התובע;
{{ח:תתת|(2)}} תצהיר לאימות העובדות הכלולות בו;
{{ח:תתת|(3)}} העתק או תמצית מאושרת מן הרישום לפי {{ח:חיצוני|חוק מרשם האוכלוסין|חוק מרשם האוכלוסין, התשכ״ה–1965}}, לגבי הנתבע, לרבות תיקונים שנעשו ברישום, שאינם שינויי מען;
{{ח:תתת|(4)}} חוות דעת של מומחה אחר לדין החוץ, אם רצה הנתבע לחלוק על פרטים הכלולים בחוות הדעת של המומחה לדין החוץ שהגיש התובע כאמור {{ח:פנימי|סעיף 343ג|בתקנה 343ג(ב)(5)}};
{{ח:תתת|(5)}} כל מסמך אחר שבידו לביסוס טענותיו, ככל שלא צורף בידי התובע;
{{ח:תתת|(6)}} תרגום לעברית של כל מסמך מצורף הכתוב בשפה אחרת, כשהוא מאושר.
{{ח:תת|(ג)}} עותק מכתב ההגנה ומצורפיו יומצא לתובע.

{{ח:סעיף|343ז|פניה לבית דין דתי|תיקון: תשנ״ה־2, תשס״א־2, תשס״ו}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט יפנה לראש בית הדין הדתי הנוגע בדבר כאמור {{ח:חיצוני|חוק שיפוט בעניני התרת נישואין (מקרים מיוחדים וסמכות בין-לאומית)#סעיף 3|בסעיף 3(א) לחוק}} (להלן – בית הדין הדתי), על יסוד כתבי הטענות, או אם ראה צורך בכך, לאחר חקירת המצהירים על תצהיריהם.
{{ח:תת|(ב)}} פניה כאמור בתקנת משנה (א) תישלח לפי {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 43ג|טופס 43ג שבתוספת הראשונה}}, בצירוף המסמכים האמורים בו; הודעה על הפניה תישלח לצדדים.
{{ח:תת|(ג)}} מצא בית המשפט כי לא התקיימו התנאים האמורים {{ח:חיצוני|חוק שיפוט בעניני התרת נישואין (מקרים מיוחדים וסמכות בין-לאומית)#סעיף 3|בסעיף 3(א) לחוק}} לצורך פניה לבית הדין הדתי, או כי נתקיימו התנאים לדיון בבית המשפט לפי {{ח:חיצוני|חוק שיפוט בעניני התרת נישואין (מקרים מיוחדים וסמכות בין-לאומית)#סעיף 3|סעיף 3(ד) לחוק}}, ישלח הודעה על כך לצדדים, בצירוף קביעת בית הדין הדתי לפי {{ח:חיצוני|חוק שיפוט בעניני התרת נישואין (מקרים מיוחדים וסמכות בין-לאומית)#סעיף 3|סעיף 3(ד) לחוק}}, אם היתה, ויקבע מועד לדיון.

{{ח:סעיף|343ז1|הודעה על העברת תובענה לבית דין דתי|תיקון: תשס״ו}}
{{ח:ת}} הועברה התובענה לבית דין דתי בהתאם {{ח:חיצוני|חוק שיפוט בעניני התרת נישואין (מקרים מיוחדים וסמכות בין-לאומית)#סעיף 3|לסעיף 3(ג) לחוק}}, ישלח בית המשפט הודעה על כך לצדדים וליועץ המשפטי לממשלה, בצירוף הקביעה של בית הדין הדתי לפי {{ח:חיצוני|חוק שיפוט בעניני התרת נישואין (מקרים מיוחדים וסמכות בין-לאומית)#סעיף 3|הסעיף האמור}}.

{{ח:סעיף|343ח|הדיון בתובענה|תיקון: תשנ״ה־2, תשס״ו}}
{{ח:תת|(א)}} הוגש לבית המשפט הסכם גירושין, יברר בית המשפט אם הוא נעשה מרצון חופשי, יבדוק את ההסכם על פי הדין החל עליו, ורשאי הוא לאשר את ההסכם.
{{ח:תת|(ב)}} לא הוגש לבית המשפט הסכם גירושין יחליט בית המשפט בענייני התרת הנישואין על פי הדין החל לפי {{ח:חיצוני|חוק שיפוט בעניני התרת נישואין (מקרים מיוחדים וסמכות בין-לאומית)|החוק}}.
{{ח:תת|(ג)}} {{ח:הערה|(נמחקה).}}

{{ח:סעיף|343ט|פסק דין להתרת נישואין|תיקון: תשנ״ה־2}}
{{ח:ת}} בתיתו פסק דין לענין התרת נישואין רשאי בית המשפט לקבוע מהו המועד שבו רואים את בני הזוג כפנויים לענין עבירת ריבוי נישואין; לא עשה כן – רואים את בני הזוג כפנויים רק משעה שפסק הדין הוא חלוט.

{{ח:סעיף|343י|בקשה לנשיא בית המשפט העליון|תיקון: תשס״ו}}
{{ח:תת|(א)}} בקשת בן זוג או שני בני הזוג מנשיא בית המשפט העליון לקבוע סמכות שיפוט לפי {{ח:חיצוני|חוק שיפוט בעניני התרת נישואין (מקרים מיוחדים וסמכות בין-לאומית)#סעיף 3|סעיף 3(ה) לחוק}} ({{ח:פנימי|פרק כד1|בפרק זה}} – הבקשה), תהא בכתב ותוגש לפי הוראות {{ח:פנימי|סעיף 241|תקנה 241(א)}}; הבקשה תוגש בתוך ארבעה עשר ימים מיום המצאת ההודעה לפי {{ח:פנימי|סעיף 343ז1|תקנה 343ז1}}, ויצורפו לה העתקים מכתבי הטענות בתובענה ומהודעות בית המשפט, על מצורפיהם.
{{ח:תת|(ב)}} החליט נשיא בית המשפט העליון, לאחר שעיין בבקשה, שאין היא מצריכה תשובה, ידחנה מיד.
{{ח:תת|(ג)}} החליט נשיא בית המשפט העליון שהבקשה מצריכה תשובה –
{{ח:תתת|(1)}} ימציא המבקש עותק מן הבקשה לבן זוגו וליועץ המשפטי לממשלה, ויחולו הוראות {{ח:פנימי|פרק כ סימן א|סימן א׳ בפרק כ׳}}, בשינויים המחויבים;
{{ח:תתת|(2)}} תומצא הודעה על הגשת הבקשה לבית הדין הדתי שאליו הועברה התובענה לפי {{ח:חיצוני|חוק שיפוט בעניני התרת נישואין (מקרים מיוחדים וסמכות בין-לאומית)#סעיף 3|סעיף 3(ג) לחוק}}, ורשאי הנשיא להורות לבית הדין לעכב את המשך הדיון בה עד להחלטתו בענין סמכות השיפוט; החלטה כאמור תומצא גם לבני הזוג.
{{ח:תת|(ד)}} בקשת היועץ המשפטי לממשלה לקבוע את סמכות השיפוט לפי {{ח:חיצוני|חוק שיפוט בעניני התרת נישואין (מקרים מיוחדים וסמכות בין-לאומית)#סעיף 3|סעיף 3(ה) לחוק}} תהא בכתב, ויחולו עליה הוראות {{ח:פנימי|פרק כד1|פרק זה}}, בשינויים המחויבים.

{{ח:קטע2|פרק כד2|פרק כ״ד2: ברית זוגיות|תיקון: תשע״א־2}}

{{ח:סעיף|343יא|תחולה|תיקון: תשע״א־2}}
{{ח:ת}} על בקשות המוגשות לבית המשפט לפי {{ח:חיצוני|חוק ברית הזוגיות לחסרי דת|חוק ברית הזוגיות לחסרי דת, התש״ע–2010}} ({{ח:פנימי|פרק כד2|בפרק זה}} – חוק ברית הזוגיות) ועל הדיון בהן, יחולו תקנות אלה, ככל שאין בהן סתירה לאמור {{ח:חיצוני|חוק ברית הזוגיות לחסרי דת|בחוק ברית הזוגיות}} ובכפוף להוראות {{ח:פנימי|פרק כד2|פרק זה}}.

{{ח:סעיף|343יב|בקשה ליישוב סכסוך להתרת ברית זוגיות|תיקון: תשע״א־2}}
{{ח:ת}} בקשה ליישוב סכסוך לפי {{ח:חיצוני|חוק ברית הזוגיות לחסרי דת#סעיף 11|סעיף 11(א) לחוק ברית הזוגיות}} תוגש לפי {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 43ד|טופס 43ד שבתוספת הראשונה}}, ותצורף לה הרצאת פרטים לפי {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 26א|טופס 26א בתוספת האמורה}} מאומת בתצהיר, אלא שבכל מקום {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 26א|בטופס 26א}} שבו נאמר ”נישואין“ יבוא ”נישואין/רישומי ברית זוגיות“.

{{ח:סעיף|343יג|בקשה בעניינו של פסול דין או מי שמונה לו אפוטרופוס|תיקון: תשע״א־2}}
{{ח:ת}} בקשה בעניינו של פסול דין או מי שמונה לו אפוטרופוס לאישור כי הוא מסוגל לתת הסכמה מדעת לבוא בברית הזוגיות לפי {{ח:חיצוני|חוק ברית הזוגיות לחסרי דת#סעיף 2|סעיף 2(7) לחוק ברית הזוגיות}} ובקשה בעניינו של אדם כאמור להתיר את ברית הזוגיות לפי {{ח:חיצוני|חוק ברית הזוגיות לחסרי דת#סעיף 10|סעיף 10(א) לחוק ברית הזוגיות}}, יומצאו –
{{ח:תת|(1)}} לפסול הדין או למי שמונה לו אפוטרופוס;
{{ח:תת|(2)}} לאפוטרופוס שמונה לו;
{{ח:תת|(3)}} ליועץ המשפטי לממשלה או בא כוחו;
{{ח:תת|(4)}} למי שבית המשפט הורה על כך.

{{ח:קטע2|פרק כה|פרק כ״ה: שינוי שם}}

{{ח:סעיף|344|בקשה לשינוי שמו של קטין או פסול־דין|אחר=[363ח]}}
{{ח:תת|(א)}} בבקשה לשינוי שמו של קטין או של פסול־דין לפי {{ח:חיצוני|חוק השמות#סעיף 13|סעיפים 13}} {{ח:חיצוני|חוק השמות|או 14 לחוק השמות, התשט״ז–1955 {{ח:הערה|[צ״ל: חוק השמות, התשט״ז–1956]}}}}, יהיה המשיב היועץ המשפטי לממשלה; הורה של קטין שאיננו מבקש בבקשה יצורף אליה כמשיב אם הוא בחיים.
{{ח:תת|(ב)}} בית המשפט הבא לאשר שינוי שם של קטין לפי תקנת משנה (א), כשאחד מהוריו או שניהם נפטרו, יזמין, אם אפשר, את הורי הנפטר ויתן להם הזדמנות להשמיע טענותיהם לענין שינוי השם; אולם רשאי בית המשפט שלא להזמינם אם נראה הדבר מוצדק בנסיבות הענין.

{{ח:קטע2|פרק כו|פרק כ״ו: קביעת גיל}}

{{ח:סעיף|345|הגדרה|אחר=[363ב]}}
{{ח:ת}} {{ח:פנימי|פרק כו|בפרק זה}}, ”הבקשה“ – בקשה לקביעת גילו של אדם, לרבות גיל מזערי, גיל מרבי ומתח גילים – או לשינויה.

{{ח:סעיף|346|מקום השיפוט והגשת הבקשה|תיקון: תשנ״ז, תשס״א־2|אחר=[363ג]}}
{{ח:תת|(א)}} הבקשה תוגש לבית המשפט לעניני משפחה שבאזור שיפוטו מצוי מקום מגוריו של מי שמבקשים את קביעת גילו; באין לו מקום מגורים בישראל, תוגש הבקשה לבית המשפט לענייני משפחה בתל־אביב־יפו.
{{ח:תת|(ב)}} הבקשה תוגש במספר עתקים מספיק בשביל בית המשפט ולשם המצאה לכל המשיבים, ובלבד שיהיו שני עתקים בשביל היועץ המשפטי לממשלה.

{{ח:סעיף|347|המשיבים|אחר=[363ד (א)–(ד)]}}
{{ח:תת|(א)}} בבקשת אדם המבקש קביעת גילו יהיה המשיב היועץ המשפטי לממשלה.
{{ח:תת|(ב)}} בבקשת אדם המבקש קביעת גילו של אדם אחר יהיו המשיבים האדם שמבקשים קביעת גילו והיועץ המשפטי לממשלה.
{{ח:תת|(ג)}} בבקשת היועץ המשפטי לממשלה יהיה המשיב האדם שמבקשים קביעת גילו.
{{ח:תת|(ד)}} אדם העלול להיפגע על ידי החלטת בית המשפט יצויין בבקשה כמשיב.

{{ח:סעיף|348|המשיבים בבקשת יוצא צבא|אחר=[363ד (ה)–(ז)]}}
{{ח:ת}} הוראת {{ח:חיצוני|חוק קביעת גיל#סעיף 7|סעיף 7 לחוק קביעת גיל, התשכ״ד–1963}}, תחול על הבקשה לכלול אדם באחת מקבוצות הגילים 17 עד 39 שנים ועד בכלל בגבר ו־17 עד 26 שנים ועד בכלל באשה, להוציאו מקבוצת גיל כאמור או לשנות מקומו בה, וינהגו כך:
{{ח:תת|(1)}} היה המבקש יוצא צבא כמשמעותו {{ח:חיצוני|חוק שירות בטחון|בחוק שירות בטחון, התשי״ט–1959 [נוסח משולב]}}, המשרת בשירות סדיר או הנמנה עם כוחות המילואים, תומצא הבקשה לשליש הראשי של צבא־הגנה לישראל;
{{ח:תת|(2)}} היה המבקש מיועד לשירות בטחון כמשמעותו {{ח:חיצוני|חוק שירות בטחון|בחוק האמור}}, תומצא הבקשה לראש מרכז גיוס באגף כוח אדם של צבא־הגנה לישראל.

{{ח:סעיף|349|צירוף משיבים אחרים|אחר=[363ה]}}
{{ח:ת}} בית המשפט רשאי לצוות על צירוף משיבים נוספים.

{{ח:סעיף|350|בקשות קודמות לקביעת גיל|אחר=[363ו]}}
{{ח:ת}} בבקשה יציין המבקש את מטרת הבקשה, ואם הוגשו לבית משפט בקשות לקביעת גילו לפני שהוגשה הבקשה הנדונה יפרט אותן ואת ההחלטות שניתנו בהן.

{{ח:סעיף|351|צירוף תצהיר ומסמכים|אחר=[363ז]}}
{{ח:תת|(א)}} המבקש קביעת גילו יצרף לבקשתו תצהיר לפי {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 44|טופס 44}} וכן תעודות אלה או תצלומים מהן:
{{ח:תתת|(1)}} תעודת לידה של המבקש או העתק מתוך ספרי הנפוס של הרישום המתייחס אליו, לפי הענין, וכן דרכון, תעודה או פנקס שרשום בהם תאריך לידתו;
{{ח:תתת|(2)}} תעודת נישואין או תעודת גירושין שלו, לפי הענין;
{{ח:תתת|(3)}} תעודות לידה של ילדיו;
{{ח:תתת|(4)}} כל מסמך אחר שברשותו אשר ניתן ללמוד ממנו מהו גילו;
{{ח:תתת|(5)}} לגבי מבקש שנולד בארץ – אישור מלשכת מרשם התושבים שבה מוחזק תיק המרשם שלו, שאין בפנקס הלידות רישום לידה שלו בשנה הרשומה בתיק המרשם כשנת לידתו.
{{ח:תת|(ב)}} אם אין בידי המבקש להמציא את התעודות המתאימות המפורטות בתקנת משנה (א)(1) עד (3) – יתן הסבר לכך.
{{ח:תת|(ג)}} בקשה שלא צורף אליה תצהיר כאמור בתקנה זו, לא תקובל במשרד הרישום של בית המשפט.
{{ח:תת|(ד)}} בית המשפט או הרשם רשאי בכל עת לדרוש מהמבקש שיתן בתצהיר פרטים נוספים ומפורטים יותר.

{{ח:קטע2|פרק כו1|פרק כ״ו1: אבהות או אימהות|תיקון: תשס״ה}}

{{ח:סעיף|351א|המצאה ליועץ המשפטי לממשלה|תיקון: תשס״ה}}
{{ח:ת}} העתק של כתב תביעה לאבהות או לאימהות ושל כל כתב הגנה בתובענה כאמור, יומצא ליועץ המשפטי לממשלה.

{{ח:קטע1|חלק ג2|חלק ג׳2: ענינים מיוחדים נוספים|תיקון: תשנ״ה־5}}
{{ח:קטע2|פרק כז|פרק כ״ז: אכיפת פסקי־חוץ}}

{{ח:סעיף|352|הגדרה|אחר=[330]}}
{{ח:ת}} {{ח:פנימי|פרק כז|בפרק זה}}, ”החוק“ – {{ח:חיצוני|חוק אכיפת פסקי-חוץ|חוק אכיפת פסקי־חוץ, התשי״ח–1958}}.

{{ח:סעיף|353|צורת הבקשה|תיקון: תשנ״ח|אחר=[331, 332]}}
{{ח:ת}} בקשה להכריז על פסק־חוץ – לרבות פסק־חוץ זמני וצו ביניים בעניני מזונות – כפסק אכיף, תוגש בכתב ויפורשו בה שמו ומענו של בית המשפט שנתן את פסק־החוץ ותאריך הפסק.

{{ח:סעיף|354|צירוף העתק פסק־החוץ ותצהיר|אחר=[333]}}
{{ח:ת}} לבקשה יצורפו –
{{ח:תת|(1)}} העתק מפסק־החוץ שאישרה רשות מוסמכת של המדינה שבה ניתן;
{{ח:תת|(2)}} תצהיר לאישור העובדות המוכיחות את קיומם של כל אחד מהתנאים הנקובים {{ח:חיצוני|חוק אכיפת פסקי-חוץ#סעיף 3|בסעיף 3 לחוק}}.

{{ח:סעיף|355|תרגום פסק־החוץ|אחר=[334]}}
{{ח:ת}} המבקש יגיש לבית המשפט, לפי דרישתו, תרגום פסק־החוץ לשפה העברית שאישרו נציג דיפלומטי או קונסולרי של ישראל המשמש בתפקידו במדינת הפסק, או של מדינת הפסק המשמש בתפקידו בישראל, או שאושר בדרך אחרת להנחת דעתו של בית המשפט או הרשם.

{{ח:סעיף|356|התנגדות המשיב|אחר=[335]}}
{{ח:תת|(א)}} רצה המשיב להתנגד לבקשה, יגיש לבית המשפט תשובה לבקשה תוך שלושים ימים מהיום שבו הומצא לו העתק הבקשה או תוך זמן ארוך מזה שקבע בית המשפט או הרשם.
{{ח:תת|(ב)}} משיב הכופר בקיומו של אחד התנאים הנקובים {{ח:חיצוני|חוק אכיפת פסקי-חוץ#סעיף 3|בסעיף 3 לחוק}}, יצרף לתשובתו תצהיר על כך.
{{ח:תת|(ג)}} לא הגיש המשיב תשובה כאמור לא יורשה להתנגד לבקשה.

{{ח:סעיף|357|הגבלה לנימוקים|אחר=[336]}}
{{ח:ת}} בית המשפט בדונו בבקשה לא ייזקק לנימוק שלא הוזכר בבקשה או בתשובת המשיב, אלא אם כן ראה ששמיעת הנימוק הנוסף דרושה למען הצדק.

{{ח:סעיף|358|חזרת המבקש מבקשתו|אחר=[337]}}
{{ח:ת}} עד להכרזת פסק־החוץ כפסק אכיף רשאי המבקש לחזור בו מבקשתו על ידי הגשת הודעה בכתב לבית המשפט ומסירת העתק ממנה למשיב; משעשה כן – בטלה הבקשה.

{{ח:סעיף|359|שער החליפין|אחר=[337א]}}
{{ח:ת}} לענין {{ח:חיצוני|חוק אכיפת פסקי-חוץ#סעיף 10|סעיף 10(ב) לחוק}}, יהא שער החליפין ביום התשלום – השער היציג שפרסם בנק ישראל לאחרונה לפני יום התשלום לאותו מטבע חוץ שבתשלומו חוייב החייב.

{{ח:סעיף|359א|אישור החלטה לצורך אכיפתה במדינה זרה|תיקון: תשס״א־3}}
{{ח:תת|(א)}} החלטה של בית משפט בישראל שהזוכה מבקש לאכפה במדינה זרה (בתקנה זו – ההחלטה), רשאי רשם בית המשפט שבו ניתנה ההחלטה, ליתן אישור כי אינה ניתנת עוד לערעור, כי היא סופית וכי ניתן לאכפה בישראל על פי בקשת הזוכה; האישור יכול שיתייחס לענינים האמורים, כולם או מקצתם.
{{ח:תת|(ב)}} בקשה לקבלת אישור כאמור בתקנת משנה (א) תוגש בכתב, ויצורפו אליה כל אלה:
{{ח:תתת|(1)}} העתק מאומת של ההחלטה;
{{ח:תתת|(2)}} הוגש ערעור על ההחלטה – העתק מאומת של כל החלטה שניתנה בערעור;
{{ח:תתת|(3)}} לא הוגש ערעור על ההחלטה – אישור מזכירות בית המשפט, כי לא הוגש ערעור על ההחלטה עד תום המועד שבו ניתן היה לערער עליה.

{{ח:קטע2|פרק כח|פרק כ״ח: סעד זמני}}
{{ח:קטע3|פרק כח סימן א|סימן א׳: כללי|תיקון: תשס״א־6}}

{{ח:סעיף|360|הגדרות|תיקון: תשנ״ו־2, תשנ״ז, תשס״א־6}}
{{ח:ת}} {{ח:פנימי|פרק כח|בפרק זה}} –
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”בית משפט“ – לרבות רשם שהוא שופט;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”הפסקת תובענה“ – לרבות דחיה ומחיקה של תובענה;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מחזיק“ – אדם, זולת המשיב בבקשה לסעד זמני, אשר ברשותו מצויים נכסים שלגביהם נתבקש או ניתן סעד זמני.

{{ח:סעיף|361|תחולת הוראות|תיקון: תשנ״ו־2, תשס״א־6}}
{{ח:ת}} הוראות פרקים אחרים בתקנות אלה יחולו ככל שאינן סותרות {{ח:פנימי|פרק כח|פרק זה}}, ובשינויים המחויבים לפי הענין.

{{ח:סעיף|362|בקשה לסעד זמני|תיקון: תשס״א־6}}
{{ח:תת|(א)}} הוגשה בקשה למתן סעד זמני במסגרת תובענה, רשאי בית המשפט ליתן את הסעד המבוקש, אם שוכנע, על בסיס ראיות מהימנות לכאורה בקיומה של עילת התובענה ובקיום התנאים המפורטים בהוראות המיוחדות {{ח:פנימי|פרק כח|בפרק זה}}, הנוגעים לסעד הזמני המבוקש.
{{ח:תת|(ב)}} בהחלטתו בדבר מתן הסעד הזמני, סוג הסעד, היקפו ותנאיו, לרבות לענין הערובה שעל המבקש להמציא, יביא בית המשפט בחשבון, בין השאר, שיקולים אלה:
{{ח:תתת|(1)}} הנזק שייגרם למבקש אם לא יינתן הסעד הזמני לעומת הנזק שייגרם למשיב אם יינתן הסעד הזמני, וכן נזק שעלול להיגרם למחזיק או לאדם אחר;
{{ח:תתת|(2)}} אם הבקשה הוגשה בתום לב ומתן הסעד צודק וראוי בנסיבות הענין, ואינו פוגע במידה העולה על הנדרש.

{{ח:סעיף|363|סעד זמני לפני הגשת תובענה ולאחר מתן פסק דין|תיקון: תשנ״ו־2, תשס״א־6}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט רשאי ליתן סעד זמני בטרם הוגשה תובענה, אם שוכנע כי הדבר מוצדק בנסיבות הענין, ובלבד שתוקפו של הצו יהיה מותנה בהגשת התובענה בתוך שבעה ימים ממועד מתן הצו או בתוך מועד אחר, שקבע בית המשפט מטעמים מיוחדים שיירשמו.
{{ח:תת|(ב)}} בית המשפט רשאי ליתן סעד זמני להבטחת ביצוע פסק הדין בעת מתן פסק הדין או בתכוף לאחריו, ואין צורך, לשם כך, בהמצאת התחייבות או במתן ערובה לפי {{ח:פנימי|סעיף 364|תקנות 364}} {{ח:פנימי|סעיף 365|ו־365(ב)}}; הבקשה לסעד הזמני יכול שתהיה בעל־פה.

{{ח:סעיף|364|ערבות ועירבון|תיקון: תשנ״ו־2, תשנ״ז, תשס״א־6}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט לא ייתן סעד זמני אלא בכפוף להמצאת התחייבות עצמית כאמור {{ח:פנימי|סעיף 365|בתקנה 365(ב)}}, וכן ערבות מספקת, להנחת דעתו, לשם פיצוי בגין כל נזק שייגרם למי שאליו מופנה הצו כתוצאה ממתן הצו, אם תיפסק התובענה או אם יפקע הצו מסיבה אחרת; בית המשפט רשאי לפטור מהמצאת ערבות, אם ראה שהדבר צודק וראוי, ומטעמים מיוחדים שיירשמו.
{{ח:תת|(ב)}} בית המשפט רשאי לצוות על הפקדת עירבון בנוסף לאמור בתקנת משנה (א), אם שוכנע כי הדבר צודק וראוי בנסיבות הענין; בית המשפט לא ייתן סעד זמני במעמד צד אחד אלא בכפוף להפקדת עירבון בנוסף לאמור בתקנת משנה (א), זולת אם שוכנע כי בנסיבות הענין צודק וראוי לפטור מהפקדת העירבון.
{{ח:תת|(ג)}} סכום העירבון לא יעלה על 50,000 שקלים חדשים; בית המשפט רשאי, אם ראה שהדבר מוצדק מטעמים מיוחדים שיירשמו, להגדיל את סכום העירבון מעבר לסכום האמור או להתנות את מתן הצו במתן עירבון אחר.
{{ח:תת|(ד)}} הסכום הנקוב בתקנת משנה (ג) יעודכן ב־1 בינואר של כל שנה (להלן – יום העדכון) לפי שיעור עליית מדד המחירים לצרכן שמפרסמת הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (להלן – המדד) שפורסם בחודש נובמבר שלפני יום העדכון, לעומת המדד שפורסם בחודש נובמבר שקדם לו; סכום שעודכן כאמור יעוגל לשקל החדש השלם הקרוב, וסכום של חצי שקל חדש יעוגל כלפי מעלה.

{{ח:סעיף|365|הגשת בקשה לסעד זמני|תיקון: תשנ״ו־2, תשנ״ז, תשנ״ח־2, תשס״א־6, תשס״ב, תשע״ז}}
{{ח:תת|(א)}} בקשה לסעד זמני תוגש והדיון בה יתנהל כאמור {{ח:פנימי|פרק כ סימן א|בסימן א׳ של פרק כ׳}}, ובכפוף להוראות {{ח:פנימי|פרק כח|פרק זה}}.
{{ח:תת|(א1)}} בלי לגרוע {{ח:פנימי|סעיף 241|מתקנה 241(ה)}}, בעל דין יציין בפתח הבקשה אם הגיש אותה בקשה או בקשה דומה באופן העניין; אם הגיש בקשה כאמור – יציין את פרטי הבקשה הקודמת.
{{ח:תת|(ב)}} לבקשה תצורף התחייבות של המבקש לפיצוי מי שאליו מופנה הצו, בגין כל נזק שייגרם לו על ידי הצו הזמני, אם תיפסק התובענה או יפקע הצו מסיבה אחרת.
{{ח:תת|(ג)}} בתצהיר המצורף לבקשה יפרט המבקש את כל העובדות הנוגעות לבקשה.
{{ח:תת|(ד)}} בבקשה למתן צו הנוגע לנכסים שברשות מחזיק, יפורשו גם שמו ומענו של המחזיק.
{{ח:תת|(ה)}} בבקשה לצו עיכוב יציאה מהארץ יפרש המבקש בבקשתו את שמו ושם משפחתו של המשיב, גם באותיות לטיניות, וכן מענו, מספר הזהות שלו, ואם אינו ידוע למבקש – פרטים אחרים שיש בהם, לדעת בית המשפט או הרשם, כדי לזהותו; בית המשפט רשאי לבקש פרטים נוספים כדי למנוע טעות בזיהוי.
{{ח:תת|(ו)}} בבקשה לסעד זמני לפי {{ח:פנימי|פרק כח סימן ב1|סימן ב׳1}} יציין המבקש גם את תיאורם ומקום הימצאם של הנכסים, וכן יציע מועמד לשמש תופס נכסים או כונס נכסים זמני, לפי הענין, בכפוף לאמור {{ח:פנימי|סעיף 387ג|בתקנה 387ג}}, ויצרף את הסכמת המועמד בכתב למינוי.

{{ח:סעיף|366|הדיון בבקשה|תיקון: תשס״א־6}}
{{ח:תת|(א)}} בקשה למתן סעד זמני תידון במעמד הצדדים, ואולם רשאי בית המשפט ליתן צו על פי צד אחד, אם שוכנע, על בסיס ראיות מהימנות לכאורה, כי קיים חשש סביר שההשהיה שבקיום הדיון במעמד הצדדים תסכל את מתן הצו או תגרום למבקש נזק חמור.
{{ח:תת|(ב)}} על אף האמור בתקנת משנה (א), יידונו בקשות לצו עיקול זמני, צו הגבלת שימוש בנכס וצו תפיסת נכסים במעמד צד אחד, אלא אם כן שוכנע בית המשפט כי אין בקיום דיון במעמד הצדדים כדי לסכל את מתן הצו.
{{ח:תת|(ג)}} הוגשה הבקשה לסעד זמני לאחר שהוחל בשמיעת ראיות בתובענה, תידון הבקשה, במידת האפשר, לפני השופט הדן בתובענה.

{{ח:סעיף|367|צו במעמד צד אחד|תיקון: תשנ״ו־2, תשנ״ז, תשנ״ז־2, תשס״א־6, תשע״ז}}
{{ח:תת|(א)}} ניתן צו, למעט צו עיקול זמני, במעמד צד אחד, יקיים בית המשפט דיון במעמד הצדדים בהקדם האפשרי ולא יאוחר מארבעה עשר ימים מיום מתן הצו; לבקשת בעל דין, ובמידת האפשר, יקבע בית המשפט את הדיון במועד מוקדם יותר; בית המשפט רשאי לקבוע מועד מאוחר יותר לדיון, מטעמים מיוחדים שיירשמו; הודעה על מועד הדיון תומצא למשיב ולמחזיק, אם ישנו, עם המצאת הצו.
{{ח:תת|(ב)}} העתק הצו, העתק הבקשה והמסמכים המצורפים אליה והעתק כתב הערבות יומצאו במסירה אישית למשיב בתוך שלושה ימים, אלא אם כן קבע בית המשפט מועד מאוחר יותר מטעמים מיוחדים שיירשמו; לבקשת המחזיק יורה בית המשפט למבקש להמציא למחזיק בהקדם האפשרי העתק הבקשה והמסמכים המצורפים אליה.
{{ח:תת|(ג)}} ניתן צו עיקול זמני במעמד צד אחד, רשאי המשיב לבקש את ביטול הצו בתוך שלושים ימים ממועד המצאתו; מחזיק, אם ישנו, רשאי לבקש את ביטול הצו בהתאם {{ח:פנימי|סעיף 376|לתקנה 376}}; הוגשה בקשה לביטול הצו יקיים בית המשפט דיון במעמד הצדדים, בהקדם האפשרי ולא יאוחר משבעה ימים ממועד הגשתה; בית המשפט רשאי לקבוע מועד מאוחר יותר לדיון מטעמים מיוחדים שיירשמו; הודעה על מועד הדיון תומצא לצדדים במסירה אישית בהקדם האפשרי, ולא יאוחר משלושה ימים ממועד הגשת בקשת הביטול, אלא אם כן קבע בית המשפט מועד אחר, מטעמים מיוחדים שיירשמו.
{{ח:תת|(ד)}} נקבע דיון על פי תקנה זו, רשאי המשיב לבקשה למתן הסעד הזמני להגיש תמצית מתשובתו לבקשה עד יומיים לפני מועד הדיון.
{{ח:תת|(ה)}} דיון על פי תקנה זו יסתיים בתוך יום שיפוט אחד; ראה בית המשפט כי יש צורך בכך, רשאי הוא לקבוע ימי דיון נוספים, ככל הניתן ברציפות; סיכום טענות בעלי הדין יהיה בעל פה לאחר סיום הבאת הראיות, אלא אם כן הורה בית המשפט אחרת, מטעמים מיוחדים שיירשמו.
{{ח:תת|(ו)}} ההוראות הנוגעות לדיון בבקשה לסעד זמני יחולו על דיון שנקבע לפי תקנה זו, ככל שאינן סותרות את האמור בתקנה זו.

{{ח:סעיף|368|עיון מחדש|תיקון: תשנ״ז־3, תשס״א־6}}
{{ח:תת|(א)}} לבקשת בעל דין רשאי בית המשפט לעיין מחדש בצו זמני שניתן, אם ראה כי הדבר מוצדק בשל נסיבות שהשתנו או עובדות חדשות שנתגלו מאז מתן הצו, או אם ראה כי מלכתחילה לא היתה הצדקה למתן הצו.
{{ח:תת|(ב)}} בעיון מחדש רשאי בית המשפט לקיים, לשנות או לבטל, את ההחלטה נושא העיון, או לתת החלטה אחרת במקומה; בין השאר, רשאי בית המשפט להורות כי אם יפקיד המשיב סכום מסוים כעירבון או ימציא ערובה מספקת אחרת להבטחת ביצוע פסק הדין, יפקע הצו הזמני.
{{ח:תת|(ג)}} בקשה לעיון מחדש תוגש ותתנהל כאמור {{ח:פנימי|פרק כ סימן א|בסימן א׳ של פרק כ׳}}.

{{ח:סעיף|369|שמיעת התובענה במקום דיון בסעד הזמני|תיקון: תשנ״ו־2, תשס״א־6}}
{{ח:ת}} נשיא בית המשפט או שופט שנשיא בית המשפט מינה לכך, רשאי להורות על הקדמת מועד הדיון בתובענה, במקום קיום הדיון במעמד הצדדים בבקשה לסעד הזמני, אם ראה כי יהיה בכך כדי לייעל את הדיון ולחסוך מזמנו של בית המשפט ומזמנם של הצדדים; ניתן בתובענה צו במעמד צד אחד, ייתן בית המשפט הוראות בענין הצו, ככל שימצא לנכון בנסיבות הענין.

{{ח:סעיף|370|פקיעת הסעד הזמני|תיקון: תשס״א־6}}
{{ח:ת}} סעד זמני יפקע –
{{ח:תת|(1)}} עם הפסקת התובענה, עם ביצוע פסק הדין או בתום המועד שנקבע בו, לפי המוקדם;
{{ח:תת|(2)}} אם הצו הזמני ניתן לפני הגשת התובענה והמבקש לא הגיש לבית המשפט את התובענה במועד, כאמור {{ח:פנימי|סעיף 363|בתקנה 363(א)}};
{{ח:תת|(3)}} אם הצו הזמני ניתן במעמד צד אחד, למעט צו מניעה זמני, ולא הומצא למשיב במסירה אישית כאמור {{ח:פנימי|סעיף 367|בתקנה 367(ב)}}, זולת אם בית המשפט קבע אחרת, מטעמים מיוחדים שיירשמו;
{{ח:תת|(4)}} עם ביטולו על ידי בית המשפט.

{{ח:סעיף|371|חילוט עירבון; החזרת ערבות ועירבון|תיקון: תשס״א־6, תשע״ז}}
{{ח:תת|(א)}} פקע הצו הזמני, יהיה בית המשפט הדן בתובענה רשאי, לאחר שנתן לצדדים הנוגעים בדבר הזדמנות להשמיע את טענותיהם, להורות על חילוט העירבון, כולו או מקצתו, בין לפני מתן פסק הדין ובין לאחריו, לטובת מי שאליו מופנה הצו, אם ראה כי נגרמו לו נזק או הוצאות עקב מתן הצו, וכי הבקשה לא היתה סבירה בנסיבות הענין; חילוט העירבון אינו מותנה בהוכחת גובה הנזק שנגרם.
{{ח:תת|(ב)}} חילוט העירבון אינו גורע מזכותו של מי שהעירבון חולט לטובתו להיפרע בשל נזקיו, באמצעות הערובה במסגרת ההליך או בדרך של הגשת תובענה חדשה לפי כל דין, ובלבד שלא ישולם פיצוי יתר.
{{ח:תת|(ג)}} לא הוגשה לבית המשפט תובענה או בקשה לפיצויים בגין נזק עקב מתן הצו הזמני, בתוך שישה חודשים מהמועד שפקע הצו הזמני, יוחזר למבקש כתב הערבות; בית המשפט רשאי לקבוע מועד אחר אם ראה שהדבר מוצדק, מטעמים מיוחדים שיירשמו.
{{ח:תת|(ד)}} הופקד עירבון ולא חולט או חולט מקצתו – תוחזר יתרת העירבון למבקש בתוך שישים ימים מהמועד שפקע הצו הזמני או בתוך 60 ימים ממועד המצאת ההחלטה לנתבע ולמחזיק – אם ישנו; הוגשה בתוך שישים הימים בקשה לחילוט העירבון, רשאי בית המשפט לעכב את החזרת העירבון עד למתן החלטה בבקשה.

{{ח:סעיף|372|סמכות רשם|תיקון: תשנ״ט־2, תשס״א־6}}
{{ח:ת}} הוראות {{ח:פנימי|פרק כח סימן א|סימן זה}} יחולו גם על רשם במסגרת סמכויותיו ליתן סעד זמני על פי דין.

{{ח:סעיף|373|החלטה בבקשה|תיקון: תשנ״ו־2, תשנ״ז, תשס״א־6}}
{{ח:ת}} בית המשפט הדן בבקשה לסעד זמני ייתן את החלטתו עם תום הדיון בבקשה, ולכל המאוחר חמישה עשר ימים לאחר תום הדיון; לא נתן את החלטתו במועד האמור, ייתן על כך הודעה מנומקת בכתב לנשיא בית המשפט או לסגנו.

{{ח:קטע3|פרק כח סימן א1|סימן א׳1: עיקול זמני|תיקון: תשס״א־6}}

{{ח:סעיף|374|צו עיקול זמני|תיקון: תשס״א־6}}
{{ח:תת|(א)}} לא יינתן צו עיקול זמני אלא בתובענה לסכום כסף; ואולם בתובענה לדבר שבעין רשאי בית המשפט או הרשם לצוות על עיקול הנכס הנתבע.
{{ח:תת|(ב)}} בית המשפט או הרשם רשאי לתת צו עיקול זמני על נכסים של המשיב שברשותו, ברשות המבקש או ברשות מחזיק, בכפוף להוראות {{ח:פנימי|פרק כח סימן א|סימן א׳}}, ואם שוכנע על בסיס ראיות מהימנות לכאורה כי קיים חשש סביר שאי מתן הצו יכביד על ביצוע פסק הדין.
{{ח:תת|(ג)}} אין לעקל נכס הפטור מעיקול אותה שעה.
{{ח:תת|(ד)}} הומר נכס שעוקל בערובה של המשיב, יחולו על הערובה הוראות {{ח:פנימי|פרק כח סימן א1|סימן זה}}.

{{ח:סעיף|375|רישום בפנקסי מקרקעין|תיקון: תשנ״ט־2, תשס״א־6, תשס״ב}}
{{ח:ת}} ניתן צו עיקול על מקרקעין, יורה בית המשפט או הרשם על רישום הערה בפנקס המקרקעין, והמבקש יודיע על כך לרשם המקרקעין.

{{ח:סעיף|376|הודעה למחזיק|תיקון: תשמ״ז, תשס״א־6}}
{{ח:תת|(א)}} ניתן צו עיקול על נכסי המשיב שבידי מחזיק, יודיע בית המשפט או הרשם למחזיק, עם הטלת העיקול, כי עליו להשיב בכתב, בתוך המועד שנקבע בהודעה, אם נכסי המשיב מצויים בידו וכן אם בדעתו להגיש בקשה לביטול צו העיקול כאמור {{ח:פנימי|סעיף 367|בתקנה 367}}; בהודעה למחזיק יצוינו פרטי המבקש ובא כוחו; תשובתו של המחזיק תוגש לבית המשפט והעתק ממנה ימציא המחזיק, במישרין, למבקש.
{{ח:תת|(ב)}} הודיע המחזיק כי בדעתו להגיש בקשה לביטול צו העיקול, ימציא לו המבקש, בתוך שבעה ימים מיום שהומצאה לו התשובה כאמור בתקנת משנה (א), העתק מבקשת העיקול והתצהיר.
{{ח:תת|(ג)}} המחזיק רשאי, בתוך שלושים ימים מיום שהומצא לו העתק מבקשת העיקול והתצהיר, להגיש בקשה לביטול צו העיקול.

{{ח:סעיף|377|מחזיק שהודה|תיקון: תשס״א־6, תשס״ב}}
{{ח:ת}} הודה מחזיק בתשובתו כי מצויים בידו נכסי המשיב, לא יחזור בו מהודאתו אלא אם כן נתן לו בית המשפט או הרשם רשות לכך, מטעמים מיוחדים שיירשמו.

{{ח:סעיף|378|מחזיק שלא הודה|תיקון: תשנ״ז־3, תשס״א־6}}
{{ח:תת|(א)}} לא הודה המחזיק כי נכסי המשיב מצויים בידו, או התנגד מכל טעם אחר לאישור העיקול או לא השיב כלל בתוך המועד שנקבע לו, יהא המבקש רשאי בתוך חמישה עשר ימים מיום שהומצאה לו תשובת המחזיק או בתוך חמישה עשר ימים מתום המועד האמור, הכל לפי נסיבות הענין, להגיש לבית המשפט בקשה מנומקת בכתב לאישור העיקול.
{{ח:תת|(ב)}} דינה של בקשה כאמור כדין כתב תביעה ויחולו עליה הוראות {{ח:פנימי|סעיף 19|תקנה 19}}; דינו של מחזיק לענין אישור העיקול כדינו של נתבע, בשינויים המחויבים לפי הענין.

{{ח:סעיף|379|הדיון בבקשה|תיקון: תשס״א־6, תשס״ב}}
{{ח:ת}} הדיון בבקשה לפי {{ח:פנימי|סעיף 378|תקנה 378}} יכול שיהיה בכל שלב של הדיון בתובענה, ואף לאחר שניתן פסק דין בה, כפי שבית המשפט או הרשם יורה, והוא הדין בדיון בסדר דין מקוצר בין אם ניתנה רשות להתגונן ובין אם לאו.

{{ח:סעיף|380|מבקש שלא דרש את אישור העיקול|תיקון: תשמ״ז, תשנ״ז־3, תשס״א־6}}
{{ח:ת}} לא ביקש המבקש אישור העיקול כאמור {{ח:פנימי|סעיף 378|בתקנה 378}} יהא העיקול בטל לגבי כל נכס שהמחזיק לא הודה שהוא מצוי בידו.

{{ח:סעיף|381|עיקול זמני לטובת תובע שזכה בתביעתו|תיקון: תשס״א־6}}
{{ח:ת}} זכה התובע בתביעתו, ימשיך העיקול הזמני לעמוד בתוקפו עד שפסק הדין יבוצע; בפסק הדין רשאי בית המשפט או הרשם לחייב את הנתבע בהוצאות העיקול הזמני.

{{ח:סעיף|382|החלת {{ח:חיצוני|חוק ההוצאה לפועל|חוק ההוצאה לפועל}}|תיקון: תשס״א־6}}
{{ח:ת}} הוראות {{ח:חיצוני|חוק ההוצאה לפועל|חוק ההוצאה לפועל, התשכ״ז–1967}}, יחולו על ביצוע עיקול זמני לפי {{ח:פנימי|פרק כח סימן א1|סימן זה}}, ואם זכה התובע בתביעתו, ימשיכו בפעולות לפי {{ח:חיצוני|חוק ההוצאה לפועל|אותו חוק}}.

{{ח:סעיף|383|הגבלת שימוש בנכס|תיקון: תשס״א־6}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט או הרשם רשאי, בכפוף להוראות {{ח:פנימי|פרק כח סימן א|סימן א׳}}, להורות למשיב להימנע, בעצמו או באמצעות אדם מטעמו, מלהוציא נכסים מרשותו או מרשות מחזיק, למכרם, לשעבדם או לשנות את מצבם או את זכויותיו בהם, אם שוכנע על בסיס ראיות מהימנות לכאורה, כי קיים חשש סביר שאי מתן הצו יכביד באופן ממשי על ביצוע פסק הדין.
{{ח:תת|(ב)}} בתקנה זו, ”נכסים“ – לרבות נכסים המצויים מחוץ לתחום המדינה.

{{ח:סעיף|383א|המצאה למדינה|תיקון: תשס״א־6}}
{{ח:ת}} המצאה למדינה של צו לפי {{ח:פנימי|פרק כח סימן א1|סימן זה}} תהא בהמצאתו לחשב המשרד שבידיו נמצא הנכס אשר אליו הצו מתייחס.

{{ח:קטע3|פרק כח סימן ב|סימן ב׳: עיכוב יציאה מן הארץ|תיקון: תשס״א־6}}

{{ח:סעיף|384|צו עיכוב יציאה מן הארץ|תיקון: תשס״א־6}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט או הרשם רשאי, בכפוף להוראות {{ח:פנימי|פרק כח סימן א|סימן א׳}}, ליתן צו עיכוב יציאה מן הארץ נגד המשיב, אם שוכנע, על בסיס ראיות מהימנות לכאורה, כי קיים חשש סביר שהוא עומד לצאת מן הארץ לצמיתות או לתקופה ממושכת, וכי הדבר יכביד באופן ממשי על קיום ההליך או על ביצוע פסק הדין; היה המשיב תושב חוץ, לא יינתן נגדו צו עיכוב יציאה מן הארץ אלא בנסיבות חריגות ומטעמים מיוחדים שיירשמו.
{{ח:תת|(ב)}} ניתן צו על פי סעיף קטן (א), רשאי בית המשפט או הרשם להורות על הפקדת הדרכון או תעודת המעבר של המשיב או להתנות תנאים ליציאתו.
{{ח:תת|(ג)}} לא יינתן צו עיכוב יציאה מן הארץ אלא אם כן עלה שווי התובענה על חמישים אלף שקלים חדשים, זולת אם התובענה היא למזונות; בית המשפט או הרשם רשאי ליתן צו עיכוב יציאה מן הארץ בתובענה ששוויה פחות מן הסכום האמור, אם שוכנע שקיימים טעמים מיוחדים המצדיקים זאת.
{{ח:תת|(ד)}} בלי לגרוע מן האמור {{ח:פנימי|סעיף 370|בתקנה 370}}, צו עיכוב יציאה מן הארץ יפקע בתום שנה מיום נתינתו; ואולם, בית המשפט או הרשם רשאי להאריך את עיכוב היציאה מן הארץ על ידי מתן צו חדש.

{{ח:סעיף|385|ערבות ועירבון של המבקש|תיקון: תשס״א־6, תשס״ב}}
{{ח:תת|(א)}} ערבות כאמור {{ח:פנימי|סעיף 364|בתקנה 364}}, שימציא המבקש צו עיכוב יציאה מן הארץ, תהא לפיצוי כל נזק שייגרם גם לאדם שאיננו המשיב בעיכוב יציאתו על סמך הצו, משום שהמבקש מסר פרטים לא נכונים או לא מספיקים לזיהוי המשיב.
{{ח:תת|(ב)}} על אף האמור {{ח:פנימי|סעיף 364|בתקנה 364(ב)}}, יהיה המבקש צו עיכוב יציאה מן הארץ במעמד צד אחד בתביעה למזונות, פטור מהפקדת עירבון.

{{ח:סעיף|386|עירבון של המשיב|תיקון: תשנ״ו־2, תשס״א־6}}
{{ח:ת}} בית המשפט או הרשם יורה, בצו, שאם יופקד בקופת בית המשפט או בקופת המשטרה סכום מסוים כעירבון לתביעה – יפקע צו עיכוב היציאה מן הארץ; חזר המשיב לפני מתן פסק הדין, או לאחר שפקע הצו, יוחזר לו העירבון לפי דרישתו; לא חזר עד שניתן פסק דין לזכות המבקש ישמש העירבון לסיפוק התביעה, והעודף על הסכום שבפסק הדין ועל הוצאות הוצאה לפועל יוחזר למשיב לפי דרישתו.

{{ח:סעיף|387|צו עיכוב וצו גירוש או צו הסגרה|תיקון: תשס״א־6}}
{{ח:תת|(א)}} ניתן על אדם צו עיכוב יציאה, וכן צו גירוש לפי {{ח:חיצוני|חוק הכניסה לישראל|חוק הכניסה לישראל, התשי״ב–1952}}, או צו הסגרה לפי {{ח:חיצוני|חוק ההסגרה|חוק ההסגרה, התשי״ד–1954}}, יבטל בית המשפט או הרשם את צו העיכוב, אם ביקש זאת היועץ המשפטי לממשלה.
{{ח:תת|(ב)}} הגיש היועץ המשפטי לממשלה בקשה כאמור בתקנת משנה (א), ימציא הודעה מספקת על כך לצד אשר לפי בקשתו ניתן צו עיכוב היציאה.

{{ח:קטע3|פרק כח סימן ב1|סימן ב׳1: תפיסת נכסים וכינוס נכסים זמני|תיקון: תשס״א־6}}

{{ח:סעיף|387א|תפיסת נכסים|תיקון: תשס״א־6}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט רשאי בצו, בכפוף להוראות {{ח:פנימי|פרק כח סימן א|סימן א׳}}, למנות אדם לשם ביצוע חיפוש, צילום, העתקה או תפיסה של נכסים המצויים בחצרים (להלן – תופס נכסים) אם שוכנע על בסיס ראיות מהימנות לכאורה כי קיים חשש ממשי שהמשיב או אדם אחר מטעמו עומד להעלים את הנכסים או להשמידם, וכי הדבר יכביד באופן ממשי על קיום ההליך.
{{ח:תת|(ב)}} בית המשפט רשאי להורות בצו לאדם לאפשר לתופס נכסים כניסה לחצרים שהוא מחזיק בהם, לשם ביצוע הפעולות המפורטות בצו שניתן על פי תקנת משנה (א) (להלן – צו כניסה לחצרים).
{{ח:תת|(ג)}} מונה תופס נכסים לפי תקנה זו, יחולו הוראות {{ח:פנימי|סעיף 389|תקנות 389}}, {{ח:פנימי|סעיף 391|391}} {{ח:פנימי|סעיף 392|ו־392}}, בשינויים המחויבים.
{{ח:תת|(ד)}} בתקנה זו, ”נכסים“ – נכסים המהווים ראיות או הדרושים לשם בירור התובענה.

{{ח:סעיף|387ב|כינוס נכסים זמני|תיקון: תשס״א־6}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט רשאי בצו, בכפוף להוראות {{ח:פנימי|פרק כח סימן א|סימן א׳}}, למנות כונס נכסים זמני (להלן – כונס) על נכסים מסוימים של המשיב שברשותו או ברשות מחזיק, אם שוכנע על בסיס ראיות מהימנות לכאורה, כי קיים חשש ממשי לפגיעה ניכרת בערכם של הנכסים או לכך שהמשיב או אדם אחר מטעמו עומד להעלים את הנכסים או להשמידם או כי הנכסים הופקו תוך ביצוע המעשה או המחדל נושא התובענה או שימשו לביצועו, וכי אי מתן הצו יכביד באופן ממשי על ביצוע פסק הדין.
{{ח:תת|(ב)}} בית המשפט רשאי להורות בצו לאדם לאפשר לכונס כניסה לחצרים שהוא מחזיק בהם לשם ביצוע הפעולות המפורטות בצו שניתן על פי תקנת משנה (א) (להלן – צו כניסה לחצרים).
{{ח:תת|(ג)}} בית המשפט רשאי להסמיך כונס לעשות, בין השאר, את הפעולות האלה, כולן או מקצתן:
{{ח:תתת|(1)}} להיכנס לחצרים לשם חיפוש או תפיסה של הנכסים;
{{ח:תתת|(2)}} לחפש את הנכסים;
{{ח:תתת|(3)}} לצלם או להעתיק את הנכסים;
{{ח:תתת|(4)}} לתפוס את הנכסים;
{{ח:תתת|(5)}} להחזיק בנכסים;
{{ח:תתת|(6)}} לשמור או לבטח את הנכסים;
{{ח:תתת|(7)}} לנהל את הנכסים;
{{ח:תתת|(8)}} להפעיל את סמכויות בעל הנכסים, כולן או מקצתן.
{{ח:תת|(ד)}} מונה כונס לפי תקנה זו, יחולו הוראות {{ח:פנימי|סעיף 389|תקנות 389}}, {{ח:פנימי|סעיף 390|390}}, {{ח:פנימי|סעיף 391|391}} {{ח:פנימי|סעיף 392|ו־392}}.

{{ח:סעיף|387ג|סייגים למינוי תופס נכסים או כונס|תיקון: תשס״א־6}}
{{ח:ת}} בית המשפט לא ימנה אדם כתופס נכסים או ככונס אם יש בינו לבין מי מבעלי הדין קשר אישי או מקצועי, זולת אם הסכימו בעלי הדין למינוי, או אם סבר שיש בכך צורך ולא יהיה בדבר כדי לפגוע בביצוע יעיל והוגן של הצו, ומטעמים מיוחדים שיירשמו.

{{ח:סעיף|387ד|כניסה לחצרים חיפוש ותפיסה|תיקון: תשס״א־6}}
{{ח:תת|(א)}} בטרם כניסתו לחצרים ימסור תופס הנכסים או הכונס את צו הכניסה לחצרים והודעה המסבירה את משמעות הצו לפי {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 44א|טופס 44א שבתוספת הראשונה}}, לאדם שנגדו ניתן הצו או לאדם בגיר אחר האחראי על החצרים מטעמו (להלן – האחראי על החצרים), ויידע אותו בדבר זכותו להתייעצות טלפונית עם עורך דין, במידת האפשר, וזכותו להגיש הודעת הצטרפות להליך בתוך עשרים ימים; לבקשת האחראי על החצרים, יסביר לו תופס הנכסים או הכונס בשפה ברורה את משמעות הצו, וכי סירוב לאפשר את ביצועו מהווה ביזיון בית משפט ועשוי לשמש ראיה במסגרת ההליך המשפטי.
{{ח:תת|(ב)}} כניסה לחצרים, חיפוש, צילום, העתקה או תפיסה של נכסים על פי {{ח:פנימי|פרק כח סימן ב1|סימן זה}} ייעשו בידי תופס הנכסים או הכונס בנוכחות האחראי על החצרים, ובנוכחות שני עדים, אלא אם כן אישר האחראי על החצרים בכתב, כי אינו מעוניין בנוכחות עדים או אם הורה בית המשפט אחרת, מטעמים מיוחדים שיירשמו; לא ישמש עד, לצורך תקנה זו, מי שיש בינו לבין מי מבעלי הדין קשר אישי או מקצועי – זולת אם הסכים לכך בעל הדין שכנגד.

{{ח:סעיף|387ה|חיפוש בחומר מחשב|תיקון: תשס״א־6}}
{{ח:ת}} חיפוש ותפיסה של מחשב, חומר מחשב או פלט כהגדרתם {{ח:חיצוני|חוק המחשבים|בחוק המחשבים, התשנ״ה–1995}}, לא ייערכו אלא בהתקיים תנאים אלה:
{{ח:תת|(1)}} בית המשפט כלל בצו היתר מפורש לחיפוש ותפיסה כאמור;
{{ח:תת|(2)}} בית המשפט מינה בעל תפקיד מיומן לביצוע החיפוש, זולת אם האחראי על החצרים הסכים לבצע את החיפוש בעצמו;
{{ח:תת|(3)}} מבצע החיפוש יוודא תחילה כי במהלך החיפוש לא תתאפשר קבלת מידע מתקשורת בין מחשבים, זולת אם מבצע את החיפוש האחראי על החצרים.

{{ח:סעיף|387ו|מתן דין וחשבון|תיקון: תשס״א־6}}
{{ח:תת|(א)}} תופס הנכסים או הכונס יגיש לבית המשפט דין וחשבון על ביצוע הפעולות, חתום בידי הנוכחים בביצוע, בתוך שבעה ימים ממועד הביצוע, וימציא העתק ממנו למי שאליו מופנה צו הכניסה לחצרים ולבעלי הדין.
{{ח:תת|(ב)}} הדין וחשבון יכלול, בין השאר, רשימה של הנכסים שנתפסו בעת החיפוש, והערות של האחראי על החצרים שנכח בעת ביצוע הצו.

{{ח:סעיף|387ז|שמירת סודיות|תיקון: תשס״א־6}}
{{ח:תת|(א)}} תופס הנכסים או הכונס לא יעשה שימוש בנכסים, במידע או במסמכים שהגיעו אליו עקב תפקידו, ולא יגלה מידע או מסמכים כאמור לאחר, עד לקיום דיון במעמד הצדדים שבו יכריע בית המשפט מה ייעשה בנכסים או במסמכים, אלא אם כן הורה בית המשפט אחרת, מטעמים מיוחדים שיירשמו.
{{ח:תת|(ב)}} תופס הנכסים או הכונס ינקוט אמצעים, ככל הדרוש, כדי להבטיח שהעובדים בשירותו והנוכחים בעת ביצוע הפעולות, ישמרו על סודיות כאמור בתקנת משנה (א).
{{ח:תת|(ג)}} נטענה טענת חיסיון לגבי נכסים או מסמכים מסוימים, יכניס תופס הנכסים או הכונס את הנכסים או המסמכים, לפי הענין, לחבילה בלי שיעיין בהם, יסגור את החבילה, יסמן אותה באופן הניתן לזיהוי, וימסור אותה לבית המשפט, בהקדם האפשרי; בתוך שבעה ימים ממועד מסירת החבילה רשאי הטוען להגיש לבית המשפט בקשה להחליט בטענת החיסיון, ולפרט בה את טענותיו; בית המשפט יחליט בבקשה בתוך שבעה ימים מיום שהוגשה הבקשה, ולצורך כך הוא רשאי לעיין בנכס או במסמך; הדיון בבקשה לפי תקנת משנה זו יהיה בדלתיים סגורות; בתקנה זו, ”חבילה“ – מעטפה או כלי קיבול אחר.

{{ח:סעיף|387ח|הוראות בדבר הנכסים התפוסים|תיקון: תשס״א־6}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט רשאי, בכל עת, לפי בקשת תופס הנכסים, הכונס, בעל הנכסים או בעל דין, להורות מה ייעשה בנכסים התפוסים, לרבות החזרתם לחצרים שמהם נלקחו או לבעליהם, לתת צו למכירתם של נכסים העלולים להתקלקל, להשמדה או להעברה של נכסים או להורות כל הוראה אחרת המוצדקת וראויה בנסיבות הענין.
{{ח:תת|(ב)}} הסתיים הדיון בתובענה, יורה בית המשפט מה ייעשה בנכסים תפוסים, שהוראה כאמור טרם ניתנה לגביהם.
{{ח:תת|(ג)}} פקע צו תפיסת נכסים או צו כינוס נכסים זמני שניתן לפי {{ח:פנימי|פרק כח סימן ב1|סימן זה}}, ולא הורה בית המשפט מה ייעשה בנכסים התפוסים, יוחזרו הנכסים אל החצרים שמהם נלקחו בהקדם האפשרי, ולא יאוחר מתום שבעה ימים ממועד פקיעת הצו.

{{ח:סעיף|387ט|זכויות מחזיק וצד שלישי|תיקון: תשס״א־6}}
{{ח:תת|(א)}} ניתן צו על פי {{ח:פנימי|פרק כח סימן ב1|סימן זה}} המתייחס לנכסים שבידי מחזיק, רשאי המחזיק להגיש הודעת הצטרפות להליך בתוך עשרים ימים ממועד ההמצאה; הודעה על כך תימסר למחזיק עם מסירת הצו או המצאתו.
{{ח:תת|(ב)}} טוען צד שלישי לזכויות בנכסים שנתפסו לפי {{ח:פנימי|פרק כח סימן ב1|סימן זה}}, רשאי הוא להגיש הודעת הצטרפות להליך בתוך עשרים ימים מיום שנודע לו על תפיסתם.
{{ח:תת|(ג)}} התברר לבית המשפט במהלך דיון כי לצד שלישי עשויות להיות זכויות בנכסים שנתפסו לפי {{ח:פנימי|פרק כח|פרק זה}}, יודיע לו בית המשפט על זכותו להגיש הודעת הצטרפות להליך בתוך עשרים ימים ממועד המצאת ההודעה.
{{ח:תת|(ד)}} הוגשה הודעת הצטרפות על ידי מחזיק או צד שלישי, יקיים בית המשפט דיון במעמד המצטרף בהקדם האפשרי ולא יאוחר משבעה ימים מיום קבלת הודעת ההצטרפות.

{{ח:סעיף|387י|הודעת הצטרפות|תיקון: תשס״א־6}}
{{ח:תת|(א)}} הודעת הצטרפות תוגש לבית המשפט בכתב, במספר עותקים מספיק לשם המצאה לכל בעלי הדין.
{{ח:תת|(ב)}} דין המצטרף כדין משיב בבקשה לסעד הזמני, ודין הודעת ההצטרפות כדין תשובה לבקשה בכתב, בשינויים המחויבים.
{{ח:תת|(ג)}} הודעת ההצטרפות והודעה בדבר מועד הדיון יומצאו לכל בעלי הדין בהקדם האפשרי ולא יאוחר משלושה ימים מיום החלטת בית המשפט בדבר מועד הדיון.

{{ח:קטע3|פרק כח סימן ג|סימן ג׳: מינוי כונס נכסים}}

{{ח:סעיף|388|מינוי כונס נכסים|אחר=[264]}}
{{ח:תת|(א)}} הוגשה בקשה למינוי כונס נכסים, רשאי בית המשפט, או רשם שהוא שופט, אם הדבר נראה לו צודק ונוח, לעשות, לפי {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 45|טופס 45}}, את הדברים האלה:
{{ח:תתת|(1)}} למנות כונס נכסים לכל רכוש, בין לפני מתן פסק הדין ובין לאחריו;
{{ח:תתת|(2)}} לסלק כל אדם מהחזקת הרכוש או ממשמורתו;
{{ח:תתת|(3)}} להעמיד את הרכוש להחזקתו, למשמורתו או לניהולו של כונס הנכסים;
{{ח:תתת|(4)}} להעניק לכונס הנכסים את הסמכויות שבידי בעל הרכוש, כולן או מקצתן, כפי שייראה לבית המשפט או לרשם כאמור, בכל הנוגע להגשת תובענות והתגוננות בהן, מימוש הרכוש, ניהולו, שמירתו, שימורו והשבחתו, גביית דמי שכירות ורווחים מן הרכוש ואופן השימוש בהם וחתימה על כל המסמכים.
{{ח:תת|(ב)}} בית המשפט או הרשם הדן בבקשה יביא בחשבון את סכום החוב שהמבקש תובע, את הסכום שכונס הנכסים יוכל להשיג לפי המשוער ואת ההוצאות המשוערות הכרוכות במינויו, ורשאי הוא, אם נראה לו הדבר, להורות על עריכת חקירה בענינים אלה או בענינים אחרים לפני המינוי.

{{ח:סעיף|389|שכר|אחר=[265]}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט או רשם שהוא שופט רשאי לקבוע, בצו כללי או מיוחד, את שכר שירותיו של כונס הנכסים וכיצד ועל מי לשלמו.
{{ח:תת|(ב)}} מינה בית המשפט או הרשם עובד המדינה לשמש כונס נכסים, ישולם שכרו לאוצר המדינה, אך באישור נציב שירות המדינה רשאי הוא לקבל שכר מיוחד בעד טרחתו.

{{ח:סעיף|390|חובת פרסום|תיקון: תשנ״ז־3|אחר=[266]}}
{{ח:ת}} ניתן צו למינוי כונס נכסים, יורה בית המשפט או הרשם לפרסם ברשומות או בעתון יומי את שם האדם שנגדו ניתן הצו, מקום עסקו או מענו הרשום, שמו ומענו של כונס הנכסים שנתמנה וכן מקום מושבו של בית המשפט ומספר התיק; בית המשפט או הרשם רשאי שלא להורות על הפרסום מטעמים מיוחדים שיירשמו.

{{ח:סעיף|391|חובותיו של כונס נכסים|אחר=[267]}}
{{ח:ת}} כונס נכסים שנתמנה כאמור –
{{ח:תת|(1)}} יתן כל ערובה שתיראה לבית המשפט או לרשם להבטחת אחריותו לנכסים שהוא ממונה עליהם ולכל אשר יגיע לידו בקשר לנכסים; הערובה תהא בכתב ערבות ערוך לפי {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 46|טופס 46}};
{{ח:תת|(2)}} יגיש את חשבונותיו בפרקי זמן ובצורה שיורה עליהם בית המשפט או הרשם;
{{ח:תת|(3)}} ישלם את הסכום המגיע ממנו ככל שיורה בית המשפט או הרשם;
{{ח:תת|(4)}} יהא אחראי לכל הפסד שגרם לרכוש מתוך זדון או רשלנות.

{{ח:סעיף|392|אכיפת תשלום|אחר=[268]}}
{{ח:ת}} כונס נכסים שלא הגיש חשבונותיו או לא שילם את הסכום המגיע ממנו, או שגרם הפסד לרכוש מתוך זדון או רשלנות, רשאי בית המשפט להורות על עיקול נכסיו, למכרם ולהשתמש בדמי המכר לסילוק כל סכום המגיע מכונס הנכסים או לכיסוי כל הפסד שגרם ואת היתרה ישלם לכונס הנכסים.

{{ח:קטע2|פרק כט|פרק כ״ט: סדר הדין בבית הדין המיוחד}}

{{ח:סעיף|393|מה יובא לפני בית הדין המיוחד|אחר=[364]}}
{{ח:ת}} היה ספק בענין פלוני אם אין הוא ענין של מעמד אישי שבתחום שיפוטו הייחודי של בית דין דתי, יביאו בעלי הדין הנוגעים בדבר, או בית המשפט שבו נתעורר הספק, את השאלה לפני בית הדין המיוחד כאמור {{ח:חיצוני|פקודת בתי המשפט#סעיף 9|בסעיף 9 לפקודת בתי המשפט, 1940}}, על ידי תזכיר שיישלח לרשם בית המשפט העליון.

{{ח:סעיף|394|צורת התזכיר|אחר=[365]}}
{{ח:ת}} התזכיר יחולק לסעיפים מסומנים במספרים סידוריים ויציין בצורה תמציתית:
{{ח:תת|(1)}} העובדות החשובות שבעלי הדין הסכימו עליהן;
{{ח:תת|(2)}} העובדות המהותיות השנויות במחלוקת;
{{ח:תת|(3)}} טענותיהם החולקות של בעלי הדין.

{{ח:סעיף|395|הדיון|אחר=[366]}}
{{ח:ת}} משנתקבל התזכיר, יזמין הרשם את בעלי הדין להתייצב לפני בית הדין המיוחד בתאריך שיקבע; לבית הדין יהיו לענין זה כל הסמכויות הנתונות לפי תקנות אלה לבית משפט מחוזי בערכאה ראשונה, והוא ינהג, במידה שהדבר רצוי באותן נסיבות, לפי סדרי הדין והנוהג המקובלים בבתי המשפט כאמור {{ח:פנימי|סעיף 2|בתקנה 2}}.

{{ח:סעיף|396|פסק הדין|אחר=[367]}}
{{ח:ת}} הכריע בית הדין בשאלה שהובאה לפניו, ינסח את ממצאו בצורת פסק דין כדרך שמנסח בית משפט, וכיוצא בזה יערך פסק דין בצורת פסיקתה.

{{ח:קטע1|חלק ד|חלק ד׳: הערעור}}
{{ח:קטע2|פרק ל|פרק ל׳: סדר הדין בערעור}}
{{ח:קטע3|פרק ל סימן א|סימן א׳: המועדים}}

{{ח:סעיף|397|המועד להגשת ערעור בזכות|אחר=[368]}}
{{ח:ת}} מועד להגשת ערעור בזכות על החלטה של בית משפט הוא ארבעים וחמישה ימים מיום מתן ההחלטה, והוא כשאין הוראת חיקוק אחרת הקובעת מועד להגשת ערעור.

{{ח:סעיף|398|המועד להגשת ערעור ברשות|תיקון: תשנ״ט־2|אחר=[369, 370]}}
{{ח:ת}} המועד להגשת ערעור ברשות על החלטה, הוא שלושים ימים מהיום שבו ניתנה הרשות לערער.

{{ח:סעיף|398א|המועד להגשת ערעור על החלטה במעמד צד אחד|תיקון: תשנ״א־3, תשנ״ב־3, תשנ״ה־2, תשנ״ה־4, תשנ״ז־3}}
{{ח:תת|(א)}} המועד להגשת ערעור או בקשת רשות ערעור על החלטה במעמד צד אחד או בהעדר כתבי טענות מהצד השני (בתקנה זו – ההחלטה הראשונה), שהוגשה לגביה בקשת ביטול לפי {{ח:פנימי|סעיף 201|תקנה 201}} או {{ח:פנימי|סעיף 214|תקנה 214}}, יימנה מיום מתן ההחלטה בבקשת הביטול (בתקנה זו – ההחלטה השניה).
{{ח:תת|(ב)}} מנין המועדים להגשת הערעור או בקשת רשות הערעור, לפי הענין, על ההחלטה הראשונה או ההחלטה השניה יהיה לפי הוראות {{ח:פנימי|פרק ל סימן א|סימן זה}}.

{{ח:סעיף|399|המועד לבקשת רשות לערער|תיקון: תשנ״ט־2|אחר=[371]}}
{{ח:ת}} נקבעה בחיקוק הוראה בדבר בקשת רשות לערער על החלטה ולא נקבע במפורש המועד להגשת הבקשה, תוגש הבקשה בתוך שלושים ימים מיום שניתנה ההחלטה.

{{ח:סעיף|400|ערעור על החלטת רשם|תיקון: תשנ״ב־3, תשנ״ו־2, תשנ״ט־2}}
{{ח:ת}} ערעור על החלטת רשם לפי {{ח:חיצוני|חוק בתי המשפט#סעיף 96|סעיף 96 לחוק בתי המשפט}}, לרבות החלטה לגבי בקשה לבטל החלטה על פי צד אחד או בהעדר כתבי טענות של הצד השני, יהיה עשרים ימים מהיום שבו ניתנה ההחלטה, והוראות {{ח:פנימי|פרק ל|פרק זה}}, למעט {{ח:פנימי|פרק ל סימן ד|סימן ד׳}}, יחולו על הערעור האמור בשינויים המחוייבים.

{{ח:סעיף|401|ערעור על פסק־דין בתביעה אזרחית|אחר=[372ב]}}
{{ח:ת}} הוראות {{ח:פנימי|פרק ל|פרק זה}} יחולו אף לגבי ערעור על פסק דין בתביעה אזרחית כאמור {{ח:פנימי|סעיף 17|בתקנה 17}}.

{{ח:סעיף|402|מנין הימים|אחר=[372ג]}}
{{ח:ת}} מנין הימים שנקבעו {{ח:פנימי|פרק ל סימן א|בסימן זה}} יתחיל בין אם ניתנה ההחלטה בפני המערער או המבקש ובין אם ניתנה שלא בפניו, ובלבד שהוזמן כדין לשמוע את ההחלטה; ניתנה ההחלטה שלא בפני המערער או המבקש בלי שהוזמן כאמור, יראו כיום מתן ההחלטה את היום שבו הומצא לו העתק ממנה.

{{ח:קטע3|פרק ל סימן ב|סימן ב׳: רשות לערער}}

{{ח:סעיף|403|הגשת בקשת רשות לערער לבית המשפט שלערעור|תיקון: תשנ״ב־3|אחר=[370, 377א(א), 389(ב)]}}
{{ח:תת|(א)}} בקשת רשות לערער לבית משפט שלערעור תוגש בכתב, תפרט בצורה תמציתית את הנימוקים שעליהם סומך המבקש את בקשתו ותציין את האסמכתאות הנוגעות לענין; הבקשה תוגש במסירת ארבעה עתקים של כתב הבקשה לבית המשפט שלערעור, בצירוף מספר עתקים מספיק לשם המצאה למשיבים.
{{ח:תת|(ב)}} רשות לערער על פסק דין של בית משפט מחוזי בשבתו כבית משפט לערעורים על החלטה של בית משפט שלום יכול שתינתן בגוף פסק הדין או על פי בקשה לבית המשפט שלערעור.
{{ח:תת|(ג)}} כל העתקים של הבקשה ושל המסמכים המצורפים אליה יהיו מודפסים במכונת כתיבה, או מצולמים, בצורה נוחה לקריאה.

{{ח:סעיף|404|ערובה ומסמכים שיש לצרפם לבקשה לרשות ערעור|תיקון: תש״ן}}
{{ח:תת|(א)}} עם הגשת בקשה לרשות ערעור, יפקיד המבקש ערבון או יתן ערובה להבטחת הוצאותיו של המשיב בבקשה ובערעור, ויצרף את המסמכים המפורטים {{ח:פנימי|סעיף 419|בתקנה 419}}, אך רשאי בית המשפט לדון בבקשה אף אם לא צורפו העתקים מהחלטות הערכאות הקודמות הנוגעות לאותו ענין.
{{ח:תת|(ב)}} על הפקדת ערבון או מתן ערובה בבקשה לרשות ערעור יחולו הוראות {{ח:פנימי|סעיף 427|תקנות 427 עד 433}}, בשינויים המחוייבים.

{{ח:סעיף|405|ערובה להוצאות בערעור ברשות|תיקון: תש״ן}}
{{ח:ת}} הפקדת ערבון או מתן ערובה כנדרש {{ח:פנימי|סעיף 404|בתקנה 404}}, פוטרת את המבקש שקיבל רשות ערעור ממתן ערובה עם הגשת הערעור.

{{ח:סעיף|406|תשובת המשיב בעל פה או בכתב|תיקון: תש״ן, תשנ״ב־3|אחר=[377א(ב), 377ב(א)(3)]}}
{{ח:תת|(א)}} החליט בית המשפט, לאחר שעיין בבקשה לפי {{ח:פנימי|סעיף 403|תקנה 403}}, שאין היא מצריכה תשובה, ידחנה מיד.
{{ח:תת|(ב)}} החליט בית המשפט שהבקשה מצריכה תשובה, רשאי הוא להורות על טענות לפניו בעל פה או על תשובה בכתב; עשה כן, תומצא הבקשה למשיב, ובלבד שהמבקש קיים את ההוראות בדבר מתן ערובה להוצאות המשיב; הורה בית המשפט על תשובה בכתב, על המשיב להגישה תוך חמישה עשר ימים מיום ההמצאה או במועד אחר שקבע בית המשפט; התשובה תיכתב בצורה תמציתית, ויצוינו בה האסמכתאות שהמשיב מסתמך עליהן.
{{ח:תת|(ג)}} נתקבלה תשובת המשיב בכתב, רשאי בית המשפט להורות על טענות נוספות לפניו בעל פה או בכתב.

{{ח:סעיף|406א|רשות ערעור על החלטה בענין סעד זמני|תיקון: תשנ״ו־2, תשנ״ז}}
{{ח:ת}} בקשת רשות ערעור או ערעור על החלטה הדוחה בקשה למתן סעד זמני, שניתנה על פי צד אחד ושלא נדחתה לפי {{ח:פנימי|סעיף 406|תקנה 406(א)}}, תידון במעמד צד אחד, אלא אם כן הורה בית המשפט על הזמנת בעל הדין האחר.

{{ח:סעיף|407|החלטת בית המשפט והמצאתה|אחר=[377ב]}}
{{ח:תת|(א)}} בתום ההליכים שנתקיימו לפי {{ח:פנימי|סעיף 406|תקנה 406(ב) ו־(ג)}} או בתום התקופה שנקבעה לקיומם, יחליט בית המשפט אחת מאלה:
{{ח:תתת|(1)}} לדחות את הבקשה;
{{ח:תתת|(2)}} ליתן רשות לערער, אם דרך כלל ואם לגבי בעיה מסויימת כאמור {{ח:פנימי|סעיף 408|בתקנה 408}}.
{{ח:תת|(ב)}} דן בבקשה שופט יחיד יכול הוא להעביר את הבקשה לדיון לפני הרכב רחב יותר.
{{ח:תת|(ג)}} החלטת בית המשפט תומצא לבעלי הדין ואין צורך להשמיעה, אלא אם כן הורה על כך בית המשפט.

{{ח:סעיף|407א|החלטה בבקשת רשות ערעור לאחר שתי ערכאות|תיקון: תשע״ט־3}}
{{ח:ת}} החליט בית המשפט העליון לדחות בקשת רשות ערעור על החלטה של בית משפט מחוזי בשבתו כבית משפט לערעורים, רשאי בית המשפט לכלול בהחלטתו רק את קביעתו בדבר דחיית בקשת רשות הערעור, ובלבד שלדעתו מתקיימים שני אלה לגבי ההחלטה שעליה מערערים:
{{ח:תת|(1)}} הקביעות בהחלטה אינן מעוררות שאלה משפטית עקרונית החורגת מעניינם של הצדדים;
{{ח:תת|(2)}} מתן רשות ערעור אינו דרוש כדי למנוע עיוות דין.

{{ח:סעיף|408|הרשות לערער מסוייגת|אחר=[373]}}
{{ח:ת}} בית משפט הנותן רשות לערער רשאי לפרש את הבעיה שעליה ניתנת הרשות לערער, ומשעשה כן לא יטען המערער בבעיה שלא פורשה, אולם אין בהוראה זו כדי לגרוע מסמכותו של בית המשפט שלערעור לפי {{ח:פנימי|סעיף 415|התקנות 415}} {{ח:פנימי|סעיף 462|ו־462}}.

{{ח:סעיף|409|אין ערעור על רשות לערער|אחר=[374]}}
{{ח:ת}} החלטה המרשה לערער אינה ניתנת לערעור.

{{ח:סעיף|410|הגשת בקשת רשות לערער כהגשת ערעור|תיקון: תש״ן|אחר=[375]}}
{{ח:ת}} הוגשה בקשת רשות לערער לבית משפט שלערעור, רשאי בית המשפט לדון בה כאילו ניתנה הרשות והוגש ערעור על פי הרשות שניתנה, אם הסכימו לכך בעלי הדין לערעור, ואף ללא הסכמת בעל דין לאחר שניתנה לו ההזדמנות להביע התנגדותו ונראה לבית המשפט שלא תיפגע זכותו כבעל דין; החליט בית המשפט כאמור, תחול {{ח:פנימי|סעיף 407|תקנה 407(ג)}} ולא יחולו {{ח:פנימי|סעיף 412|תקנות 412}}, {{ח:פנימי|סעיף 419|419 עד 421}} {{ח:פנימי|סעיף 427|ו־427 עד 433}}.

{{ח:סעיף|410א|הפיכת בקשה לכתב ערעור|תיקון: תש״ן}}
{{ח:ת}} הוגשה בקשה לרשות ערעור לבית משפט שלערעור וראה בית המשפט כי הבקשה הוגשה בטעות משום שלמערער היתה זכות ערעור, רשאי בית המשפט להחליט לדון בבקשה כבכתב ערעור, בתנאים שיקבע; ההחלטה לא תינתן אלא לאחר שניתנה למשיב הזדמנות להביע התנגדותו לכך; החליט בית המשפט כאמור, לא יחולו {{ח:פנימי|סעיף 412|תקנות 412}}, {{ח:פנימי|סעיף 419|419 עד 421}} {{ח:פנימי|סעיף 427|ו־427 עד 433}}.

{{ח:סעיף|411|השגה על החלטות שאינן פסק דין|תיקון: תש״ן|אחר=[376]}}
{{ח:ת}} לא ערער בעל דין על החלטה שאינה פסק דין והיא ניתנת לערעור ברשות בלבד, אין בכך כדי לפגוע בזכותו להשיג על אותה החלטה בבואו לערער על פסק הדין במשפט. האמור בתקנה זו לא יחול על החלטה לפי {{ח:חיצוני|חוק הבוררות#סעיף 5|סעיף 5 לחוק הבוררות, התשכ״ח–1968}}.

{{ח:קטע3|פרק ל סימן ג|סימן ג׳: ערעור}}

{{ח:סעיף|412|הגשת ערעור|אחר=[378(א), 389(ב), 392]}}
{{ח:תת|(א)}} ערעור יוגש במסירת שלושה עתקים של כתב ערעור לבית המשפט שלערעור בצירוף מספר עתקים מספיק לשם המצאה למשיבים.
{{ח:תת|(ב)}} לפי דרישת המערער רשאי שופט בית המשפט שלערעור או הרשם, על פי צד אחד, לוותר על המצאת כתב הערעור למשיב שאינו נוגע בדבר במישרין.
{{ח:תת|(ג)}} כל העתקים של כתב הערעור ושל המסמכים המצורפים אליו יהיו מודפסים במכונת כתיבה או מצולמים, בצורה נוחה לקריאה.

{{ח:סעיף|413|תוכן כתב הערעור|תיקון: תשמ״ט־3, תשס״ט־2|אחר=[384]}}
{{ח:ת}} ואלה הדברים שיכיל כתב הערעור:
{{ח:תת|(1)}} שמו, מספר זהותו ומקום מגוריו של המערער;
{{ח:תת|(2)}} שמו של כל משיב וכן מספר זהותו ומקום מגוריו, במידה שניתן לבררם;
{{ח:תת|(3)}} שם הערכאה הקודמת, תאריך ההחלטה שעליה מערערים ומספר התיק של התובענה שבה ניתנה;
{{ח:תת|(4)}} מען להמצאה בתחומה של המדינה;
{{ח:תת|(5)}} אם ניתנה ההחלטה שלא בפני המערער – התאריך שבו הומצאה לו, אם הומצאה, או ציון שההחלטה לא הומצאה;
{{ח:תת|(6)}} נימוקי הערעור;
{{ח:תת|(7)}} אם הערעור הוא על פסק דין של בית משפט שלום – סכום התביעה או שווי נושאה, ביום הגשת התובענה לבית משפט השלום;
{{ח:תת|(8)}} אם הערעור הוא על פסק דין של בית משפט שלום בתביעה לפי {{ח:חיצוני|חוק בתי המשפט#סעיף 37|סעיף 37(ב)(9)(א), (ב) או (ג), לחוק בתי המשפט}} – סוג התביעה בהתאם לאחת מפסקאות המשנה האמורות, לפי העניין;
{{ח:תת|(9)}} אם הערעור מוגש לבית משפט מחוזי – אם ידון בו דן יחיד או הרכב כאמור {{ח:חיצוני|חוק בתי המשפט#סעיף 37|בסעיף 37 לחוק בתי המשפט}}.

{{ח:סעיף|414|נימוקי הערעור|אחר=[385]}}
{{ח:ת}} כתב הערעור יפרט בצורה תמציתית את נימוקי ההתנגדות להחלטה שעליה מערערים, שלא על דרך הוויכוח או הסיפור, ויציין כל נימוק במספר סידורי.

{{ח:סעיף|415|נימוקים שלא פורשו|אחר=[386]}}
{{ח:ת}} המערער לא יטען ולא יקבלו מפיו נימוק התנגדות שלא פורש בכתב הערעור אלא ברשות בית המשפט, והיא לא תינתן אלא אם כן הראה טעם מספיק לכך; אולם בית המשפט בבואו להחליט בערעור לא יהיה מוגבל לנימוקי ההתנגדות שפורשו בכתב הערעור או שנטענו בבית המשפט לפי תקנה זו.

{{ח:סעיף|416|פטור מנימוקי ערעור|אחר=[378(ב) רישה, 378(ג)]}}
{{ח:תת|(א)}} נתן בית המשפט רשות לערער כאמור {{ח:פנימי|סעיף 407|בתקנה 407}}, יהיה המערער פטור מלכלול בכתב הערעור את נימוקי הערעור והאמור {{ח:פנימי|סעיף 446|בתקנה 446}} לא יחול על הערעור, זולת אם הורה בית המשפט אחרת.
{{ח:תת|(ב)}} בכפוף לאמור {{ח:פנימי|סעיף 408|בתקנה 408}} יראו את נימוקי הבקשה לרשות לערער כנימוקי הערעור.

{{ח:סעיף|417|מחיקת נימוקים ותיקונם|אחר=[387]}}
{{ח:ת}} כתב ערעור ניתן לתיקון בכל עת שתיראה לבית המשפט, ורשאי הוא בכל עת להורות על מחיקתו או תיקונו של כל נימוק שבערעור שאינו דרוש לענין, או שהוא מביש או עלול להפריע לדיון הוגן או לסבכו או להשהותו.

{{ח:סעיף|418|פרטים נוספים|אחר=[388]}}
{{ח:ת}} בית המשפט רשאי בכל עת להורות למערער להמציא לו פרטים נוספים ומפורטים יותר לכל נימוק שבערעור, בתנאים שייראו לבית המשפט, לרבות תשלום הוצאות.

{{ח:סעיף|419|מסמכים שיש לצרפם לכתב ערעור|תיקון: תשס״ה־2, תש״ע|אחר=[389(א)]}}
{{ח:ת}} אלה המסמכים שיש לצרף לכתב ערעור:
{{ח:תת|(1)}} העתקים או תצלומי העתקים של החלטות הערכאות הקודמות הנוגעות לאותו ענין, כשהם מאושרים בידי הרשם או המזכיר הראשי של אחת מאותן הערכאות או בידי עורך דין או היועץ המשפטי לממשלה או בא כוחו;
{{ח:תת|(2)}} הצעת ערובה במקום ערבון, אם רצה בכך המערער;
{{ח:תת|(3)}} טופס של הודעה על הפקדת הערבון או על מתן הערובה; תורפה של ההודעה, המפרשת את סכום הערבון או הערובה, ימולא בידי מזכירות בית המשפט.

{{ח:סעיף|420|מסמכים שיש להמציאם למשיבים|אחר=[390]}}
{{ח:ת}} ואלה המסמכים שיש להמציא למשיבים:
{{ח:תת|(1)}} עותק של כתב הערעור;
{{ח:תת|(2)}} העתק ההחלטה שעליה מערערים;
{{ח:תת|(3)}} הודעה על הפקדת ערבון או ערובה או הודעת הרשם על החלטתו לפטור ממתן ערבון, אם ניתנה שלא בפני המשיב, בהתאם {{ח:פנימי|סעיף 432|לתקנה 432(ב)}}.

{{ח:סעיף|421|ערעור שאינו בהתאם להוראות|אחר=[393]}}
{{ח:ת}} ערעור שאינו ממלא אחרי הוראות {{ח:פנימי|פרק ל|פרק זה}} לא יקובל לרישום, אלא שהמערער יכול לדרוש ששופט משופטי בית המשפט שלערעור יחליט בשאלה אם הערעור ממלא או אינו ממלא אחרי הוראות {{ח:פנימי|פרק ל|פרק זה}}, והחלטתו תהא סופית ומכרעת.

{{ח:סעיף|422|איחוד בעלי דין|אחר=[380]}}
{{ח:ת}} בעלי דין אחדים בתובענה אחת רשאים להצטרף יחד בערעור אחד.

{{ח:סעיף|423|ערעור של תובענות שאוחדו|אחר=[379]}}
{{ח:ת}} תובענות שאוחדו וניתנה בתובענה המאוחדת החלטה אחת, רשאי כל בעל דין לערער על ההחלטה, ואין צורך להגיש ערעור נפרד לכל אחת מן התובענות שאוחדו.

{{ח:סעיף|424|מיהו המשיב|אחר=[381]}}
{{ח:ת}} כל מי שהיה בעל דין בתובענה לפני הערכאה הקודמת ואיננו מערער, יהיה משיב בערעור.

{{ח:סעיף|425|צירוף משיב בידי בית המשפט|אחר=[382]}}
{{ח:ת}} בית המשפט שלערעור או הרשם רשאי להורות על צירוף משיב שלא היה בעל דין ולהמציא לו כתב ערעור מתוקן, ורשאי הוא לדחות בינתיים את הדיון בערעור, בתנאים שייראו לו צודקים, ורשאי בית המשפט ליתן פסק דין כאילו היה המשיב שצורף בעל דין מלכתחילה.

{{ח:סעיף|426|תחולת {{ח:פנימי|סעיף 36|התקנות 36 עד 43}}|אחר=[383]}}
{{ח:ת}} הוראות {{ח:פנימי|סעיף 36|תקנות 36 עד 43}} יחולו על ערעורים, ולענין זה כל מקום שנאמר באותן הוראות ”תובע“ – לרבות מערער, ”נתבע“ – לרבות משיב ו”תובענה“ – לרבות ערעור.

{{ח:קטע3|פרק ל סימן ד|סימן ד׳: ערובה להוצאות}}

{{ח:סעיף|427|הוצאות הערעור|אחר=[394]}}
{{ח:ת}} המערער חייב לערוב את הוצאות המשיב בדרך האמורה {{ח:פנימי|פרק ל סימן ד|בסימן זה}}.

{{ח:סעיף|428|ערבון|אחר=[395]}}
{{ח:ת}} משהוגש כתב הערעור, יקבע הרשם של בית המשפט שלערעור את סכום הערבון שעל המערער להפקיד בבית המשפט להבטחת הוצאותיו של כל משיב ואת המועד להפקדתו וימציא למערער הודעה על כך; לענין {{ח:פנימי|פרק ל סימן ד|סימן זה}} דין כתב ערבות בנקאית כדין ערבון.

{{ח:סעיף|429|ערובה במקום ערבון|אחר=[396]}}
{{ח:ת}} רצה המערער ליתן ערובה אחרת במקום הערבון, יצרף הודעה מתאימה לכתב הערעור והרשם רשאי, על פי צד אחד, להרשות לו מתן ערובה סבירה אחרת להנחת דעתו במקום הערבון במועד שקבע לכך, וימציא לו הודעה על כך; לא הרשה מתן ערובה אחרת, יקבע את סכום הערבון שעל המערער להפקיד ואת המועד.

{{ח:סעיף|430|קביעת ערובה|תיקון: תשנ״א־2|אחר=[396א]}}
{{ח:ת}} הפעולות לפי {{ח:פנימי|סעיף 428|תקנות 428}} {{ח:פנימי|סעיף 429|ו־429}} יכול שיעשה המזכיר הראשי של בית המשפט, אך לפי בקשת אחד הצדדים יובא הדבר שנית לפני הרשם לעיון ולהכרעה.

{{ח:סעיף|431|דחיית ערעור מהעדר ערובה|אחר=[397]}}
{{ח:ת}} לא קיים המערער הוראה בדבר הערבון או הערובה, יירשם הערעור לדחיה לפני בית המשפט או הרשם ותומצא על כך הודעה לכל בעלי הדין.

{{ח:סעיף|432|פטור מחובת ערבון|אחר=[398, 399]}}
{{ח:תת|(א)}} החליט הרשם, לפי בקשת המערער, לדחות את תשלומה של אגרת הערעור, כולה או מקצתה, ישקול אם אין זה מן הצדק לפטור את המערער מחובת ערבון לכל הוצאות הערעור או למקצתן, לאחר שניתנה למשיב הזדמנות להשמיע דברו בענין זה, ולא יינתן הפטור אם הראה המשיב טעם מספיק לכך.
{{ח:תת|(ב)}} הודיע הרשם שלא בפני המשיב על החלטתו לפטור את המערער מחובת ערבון, תומצא הודעה על כך למשיב; החליט שלא לפטרו, יקבע את סכום הערבון והמועד לתשלומו או ירשה לו מתן ערובה במקום הערבון.

{{ח:סעיף|433|שינוי החלטה בענין ערבון|אחר=[400]}}
{{ח:ת}} בכל שלב משלבי הדיון רשאי הרשם להגדיל את סכום הערבון של המערער, וכן לחזור ולחייב מערער שנפטר מערובה להגישה, אם נוכח שהמערער נעשה בינתיים בעל יכולת לשלם.

{{ח:קטע3|פרק ל סימן ה|סימן ה׳: ערעור שכנגד}}

{{ח:סעיף|434|ערעור שכנגד טעון הודעה|אחר=[401]}}
{{ח:ת}} היה בדעת המשיב לטעון בשעת הדיון בערעור שהחלטת בית המשפט בערכאה הקודמת טעונה שינוי, יגיש על כך הודעה לבית המשפט בפירוט נימוקים, תוך שלושים ימים מהיום שבו הומצא לו כתב הערעור לפי {{ח:פנימי|סעיף 420|תקנה 420}} או ניתנה החלטת הפטור לפי {{ח:פנימי|סעיף 432|תקנה 432(א)}} אם ניתנה במעמד המשיב, או נמסרה ההודעה לפי {{ח:פנימי|סעיף 432|תקנה 432(ב)}} אם ניתנה שלא במעמד המשיב, אולם לא יאוחר משבעה ימים לפני התחלת הדיון בערעור, והעתק מההודעה יומצא לכל בעל דין העלול להיפגע מטענה זו.

{{ח:סעיף|435|הודעה כשהמערער פטור מערובה|אחר=[403]}}
{{ח:ת}} היה המערער פטור על פי חוק ממתן ערובה, יתחיל המועד של שלושים ימים שבו חייב המשיב להגיש את ההודעה לבית המשפט, כאמור {{ח:פנימי|סעיף 434|בתקנה 434}}, מהיום שבו הומצא לו כתב הערעור.

{{ח:סעיף|436|אי הגשת הודעה|אחר=[402]}}
{{ח:ת}} אי הגשת הודעה אין בה כדי לגרוע מהסמכויות הנתונות לבית המשפט שלערעור לפי תקנות אלה או לפי כל דין אחר, אך יכולה היא לשמש סיבה, לפי שיקול דעתו של בית המשפט, לדחיית הדיון בערעור או לצו מיוחד להוצאות.

{{ח:קטע3|פרק ל סימן ו|סימן ו׳: תיק מוצגים}}

{{ח:סעיף|437|הגשת העתקי מוצגים בידי המערער|אחר=[393א]}}
{{ח:תת|(א)}} מערער המבקש להסתמך בשעת הדיון בערעור על מסמכים שהוצגו לפני בית המשפט בערכאות הקודמות (להלן – המוצגים), יגיש לבית המשפט שלערעור העתקים מהם מודפסים במכונת כתיבה בצורה נוחה לקריאה, או בצילום.
{{ח:תת|(ב)}} נוכח הרשם שצילום של מסמך אינו נוח לקריאה, רשאי הוא לצוות על בעל הדין שהגישו להגיש לבית המשפט, תוך מועד שיקבע, העתק אחר של אותו מסמך, בצורה נוחה לקריאה.

{{ח:סעיף|438|הזמן להגשה|אחר=[393ב]}}
{{ח:ת}} העתקי המוצגים יוגשו –
{{ח:תת|(1)}} אם הורה בית המשפט על שמיעת טענות שבעל־פה – תוך חמישה עשר ימים מהיום שנמסרה למערער הודעה על השמיעה;
{{ח:תת|(2)}} אם לא הורה בית המשפט כאמור – יחד עם הגשת הסיכומים שבכתב.

{{ח:סעיף|439|תיק המוצגים|אחר=[393ג]}}
{{ח:תת|(א)}} העתקי המוצגים יהיו מסומנים במספר הסידורי שניתן למוצגים בבית המשפט שבו הוגשו, ויתוייקו בתיק מיוחד (להלן – תיק המוצגים) לפי מספר סידורי, מוצגי התובע תחילה ומוצגי הנתבע לאחריהם.
{{ח:תת|(ב)}} על גבי תיק המוצגים יירשמו שמות בעלי הדין כאמור {{ח:פנימי|סעיף 413|בתקנה 413(1) ו־(2)}}, מספר הערעור והערה ”מוצגי המערער“; בעטיפה הפנימית, או בגליון שיתוייק לפני ההעתקים, ירשום המערער את ההעתקים שנכללו בתיק לפי מספרם הסידורי.

{{ח:סעיף|440|המצאת תיק המוצגים|אחר=[393ד]}}
{{ח:ת}} תיק המוצגים, יחד עם רשימה של המוצגים הכלולים בו, יוגש לבית המשפט במספר עתקים מספיק לשם המצאה למשיבים ובעוד עותק נוסף עבור בית המשפט, ואם הורה בית המשפט על שמיעת טענות שבעל־פה – בעוד שלושה עתקים נוספים עבור בית המשפט.

{{ח:סעיף|441|הגשת מוצגים בידי המשיב|אחר=[393ה]}}
{{ח:תת|(א)}} רצה המשיב, לרבות משיב שהגיש ערעור שכנגד, להסתמך על מוצגים שלא נכללו בתיק המוצגים של המערער, יגיש לבית המשפט העתקים של המוצגים שלא נכללו תוך חמישה עשר ימים מהיום שהומצא לו תיק המוצגים של המערער – אם הורה בית המשפט על שמיעת טענות שבעל פה, או יחד עם הגשת סיכומיו שבכתב – אם לא הורה בית המשפט כאמור.
{{ח:תת|(ב)}} {{ח:פנימי|סעיף 437|תקנות 437 עד 440}} יחולו על תיק המוצגים של המשיב, בשינויים המחוייבים לפי הענין.

{{ח:סעיף|442|הגשת תיק מוצגים נוסף בידי המערער|אחר=[393ו]}}
{{ח:ת}} הגיש המשיב ערעור שכנגד, רשאי המערער, תוך שבעה ימים מיום שהומצא לו תיק המוצגים של המשיב, להגיש תיק מוצגים נוסף; {{ח:פנימי|סעיף 437|תקנות 437 עד 440}} יחולו על תיק המוצגים הנוסף.

{{ח:סעיף|443|הגשת תיק מוצגים לאחר שעבר המועד|אחר=[393ז]}}
{{ח:ת}} הרשם רשאי על פי צד אחד להתיר לבעל דין לפי בקשתו הגשת תיק מוצגים לאחר שעבר המועד לכך, ולהתיר לו הגשת תיק מוצגים נוסף, ובלבד שהמבקש הראה סיבה מספקת לכך, והדבר לא יגרום לדחיית מועד הדיון.

{{ח:סעיף|444|הסתמכות על מוצגים|תיקון: תשנ״ז־3|אחר=[393ח]}}
{{ח:ת}} בשעת הדיון בערעור לא יהיה בעל דין רשאי להסתמך על מוצג שלא נכלל בתיק המוצגים של בעל דין, אלא ברשות בית המשפט שתינתן מטעמים מיוחדים שיירשמו.

{{ח:קטע3|פרק ל סימן ז|סימן ז׳: הדיון בערעור}}

{{ח:סעיף|445|דיון מקדמי בערעור|תיקון: תשמ״ט־3, תשנ״ו־2|אחר=[404]}}
{{ח:תת|(א)}} נשיא בית המשפט העליון, או נשיא בית משפט מחוזי, לפי הענין, רשאי למנות שופט של אותו בית משפט שינהל דיון מקדמי לצורך הכנת הערעור, במגמה לייעל את הדיון בערעור, לפשטו, לקצרו ולהחישו וכן כדי לברר אם יש מקום לפשרה בין בעלי הדין; עשה כן, תומצא לבעלי הדין הודעה על קיום הדיון המקדמי ועל תאריך הדיון בו לפחות שבעה ימים מראש.
{{ח:תת|(ב)}} מבלי לפגוע בכלליות האמור בתקנת משנה (א), מוסמך שופט בדיון מקדמי –
{{ח:תתת|(1)}} לבדוק אם כתב ערעור ערוך כדין ומפורט כראוי, ולהורות על הבהרתו, פירוטו או תיקונו;
{{ח:תתת|(2)}} לברר מה הן השאלות שהן באמת שנויות במחלוקת בערעור, לתחום אותן ולערוך את רשימת הפלוגתות;
{{ח:תתת|(3)}} להורות כי יימחק או יתוקן כל נימוק בכתב הערעור שאין בו צורך או שהוא מביש או עלול להפריע לדיון הוגן, לסבכו או להשהותו;
{{ח:תתת|(4)}} לתת סעד זמני;
{{ח:תתת|(5)}} להגדיר בעל דין כצד פורמלי או להגביל, בהסכמתו של בעל דין, את היקף השתתפותו בטיעונים שיושמעו בערעור;
{{ח:תתת|(6)}} להורות לבעלי הדין לסכם את טענותיהם בכתב, כאמור {{ח:פנימי|סעיף 448|בתקנה 448}}, ולהגביל את היקף הסיכומים;
{{ח:תתת|(7)}} לקבוע את אופן הדיון בערעור ואת הסדר שבו יתברר, ולקצוב זמן לטיעוני הצדדים;
{{ח:תתת|(8)}} לתת תוקף של פסק דין להסדר פשרה.
{{ח:תת|(ג)}} שופט בדיון מקדמי רשאי להורות שבעלי הדין ובאי כוחם יתייצבו בעצמם לדיון המקדמי, והוראות {{ח:פנימי|סעיף 147|תקנה 147}} יחולו בשינויים המחוייבים; לא התייצב בעל דין או בא כוחו כאמור, רשאי השופט, בנוסף לכל צו אחר שהוא מוסמך לתתו לפי תקנות אלה, להורות בדבר תשלום הוצאות.
{{ח:תת|(ד)}} לא מינה נשיא בית המשפט שופט כאמור בתקנת משנה (א), או אם נסתיים הדיון המקדמי, יקבע בית המשפט או הרשם תאריך לדיון בערעור, יודיע עליו לבעלי הדין ורשאי הוא לקצוב זמן לטיעוניהם.

{{ח:סעיף|446|עיקרי טיעון|תיקון: תשמ״ו־2, תשנ״ז־3, תשנ״ח־2, תשס״א־3|אחר=[404א]}}
{{ח:תת|(א)}} נקבע מועד לדיון בערעור, יגיש המערער לבית המשפט את עיקרי טיעונו, וימציא עותק למשיבים, ארבעה עשר ימים לפחות לפני מועד הדיון; המשיב יגיש לבית המשפט את עיקרי טיעונו, וימציא עותק לבעלי הדין האחרים, שבעה ימים לפחות לפני מועד הדיון, והכל אם לא הורה בית המשפט אחרת.
{{ח:תת|(ב)}} עיקרי טיעון יכללו בצורה תמציתית את טענותיו של כל צד בנקודות שהוא רשאי לטעון על פי תקנות אלה, ואת האסמכתאות שבדעתו להסתמך עליהן, ליד כל טענה בנפרד. היתה האסמכתא פסק דין שלא פורסם בדפוס בפרסום רשמי, יצרף הצד לעיקרי הטיעון צילום מפסק הדין.
{{ח:תת|(ג)}} ביום הקבוע לדיון יהיה כל צד רשאי לטעון בפני בית המשפט על סמך עיקרי הטיעון, ואם רצה להוסיף טענה נוספת או להביא אסמכתא נוספת יוכל לעשות זאת רק ברשות בית המשפט, זולת אם היתה זו תשובת המערער לעיקרי הטיעון של המשיב.
{{ח:תת|(ד)}} בעל דין שלא הגיש עיקרי טיעונו במועד הקבוע, דינו כדין בעל דין שלא התייצב במועד שנקבע לדיון, זולת אם הורה בית המשפט הוראה אחרת.

{{ח:סעיף|447|הדיון בערעור|תיקון: תשמ״ט־3|אחר=[405]}}
{{ח:תת|(א)}} בתאריך שנקבע לדיון או בתאריך נדחה ישמיע המערער את טענותיו לביסוס הערעור; לא דחה בית המשפט את הערעור מיד, ישמע את טענות המשיב נגד הערעור ובמקרה זה זכאי המערער להשיב.
{{ח:תת|(ב)}} היו כמה משיבים, יחליט בית המשפט על סדר הטענות ביניהם.
{{ח:תת|(ג)}} הוגבל היקפם של סיכומים או נקצב זמן לטיעונים לפי {{ח:פנימי|סעיף 445|תקנה 445}}, רשאי בית המשפט, לפי בקשת בעל דין, לשנות הגבלה או קציבה כאמור.
{{ח:תת|(ד)}} ראה בית המשפט כי בעל דין מאריך בטיעונו ללא צורך, רשאי הוא להורות לבעל הדין לסיים את טיעונו בתוך זמן שיקבע.

{{ח:סעיף|448|סיכום טענות בכתב|תיקון: תשמ״ט־3, תשנ״ח־4|אחר=[406]}}
{{ח:תת|(א)}} נשיא בית המשפט שלערעור או שופט שהוא מינה לכך, רשאי להורות לבעלי הדין, לפני תחילת הדיון בערעור, לסכם את טענותיהם בכתב על הפרשה כולה או על שאלה מסויימת שקבע, בין בנוסף על טענות שבעל פה, כולן או מקצתן, ובין במקומן, ורשאי הוא להגביל את היקפם של סיכומים אלה; בית המשפט היושב לדין בערעור רשאי להורות לבעלי הדין כאמור גם אם התחילו כבר בטענות שבעל פה.
{{ח:תת|(א1)}} רשם של בית המשפט העליון אשר נשיא בית המשפט העליון מינה לכך, רשאי לתת לבעלי הדין הוראות כאמור בתקנת משנה (א), לפני תחילת הדיון בערעור בבית המשפט העליון.
{{ח:תת|(ב)}} צו כאמור יקבע את סדרי הטענות הן שבעל פה והן שבכתב וכל יתר הדברים הטעונים, לדעת בית המשפט, הסדר בשל צו כזה.
{{ח:תת|(ג)}} בעל דין שלא הגיש סיכום טענותיו במועד, כהוראת בית המשפט, דינו כדין בעל דין שלא התייצב במועד שנקבע לדיון, זולת אם הורה בית המשפט הוראה אחרת.

{{ח:סעיף|449|טענת פגם או אי קיום תנאי|אחר=[407]}}
{{ח:תת|(א)}} אין שומעים בערעור טענה שקיים פגם בצורת כתב הערעור, או שלא נתמלא תנאי קודם לדיון בערעור, אלא אם כן הומצאה הודעה בכתב על כך למערער לפחות שבעה ימים לפני הדיון בערעור והמערער לא תיקן את הפגם או לא מילא אחר התנאי.
{{ח:תת|(ב)}} הומצאה הודעה לפי תקנת משנה (א) והמערער לא תיקן את הפגם או לא מילא אחר התנאי, רשאי בית המשפט, אם ראה טעם מספיק לכך, להתיר את תיקון הפגם או מילוי התנאי לפני הדיון בערעור, ולקבוע תנאים שייראו לו צודקים בדבר תשלום הוצאות או בענינים אחרים.

{{ח:סעיף|450|אי התייצבות בערעור|אחר=[408]}}
{{ח:ת}} לענין ההתייצבות בתאריך שנקבע לדיון בערעור או לדיון נדחה ינהגו כך:
{{ח:תת|(1)}} נמסרה על הדיון הודעה כראוי ואיש מבעלי הדין לא התייצב, רשאי בית המשפט לדחות את הדיון למועד אחר או למחוק את הערעור;
{{ח:תת|(2)}} התייצב המערער, ואילו המשיב לא התייצב לאחר שנמסרה לו הודעה כראוי, יתברר הערעור או יידחה למועד אחר, כפי שיחליט בית המשפט;
{{ח:תת|(3)}} התייצב המשיב, ואילו המערער לא התייצב לאחר שנמסרה לו הודעה כראוי, יתברר הערעור או יימחק או יידחה למועד אחר, הכל כפי שיחליט בית המשפט.

{{ח:סעיף|451|ביטול החלטה על פי צד אחד|תיקון: תשנ״ט־2|אחר=[409]}}
{{ח:ת}} ניתנה החלטה על פי צד אחד לפי {{ח:פנימי|סעיף 450|תקנה 450}}, והגיש בעל הדין שנגדו ניתנה ההחלטה בקשת ביטול בתוך שלושים ימים מיום שהומצאה לו ההחלטה, רשאי בית המשפט, ואם היתה ההחלטה על מחיקת ערעור – גם הרשם, לבטל את ההחלטה לפי הוראות {{ח:פנימי|סעיף 201|תקנה 201}}.

{{ח:סעיף|452||תיקון: תשנ״ט־2|אחר=[410]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|453|היסוד להכרעה בערעור|אחר=[411]}}
{{ח:ת}} בכפוף להוראות {{ח:פנימי|פרק ל|פרק זה}} בדבר קבלת ראיות נוספות, יפסוק בית המשפט בערעור על יסוד כתבי הטענות של בעלי הדין, ההודיות שהודו, והראיות שהביאו לפני בית המשפט בערכאה הקודמת כפי שאלה מתגלים מפרוטוקול המשפט.

{{ח:סעיף|454|הכרעה על יסוד נימוק שונה|אחר=[412]}}
{{ח:ת}} היה בראיות שבתיק המשפט כדי לאפשר לבית המשפט שלערעור ליתן פסק דין, רשאי הוא לפסוק סופית בתובענה אף אם בית המשפט בערכאה הקודמת הסתמך בפסק דינו על נימוק שונה מהנימוק שעליו מסתמך בית המשפט שלערעור.

{{ח:סעיף|455|החזרת הדיון לבית המשפט בערכאה הקודמת|אחר=[413]}}
{{ח:ת}} לא הכריע בית המשפט בערכאה הקודמת בפלוגתה פלונית או בשאלה של עובדה, והיא נראית לבית המשפט שלערעור כמהותית למתן החלטה נכונה במשפט לגופו של ענין, רשאי בית המשפט שלערעור לנסח פלוגתות או שאלות ולהעבירן לדיון לבית המשפט בערכאה הקודמת, ובמקרה זה יורה לאותו בית משפט לקבל את הראיות הנוספות הדרושות; בית המשפט בערכאה הקודמת ידון בפלוגתות או בשאלות ויחזיר את חומר הראיות, בצירוף ממצאיו ונימוקיהם, לבית המשפט שלערעור.

{{ח:סעיף|456|התנגדות לממצאי בית המשפט בערכאה הקודמת|אחר=[414]}}
{{ח:ת}} הראיות הנוספות והממצאים של בית המשפט בערכאה הקודמת יהיו חלק מתיק התובענה; תוך מועד שיקבע בית המשפט שלערעור רשאי כל בעל דין להגיש התנגדות לכל ממצא; לאחר תום המועד שנקבע יפסוק בית המשפט בערעור.

{{ח:סעיף|457|ראיות נוספות בערעור|אחר=[415, 417]}}
{{ח:תת|(א)}} בעלי הדין בערעור אינם זכאים להביא ראיות נוספות, בין בכתב ובין בעל פה, לפני בית המשפט שלערעור, ואולם אם בית המשפט שבערכאה קודמת סירב לקבל ראיות שצריך היה לקבלן, או אם בית המשפט שלערעור סבור שכדי לאפשר לו מתן פסק דין, או מכל סיבה חשובה אחרת, דרושה הצגת מסמך או חקירת עד, רשאי בית המשפט שלערעור להתיר הבאת הראיות הנוספות.
{{ח:תת|(ב)}} התיר בית המשפט שלערעור הבאת ראיות נוספות, ירשום את הטעמים לכך ויפרש את הענינים שבהם יש לצמצם את הראיות.

{{ח:סעיף|458|כיצד גובים עדות נוספת|אחר=[416]}}
{{ח:ת}} התיר בית המשפט שלערעור הבאת עדויות נוספות, יכול הוא עצמו לגבותן, אם בעל פה, אם בתצהיר ואם בדרך אחרת, או להורות לבית משפט אחר לגבותן ולשלחן אליו.

{{ח:קטע3|פרק ל סימן ח|סימן ח׳: פסק הדין בערעור}}

{{ח:סעיף|459|מתן פסק דין בערעור|אחר=[418, 419 רישה, 420, 424]}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט שלערעור יתן פסק דין או החלטה אחרת כתום הדיון או בתאריך אחר שעליו יודיע לבעלי הדין; ההחלטה תהיה בכתב, תחתם בידי בית המשפט בשעת נתינתה ויירשם בה תאריך נתינתה.
{{ח:תת|(ב)}} פסק דינו של בית המשפט שלערעור יהיה על פי החלטת רוב השופטים שישבו לדין, אך כל אחד מהם רשאי לרשום דעה חולקת וליתן את נימוקיו לכך; אם אין רוב לדעה אחת – תכריע דעת אב־בית־הדין.

{{ח:סעיף|460|תוכן פסק הדין|תיקון: תשמ״ו־2|אחר=[419]}}
{{ח:תת|(א)}} פסק דינו של בית המשפט שלערעור יכיל את אלה:
{{ח:תתת|(1)}} השאלות הטעונות הכרעה;
{{ח:תתת|(2)}} ההכרעה;
{{ח:תתת|(3)}} נימוקי ההכרעה;
{{ח:תתת|(4)}} הסעד שהמערער זכאי לו, אם ההחלטה שעליה ערער בוטלה או שונתה.
{{ח:תת|(ב)}} על אף האמור בתקנת משנה (א)(1) עד (3), בית המשפט שהחליט לדחות ערעור רשאי לכלול בפסק דינו רק את קביעתו בדבר דחיית הערעור, ובלבד שלדעתו מתקיימים כל אלה לגבי ההחלטה שעליה מערערים:
{{ח:תתת|(1)}} אין מקום לדחות את הממצאים העובדתיים שנקבעו בה;
{{ח:תתת|(2)}} הממצאים שנקבעו בה תומכים במסקנה המשפטית;
{{ח:תתת|(3)}} אין לגלות בה טעות שבחוק.
{{ח:תת|(ג)}} ניתן פסק דין כאמור בתקנת משנה (ב), יראו לענין הליכים נוספים בבית משפט את תוכן ההחלטה שעליה ערערו כחלק מפסק הדין של בית המשפט שלערעור.

{{ח:סעיף|461|פסק דין מוסכם|אחר=[421, 422]}}
{{ח:תת|(א)}} פסק הדין יכול לאשר, לשנות או לבטל את ההחלטה שעליה מערערים, אך אם הגיעו בעלי הדין שבערעור לידי הסכם על צורת פסק הדין בערעור, רשאי בית המשפט שלערעור ליתן פסק דין לפי ההסכם.
{{ח:תת|(ב)}} הסכימו בעלי הדין בערעור למתן פסק דין לפי נוסח מוסכם, רשאי בית המשפט שלערעור או הרשם, על פי בקשת בעל דין בכתב או בעל פה, ליתן פסק דין כאמור, אף אם הסכימו בעלי הדין לגופו של הענין בלבד ולא על סכום הוצאות המשפט, ובית המשפט שלערעור או הרשם ישום ויקבע בפסק הדין את ההוצאות האמורות.

{{ח:סעיף|462|סמכותו של בית המשפט בערעור|אחר=[423]}}
{{ח:ת}} בית המשפט שלערעור מוסמך ליתן כל החלטה שצריך היה לתיתה, או לאשר או לבטל את ההחלטה שניתנה ולהורות על דיון חדש, או ליתן החלטה נוספת או אחרת ככל שיחייב הענין; בית המשפט רשאי להשתמש בסמכותו זו אף אם הערעור מתייחס רק לחלק מן ההחלטה, ורשאי להשתמש בה לטובת המשיבים או בעלי הדין האחרים, כולם או מקצתם, אף אם לא הגישו ערעור או ערעור שכנגד.

{{ח:סעיף|463|שימוע החלטה|אחר=[426]}}
{{ח:ת}} בשימוע החלטה לא ייקרא אלא אותו חלק המפרט את הסעד או את ההכרעה שניתנו בערעור.

{{ח:סעיף|464|החלטה תיערך בצורת פסיקתה|אחר=[425]}}
{{ח:ת}} על סמך החלטה של בית המשפט שלערעור מותר לערוך פסיקתה כדרך שעורכים אותה בערכאה ראשונה, ויצויין בה התאריך שבו ניתנה ההחלטה.

{{ח:קטע3|פרק ל סימן ט|סימן ט׳: בקשות ביניים בערעור}}

{{ח:סעיף|465|בקשה להחלטת ביניים|תיקון: תשנ״ז־3}}
{{ח:תת|(א)}} בקשה להחלטת ביניים שבערעור תוגש בכתב במספר עתקים מספיק לבית המשפט ולשם המצאה למשיבים, תפרט בצורה תמציתית את הנימוקים שעליהם סומך המבקש את בקשתו, תציין את האסמכתאות הנוגעות לענין ויצורף אליה העתק של כל מסמך הנוגע לענין; אין לצרף לבקשה תצהיר אלא לשם אימות עובדות המשמשות יסוד לבקשה.
{{ח:תת|(ב)}} החליט בית המשפט, לאחר שעיין בבקשה, שאין היא מצריכה תשובה, ידחנה מיד.
{{ח:תת|(ג)}} החליט בית המשפט שהבקשה מצריכה תשובה, רשאי הוא להורות על טענות לפניו בעל פה או על תשובה בכתב; עשה כן, תומצא הבקשה למשיב; הורה בית המשפט על תשובה בכתב, על המשיב להגישה תוך חמישה עשר ימים מיום ההמצאה או במועד אחר שקבע בית המשפט, בצורה תמציתית, ויציין את האסמכתאות שהוא מסתמך עליהן.
{{ח:תת|(ד)}} נתקבלה תשובת המשיב בכתב, רשאי בית המשפט להורות על טענות נוספות לפניו בעל פה.
{{ח:תת|(ה)}} בתום ההליכים שנתקיימו לפי תקנות משנה (ג) ו־(ד), או בתום התקופה שנקבעה לקיומם, יחליט בית המשפט אם לקבל את הבקשה או לדחותה; החלטת בית המשפט תומצא לבעלי הדין ואין צורך להשמיעה, אלא אם כן הורה על כך בית המשפט.
{{ח:תת|(ו)}} הוראות {{ח:פנימי|סעיף 244|תקנה 244}} יחולו, בשינויים המחוייבים, גם על בקשה לפי תקנה זו.
{{ח:תת|(ז)}} {{ח:הערה|(נמחקה).}}

{{ח:קטע3|פרק ל סימן י|סימן י׳: עיכוב ביצוע וסעד זמני}}

{{ח:סעיף|466|הביצוע לא יעוכב|אחר=[427]}}
{{ח:ת}} הגשת ערעור לא תעכב את ביצוע ההחלטה שעליה מערערים.

{{ח:סעיף|467|עיכוב ביצוע וסעד זמני|תיקון: תשע״ג, תשע״ד, תשע״ו־3|אחר=[428]}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט רשאי להורות על עיכוב ביצועה של החלטה שנתן, וכן על מתן סעד זמני בנוגע להחלטה כאמור, למועד שיקבע ובתנאים שייראו לו, והוא כל עוד לא הוגשו ערעור או בקשת רשות לערער במועד הגשת הבקשה לסעד זמני או לעיכוב ביצוע; בקשה למתן סעד לפי תקנה זו אפשר שתידון בלא מתן הודעה עליה, אם הוגשה מיד לאחר שימוע ההחלטה.
{{ח:תת|(ב)}} הוגש ערעור או בקשת רשות לערער, רשאי בית המשפט שלערעור להורות על עיכוב ביצועה של החלטה שהיא נושא ערעור או נושא בקשת רשות לערער, וכן על מתן סעד זמני בנוגע להחלטה כאמור, למועד שיקבע ובתנאים שיראו לו.
{{ח:תת|(ג)}} הוראות {{ח:פנימי|סעיף 364|תקנה 364(א) עד (ד)}} יחולו על בקשה למתן סעד או עיכוב ביצוע שיוגשו לפי תקנה זו, בשינויים המחויבים לפי העניין.

{{ח:סעיף|468||תיקון: תשע״ג|אחר=[429]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|469||תיקון: תשע״ג|אחר=[430]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|470|עיכוב ביצוע מהו?|אחר=[431]}}
{{ח:ת}} עיכוב ביצוע, לענין {{ח:פנימי|פרק ל סימן י|סימן זה}} הוא:
{{ח:תת|(1)}} עיכוב הוצאה לפועל לפי {{ח:חיצוני|חוק ההוצאה לפועל|חוק ההוצאה לפועל, התשכ״ז–1967}};
{{ח:תת|(2)}} עיכוב ביצוע בכל דרך אחרת;
{{ח:תת|(3)}} התליית פעולתה של החלטה.

{{ח:סעיף|471||תיקון: תשע״ג|אחר=[432]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:קטע1|חלק ה|חלק ה׳: הוראות כלליות}}
{{ח:קטע2|פרק לא|פרק ל״א: טענת פסלות לישב בדין|תיקון: תשנ״ב־2}}

{{ח:סעיף|471א|סייג לתחולתן של התקנות|תיקון: תשנ״ב־2, תשנ״ו־2, תשס״ד, תשע״ו־3}}
{{ח:תת|(א)}} בקשה ששופט יפסול עצמו מלישב בדין לפי {{ח:חיצוני|חוק בתי המשפט#סעיף 77א|סעיף 77א לחוק בתי המשפט}} (להלן – טענת פסלות), וערעור על החלטה בבקשה כאמור, או בבקשה להיתר ייצוג לפי {{ח:חיצוני|חוק בתי המשפט#סעיף 77א|אותו סעיף}}, לא יוגשו אלא בהתאם להוראות {{ח:פנימי|פרק לא|פרק זה}}, על אף כל הוראה אחרת בענין הגשת בקשות או ערעורים בתקנות אלה.
{{ח:תת|(ב)}} הוראות אחרות בתקנות אלה יחולו לענין טענת פסלות במידה שאינן סותרות הוראות {{ח:פנימי|פרק לא|סימן זה}} ובשינויים המחוייבים לפי הענין.

{{ח:סעיף|471ב|מועד לטענת פסלות|תיקון: תשנ״ב־2}}
{{ח:ת}} בתחילת הדיון בתובענה או בערעור, ולפני כל טענה אחרת, רשאי בעל דין לטעון טענת פסלות; לא היה באפשרותו לטעון טענת פסלות בשלב האמור, רשאי הוא לטענה לאחר מכן, ובלבד שיעשה זאת מיד לאחר שנודעה לו עילת הפסלות.

{{ח:סעיף|471ג|ערעור על החלטה|תיקון: תשנ״ב־2, תשנ״ז־3, תשנ״ט־2, תשס״ד, תשע״א־8, תשע״ז}}
{{ח:תת|(א)}} בעל דין שבדעתו לערער על החלטת שופט בעניין טענת פסלות או בעניין היתר ייצוג יודיע על כך לבית המשפט ומשהודיע כך, יימשך המשפט, זולת אם החליט השופט או המותב, לפי העניין, מנימוקים שיירשמו, שיש להפסיקו.
{{ח:תת|(ב)}} הערעור יוגש בכתב בשלושה עותקים, תוך עשרה ימים מהיום שבו הודעה לבעל הדין החלטת השופט; בערעור יפורטו כל נימוקי ההתנגדות להחלטה ויצורפו לו תצהיר לשם אימות העובדות המשמשות יסוד לבקשה, ההחלטה נושא הערעור, הבקשה לפי {{ח:פנימי|סעיף 471ב|תקנה 471ב}}, התשובה לבקשה, ופרוטוקול הדיון בבקשה; בו ביום ימציא המערער עותק מהערעור על מצורפיו, במישרין, לכל אחד מבעלי הדין; היו בעלי דין אחדים מיוצגים בידי עורך דין אחד, די בהמצאת עותק אחד בשביל כל בעלי הדין המיוצגים כאמור.
{{ח:תת|(ג)}} נשיא בית המשפט העליון או מי שדן בערעור רשאי להורות, לבקשת המערער בכתב הערעור, על הפסקת המשפט עד להחלטה בערעור.
{{ח:תת|(ד)}} כל בעל דין אחר רשאי להשיב לערעור; תשובת בעל דין תוגש בכתב בשלושה עותקים, תוך עשרה ימים מהיום שבו הומצא לו כתב הערעור, יפורטו בה כל נימוקיו ויצורף לה תצהיר לשם אימות העובדות המשמשות יסוד לתשובה; לא הוגשה תשובה בתוך עשרה ימים כאמור, רשאי בית המשפט להחליט בערעור לאלתר על יסוד הטענות בכתב שבפניו.
{{ח:תת|(ה)}} מי שדן בערעור רשאי, מטעמים מיוחדים שיירשמו, ליתן, לבקשת בעלי דין בכתב הערעור או בכתב התשובה, הזדמנות לטעון טענות נוספות בכתב או בעל פה, וכן לבקש מהשופט אשר על החלטתו הוגש הערעור, להעיר את הערותיו.
{{ח:תת|(ו)}} הוחלט בערעור להעביר את הדיון בתובענה לשופט אחר, רשאי הוא לדון בה מן השלב שאליו הגיע השופט הקודם או מכל שלב אחר שייראה לו נכון וצודק בנסיבות הענין.

{{ח:קטע2|פרק לא1|פרק ל״א1: עורכי דין|תיקון: תשנ״ב־2}}

{{ח:סעיף|472|ייפוי כוח לעורך דין|תיקון: תשס״ה־2, תשס״ו־3|אחר=[433]}}
{{ח:ת}} כל פעולה בבית משפט הנדרשת מאת בעל דין או המותרת לו על פי דין, רשאי בעל דין לעשותה בין בעצמו ובין על ידי עורך דין שהודיע בכתב הטענות הראשון שהוא מגיש, שיש בידיו ובידי עורכי הדין הכלולים ברשימה כאמור {{ח:פנימי|סעיף 472א|בתקנה 472א}} ייפוי כוח מטעם בעל הדין, והוא כשאין הוראה מפורשת אחרת בכל דין; אין בהוראת תקנה זו כדי למנוע מבית המשפט לחייב, ביזמתו או לפי בקשה, את המצאת ייפוי הכוח לכל בעל דין או לבית המשפט.

{{ח:סעיף|472א|רשימת עורכי דין|תיקון: תשס״ה־2, תשס״ו־3}}
{{ח:תת|(א)}} משרד עורכי דין שבו עורכי דין המייצגים בבית המשפט, ימציא לבית המשפט את רשימת עורכי הדין שבמשרד המייצגים בבית המשפט ואת מספר הרישיון של כל אחד מהם; המצאה כאמור, כמוה כהודעה של משרד עורכי הדין, כי בעל הדין ייפה את כוחו של עורך הדין כאמור {{ח:פנימי|סעיף 472|בתקנה 472}}.
{{ח:תת|(ב)}} במועד מסירת רשימה לפי תקנת משנה (א), ימסור המשרד גם את שם עורך הדין במשרד אשר יורשה להוסיף לרשימה או לגרוע ממנה.
{{ח:תת|(ג)}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}
{{ח:תת|(ד)}} הוראות תקנה זו יחולו בהתאמה על פרקליטות המדינה, על פרקליטויות המחוז ועל לשכות משפטיות.
{{ח:תת|(ה)}} מנהל בתי המשפט רשאי לפרסם הנחיות למילוי תקנה זו.

{{ח:סעיף|472ב|הודעה על הרשאה לעיין בתיק בית המשפט|תיקון: תשס״ה־2}}
{{ח:ת}} בעל דין, בעצמו או באמצעות עורך דינו, יודיע לבית המשפט מי מטעמו רשאי לעיין בתיק בית המשפט; מנהל בתי המשפט רשאי לפרסם הנחיות למילוי תקנה זו.

{{ח:סעיף|473|בעל דין רשאי להחליף עורך דינו|אחר=[434]}}
{{ח:תת|(א)}} בעל דין שמייצגו עורך דין רשאי להחליף את עורך דינו בכל תובענה או ענין, או לסלקו, ובלבד שנמסרה הודעה על כך לבית המשפט הדן בהם והומצא העתק ממנה לכל שאר בעלי הדין; כל עוד לא נעשה כן, ייחשב עורך הדין הקודם כעורך דינו של בעל הדין עד לסיומה הסופי של התובענה בערכאה שבה היא נדונה ובכל הערכאות שפורשו ביפוי הכוח שניתן לו.
{{ח:תת|(ב)}} בלא חילופין בדרך האמורה, אין עורך הדין רשאי להסתלק מן התובענה אלא ברשות בית המשפט או הרשם שלפניו היא תלויה ועומדת.

{{ח:סעיף|474|התייצבות בעל דין|אחר=[435]}}
{{ח:ת}} על אף האמור {{ח:פנימי|סעיף 472|בתקנה 472}} חייב בעל דין להתייצב בעצמו אם בית המשפט הורה כך.

{{ח:קטע2|פרק לב|פרק ל״ב: המצאת כתבי בי־דין}}
{{ח:קטע3|פרק לב סימן א|סימן א׳: הוראות כלליות}}

{{ח:סעיף|475|דרכי המצאת כתב בי־דין|תיקון: תש״ן, תשנ״ז, תשנ״ז־3, תשס״ה־2|אחר=[436]}}
{{ח:ת}} כתב בי־דין יומצא באחת הדרכים האלה:
{{ח:תת|(1)}} במסירה אישית על ידי פקיד בית המשפט, על ידי עורך דין, פקידו או שליח מטעמו, או על ידי אדם אחר שבית המשפט או מנהל בתי המשפט הסמיכו לכך בכתב, או על ידי שליח מטעמו של אדם שהוסמך כאמור (לכל אחד מאלה ייקרא שליח בי־דין);
{{ח:תת|(2)}} על ידי מוסד כאמור {{ח:פנימי|פרק לב סימן ב|בסימן ב׳}};
{{ח:תת|(3)}} בדואר כאמור {{ח:פנימי|פרק לב סימן ג|בסימן ג׳}};
{{ח:תת|(4)}} בפקסימילה כאמור {{ח:פנימי|פרק לב סימן ג1|בסימן ג׳1}};
{{ח:תת|(5)}} באמצעי אלקטרוני כאמור {{ח:פנימי|פרק לב סימן ג2|בסימן ג׳2}}.

{{ח:סעיף|475א|המצאה על ידי בעל דין|תיקון: תשנ״ז, תשנ״ז־3, תשע״ז}}
{{ח:תת|(א)}} היה בעל דין מיוצג על ידי עורך־דין, יומצא כתב בי־הדין באחת מן הדרכים המפורטות להלן:
{{ח:תתת|(1)}} הורה בית המשפט להמציא את כתב בי־הדין במסירה אישית, ימציא בעל הדין את כתב בי־הדין באמצעות עורך דינו, פקידו או שליח מטעמו, בהקדם האפשרי, זולת אם קבע בית המשפט מועד מסירה;
{{ח:תתת|(2)}} לא הורה בית המשפט על מסירה אישית, ישלח בעל הדין את כתב בי־הדין בדואר רשום עם אישור מסירה, לא יאוחר מחמישה ימים מיום שהוגש הכתב לבית המשפט או מיום שניתנה ההחלטה שלפיה על בעל דין להמציא כתב בי דין.
{{ח:תת|(ב)}} בעל הדין ישמור ברשותו את אישור המסירה והעתק ממנו יוגש לבית המשפט כאשר בעל הדין מגיש בקשה לסעד כלשהו נגד בעל דין אחר.

{{ח:סעיף|476|המצאה כיצד?|אחר=[437]}}
{{ח:ת}} המצאתו של כתב בי־דין היא במסירתו או בהושטתו של עותק או העתק הימנו, לפי הענין, חתומים כדין, והוא כשאין הוראה אחרת בתקנות אלה.

{{ח:סעיף|477|המצאה היא לנמען גופו או למורשהו|אחר=[439]}}
{{ח:ת}} ההמצאה תהא ככל האפשר מבחינה מעשית לנמען גופו, אולם אם יש לו מורשה לקבלת כתבי בי־דין לשם המצאה לפי תקנות אלה – דיה ההמצאה למורשה, ואם יש לו עורך דין, דיה ההמצאה לעורך הדין או למתמחה שלו, או בהנחה במשרדו, והכל אם לא הורה בית המשפט הוראה אחרת.

{{ח:סעיף|478|מורשה לקבלת כתבי בי־דין|אחר=[440]}}
{{ח:תת|(א)}} כל הגר בתחומה של המדינה יכול שיתמנה מורשה לקבלת כתבי בי־דין.
{{ח:תת|(ב)}} מינוי כאמור יכול שיהיה מיוחד או כללי וצריך שיהא בכתב חתום ביד המרשה; הכתב, או העתק מאושר ממנו אם היה המינוי כללי, יוגש לבית המשפט.

{{ח:סעיף|479|המצאה לבעלי דין אחדים|אחר=[438, 391]}}
{{ח:תת|(א)}} כתב בי־דין שיש להמציאו לבעלי דין אחדים יומצא לכל אחד מהם, אם אין הוראה אחרת.
{{ח:תת|(ב)}} היו בעלי דין אחדים מיוצגים על ידי עורך דין אחד, די בהמצאת כתב בי־דין אחד לעורך הדין בשביל כל בעלי הדין האמורים.

{{ח:סעיף|480|מקום שניתן מען|אחר=[442]}}
{{ח:ת}} בהליך שניתן בו מען להמצאת כתבי בי־דין, יכול שתהא ההמצאה במסירת הכתב לפי אותו מען, וכל עוד לא הודיע בעל דין, בהודעה בכתב לבית המשפט, על שינוי במענו, יראו כל כתב שהומצא לפי המען האמור כאילו הומצא כראוי.

{{ח:סעיף|481|המצאה לבן משפחה או למזכיר ישוב|אחר=[445]}}
{{ח:ת}} באין אפשרות למצוא את הנמען, די בהמצאת הכתב לאחד מבני משפחתו הגרים עמו ושלפי מראית עין מלאו לו שמונה עשרה שנים, ואם היה הנמען תושב קיבוץ, קבוצה, מושב עובדים או מושב שיתופי (להלן {{ח:פנימי|פרק לב|בפרק זה}} – ישוב), די בהמצאת הכתב לידי חבר הועד או המזכיר של הישוב.

{{ח:סעיף|482|המצאה למורשה בהנהלת עסקים|תיקון: תשע״ד|אחר=[443]}}
{{ח:תת|(א)}} היתה התובענה בענין עסק או עבודה נגד אדם שאינו גר באזור השיפוט של בית המשפט המוציא כתב בי־דין, די בהמצאת הכתב למנהל או למורשה, העוסק אותה שעה בעצמו מטעם האדם בהנהלת אותו עסק או אותה עבודה באותו אזור שיפוט.
{{ח:תת|(ב)}} לענין תקנה זו, רואים קברניט של אניה כמורשהו של בעל האניה או של שוכרה.

{{ח:סעיף|483|המצאה בענין מקרקעין|אחר=[444, 451]}}
{{ח:תת|(א)}} היתה התובענה בענין מקרקעין, כל כתב בי־דין שאי אפשר להמציאו לנמען גופו, די בהמצאתו למורשהו הממונה על המקרקעין.
{{ח:תת|(ב)}} היתה התובענה להחזרת מקרקעין פנויים, כל כתב בי־דין שאי אפשר להמציאו בדרך אחרת, די בהדבקת העתק ממנו על דלת בית המגורים או על מקום אחר נראה לעין שבמקרקעין.

{{ח:סעיף|484|המצאה לתאגיד|תיקון: תשנ״א־3|אחר=[449]}}
{{ח:ת}} המצאת כתב בי־דין לתאגיד תהא בהנחת הכתב במשרד או במען הרשום של התאגיד, ולתאגיד שהוקם בחוק – בהנחת הכתב במשרדו של מנהל התאגיד; היה התאגיד שותפות שאין לה מען רשום – תהא ההמצאה בהנחת הכתב במקום עסקה הראשי של השותפות או במסירתו לאחד השותפים.

{{ח:סעיף|485|המצאה למדינה|תיקון: תשנ״ה־2, תשנ״ו־2|אחר=[441]}}
{{ח:ת}} המען להמצאת כתב בי־דין למדינה יהיה משרד פרקליט המחוז שבו נמצא מקום מושבו של בית המשפט הדן בתובענה; היה בית המשפט הדן בתובענה בית המשפט העליון – משרד פרקליטות המדינה.

{{ח:סעיף|486|המצאה לרשות מקומית|אחר=[448]}}
{{ח:ת}} המצאת כתב בי־דין לרשות מקומית יכול שתהא בהמצאת הכתב לראש הרשות, לסגן ראש הרשות, למזכיר או לפקיד ראשי אחר של הרשות, או בהנחתו במשרד הראשי של הרשות.

{{ח:סעיף|487|המצאה לפסול־דין|אחר=[450]}}
{{ח:ת}} המצאת כתב בי־דין לפסול־דין תהא בהמצאתו לאחד מהוריו או לאפוטרופסו, ובאין לו הורים או אפוטרופוס – בהמצאה למי שהפסול־דין גר עמו או נתון להשגחתו, והכל אם לא הורה בית המשפט אחרת; בית המשפט רשאי להורות כי מסירת הכתב לפסול־דין עצמו תהא המצאה כדין.

{{ח:סעיף|488|אישור קבלה|אחר=[446 רישה]}}
{{ח:ת}} מי שהומצא לו כתב בי־דין לפי תקנות אלה יידרש לאשר את הקבלה בכתב.

{{ח:סעיף|489|הנמען לא נמצא או מסרב לקבל המצאה|אחר=[447]}}
{{ח:ת}} שליח בי־דין שלא מצא שום אדם שאפשר לפי תקנות אלה להמציא לו כדין את הכתב, אף על פי שפעל בשקידה ראויה וסבירה, או שהאדם כאמור סירב לקבל את הכתב, ידביק את הכתב על הדלת החיצונית או במקום אחר נראה לעין בבית שבו רגיל האדם לגור או לעסוק.

{{ח:סעיף|490|רישום זמן ההמצאה ודרכה|אחר=[452]}}
{{ח:ת}} שליח בי־דין שהמציא כתב לפי תקנות אלה ירשום על גבי עותק של הכתב או יצרף אליו, סמוך ככל האפשר לאחר ההמצאה, הודעה המציינת את זמן ההמצאה ודרכה, ואם היה שם מי שזיהה את האדם שהכתב הומצא לו או את הבית שבו הודבק הכתב, וראה שהכתב נמסר, הושם או הודבק – יציין גם שמו ומענו של המזהה ויבקשו לחתום.

{{ח:סעיף|491|חקירת שליח בי־דין|אחר=[453, 446 סיפה, 447 סיפה, 201]}}
{{ח:ת}} הוחזר כתב בי־דין לפי תקנה מתקנות אלה ודבר ההמצאה לא אומת בהודעה מאת השליח, חייב בית המשפט או הרשם, ואם אומת כאמור – רשאי הוא, לחקור את השליח בדבר פעולותיו, או להביא לידי חקירתו כאמור בידי בית משפט אחר, ורשאי הוא להצהיר שהכתב הומצא כראוי או להורות על דרך המצאה הנראית לו.

{{ח:קטע3|פרק לב סימן ב|סימן ב׳: המצאה על ידי מוסד}}

{{ח:סעיף|492|המצאה על ידי מוסד|תיקון: תשמ״ו־2, תשס״ב, תשס״ו־2|אחר=[454 עד 460]}}
{{ח:ת}} בית המשפט רשאי לשלוח שני עתקים של כתב בי־דין לאנשים במוסדות המנויים להלן לשם המצאת אחד מהם לנמען:
{{ח:תת|(1)}} לנמען שהוא עובד הציבור – לראש המשרד שבו הוא עובד;
{{ח:תת|(2)}} לנמען שהוא עובד של תאגיד – למנהל התאגיד או לאדם אחר הממונה על המען הרשום של התאגיד;
{{ח:תת|(3)}} לנמען שהוא תושב ישוב – לחבר הועד או למזכיר של הישוב;
{{ח:תת|(4)}} לנמען שהוא כהן דת או חבר מסדר דתי – לראש המסדר הדתי שלו בישראל;
{{ח:תת|(5)}} לנמען שהוא חייל המשרת שירות פעיל בצבא־הגנה לישראל – לקצין המבצעים של מוקד מפקדת המשטרה הצבאית הראשית;
{{ח:תת|(6)}} לנמען הכלוא בבית סוהר – למחלקת האסיר בשירות בתי הסוהר.

{{ח:סעיף|493|חובת מי שנשלח לו כתב בי־דין|אחר=[461]}}
{{ח:תת|(א)}} נשלח כתב בי־דין לאדם במוסד כאמור {{ח:פנימי|סעיף 492|בתקנה 492}} לשם המצאה לנמען, ימציאו, ככל האפשר, ויחזיר עותק אחד בחתימתו ובחתימת הנמען ובציון מועד ההמצאה; חתימת האדם כאמור תהיה ראיה להמצאה ולזמנה ויראו את הכתב כאילו הומצא כדין.
{{ח:תת|(ב)}} לא היתה ההמצאה אפשרית מכל סיבה שהיא, יוחזר הכתב לבית המשפט עם הודעה מפורשת על אותה סיבה ועל הצעדים שננקטו לביצוע ההמצאה.

{{ח:סעיף|494|המצאה לאנשי הסגל הדיפלומטי|אחר=[462]}}
{{ח:ת}} היה הנמען מדינת חוץ או מחלקה, נציגות או סוכנות של מדינת חוץ, או עובד בהן שהוא בעל חסינות דיפלומטית או קונסולרית, ישלח בית המשפט או הרשם שני עתקים של הכתב למשרד החוץ לשם המצאת אחד מהם לנמען; תעודת משרד החוץ בדבר ההמצאה וזמנה תהא ראיה לכך ויראו את הכתב כאילו הומצא כדין.

{{ח:קטע3|פרק לב סימן ג|סימן ג׳: המצאה בדואר}}

{{ח:סעיף|495|המצאה בדואר על ידי בית־משפט|תיקון: תשנ״ז|אחר=[463]}}
{{ח:תת|(א)}} המצאת כתבי בי־דין בדואר תהיה בדואר רשום עם אישור מסירה.
{{ח:תת|(ב)}} פקיד בית המשפט ישלח את הכתב חתום בחותם בית המשפט וירשום בתיק התובענה, או בתעודה שתצורף לתיק, מהו כתב בי־הדין, אופן המשלוח ותאריכו.
{{ח:תת|(ג)}} אישור המסירה יצורף לתיק התובענה.

{{ח:סעיף|496|המצאה בדואר בידי עורך דין למשנהו|תיקון: תשנ״ז|אחר=[463א]}}
{{ח:תת|(א)}} עורך דין הממציא כתב בי־דין לעורך דין אחר יכול להמציאו גם בדואר רשום עם אישור מסירה; הכתב יישלח במעטפה סגורה, חתום בחותם עורך הדין.
{{ח:תת|(ב)}} עורך הדין יאשר על גבי עותק הכתב שימציא לבית המשפט, או בהודעה שיצרף לו, את מסירת הכתב לדואר ואת תאריך המסירה, ויגישו לבית המשפט כאמור {{ח:פנימי|סעיף 475א|בתקנה 475א(ב)}}.
{{ח:תת|(ג)}} בית המשפט רשאי לדרוש מעורך הדין לאשר בתצהיר את משלוח הכתב בדואר.

{{ח:סעיף|497|תקנות שלא יחולו|אחר=[464]}}
{{ח:ת}} הוראות {{ח:פנימי|סעיף 490|תקנות 490}} {{ח:פנימי|סעיף 491|ו־491}} לא יחולו על כתב בי־דין שהומצא בדואר רשום עם אישור מסירה, ורשאי בית המשפט לראות את הכתב כאילו הומצא כדין ואת התאריך המסומן באישור המסירה כתאריך ההמצאה.

{{ח:קטע3|פרק לב סימן ג1|סימן ג׳1: המצאה בפקסמילה|תיקון: תשנ״ז־3}}

{{ח:סעיף|497א|המצאה לעורך דין|תיקון: תשנ״ז־3, תשס״ה־2, תשס״ח־3, תש״ע}}
{{ח:תת|(א)}} בית משפט או עורך־דין (להלן – השולח) רשאי להמציא כתב בי־דין בפקסמילה לעורך דין המייצג בעל דין (להלן – הנמען), ויראו אותו ככתב בי־דין שהומצא במסירה אישית לנמען ביום המשלוח, ובלבד שנתקיימו בו כל אלה:
{{ח:תתת|(1)}} כתב בי־הדין נשלח בין השעות 08.30 ו־13.30 בימים א׳ עד ה׳ בשבוע, שאינם ימי מנוחה כמשמעותם {{ח:חיצוני|פקודת סדרי השלטון והמשפט#סעיף 18א|בסעיף 18א לפקודת סדרי השלטון והמשפט, התש״ח–1948}}, או ימי מנוחה שנקבעו בחיקוק; כתב בי־דין שנשלח ביום ו׳, ביום מנוחה או לאחר השעה 13.30, יראו אותו כאילו נשלח ביום החול שלאחריו;
{{ח:תתת|(2)}} מספר הפקסמילה של הנמען מופיע בכתב בי־הדין שהוגש לבית המשפט באותה תובענה או בנייר המכתבים המשרדי של עורך הדין;
{{ח:תתת|(3)}} מספר העמודים של כתב בי־הדין אינו עולה על עשרה, ובסיום הכתוב בכל עמוד מופיעה חתימת השולח;
{{ח:תתת|(4)}} לכתב בי־הדין צורף ”דף משלוח בפקסמילה“, שבו צוינו פרטי התיק, פרטי השולח כולל כתובתו, מספר הטלפון ומספר הפקסמילה שלו, ומספר העמודים שנשלחו;
{{ח:תתת|(5)}} עורך הדין השולח כתב בי־דין בפקסמילה יודיע לנמען בטלפון, בתוך 24 שעות משעת המשלוח, כי שלח לו בפקסמילה את כתב בי־דין וכי העתק ממנו מצוי במזכירות בית המשפט, ויערוך תרשומת על ההודעה הטלפונית, שתכלול את פרטי כתב בי־הדין, זמן השיחה ושמו של האדם שלו נמסרה ההודעה;
{{ח:תתת|(6)}} היה השולח בית משפט – ישמור בית המשפט אישור משלוח של כתב בי־הדין בפקסימילה.
{{ח:תת|(א1)}} על אף האמור בתקנת משנה (א), היה השולח בית משפט והוא לא ערך תרשומת על הודעה טלפונית כאמור בתקנת משנה (א)(5), לא יראו את כתב בי־הדין ששלח ככתב בי־דין שהומצא במסירה אישית לנמען ביום המשלוח, אם הגיש עורך הדין הנמען תצהיר בדבר אי־קבלת כתב בי־הדין בפקסימילה.
{{ח:תת|(ב)}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}
{{ח:תת|(ג)}} הוראות תקנה זו לא יחולו על כתב בי־הדין הראשון בתיק בין אותם בעלי דין, לרבות על בקשה בכתב שהוגשה לפני הגשת כתב תביעה או ערעור.

{{ח:סעיף|497ב|המצאה לבית המשפט|תיקון: תשנ״ז־3, תשנ״ח־4}}
{{ח:ת}} עורך דין המייצג בעל דין רשאי להמציא לבית המשפט באמצעות פקסימילה, כתב בי דין שהיקפו אינו עולה על חמישה עמודים ולמעט כתב הגנה, כתב תביעה, כתב תשובה, סיכומים בכתב, תצהירים והמרצות פתיחה; על המצאת כתבי בי דין כאמור יחולו הוראות {{ח:פנימי|סעיף 497א|תקנה 497א}}, בשינויים המחויבים.

{{ח:קטע3|פרק לב סימן ג2|סימן ג׳2: המצאת כתב בי־דין אלקטרוני באמצעי אלקטרוני|תיקון: תשס״ה־2}}

{{ח:סעיף|497ב1|הגדרות|תיקון: תשס״ו־3, תשע״ה־3, תשע״ו, תשע״ח}}
{{ח:ת}} {{ח:פנימי|פרק לב סימן ג2|בסימן זה}} –
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”כתובת דואר אלקטרוני“ – כתובת במערכת דואר אלקטרוני שאינה מערכת מאובטחת של דואר אלקטרוני ושהנמען מפעיל בה אמצעים סבירים לצורך הגנה על תיבת הדואר שלו מפני שיבוש בעבודתה העלול לפגום במהימנות המידע שבה;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”כתובת מאובטחת של דואר אלקטרוני“ – כתובת במערכת מאובטחת של דואר אלקטרוני;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מנגנון הזדהות מאובטח“ – מנגנון המשלב אמצעי חומרה ותוכנה, הניתן לשליטתו הבלעדית של בעליו, והמאפשר את זיהוי בעליו באופן ייחודי;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מערכת מאובטחת של דואר אלקטרוני“ – מערכת המשמשת להעברת מסרים אלקטרוניים, שמתקיימים בה כל אלה:
{{ח:תתת|(1)}} {{ח:הערה|(נמחקה);}}
{{ח:תתת|(2)}} היא מאפשרת גישה לכתובת הדואר האלקטרוני רק באמצעות מנגנון הזדהות מאובטח, ומתעדת גישה כאמור;
{{ח:תתת|(3)}} המערכת נוקטת, באורח סדיר, אמצעי הגנה סבירים מפני חדירה אליה ומפני שיבוש בעבודתה, העלולים לפגום במהימנות המידע שבה.

{{ח:סעיף|497ג|המצאת כתב בי־דין אלקטרוני|תיקון: תשס״ה־2, תשס״ו־3, תשע״ג, תשע״ה־3, תשע״ח}}
{{ח:תת|(א)}} ניתן להמציא כתב בי־דין אלקטרוני לנמען שאינו בית המשפט, אל תיבת הדואר שבכתובת המאובטחת של הדואר האלקטרוני של הנמען, ובלבד שהנמען מסר את כתובת הדואר האלקטרוני שלו כאמור לבית המשפט לצורך ביצוע הוראות {{ח:פנימי|פרק לב סימן ג2|סימן זה}} וציין בסמוך לה כי מדובר בכתובת מאובטחת של דואר אלקטרוני; ואולם הוראה זו לא תחול על כתב בי־הדין הראשון בתיק.
{{ח:תת|(ב)}} כתב בי־דין אלקטרוני שנשלח אל כתובת מאובטחת של דואר אלקטרוני כאמור בתקנת משנה (א), יראוהו ככתב שהומצא במסירה אישית לנמען ביום ובשעה שצוינו באישור המסירה האלקטרוני, אם לא הוכח היפוכו של דבר.
{{ח:תת|(ג)}} להמצאה כאמור בתקנת משנה (א) תצורף הזמנה לדין, אם נדרשת לפי תקנות אלה, ערוכה לפי הטופס המתאים {{ח:פנימי|תוספת 1|בתוספת}}, והוראות {{ח:פנימי|סעיף 20|תקנה 20}} לא יחולו.
{{ח:תת|(ג1)}} על אף האמור בתקנת משנה (א), רשאי בית המשפט לשלוח לתיבת הדואר שבכתובת דואר אלקטרוני או בכתובת מאובטחת של דואר אלקטרוני שנמסרה לבית המשפט לפי תקנות משנה (א) או (ד), הודעה בדבר קיומו של כתב בי־דין במערכת הממוכנת הכוללת קישור לכתב בי־הדין, שפתיחתו תתאפשר באמצעות מנגנון הזדהות מאובטח (להלן – ההודעה); שלח בית המשפט הודעה כאמור, יראו את כתב בי־הדין ככתב שהומצא במסירה אישית לנמען ביום ובשעת השליחה כפי שמופיעים בשעון פנימי שבמערכת המחשוב של בתי המשפט המכויל על פי כללים מקובלים.
{{ח:תת|(ג2)}} על אף האמור בתקנת משנה (ג1), לא יראו את כתב בי־הדין ככתב שהומצא במסירה אישית לנמען ביום המשלוח, אם הגיש הנמען תצהיר בדבר אי־הגעת ההודעה אל כתובת הדואר האלקטרוני שמסר.
{{ח:תת|(ד)}} המבקש להמציא לבית המשפט כתב בי־דין אלקטרוני, ימסור לבית המשפט כתובת דואר אלקטרוני או כתובת מאובטחת של דואר אלקטרוני לצורך קבלת כתבי בי־דין אלקטרוניים מאת בית המשפט כאמור בתקנת משנה (ג1); כתב בי־דין אלקטרוני המיועד לבית המשפט, יומצא אל יעד ההגשה האלקטרוני.
{{ח:תת|(ה)}} כתב בי־דין אלקטרוני שנשלח אל יעד ההגשה האלקטרוני כאמור בתקנת משנה (ד), יראוהו ככתב שהומצא במסירה אישית לבית המשפט ביום ובשעה שצוינו באישור אלקטרוני של מערכת בתי המשפט.
{{ח:תת|(ו)}} כתב בי־דין שנשלח לפי תקנה זאת אחרי השעה 17:00 בימים א׳ עד ה׳ בשבוע או ביום ו׳ או ביום מנוחה כמשמעותו {{ח:חיצוני|פקודת סדרי השלטון והמשפט#סעיף 18א|בסעיף 18א לפקודת סדרי השלטון והמשפט, התש״ח–1948}}, או שנקבע בחיקוק, יראו אותו כאילו נשלח ביום החול שלאחריו.

{{ח:סעיף|497ג1|הוראות לביצוע|תיקון: תשס״ו־3}}
{{ח:ת}} מנהל בתי המשפט רשאי לפרסם הנחיות לאופן ביצוע {{ח:פנימי|פרק לב סימן ג2|סימן זה}}, לרבות בדבר מסירת כתובות דואר אלקטרוניות, עדכונן או ביטולן ובדבר דרישות נוספות לגבי מערכת דואר אלקטרוני או השימוש בה.

{{ח:סעיף|497ד|החלת הוראות {{ח:פנימי|פרק לב סימן ג2|הסימן}}|תיקון: תשס״ה־2}}
{{ח:ת}} הוראות {{ח:פנימי|פרק לב סימן ג2|סימן זה}} יחולו על כתב בי־דין אלקטרוני שניתנה לגביו הודעה כאמור {{ח:פנימי|סעיף 215ו|בתקנה 215ו(א)}}, בבתי המשפט ובסוגי הליכים שנקבעו בהודעה כאמור.

{{ח:סעיף|497ה||תיקון: תשע״א־3, תשע״ג־2, תשע״ד־2, תשע״ה־4}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|497ה1|הוראת שעה|תיקון: תש״ף, תש״ף־3}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(הוראת שעה עד יום 31.12.2020):}}
{{ח:תת|(א)}} בלי לגרוע מהאמור {{ח:פנימי|סעיף 497ג|בתקנה 497ג}}, בעל דין או עורך דין המייצג בעל דין (להלן בתקנה זו – השולח) רשאי להמציא כתב בי־דין בתובענה מסוימת לבעל דין אחר או עורך דין המייצג אותו באותה תובענה (להלן בתקנה זו – הנמען), באמצעות שליחתו לכתובת דואר אלקטרוני שהיא אחת מאלה:
{{ח:תתת|(1)}} הכתובת שבכתב בי־הדין שהגיש הנמען לבית המשפט באותה תובענה;
{{ח:תתת|(2)}} הכתובת שבנייר המכתבים המשרדי של הנמען;
{{ח:תתת|(3)}} הכתובת שבאתר האינטרנט של הנמען;
{{ח:תתת|(4)}} הכתובת שמסר לו הנמען.
{{ח:תת|(ב)}} יראו כתב בי־הדין שהומצא לפי תקנת משנה (א) כאילו הומצא במסירה אישית לנמען ביום המשלוח, ובלבד שהנמען אישר את קבלת המסמך בכתב או בהודעה טלפונית; אישר הנמען את קבלת המסמך בהודעה טלפונית, יערוך השולח תרשומת של ההודעה הטלפונית שתכלול את פרטי כתב בי־הדין, זמן השיחה ושמו של האדם שמסר את האישור.
{{ח:תת|(ג)}} על אף האמור בתקנת משנה (א) המצאת כתב בי־דין למדינה, לכל פרקליטות או מחלקה המפורטים {{ח:פנימי|תוספת 3|בטור א׳ בתוספת השלישית}} תהיה רק לכתובת דואר אלקטרוני שיועדה לשם כך, כאמור {{ח:פנימי|תוספת 3|בטור ב׳ לצדה}}, ואישור קבלת כתב בי־דין יהיה באמצעות פרטי הקשר כאמור {{ח:פנימי|תוספת 3|בטור ג׳ לצדם}}.
{{ח:תת|(ד)}} המבקש להמציא כתב בי־דין בדואר אלקטרוני לפי תקנה זו, יציין בכתב בי־הדין את כתובת הדואר האלקטרוני שבאמצעותה ניתן להמציא כתב בי־דין אליו.
{{ח:תת|(ה)}} לעניין מועד המצאת כתב בי־דין לפי תקנה זו, תחול {{ח:פנימי|סעיף 497ג|תקנה 497ג(ו)}}.
{{ח:תת|(ו)}} תקנה זו לא תחול על כתב בי־הדין הראשון בתיק, זולת אם היתה הסכמה אחרת בכתב של הנמען.
{{ח:תת|(ז)}} תקנה זו לא תחול על מסמך הכולל מידע שאינו על דף בגודל A4.

{{ח:קטע3|פרק לב סימן ד|סימן ד׳: תחליף המצאה}}

{{ח:סעיף|497ו|הגדרה {{ח:פנימי|פרק לב סימן ד|לסימן ד׳}}|תיקון: תשע״ב־9}}
{{ח:ת}} {{ח:פנימי|פרק לב סימן ד|בסימן זה}}, ”מען חלקי“ – מען שמציין רחוב או שכונה או עיר או אזור או חבר בני אדם שאיננו תאגיד, בלא פירוט מדויק יותר או סימן מזהה אחר.

{{ח:סעיף|498|תחליף המצאה|תיקון: תשע״ב־9|אחר=[465]}}
{{ח:תת|(א)}} נוכח בית המשפט או הרשם שאי אפשר להמציא כתב בי־דין למענו של נמען בדרך שנקבעה או שלנמען אין מען או שמענו חלקי, רשאי הוא להורות על המצאת הכתב בדרכים אלה, כולן או מקצתן:
{{ח:תתת|(1)}} בהדבקת עותק שלו במקום שלפי הידוע גר בו או עסק בו הנמען לאחרונה או מקום נראה לעין הסמוך לאותו מקום;
{{ח:תתת|(2)}} בפרסום מודעה ברשומות או בעתון יומי;
{{ח:תתת|(3)}} בכל דרך אחרת שתיראה לו.
{{ח:תת|(ב)}} תחליף המצאה לפי תקנה זו כוחה יפה כהמצאה לנמען גופו.
{{ח:תת|(ג)}} בית המשפט או הרשם המורה על תחליף המצאה יקבע מועד להגשת כתב טענות, בהתאם לנסיבות.

{{ח:סעיף|499|בקשה לתחליף המצאה|תיקון: תשע״ב־9}}
{{ח:תת|(א)}} בקשה להוראה על תחליף המצאה תוגש בכתב ויצורף לה תצהיר לאימות הסיבה המונעת את ביצוע ההמצאה בדרך שנקבעה וכן יחולו על המבקש ההוראות שלהלן:
{{ח:תתת|(1)}} אם מדובר בנמען תושב ישראל שאין לו מען או שיש לו מען חלקי, יציין המבקש בתצהיר כי למיטב ידיעתו הנמען נמצא בישראל ולא ידוע לו היכן בדיוק הוא מתגורר, ויצרף תדפיס של הנמען ממרשם האוכלוסין;
{{ח:תתת|(2)}} אם הנמען איננו תושב ישראל, יציין המבקש בתצהיר כי למיטב ידיעתו הנמען נמצא בישראל ויצרף ראיה על כך, וכן יציין את הפעולות שנקט כדי להמציא לו את כתב בי הדין;
{{ח:תתת|(3)}} אם לנמען יש מען אך לא היה אפשר להמציא לו את כתב בי הדין, יציין המבקש בתצהיר כי למיטב ידיעתו הוא נמצא בישראל ויצרף תדפיס ממרשם האוכלוסין, וכן יציין בתצהיר את הפעולות שנקט כדי להמציא לו את כתב בי הדין.
{{ח:תת|(ב)}} המבקש לא יהיה חייב להתייצב לדיון בבקשה אלא אם כן בית המשפט או הרשם הזמין אותו להתייצב.

{{ח:קטע3|פרק לב סימן ה|סימן ה׳: המצאה אל מחוץ לתחום המדינה}}

{{ח:סעיף|500|המצאה מחוץ לתחום השיפוט|תיקון: תשנ״ט, תשס״ו, תשע״ט־3|אחר=[467]}}
{{ח:ת}} רשאי בית המשפט או רשם שהוא שופט, להתיר המצאת כתב בי־דין אל מחוץ לתחום המדינה באחת מאלה:
{{ח:תת|(1)}} מבקשים סעד נגד אדם שמקום מושבו או מקום מגוריו הרגיל בתחום המדינה;
{{ח:תת|(2)}} נושא התובענה הוא כולו מקרקעין המצויים בתחום המדינה;
{{ח:תת|(3)}} מבקשים לפרש, לתקן, לבטל או לאכוף פעולה, שטר, צוואה, חוזה, התחייבות או חבות בנוגע למקרקעין המצויים בתחום המדינה;
{{ח:תת|(4)}} התובענה היא לאכוף חוזה, לבטלו, להפקיעו או לפסלו או לעשות בו על דרך אחרת, או לקבל דמי נזק או סעד אחר בשל הפרתו, באחד המקרים האלה:
{{ח:תתת|(א)}} החוזה נעשה בתחום המדינה;
{{ח:תתת|(ב)}} החוזה נעשה בידי מורשה העוסק או המתגורר בתחום המדינה, או באמצעותו, מטעם מרשה העוסק או המתגורר מחוץ לתחום המדינה;
{{ח:תתת|(ג)}} על החוזה חלים דיני מדינת ישראל לפי כתבו או מכללא;
{{ח:תת|(5)}} תובעים על הפרת חוזה בתחום המדינה – ואין נפקא מינה היכן נעשה החוזה – אפילו קדמה לאותה הפרה, או נלוותה אליה, הפרה מחוץ לתחום המדינה אשר שללה את האפשרות לקיים אותו חלק מן החוזה שצריך היה לקיימו בתחום המדינה;
{{ח:תת|(6)}} מבקשים צו מניעה לגבי דבר הנעשה או העומד להיעשות בתחום המדינה, או מבקשים למנוע או להסיר מטרד בתחום המדינה, בין אם מבקשים גם דמי נזק בקשר לכך ובין אם לאו;
{{ח:תת|(7)}} התובענה מבוססת על מעשה או על מחדל בתחום המדינה;
{{ח:תת|(7א)}} התובענה מבוססת על נזק שנגרם לתובע בישראל ממוצר, משירות או מהתנהגות של הנתבע, ובלבד שהנתבע יכול היה לצפות שהנזק ייגרם בישראל וכן שהנתבע, או אדם קשור לו, עוסק בסחר בין־לאומי או במתן שירותים בין־לאומיים בהיקף משמעותי; לעניין זה, ”אדם קשור“ – אם הנתבע הוא תאגיד, כל אחד מאלה:
{{ח:תתת|(1)}} אדם השולט בתאגיד;
{{ח:תתת|(2)}} תאגיד הנשלט בידי אדם כאמור בפסקה (1);
{{ח:תתת|(3)}} תאגיד הנשלט בידי מי מהאמורים בפסקאות (1) ו־(2);
{{ח:תת|(8)}} מבקשים לאכוף פסק־חוץ, כמשמעותו {{ח:חיצוני|חוק אכיפת פסקי-חוץ|בחוק אכיפת פסקי־חוץ, התשי״ח–1958}}, או פסק־בוררות־חוץ כמשמעותו {{ח:חיצוני|חוק הבוררות|בחוק הבוררות, התשכ״ח–1968}};
{{ח:תת|(8א)}} מבקשים לבטל פסק בוררות חוץ כמשמעותו {{ח:חיצוני|חוק הבוררות|בחוק הבוררות, התשכ״ח–1968}}, שניתן נגד תושב ישראל, אם שוכנע בית המשפט כי אין למבקש אפשרות לזכות בדין צדק בבית המשפט של המדינה שבה, או לפי דיניה, ניתן הפסק;
{{ח:תת|(9)}} מגישים תובענה על פי {{ח:חיצוני|חוק שיפוט בעניני התרת נישואין (מקרים מיוחדים וסמכות בין-לאומית)|חוק שיפוט בעניני התרת נישואין (מקרים מיוחדים וסמכות בין־לאומית), התשכ״ט–1969}};
{{ח:תת|(10)}} האדם שמחוץ לתחום המדינה הוא בעל דין דרוש, או בעל דין נכון, בתובענה שהוגשה כהלכה נגד אדם אחר, שהומצאה לו הזמנה כדין בתחום המדינה.

{{ח:סעיף|501|הבקשה להמצאה מחוץ לתחום השיפוט|אחר=[468]}}
{{ח:תת|(א)}} לבקשת רשות להמציא כתב בי־דין לנתבע מחוץ לתחום המדינה יצורף תצהיר המציין כי המצהיר מאמין שיש למבקש עילת תביעה טובה והמפרש באיזה מקום או באיזו ארץ נמצא, או ייתכן שנמצא, הנתבע, וכן נימוקי הבקשה.
{{ח:תת|(ב)}} בית המשפט או הרשם רשאי שלא להיעתר לבקשה לפי תקנת משנה (א) אם ראה מנסיבות הענין שהבקשה הוגשה באיחור בלתי סביר; לא נעתר בית המשפט לבקשה, רשאי הוא למחוק את התביעה נגד בעל הדין שלא הומצא לידו כתב בי־דין.

{{ח:סעיף|502|בקשה לבטל צו המצאה מחוץ לתחום השיפוט|אחר=[469]}}
{{ח:תת|(א)}} בית משפט או רשם המתיר המצאת כתב בי־דין אל מחוץ לתחום המדינה יקבע את המועד להגשת כתבי הטענות, בהתאם לנסיבות, וימסור העתק ההיתר לנמען.
{{ח:תת|(ב)}} הומצא לבעל דין כתב בי־דין אל מחוץ לתחום המדינה, רשאי הוא לבקש את ביטול הצו המתיר את ההמצאה או לכפור בכתב הטענות בסמכות בית המשפט לדון בתובענה, והכל לא יאוחר מהיום שבו הוא טוען לראשונה לגופה של התובענה.

{{ח:סעיף|503|המצאת שאר מסמכים מחוץ לתחום השיפוט|אחר=[470]}}
{{ח:תת|(א)}} התיר בית המשפט או הרשם להמציא אל מחוץ לתחום המדינה כתב בי־דין שבו נפתח הדיון, יחול היתר זה גם על המצאת שאר המסמכים של אותו משפט, לרבות המסמכים בערעור בו, זולת אם הורה בית המשפט או הרשם הוראה אחרת.
{{ח:תת|(ב)}} רשאי בית המשפט שלערעור או הרשם להתיר את ההמצאה מחוץ לתחום המדינה של כתבי בי־דין בקשר לערעור, כאמור {{ח:פנימי|סעיף 500|בתקנה 500}}.

{{ח:סעיף|503א|המצאה לנתבע שכפר בסמכות|תיקון: תשע״ד}}
{{ח:ת}} כפר הנתבע בסמכותו הבין־לאומית של בית המשפט או ביקש לבטל המצאה שנעשתה על פי {{ח:פנימי|פרק לב סימן ה|סימן זה}} או מינה עורך דין בישראל לשם כך, לא יהיה ניתן לבצע את ההמצאה לנתבע במסירה אישית, אם הגיע לישראל והוא שוהה בה לצורך התובענה, ולא יהיה ניתן לבצע את ההמצאה לעורך הדין המייצג אותו, ולא יראו בכל פעולה שלו או של עורך דינו ויתור על הכפירה בסמכותו הבין־לאומית של בית המשפט, זאת עד למתן החלטה בטענות הנתבע בעניין זה.

{{ח:קטע2|פרק לג|פרק ל״ג: תשלום לקופת בית המשפט וממנה}}

{{ח:סעיף|504|תשלום כסף לקופת בית המשפט מאת הנתבע|אחר=[228, 229]}}
{{ח:תת|(א)}} הוגשה תובענה על סכום כסף רשאי כל נתבע, בכל עת, עם מסירת הודעה על כך לשם המצאתה לתובע לפי {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 47|טופס 47}}, לשלם לקופת בית המשפט סכום כסף לסילוק התביעה או לסיפוק חלק מעילות התובענה, אם היו עילות אחדות מצורפות בתובענה אחת.
{{ח:תת|(ב)}} שולם הכסף לקופת בית המשפט לסיפוק חלק מעילות התובענה, תפרט ההודעה את העילות שהתשלום מתייחס אליהן ואת הסכום ששולם ביחס לכל אחת מהן, זולת אם הורה בית־המשפט או הרשם הוראה אחרת.

{{ח:סעיף|505|תשלום לתובע|אחר=[230, 231]}}
{{ח:תת|(א)}} שולם כסף לקופת בית המשפט לפי {{ח:פנימי|סעיף 504|תקנה 504}}, רשאי התובע תוך שלושים ימים מיום שהומצאה לו ההודעה על התשלום, להסכים לקבלת הסכום לסילוק התביעה או לסיפוק חלק מעילות התובענה או לקבלת חלק מהסכום לסיפוק העילות שלגביהן מתייחס אותו חלק; הסכים התובע כאמור, ימסור לנתבע הודעה לפי {{ח:פנימי|תוספת 1 טופס 48|טופס 48}} והעתק ממנה לבית המשפט, ומשעשה כן זכאי הוא לקבל את הסכום שהסכים לו כאמור; עם קבלת הסכום יופסקו כל ההליכים בתובענה או ביחס לעילות המפורטות בהודעה, הכל לפי הענין.
{{ח:תת|(ב)}} קיבל התובע את הכסף כאמור בתקנת משנה (א) והודיע שהוא מסתלק מהתביעה או משאר עילות התובענה, לפי הענין, רשאי הוא, באין הוראה אחרת של בית המשפט, לבקש מבית המשפט שיפסוק בענין ההוצאות שעד לזמן התשלום לקופת בית המשפט.

{{ח:סעיף|506|כסף שנשאר בקופת בית המשפט|אחר=[232]}}
{{ח:ת}} לא לקח התובע את כל סכום הכסף שבקופת בית המשפט לפי {{ח:פנימי|סעיף 505|תקנה 505(א)}}, יוחזר הסכום שנשאר בקופת בית המשפט לנתבע על פי בקשתו.

{{ח:סעיף|507|נתבעים אחדים|אחר=[233]}}
{{ח:ת}} נתבעים אחדים שנתבעו ביחד או לחלופין, רשאים, כולם או מקצתם, לשלם כסף לקופת בית המשפט לפי {{ח:פנימי|סעיף 504|תקנה 504}}, אגב הודעה על כך לשאר בעלי הדין, ויחולו הוראות {{ח:פנימי|סעיף 505|תקנות 505}} {{ח:פנימי|סעיף 506|ו־506}}, בשינויים המחוייבים.

{{ח:סעיף|508|התשלום בתביעה שכנגד|אחר=[234]}}
{{ח:ת}} מי שנעשה נתבע על ידי תביעה שכנגד, יכול לשלם כסף לקופת בית המשפט לפי {{ח:פנימי|סעיף 504|תקנות 504 עד 507}}, בשינויים המחוייבים על פי הענין.

{{ח:סעיף|509|השפעת התשלום|אחר=[235]}}
{{ח:ת}} בית המשפט או הרשם כשהוא בא להשתמש בשיקול דעתו בדבר הוצאות, יביא בחשבון הן את העובדה ששולם כסף לקופת בית המשפט והן את הסכום ששולם.

{{ח:סעיף|510|כסף ששולם לפי צו|אחר=[236]}}
{{ח:ת}} כסף ששולם לקופת בית המשפט על פי צו בית המשפט, לא ישולם ממנה אלא על פי צו מאתו, ובלבד שנתבע ששילם כאמור לפני הגשת כתב הגנה רשאי, אם לא הורה בית המשפט הוראה אחרת, ליחד בכתב טענותיו את הכסף, כולו או מקצתו, וכן כל סכום נוסף במידת הצורך, לתביעת התובע כולה או לחלק מסויים שבה, ואם הוא טוען שהציע את הכסף בהילך, רשאי הוא ליחד את הכסף, כולו או מקצתו, כתשלום לסכום שהוצע לפי דבריו בהילך; כסף שנתייחד כאמור רואים אותו ככסף ששולם לקופת בית המשפט בהתאם להוראות {{ח:פנימי|פרק לג|פרק זה}} ובכפוף להן.

{{ח:קטע2|פרק לד|פרק ל״ד: הוצאות המשפט וערובה לתשלומן}}

{{ח:סעיף|511|הטלת הוצאות|תיקון: תש״ן|אחר=[475(א), 476(א) רישה, 476(ד), 478, 479]}}
{{ח:תת|(א)}} בתום הדיון בכל הליך, יחליט בית המשפט או הרשם, לענין שלפניו, אם לחייב בעל דין בתשלום שכר טרחת עורך דין והוצאות המשפט (להלן – הוצאות) לטובת בעל דין אחר, אם לאו.
{{ח:תת|(ב)}} החליט בית המשפט או הרשם לחייב בעל דין בהוצאות, רשאי הוא לקבוע את סכום ההוצאות לפי שיקול דעתו, בכפוף לאמור {{ח:פנימי|סעיף 512|בתקנה 512}}.
{{ח:תת|(ג)}} בדיון המתקיים בערכאה ראשונה, תינתן לבעלי הדין הזדמנות להשמיע את טענותיהם בדבר סכום ההוצאות או שיעורן לפני מתן הצו להוצאות.
{{ח:תת|(ד)}} ניתן צו להוצאות בהליך פלוני, לא ייפגע הצו על ידי כל צו אחר להוצאות שיינתן לאחר מכן שלא בדרך של ערעור על הצו הראשון.

{{ח:סעיף|512|קביעת סכום ההוצאות|תיקון: תש״ן, תשנ״ו־2, תשנ״ו־4, תשנ״ז־3, תשע״א, תשע״ב־10, תשע״ו־4|אחר=[476(א) סיפה, 476(ג), 475(ב)]}}
{{ח:תת|(א)}} קבע בית המשפט או הרשם את סכום ההוצאות, רשאי הוא לפסוק אותו, הן לענין שכר טרחת עורך דין והן לענין הוצאות המשפט, כל אחד מהם בנפרד בסכום כולל, ובלבד שבכפוף לאמור בתקנת משנה (ב), לא יפחת סכום שכר הטרחה מן התעריף המינימלי שנקבע לענין שכר טרחת עורך דין בכללי לשכת עורכי הדין (התעריף המינימלי), התשל״ז–1977 (להלן – התעריף המינימלי), זולת אם הורה בית המשפט, מטעמים מיוחדים שיירשמו, על תשלום סכום קטן מהסכום האמור.
{{ח:תת|(ב)}} בתיתו צו להוצאות ובקביעת שיעורן יתחשב בית המשפט או הרשם, בין השאר, בשווי הסעד השנוי במחלוקת בין בעלי הדין ובשווי הסעד שנפסק בתום הדיון, ויהא רשאי להתחשב גם בדרך שבה ניהלו בעלי הדין את הדיון.
{{ח:תת|(ג)}} בית המשפט או הרשם יכלול בתוך הסכום האמור בתקנת משנה (א) לעניין שכר טרחת עורך דין, סכום השווה למס ערך מוסף מקום שבו הזוכה שילם או מחויב לשלם מס ערך מוסף לעורך דינו, זולת אם ראה בית המשפט או הרשם כי הזוכה רשאי לנכות את מס התשומות בשכר טרחת עורך דינו, ובלבד שלא יפסוק סכום כאמור כרכיב נפרד.
{{ח:תת|(ד)}} סכום הוצאות המשפט ייקבע בידי השופט או הרשם שנתן את ההחלטה בדבר הטלת הוצאות (להלן – ההחלטה); לא התאפשר הדבר, ייקבע סכום הוצאות המשפט בידי רשם ויהיה צירופם של אלה, זולת אם קבע אחרת בית המשפט או הרשם שנתן את ההחלטה:
{{ח:תתת|(1)}} אגרות בית המשפט, הוצאות רישום של פרוטוקול בית המשפט, העתקתו או צילומו, דמי המצאת כתב בי־דין לפי {{ח:פנימי|סעיף 475א|תקנה 475א}}, שכר בטלה של עדים, שכר רופאים ומומחים אחרים, דמי לינה ודמי נסיעה של אלה בישראל וכל הוצאה אחרת הרשומה כדין בתיק התובענה לפי החומר שבתיק, בלי צורך בבקשה ושלא בפני בעלי הדין;
{{ח:תתת|(2)}} הוצאות משפט אחרות, אם היו, ייקבעו לפי בקשה בכתב או בעל פה ולאחר שמי שדן בבקשה נתן לבעלי הדין הזדמנות להשמיע את טענותיהם וראה כי ההוצאות האמורות היו סבירות ודרושות לניהול המשפט.

{{ח:סעיף|513||תיקון: תש״ן, תשנ״ח־2, תשע״ו־4|אחר=[476(ב)]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|514|הארכת דיון שלא לצורך|אחר=[475(ג)]}}
{{ח:ת}} ראה בית המשפט או הרשם כי בעל דין האריך את הדיון בכל הליך שלא לצורך, על ידי טענות סרק או בכל דרך אחרת, רשאי הוא, באותו הליך או בפסק הדין, וללא קשר עם תוצאות המשפט, להטיל עליו את הוצאות ההליך או המשפט בשיעור שימצא לנכון בנסיבות הענין, לטובת בעל הדין שכנגד או לטובת אוצר המדינה, או לטובת שניהם.

{{ח:סעיף|515|אכיפת צו הוצאות|תיקון: תשע״ו־4|אחר=[477]}}
{{ח:ת}} צו לתשלום הוצאות שסכומן נקבע בידי בית המשפט או הרשם, ניתן להוצאה לפועל בדרך שמוציאים לפועל פסק דין של בית המשפט.

{{ח:סעיף|516|בעל דין הטוען לעצמו|תיקון: תש״ן|אחר=[480]}}
{{ח:תת|(א)}} בעל דין שטוען לעצמו, יראו אותו, לענין הוצאות המשפט, כעד שהוזמן מטעמו בכל יום שהופיע למשפטו.
{{ח:תת|(ב)}} היה בעל הדין עורך דין והוא טוען לעצמו, הוא גופו או באמצעות משרדו, זכאי הוא לשכר טרחת עורך דין ולשאר הוצאות המשפט שהיה מקבל אילו העסיק עורך דין.

{{ח:סעיף|517|תיאום ההוצאות בין בעלי הדין|אחר=[481]}}
{{ח:ת}} כשבעל דין הזכאי לקבל הוצאות חייב גם לשלם הוצאות, רשאי הרשם לשום את ההוצאות שאותו בעל דין חייב בתשלומן ולהורות על תשלום היתרה.

{{ח:סעיף|518||תיקון: תשע״ו־4|אחר=[482]}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|519|ערובה לתשלום הוצאות|אחר=[483]}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט או הרשם רשאי, אם נראה לו הדבר, לצוות על תובע ליתן ערובה לתשלום כל הוצאותיו של נתבע.
{{ח:תת|(ב)}} לא ניתנה ערובה תוך המועד שנקבע, תידחה התובענה, אלא אם כן הורשה התובע להפסיקה; נדחתה תובענה לפי תקנה זו, רשאי התובע לבקש ביטול הדחייה, ואם נוכח בית המשפט או הרשם שסיבה מספקת מנעה את התובע מליתן את הערובה תוך המועד שנקבע, יבטל את הדחייה בתנאים שייראו לו, לרבות לענין ערובה והוצאות.

{{ח:קטע2|פרק לה|פרק ל״ה: שונות}}

{{ח:סעיף|520|איחוד ענינים מטעם בית המשפט|תיקון: תשמ״ו־2|אחר=[484]}}
{{ח:ת}} ענינים אחדים התלויים ועומדים בבית משפט אחד וכרוכות בהם שאלות דומות של משפט או של עובדה, רשאי בית המשפט או הרשם, לפי שיקול דעתו, להורות על איחודם, בין לפי בקשת אחד מבעלי הדין ובין מיזמת עצמו, ובתנאים שייראו לו.

{{ח:סעיף|520א|מידע על אודות קטין|תיקון: תשע״ב־7}}
{{ח:ת}} היה בעל דין או עד קטין שטרם מלאו לו 18 שנה, יציין מגיש כתב בי־הדין את עובדת היותו קטין בראש כתב בי־הדין בסמוך לשם הקטין; כלל כתב בי־דין שהוגש לבית המשפט מידע על אודות מצבו הבריאותי, הגופני או הנפשי של הקטין או שיש חשש שפרסומו אסור לפי דין, לרבות מידע לפי {{ח:חיצוני|חוק הנוער (טיפול והשגחה)#סעיף 24|סעיף 24 לחוק הנוער (טיפול והשגחה), התש״ך–1960}}, יגיש בעל הדין הודעה על כך לבית המשפט.

{{ח:סעיף|521|עריכת תצהיר|אחר=[474]}}
{{ח:ת}} תצהיר יהא ערוך בגוף ראשון, מחולק לסעיפים ומכיל רק עובדות שהמצהיר יכול להוכיחן מתוך ידיעתו הוא, אלא שבבקשות ביניים רשאי הוא להצהיר גם לפי מיטב אמונתו ובלבד שיציין את הנימוקים לכך.

{{ח:סעיף|522|חקירת מצהיר|תיקון: תשנ״א־3, תשנ״ב, תשס״ב|אחר=[473]}}
{{ח:תת|(א)}} מצהיר בהליך עיקרי או בעל דין שמסר תצהיר בהליך ביניים, יתייצב לחקירה ביום הדיון, אלא אם כן הודיע בעל הדין שכנגד בהודעה בכתב לבית המשפט ולכל בעלי הדין, שהוא מוותר על חקירתו של המצהיר.
{{ח:תת|(ב)}} רצה בעל דין לחקור חקירה שכנגד מצהיר שאיננו בעל דין בהליך ביניים, יודיע על כך לבעל הדין שהגיש את התצהיר וידרוש את התייצבותו של המצהיר לשם חקירה שכנגד בשעת הדיון; ההודעה תומצא בעוד מועד כדי ליתן למצהיר שהות מספקת להתכונן ולנסוע למקום המשפט.
{{ח:תת|(ג)}} לא התייצב המצהיר בהתאם להודעה, לא ישמש תצהירו ראיה אלא ברשות מיוחדת מאת בית המשפט או הרשם.
{{ח:תת|(ד)}} בית המשפט או הרשם רשאי בכל עת לדרוש, מיזמתו הוא, התייצבותו של מצהיר לשם חקירה.

{{ח:סעיף|522א|כתב בי־דין שהופק במערכת ממוכנת|תיקון: תשנ״ב־3}}
{{ח:ת}} כתב בי־דין שהופק במערכת ממוכנת והוא טעון לפי תקנות אלה חתימת יד פקיד בית משפט, יראוהו ככתב בי־דין חתום כנדרש, אם הודפסו בו שמו ותפקידו של הפקיד, והדבר ישמש ראיה לכאורה לנכונות האמור בו.

{{ח:סעיף|523|עריכת טופס|תיקון: תשמ״ו־2|אחר=[485]}}
{{ח:ת}} מסמך שיש לערכו לפי אחד הטפסים {{ח:פנימי|תוספת 1|שבתוספת הראשונה}} יהא ערוך בשינויים המחוייבים לפי הנסיבות ואין חובה שיהא העתק מילולי ממנו; היתה בטופס דרישה להמצאת פרטים, רשאי בית המשפט או הרשם, לצורך הדיון שלפניו, לצוות על מתן פרטים נוספים כפי שיצויין בצו.

{{ח:סעיף|524|סמכות כללית לתקן פגם בהליך|אחר=[487]}}
{{ח:ת}} בית המשפט רשאי בכל עת לתקן כל פגם או טעות בכל הליך, וליתן הוראות בדבר הוצאות או בענינים אחרים ככל שייראה לו צודק, וחובה לעשות כל התיקונים הדרושים כדי לברר מה הן באמת השאלות השנויות במחלוקת בין בעלי הדין; והוא הדין לגבי הרשם לענין פגם או טעות בהליך שלפניו.

{{ח:סעיף|525|תיקון טעויות|תיקון: תשנ״ו־2|אחר=[486]}}
{{ח:ת}} בענין תיקון טעות בפסיקתה או בהחלטה ינהג בית המשפט כאמור {{ח:חיצוני|חוק בתי המשפט#סעיף 81|בסעיף 81 לחוק בתי המשפט}}; והוא הדין לגבי הרשם לענין פסיקתה או החלטה שנחתמו בידו.

{{ח:סעיף|526|אי קיום התקנות|אחר=[491]}}
{{ח:ת}} אי קיום תקנות אלה או כל נוהג הקיים אותה שעה אינו פוסל שום הליך, אלא אם כן הורה כך בית המשפט; אך מותר לבטל הליך, כולו או מקצתו, כהליך שאינו ראוי, או לתקנו, או לנהוג בו בדרך אחרת, כפי שיראה בית המשפט; והוא הדין לגבי הרשם בהליכים שלפניו.

{{ח:סעיף|527|מחיקה אינה מעשה בית דין|אחר=[490]}}
{{ח:ת}} מחיקת תובענה אינה מעשה בית דין ואין בה, כשהיא לעצמה, כדי למנוע את התובע מהגיש תובענה חדשה בשל אותה עילה.

{{ח:סעיף|528|הארכת מועדים|אחר=[488]}}
{{ח:ת}} מועד או זמן שקבע בית המשפט או הרשם לעשיית דבר שבסדר הדין או שבנוהג, רשאי הוא, לפי שיקול דעתו, ובאין הוראה אחרת בתקנות אלה, להאריכו מזמן לזמן, אף שנסתיים המועד או הזמן שנקבע מלכתחילה; נקבע המועד או הזמן בחיקוק, רשאי הוא להאריכם מטעמים מיוחדים שיירשמו.

{{ח:סעיף|529|תקופת פגרה לא תובא במנין|אחר=[488א]}}
{{ח:ת}} תקופת פגרה של בית המשפט לא תובא במנין הימים שנקבעו בתקנות אלה או שנקבעו בידי בית המשפט או הרשם, אלא אם כן הורה בית המשפט או הרשם, לפי הענין, הוראה אחרת.

{{ח:סעיף|530|ביטול}}
{{ח:ת}} בטלות –
{{ח:תת|(1)}} תקנות סדר הדין האזרחי, התשכ״ג–1963;
{{ח:תת|(2)}} תקנות סדר הדין בעניני ירושה, התשכ״ו–1965.

{{ח:סעיף|531|הוראת מעבר}}
{{ח:ת}} תקנות אלה יחולו על ענינים התלויים ועומדים ביום תחילתן לפני בית המשפט או הרשם.

{{ח:סעיף|532|תחילה|תיקון: תשמ״ד}}
{{ח:ת}} תחילתן של תקנות אלה ביום ה׳ בתשרי התשמ״ה (1 באוקטובר 1984).

{{ח:קטע2|תוספת 1|תוספת ראשונה}}

{{ח:סעיף*|||תיקון: תשנ״ב־3, תשנ״ה, תשס״א־7, תשס״ב, תשע״ה־5, תשע״ו־6|עוגן=תוספת 1 טופס 1}}
{{ח:ת}} '''טופס 1''': פתיחת הליך אזרחי {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 7א|תקנה 7א(ב)}})}}

{{ח:סעיף*|||תיקון: תש״ן, תשנ״א, תשנ״ב־3|עוגן=תוספת 1 טופס 2}}
{{ח:ת}} '''טופס 2''': הזמנה לדין {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 18|תקנה 18}})}}

{{ח:סעיף*|עוגן=תוספת 1 טופס 3}}
{{ח:ת}} '''טופס 3''': הודעה לאדם שצורף כבעל דין {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 40|תקנה 40}})}}

{{ח:סעיף*|||תיקון: תשס״ח|עוגן=תוספת 1 טופס 3א}}
{{ח:ת}} '''טופס 3א''': הזמנה לפגישת מהו״ת לבחינת האפשרות ליישוב התובענה בגישור {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 99ג|תקנה 99ג}})}}

{{ח:סעיף*|עוגן=תוספת 1 טופס 4}}
{{ח:ת}} '''טופס 4''': דרישה להודות בעובדות {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 103|תקנה 103(א)}})}}

{{ח:סעיף*|עוגן=תוספת 1 טופס 5}}
{{ח:ת}} '''טופס 5''': דרישה להודות במסמכים {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 103|תקנה 103(א)}})}}

{{ח:סעיף*|עוגן=תוספת 1 טופס 6}}
{{ח:ת}} '''טופס 6''': הודיה בעובדות {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 103|תקנה 103(ב)}})}}

{{ח:סעיף*|עוגן=תוספת 1 טופס 7}}
{{ח:ת}} '''טופס 7''': צו למסירת שאלון {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 105|תקנה 105}})}}

{{ח:סעיף*|עוגן=תוספת 1 טופס 8}}
{{ח:ת}} '''טופס 8''': שאלון {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 105|תקנה 105}})}}

{{ח:סעיף*|עוגן=תוספת 1 טופס 9}}
{{ח:ת}} '''טופס 9''': תשובה לשאלון {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 109|תקנה 109}})}}

{{ח:סעיף*|עוגן=תוספת 1 טופס 10}}
{{ח:ת}} '''טופס 10''': צו לגילוי מסמכים {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 112|תקנה 112}})}}

{{ח:סעיף*|||תיקון: תשנ״ה־2|עוגן=תוספת 1 טופס 11}}
{{ח:ת}} '''טופס 11''': תשובה לצו לגילוי מסמכים {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 112|תקנה 112}})}}

{{ח:סעיף*|עוגן=תוספת 1 טופס 12}}
{{ח:ת}} '''טופס 12''': צו לגילוי מסמך פלוני {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 113|תקנה 113}})}}

{{ח:סעיף*|עוגן=תוספת 1 טופס 13}}
{{ח:ת}} '''טופס 13''': דרישה לעיון במסמך ולהעתקתו {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 114|תקנה 114}})}}

{{ח:סעיף*|עוגן=תוספת 1 טופס 14}}
{{ח:ת}} '''טופס 14''': תשובה לדרישת עיון במסמך ולהעתקתו {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 115|תקנה 115}})}}

{{ח:סעיף*|עוגן=תוספת 1 טופס 15}}
{{ח:ת}} '''טופס 15''': דרישה להציג מסמכים {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 170|תקנה 170}})}}

{{ח:סעיף*|עוגן=תוספת 1 טופס 16}}
{{ח:ת}} '''טופס 16''': פסיקתה {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 198|תקנה 198}})}}

{{ח:סעיף*|||תיקון: תשנ״ז־3|עוגן=תוספת 1 טופס 17}}
{{ח:ת}} '''טופס 17''': הזמנה בסדר דין מקוצר {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 203|תקנה 203}})}}

{{ח:סעיף*|||תיקון: תשס״א־5|עוגן=תוספת 1 טופס 17א}}
{{ח:ת}} '''טופס 17א''': תצהיר (כתב תביעה / כתב הגנה / הודעת צד שלישי – בסדר דין מהיר) {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 214ג|תקנה 214ג}})}}

{{ח:סעיף*|||תיקון: תשס״א־5|עוגן=תוספת 1 טופס 17ב}}
{{ח:ת}} '''טופס 17ב''': הזמנה לדין (תובענה בסדר דין מהיר) {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 214ד|תקנה 214ד}})}}

{{ח:סעיף*|||תיקון: תשס״א־5|עוגן=תוספת 1 טופס 17ג}}
{{ח:ת}} '''טופס 17ג''': הזמנה לדין (הודעה לצד שלישי בתובענה בסדר דין מהיר) {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 214ו|תקנה 214ו}})}}

{{ח:סעיף*|עוגן=תוספת 1 טופס 18}}
{{ח:ת}} '''טופס 18''': הודעה לצד שלישי {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 220|תקנה 220}})}}

{{ח:סעיף*|עוגן=תוספת 1 טופס 19}}
{{ח:ת}} '''טופס 19''': הזמנת טען־ביניים לטוען {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 227|תקנה 227(2)}})}}

{{ח:סעיף*|עוגן=תוספת 1 טופס 20}}
{{ח:ת}} '''טופס 20''': הודעת טען־ביניים לתובע {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 227|תקנה 227(3)}})}}

{{ח:סעיף*|עוגן=תוספת 1 טופס 21}}
{{ח:ת}} '''טופס 21''': הודעת טען־ביניים לנתבע {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 227|תקנה 227(3)}})}}

{{ח:סעיף*|עוגן=תוספת 1 טופס 22}}
{{ח:ת}} '''טופס 22''': הזמנת טען־ביניים לטוענים {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 228|תקנה 228(1)}})}}

{{ח:סעיף*|עוגן=תוספת 1 טופס 23}}
{{ח:ת}} '''טופס 23''': הודעת טען־ביניים למבקש {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 228|תקנה 228(2)}})}}

{{ח:סעיף*|עוגן=תוספת 1 טופס 24}}
{{ח:ת}} '''טופס 24''': אבעיה {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 235|תקנה 235}})}}

{{ח:סעיף*|||תיקון: תשנ״ח־2, תשנ״ז־3|עוגן=תוספת 1 טופס 25}}
{{ח:ת}} '''טופס 25''': הודעה על בקשה בכתב {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 241|תקנה 241(ב)}})}}

{{ח:סעיף*|||תיקון: תשנ״ח, תשס״א־3, תשע״ג|עוגן=תוספת 1 טופס 26}}
{{ח:ת}} '''טופס 26''': הזמנה בהמרצת פתיחה {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 255|תקנה 255}})}}

{{ח:סעיף*|||תיקון: תשנ״ו־3, תשנ״ז, תשנ״ז־3, תשס״א־2|עוגן=תוספת 1 טופס 26א}}
{{ח:ת}} '''טופס 26א''': הרצאת פרטים בתיק עיקרי {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 258ד|תקנה 258ד(ה)}})}}

{{ח:סעיף*|||תיקון: תשע״ד־6|עוגן=תוספת 1 טופס 26א1}}
{{ח:ת}} '''טופס 26א1''': {{ח:הערה|תובענה בין בני זוג בעניין ילדם הקטין}} {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 258ה|תקנה 258ה(א)}})}}

{{ח:סעיף*|||תיקון: תשנ״ז־3, תשע״ו־5|עוגן=תוספת 1 טופס 26ב}}
{{ח:ת}} '''טופס 26ב''': {{ח:הערה|(נמחק)}}

{{ח:סעיף*|||תיקון: תשס״ח־2|עוגן=תוספת 1 טופס 26ג}}
{{ח:ת}} '''טופס 26ג''': בקשה ליישוב סכסוך בעניין קביעת דרכי קשר עם קטין {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 258כא1|תקנה 258כא1}})}}

{{ח:סעיף*|||תיקון: תשע״ב־2|עוגן=תוספת 1 טופס 26ד}}
{{ח:ת}} '''טופס 26ד''': הפניית הורים ליחידת הסיוע לשם שמיעת הילד {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 258לג3|תקנה 258לג3}})}}

{{ח:סעיף*|עוגן=תוספת 1 טופס 27}}
{{ח:ת}} '''טופס 27''': הרצאת פרטים בתביעה למזונות {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 261|תקנה 261}})}}

{{ח:סעיף*|עוגן=תוספת 1 טופס 28}}
{{ח:ת}} '''טופס 28''': הזמנה בתביעה למזונות {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 262|תקנה 262}})}}

{{ח:סעיף*|עוגן=תוספת 1 טופס 29}}
{{ח:ת}} '''טופס 29''': הזמנה בתביעה למזונות ולסעדים נוספים {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 262|תקנה 262}})}}

{{ח:סעיף*|||תיקון: תשע״ב|עוגן=תוספת 1 טופס 30}}
{{ח:ת}} '''טופס 30''': {{ח:הערה|(בוטל)}}

{{ח:סעיף*|עוגן=תוספת 1 טופס 31}}
{{ח:ת}} '''טופס 31''': פרטים לתסקיר בבקשה להכרזת ילד כבר־אימוץ {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 276|תקנה 276(ג)}})}}

{{ח:סעיף*|עוגן=תוספת 1 טופס 32}}
{{ח:ת}} '''טופס 32''': בקשה למתן צו אימוץ {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 284|תקנה 284}})}}

{{ח:סעיף*|עוגן=תוספת 1 טופס 33}}
{{ח:ת}} '''טופס 33''': פרטים לתסקיר פקיד הסעד כתשובה לבקשה למתן צו אימוץ {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 287|תקנה 287}})}}

{{ח:סעיף*|||תיקון: תשנ״ח־2|עוגן=תוספת 1 טופס 34}}
{{ח:ת}} '''טופס 34''': צו אימוץ {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 294א|תקנות 294א}} {{ח:פנימי|סעיף 294י|ו־294י}})}}

{{ח:סעיף*|||תיקון: תשנ״ח־2|עוגן=תוספת 1 טופס 34א}}
{{ח:ת}} '''טופס 34א''': בקשה למתן צו לאימוץ ילד ממדינת חוץ {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 294ב|תקנה 294ב(א)}})}}

{{ח:סעיף*|||תיקון: תשנ״ו, תשנ״ח־2|עוגן=תוספת 1 טופס 34ב}}
{{ח:ת}} '''טופס 34ב''': תביעה להחזרת ילד חטוף או לאכיפת זכויות ביקור {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 295ג|תקנה 295ג}})}}

{{ח:סעיף*|||תיקון: תשמ״ו־2|עוגן=תוספת 1 טופס 35}}
{{ח:ת}} '''טופס 35''': בקשת צו ירושה {{ח:הערה|(לא בתוקף)}}

{{ח:סעיף*|||תיקון: תשמ״ו־2|עוגן=תוספת 1 טופס 36}}
{{ח:ת}} '''טופס 36''': בקשת צו קיום צוואה {{ח:הערה|(לא בתוקף)}}

{{ח:סעיף*|עוגן=תוספת 1 טופס 37}}
{{ח:ת}} '''טופס 37''': הודעה ליורש על פי הצוואה {{ח:הערה|(לא בתוקף)}}

{{ח:סעיף*|||תיקון: תשמ״ו־2|עוגן=תוספת 1 טופס 38}}
{{ח:ת}} '''טופס 38''': צו ירושה {{ח:הערה|(לא בתוקף)}}

{{ח:סעיף*|||תיקון: תשמ״ו־2|עוגן=תוספת 1 טופס 39}}
{{ח:ת}} '''טופס 39''': צו קיום צוואה {{ח:הערה|(לא בתוקף)}}

{{ח:סעיף*|עוגן=תוספת 1 טופס 40}}
{{ח:ת}} '''טופס 40''': צו ירושה וקיום צוואה {{ח:הערה|(לא בתוקף)}}

{{ח:סעיף*|עוגן=תוספת 1 טופס 41}}
{{ח:ת}} '''טופס 41''': בקשה למינוי מנהל עזבון {{ח:הערה|(לא בתוקף)}}

{{ח:סעיף*|||תיקון: תשמ״ט|עוגן=תוספת 1 טופס 41א}}
{{ח:ת}} '''טופס 41א''': צו למינוי מנהל עזבון/מנהל עזבון זמני {{ח:הערה|(לא בתוקף)}}

{{ח:סעיף*|||תיקון: תשמ״ט|עוגן=תוספת 1 טופס 41ב}}
{{ח:ת}} '''טופס 41ב''': הודעת האפוטרופוס הכללי {{ח:הערה|(לא בתוקף)}}

{{ח:סעיף*|עוגן=תוספת 1 טופס 42}}
{{ח:ת}} '''טופס 42''': כתב ערובה בדבר הנהלת עזבון {{ח:הערה|(לא בתוקף)}}

{{ח:סעיף*|עוגן=תוספת 1 טופס 43}}
{{ח:ת}} '''טופס 43''': פרטת עזבון {{ח:הערה|(לא בתוקף)}}

{{ח:סעיף*|||תיקון: תשס״ו|עוגן=תוספת 1 טופס 43א}}
{{ח:ת}} '''טופס 43א''': תצהיר (תובע) {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 343ד|תקנה 343ד(1)}})}}

{{ח:סעיף*|||תיקון: תשס״ו|עוגן=תוספת 1 טופס 43ב}}
{{ח:ת}} '''טופס 43ב''': תצהיר (נתבע) {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 343ו|תקנה 343ו(ב)(1)}})}}

{{ח:סעיף*|||תיקון: תשס״ו|עוגן=תוספת 1 טופס 43ג}}
{{ח:ת}} '''טופס 43ג''': פנייה לבית דין דתי {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 343ז|תקנה 343ז(ב)}})}}

{{ח:סעיף*|||תיקון: תשע״א־2|עוגן=תוספת 1 טופס 43ד}}
{{ח:ת}} '''טופס 43ד''': בקשה ליישוב סכסוך להתרת ברית הזוגיות {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 343יב|תקנה 343יב}})}}

{{ח:סעיף*|עוגן=תוספת 1 טופס 44}}
{{ח:ת}} '''טופס 44''': תצהיר בבקשה לקביעת גיל {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 351|תקנה 351}})}}

{{ח:סעיף*|||תיקון: תשס״א־6|עוגן=תוספת 1 טופס 44א}}
{{ח:ת}} '''טופס 44א''': הודעה בדבר צו כניסה לחצרים {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 387ד|תקנה 387ד}})}}

{{ח:סעיף*|עוגן=תוספת 1 טופס 45}}
{{ח:ת}} '''טופס 45''': מינוי כונס נכסים {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 388|תקנה 388}})}}

{{ח:סעיף*|עוגן=תוספת 1 טופס 46}}
{{ח:ת}} '''טופס 46''': ערובה של כונס נכסים {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 391|תקנה 391}})}}

{{ח:סעיף*|עוגן=תוספת 1 טופס 47}}
{{ח:ת}} '''טופס 47''': הודעת נתבע על תשלום לבית המשפט {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 504|תקנה 504}})}}

{{ח:סעיף*|עוגן=תוספת 1 טופס 48}}
{{ח:ת}} '''טופס 48''': הסכמת תובע לקבלת סכום ששולם לבית המשפט {{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 505|תקנה 505}})}}

{{ח:קטע2|תוספת 2|תוספת שניה|תיקון: תשמ״ה, תשמ״ה־2, תשמ״ו, תשמ״ז־2, תשמ״ח, תשמ״ט־2, תשס״א־4}}
{{ח:קטע4||{{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 187|תקנה 187(ב)}})}}}}

{{ח:סעיף*|||תיקון: [הודעות]}}
{{ח:ת}} שיעור התשלומים לעדים: – הסכומים בשקלים חדשים

{{ח:ת}} {{ח:הערה|(הסכומים מעודכנים לשנת 2023)}}

{{ח:סעיף*|(1)||עוגן=תוספת 2 פרט 1}}
{{ח:ת}} שכר בטלה –
{{ח:תת|(א)}} להתייצבות של עד 4 שעות – עד 108

{{ח:תת|(ב)}} ליום התייצבות (מעל 4 שעות) – עד 215

{{ח:סעיף*|(2)||תיקון: תש״ע־2|עוגן=תוספת 2 פרט 2}}
{{ח:ת}} דמי לינה לכל לילה שעל העד ללון מחוץ לביתו –
{{ח:תת|(א)}} אם המציא קבלה – עד 141

{{ח:תת|(ב)}} {{ח:הערה|(בוטל)}}

{{ח:סעיף*|(3)||עוגן=תוספת 2 פרט 3}}
{{ח:ת}} שכרו של מומחה מאוצר המדינה –
{{ח:תת|(א)}} כשהעדות לא הצריכה עשיית עבודת מומחה לצורך המשפט – עד 47

{{ח:תת}} ואולם אם מקום עבודתו הקבוע של המומחה מרוחק יותר משלושים ק״מ מבית המשפט והיה עליו לבוא לבית המשפט לצורך מתן העדות בלבד, ייווספו לשכר האמור – עד 13

{{ח:תת|(ב)}} כשהעדות הצריכה עשיית עבודת מומחה לצורך המשפט – עד 108

{{ח:סעיף*|(4)||עוגן=תוספת 2 פרט 4}}
{{ח:תת|(א)}} שכרו של רופא כשהעדות הצריכה –
{{ח:תתת|(1)}} בדיקה או ניתוח של גוויה – עד 85

{{ח:תתת|(2)}} בדיקה או ניתוח של גוויה שהוצאה מקברה – עד 141

{{ח:תתת|(3)}} תעודה רפואית שאינה מצריכה בדיקה – עד 34

{{ח:תתת|(4)}} חוות דעת רפואית בכתב – עד 108

{{ח:תתת|(5)}} בדיקת גופו של אדם – עד 91

{{ח:תת|(ב)}} בית המשפט רשאי להוסיף על הסכום הנקוב בפסקת משנה (א)(3) או (4), סכום שלא יעלה על עשרים וחמישה אחוזים למאה ממנו, בשים לב למידת הטורח, להיקף או להעמקה שהיו כרוכים במתן השירות.
{{ח:תת|(ג)}} רופא שהעיד בבית המשפט על חוות דעת רפואית שנתן בכתב, יהא זכאי גם לשכר כמומחה לפי {{ח:פנימי|תוספת 2 פרט 3|הרישה של פסקה (3)(א)}} ובית המשפט רשאי לפסוק לו שכר נוסף בשל נסיעות, לפי {{ח:פנימי|תוספת 2 פרט 3|הסיפה של אותה פסקה}} וכן דמי לינה לפי {{ח:פנימי|תוספת 2 פרט 2|פסקה (2)}}.

{{ח:סעיף*|(5)||עוגן=תוספת 2 פרט 5}}
{{ח:ת}} שכר של מומחה רפואי בעד חוות דעת בכתב, כולל מתן עדות לענין חוות הדעת בישיבה אחרת של בית המשפט – 171 עד 713

{{ח:קטע2|תוספת 3|תוספת שלישית|תיקון: תש״ף, תש״ף־3}}
{{ח:קטע4||{{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 497ה1|תקנה 497ה1}})}}}}

{{ח:סעיף*}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(הוראת שעה עד יום 31.12.2020):}}

{{ח:סעיף*}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|

הערה:

בטבלה זו נוספו מספרי טלפון שהופיעו בהוראת השעה הקודמת.}}
{{ח:ת}}

{{מוקטן|טור א׳}} {{ש}} המחלקה	{{מוקטן|טור ב׳}} {{ש}} כתובת הדואר האלקטרוני	{{מוקטן|טור ג׳}} {{ש}} פרטי קשר לאישור קבלה

פרקליטות מחוז דרום אזרחי	Maz_EZ_BSHf@justice.gov.il {{ש}} {{ח:הערה|[צ״ל: Maz_EZ_BSH@justice.gov.il]}}	073-3922419 {{ש}} 073-3922421	{{ח:הערה|לימור כהן: 050-6217698 {{ש}} סימה ברבי: 050-7061315}}

פרקליטות מחוז תל אביב אזרחי	Ez_tel-aviv@justice.gov.il	073-3924996 {{ש}} 073-3924802	{{ח:הערה|יפה רודה: 050-6216235 {{ש}} בועז פנחס: 050-6217451}}

פרקליטות מחוז מרכז אזרחי	Mazkirut-merkaz-ezrahi@justice.gov.il {{ש}} {{ח:הערה|[צ״ל: Mazkirut-merkaz-ezra@justice.gov.il]}}	073-3924971	{{ח:הערה|ניבה לוי: 058-6853355 {{ש}} מירב רוזנקוביץ: 050-6217459}}

פרקליטות מחוז חיפה אזרחי	Ez_haifa@justice.gov.il	073-3921429 {{ש}} 073-3921404	{{ח:הערה|נינה שטיין: 050-6217668 {{ש}} שני אוחנה: 050-6217790}}

פרקליטות מחוז צפון אזרחי	Mazkirut-NZ-Ezrachi@justice.gov.il	073-3922839 {{ש}} 073-3922841	{{ח:הערה|בלאל מוסא: 050-6204420}}

פרקליטות מחוז ירושלים אזרחי	Ez-jer@justice.gov.il	073-3928032 {{ש}} 073-3928012	{{ח:הערה|דורה אוחיון: 050-6217040 {{ש}} רונית משיח: 050-6217571}}

המחלקה למשפט העבודה	Avoda-prak-medina@justice.gov.il	073-3928128 {{ש}} 073-3928129	{{ח:הערה|עדינה אייבס: 050-6217817}}

המחלקה האזרחית בפרקליטות המדינה	Civil-dep@justice.gov.il	073-3929611 {{ש}} 073-3929612	{{ח:הערה|שלמה ניזרי: 050-6216503 {{ש}} יער ביבי: 052-6124881}}

מחלקת הבג״צים פרקליטות המדינה	HCJ-dep@justice.gov.il	073-3925590	{{ח:הערה|מיטל כ״ץ: 050-7061717}}

המחלקה הפיסקאלית	Fiscal-dep@justice.gov.il	073-3925602	{{ח:הערה|הדס בר: 050-6216956 {{ש}} יעל שבתאי: 050-6217767}}

היחידה לאכיפה אזרחית	Maz_achifa_ez@justice.gov.il	073-3928131	{{ח:הערה|אהובה כהן: 050-6217078 {{ש}} פאולה יונייב: 050-7061667}}

{{ח:חתימות|ג׳ בתמוז התשמ״ד (3 ביולי 1984).}}
* '''משה נסים'''
שר המשפטים
{{ח:סוגר}}
{{ח:סוף}}
[[קטגוריה:בוט חוקים]]