חוק הפיקוח על מצרכים ושירותים

{{ח:התחלה}}
{{ח:כותרת|חוק הפיקוח על מצרכים ושירותים, תשי״ח–1957}}

{{ח:פתיח-התחלה}}
{{ח:מאגר|2000499}} {{ח:תיבה|ס״ח תשי״ח, 24|חוק הפיקוח על מצרכים ושירותים|https://fs.knesset.gov.il/3/law/3_lsr_209326.pdf}}, {{ח:תיבה|X|ת״ט|https://fs.knesset.gov.il/3/law/3_lsr_ec_517969.pdf}}; {{ח:תיבה|תשי״ט, 92|תיקון|https://fs.knesset.gov.il/3/law/3_lsr_209325.pdf}}; {{ח:תיבה|תשכ״ב, 33|ת״ט|https://fs.knesset.gov.il/7/law/7_lsr_ec_317363.pdf}}; {{ח:תיבה|תשל״ב, 97|תיקון מס׳ 2|https://fs.knesset.gov.il/7/law/7_lsr_209324.pdf}}; {{ח:תיבה|תשל״ג, 26|תיקון מס׳ 3|https://fs.knesset.gov.il/7/law/7_lsr_209323.pdf}}, {{ח:תיבה|82|ת״ט|https://fs.knesset.gov.il/7/law/7_lsr_ec_317364.pdf}}, {{ח:תיבה|202|תיקון מס׳ 4|https://fs.knesset.gov.il/7/law/7_lsr_209322.pdf}}; {{ח:תיבה|תשל״ו, 223|תיקון מס׳ 5|https://fs.knesset.gov.il/8/law/8_lsr_209321.pdf}}; {{ח:תיבה|תשל״ז, 34|תיקון מס׳ 6|https://fs.knesset.gov.il/8/law/8_lsr_209320.pdf}}; {{ח:תיבה|תשל״ח, 84|תיקון מס׳ 7|https://fs.knesset.gov.il/9/law/9_lsr_209319.pdf}}, {{ח:תיבה|100|תיקון מס׳ 8|https://fs.knesset.gov.il/9/law/9_lsr_209318.pdf}}, {{ח:תיבה|209|תיקון מס׳ 9|https://fs.knesset.gov.il/9/law/9_lsr_209317.pdf}}; {{ח:תיבה|תשל״ט, 32|תיקון מס׳ 10|https://fs.knesset.gov.il/9/law/9_lsr_209316.pdf}}; {{ח:תיבה|תשמ״א, 257|חוק הגנת הצרכן|https://fs.knesset.gov.il/9/law/9_lsr_209363.pdf}}; {{ח:תיבה|תשמ״ב, 92|תיקון מס׳ 12|https://fs.knesset.gov.il/10/law/10_lsr_209315.pdf}}; {{ח:תיבה|תשמ״ה, 24|יציבות מחירים – הוראת שעה|https://fs.knesset.gov.il/11/law/11_lsr_210252.pdf}}, {{ח:תיבה|29|תיקון מס׳ 13|https://fs.knesset.gov.il/11/law/11_lsr_210253.pdf}}, {{ח:תיבה|96|יציבות מחירים – הוראת שעה (תיקון)|https://fs.knesset.gov.il/11/law/11_lsr_210411.pdf}}; {{ח:תיבה|תשמ״ו, 128|חוק הסדרים לשעת חירום במשק המדינה (תיקון)|https://fs.knesset.gov.il/11/law/11_lsr_210475.pdf}}, {{ח:תיבה|241|תיקון מס׳ 15|https://fs.knesset.gov.il/11/law/11_lsr_210500.pdf}}; {{ח:תיבה|תשמ״ט, 30|חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה)|https://fs.knesset.gov.il/12/law/12_lsr_210719.pdf}}, {{ח:תיבה|40|תיקון מס׳ 16|https://fs.knesset.gov.il/12/law/12_lsr_210674.pdf}}; {{ח:תיבה|תש״ן, 170|תיקון מס׳ 18|https://fs.knesset.gov.il/12/law/12_lsr_210824.pdf}}; {{ח:תיבה|תשנ״א, 203|תיקון מס׳ 16 (תיקון)|https://fs.knesset.gov.il/12/law/12_lsr_210848.pdf}}; {{ח:תיבה|תשנ״ב, 131|תיקון מס׳ 19|https://fs.knesset.gov.il/12/law/12_lsr_211441.pdf}}; {{ח:תיבה|תשנ״ו, 200|חוק פיקוח על מחירי מצרכים ושירותים|https://fs.knesset.gov.il/13/law/13_lsr_211235.pdf}}; {{ח:תיבה|תשס״ב, 196|תיקון מס׳ 11 לחוק הגנת הצרכן|https://fs.knesset.gov.il/15/law/15_lsr_300479.pdf}}; {{ח:תיבה|תשע״ד, 595|תיקון מס׳ 22|https://fs.knesset.gov.il/19/law/19_lsr_303818.pdf}}.
{{ח:סוגר}}
{{ח:מפריד}}

{{ח:קטע2||תוכן עניינים}}

{{ח:פנימי|פרק 1|פרק ראשון: הגדרות}}

{{ח:פנימי|פרק 2|פרק שני: סמכויות פיקוח}}

{{ח:פנימי|פרק 2-1|פרק שני 1: יציבות מחירים {{ח:הערה|(בוטל)}}}}

{{ח:פנימי|פרק 2-2|פרק שני 2: הפסקת בניה}}

{{ח:פנימי|פרק 2-3|פרק שני 3: סייגים לעיסקאות בציוד צבאי {{ח:הערה|(בוטל)}}}}

{{ח:פנימי|פרק 3|פרק שלישי: עררים}}

{{ח:פנימי|פרק 4|פרק רביעי: מניעת רווחים מופקעים והגנה על תכנון הייצור החקלאי}}

{{ח:פנימי|פרק 4 סימן א|סימן א׳: מניעת רווחים מופקעים במצרכים}}

{{ח:פנימי|פרק 4 סימן ב|סימן ב׳: מניעת רווחים מופקעים בשירותים}}

{{ח:פנימי|פרק 4 סימן ג|סימן ג׳: מניעת חריגה מתכנון הייצור של חלב ועופות חיים}}

{{ח:פנימי|פרק 5|פרק חמישי: הוראות כלליות}}

{{ח:קטע2|פרק 1|פרק ראשון: הגדרות}}

{{ח:סעיף|1|הגדרות|תיקון: תשל״ג, תשל״ח־2}}
{{ח:ת}} בחוק זה –
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”שר“ – חבר הממשלה, במידה שהממשלה העבירה לו את הסמכות לבצע חוק זה;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מצרך“ – כל חי, דומם או צומח, בין תלוש ובין מחובר, לרבות מים ומחצבים ולרבות מצרך דומה, אך למעט קרקעות ובנינים וכל דבר שדיני הפיקוח על מטבע חוץ חלים עליו;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מצרך דומה“ – לרבות מצרך בעל תכונות דומות ביותר למצרך פלוני, אף אם אינו זהה מכל הבחינות עם אותו מצרך;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”שירות“ – לרבות כל שירות לזולת, וכן שעשוע ציבורי כמשמעותו {{ח:חיצוני|חוק רישוי עסקים#סעיף 3|בפקודת השעשועים הציבוריים, 1935}}, וכל עשיה במצרכים למען הזולת, לרבות בניה, בין לצורך עצמי ובין לצרכי אחרים, ולרבות שירות דומה, אך עבודתו של עובד שכיר אינה בגדר שירות למעבידו;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”שירות דומה“ – לרבות שירות בעל תכונות דומות ביותר לשירות פלוני, אף אם אינו זהה מכל הבחינות עם אותו שירות;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”עושה שירות“ – לרבות העושה בידי אחר, ולגבי בניה גם לרבות הקבלן, האדריכל, המהנדס, וכל הממלא תפקידי השגחה בביצועה;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”שכר“ – כל תשלום כסף, או תמורה אחרת, בעד עשיית שירות;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”אגירה“ –
{{ח:תתת|(1)}} החזקת מצרך לצרכי עסק בכמות העולה על הכמות הדרושה לניהול תקין של העסק;
{{ח:תתת|(2)}} החזקת מצרך, שלא לצרכי עסק, בכמות העולה על הכמות הדרושה לצריכה עצמית;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מפעל“ – כל מפעל של תועלת ציבורית וכל מיזם, או עסק, של תעשיה, מסחר, בניה, תחבורה או חקלאות;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”בעל“, במפעל – לרבות אדם הממלא לגבי המפעל תפקידי הנהלה;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”פעולה חיונית“ – פעולה הנראית לשר כחיונית להגנת המדינה, לבטחון הציבור, לקיום אספקה סדירה או שירותים סדירים, לקיום יציבות של מחירי מצרכים או שכר שירותים, להגדלת היצוא או להגברת הייצור, לקליטת עולים או לשיקום חיילים משוחררים או נכי מלחמה;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מכירה“ – עסקה במצרך כנגד תמורה, לרבות שכירות או מתן זכות שימוש, או הסכם על עסקה כזאת, בין שיש עמן עשיית שירות ובין שאיננה;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”הצעת מכירה“ או ”הצעת שירות“ – לרבות הודעה של אדם בכל צורה שהיא –
{{ח:תתת|(1)}} על מחיר מצרך שהוא מוכן או מסכים למכור;
{{ח:תתת|(2)}} על שכר בעד שירות שהוא מוכן או מסכים לעשות;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”צרכן“, במצרך – מי שקנה אותו מצרך או רכשו באופן אחר, לכל מטרה שהיא, פרט לייצור או למכירה;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”קמעונאי“, במצרך – מי שעסקו או חלק מעסקו, הוא למכור אותו מצרך לצרכן;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”יבואן“, במצרך – מי שמביא אותו מצרך מחוץ לארץ;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”יצרן“, במצרך – אדם העוסק, בין בעצמו ובין על ידי אחרים, בייצורו של המצרך או בשינויו מבחינת הצורה, הטיב, האיכות או מכל בחינה אחרת שהיא, או העוסק באריזתו או במזיגתו, או המייצר או המגדל תוצרת חקלאית, חיה או דוממת, או גורם לייצורה או לגידולה;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”סיטונאי“, במצרך – מי שעסקו, או חלק מעסקו, הוא למכור אותו מצרך לקמעונאי;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”צו אישי“ – צו שניתן לאדם פלוני או למפעל פלוני, או למספר בני אדם או מפעלים שפורטו אחד אחד בצו;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”צו כללי“ – צו שאינו צו אישי;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”חוק זה“ – לרבות התקנות שהותקנו והצווים שניתנו על פיו.

{{ח:סעיף|2|תחולת החוק}}
{{ח:ת}} חוק זה לא יחול אלא בתקופה שקיים במדינה מצב של חירום בתוקף אכרזה לפי {{ח:חיצוני|חוק-יסוד: הממשלה#סעיף 38|סעיף 9(א) לפקודת סדרי השלטון והמשפט, תש״ח–1948}}.

{{ח:סעיף|3|היסוד לשימוש בסמכות|תיקון: תשל״ב}}
{{ח:ת}} לא ישתמש שר בסמכותו לפי חוק זה, אלא אם היה לו יסוד סביר להניח שהדבר דרוש לקיום פעולה חיונית, למניעת הפקעת־שערים וספסרות או למניעת הונאת הציבור.

{{ח:קטע2|פרק 2|פרק שני: סמכויות פיקוח}}

{{ח:סעיף|4|אכרזה על מצרכים ושירותים בני־פיקוח|תיקון: תשמ״ה־2}}
{{ח:תת|(א)}} שר רשאי להכריז על מצרכים ועל שירותים כמצרכים או כשירותים בני־פיקוח; הכרזה כאמור יכול שתהיה למצרך או לשירות מסויים, לסוגי מצרכים ושירותים או לכלל המצרכים והשירותים.
{{ח:תת|(ב)}} הודעה על אכרזה לפי סעיף זה תימסר לועדת הכלכלה של הכנסת; האכרזה תפורסם ברשומות.

{{ח:סעיף|5|פיקוח כללי על מצרכים ושירותים|תיקון: תשי״ט, תשכ״ב, תשל״ב, תשמ״ב}}
{{ח:תת|(א)}} שר רשאי להסדיר בצו –
{{ח:תתת|(1)}} ייצורו של מצרך מסויים, שמירתו, החסנתו, הובלתו, העברתו ממקום למקום ומיד ליד, הפצתו, מכירתו, רכישתו, צריכתו, הטיפול בו והשימוש בו, לרבות שחיטת בהמות;
{{ח:תתת|(2)}} פעולתו ודרכי הנהלתו של מפעל העוסק בפעולה חיונית;
{{ח:תתת|(3)}} עשייתו של שירות בר־פיקוח.
{{ח:תת|(ב)}} כל מה ששר רשאי להסדיר לפי סעיף זה, רשאי הוא לאסרו, להגבילו, להטיל עליו פיקוח או בקורת, להתנותו בתנאים, לרבות תנאים לקבלת רשיון, כללי או מיוחד.
{{ח:תת|(ג)}} שר רשאי לקבוע, בצו, הוראות בדבר –
{{ח:תתת|(1)}} הטלת חובה על אדם העוסק בייצורם או במסחרם של מצרכים, או בעשיית שירותים – לנהל פנקסים, חשבונות, רשימות או תעודות אחרות ביחס למפעלו ולספק דינים וחשבונות כמתואר בצו;
{{ח:תתת|(2)}} הטלת חובה על אדם למכור, או להוציא מרשותו בדרך אחרת, מצרך בר־פיקוח הנמצא בבעלותו, בחזקתו או בפיקוחו, באופן ובזמן שקבע בצו, וכן במחיר שלא יעלה על המחיר המכסימלי שקבע בצו;
{{ח:תתת|(3)}} סגירתו של מפעל המתנהל ללא רשיון, כשדרוש רשיון להנהלתו לפי חוק זה או כשהורשע בעליו על עבירה לפי חוק זה, וכן הפסקתו של שירות בר־פיקוח הנעשה ללא רשיון, כשדרוש רשיון לעשייתו לפי חוק זה או כשהורשע עושה השירות על עבירה לפי חוק זה;
{{ח:תתת|(4)}} איסור העלמתם של מצרכים בני־פיקוח או השמדתם.
{{ח:תת|(ג1)}} {{ח:הערה|(בוטל).}}
{{ח:תת|(ד)|(1)}} צו לפי סעיף זה יכול להיות כללי, או לאדם מסויים או לסוג של בני אדם, או למפעל מסויים או לסוג של מפעלים או לחלק של מפעל או של מפעלים.
{{ח:תתת|(2)}} צו כללי לפי סעיף זה יכול להיות מוגבל לחלק משטח המדינה.
{{ח:תתת|(3)}} בצו כללי ובצו לסוג של בני אדם רשאי שר להורות כי הוראות הצו, כולן או מקצתן, לא יחולו על מי שפורש בצו; פטור כאמור יכול להיות לאדם פלוני או לסוג של בני אדם.
{{ח:תת|(ה)}} הסדיר השר בצו עשייתו של שירות בר פיקוח או חיוב המוכר לתת התחייבות למתן שירות, רשאי הוא להסדיר באותו צו, באישור ועדת הכלכלה של הכנסת, כי החיובים שבו יחולו גם על מתן שירות למי שמתגורר ביהודה והשומרון, בחבל עזה או בסיני.
{{ח:ת}} {{ח:הערה|פורסם {{ח:חיצוני|צו הפיקוח על מצרכים ושירותים (תכשירים להדברת מזיקים לאדם)|צו הפיקוח על מצרכים ושירותים (תכשירים להדברת מזיקים לאדם), תשכ״ב–1962}}.}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|פורסם {{ח:חיצוני|צו הגנת הצומח (ביעור הסרטן הבקטריאלי בעגבניות)|צו הגנת הצומח (ביעור הסרטן הבקטריאלי בעגבניות), תשכ״ד–1963}}.}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|פורסם {{ח:חיצוני|צו הגנת הצומח (ביעור מחלת הכתמים הבקטרית במלפפונים)|צו הגנת הצומח (ביעור מחלת הכתמים הבקטרית במלפפונים), תשכ״ה–1964}}.}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|פורסם {{ח:חיצוני|צו הגנת הצומח (חיטוי זרעי אפונה)|צו הגנת הצומח (חיטוי זרעי אפונה), תשכ״ה–1965}}.}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|פורסם {{ח:חיצוני|צו הפיקוח על מצרכים ושירותים (ייצור רכב והרכבתו)|צו הפיקוח על מצרכים ושירותים (ייצור רכב והרכבתו), תשכ״ז–1967}}.}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|פורסם {{ח:חיצוני|צו הפיקוח על מצרכים ושירותים (מוסכים ומפעלים לכלי רכב)|צו הפיקוח על מצרכים ושירותים (מוסכים ומפעלים לכלי רכב), תש״ל–1970}}.}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|פורסם {{ח:חיצוני|צו הפיקוח על מצרכים ושירותים (עיסוק באמצעי הצפנה)|צו הפיקוח על מצרכים ושירותים (עיסוק באמצעי הצפנה), תשל״ה–1974}}.}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|פורסם {{ח:חיצוני|צו הפיקוח על מצרכים ושירותים (ייצור דבש ומכירתו)|צו הפיקוח על מצרכים ושירותים (ייצור דבש ומכירתו), תשל״ז–1977}}.}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|פורסם {{ח:חיצוני|צו הפיקוח על מצרכים ושירותים (שמאי רכב)|צו הפיקוח על מצרכים ושירותים (שמאי רכב), תש״ם–1980}}.}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|פורסם {{ח:חיצוני|צו הגנת הצרכן (סימון טובין)|צו הגנת הצרכן (סימון טובין), התשמ״ג–1983}}.}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|פורסם {{ח:חיצוני|צו הפיקוח על מצרכים ושירותים (ייצור מוצרי תעבורה והסחר בהם)|צו הפיקוח על מצרכים ושירותים (ייצור מוצרי תעבורה והסחר בהם), התשמ״ג–1983}}.}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|פורסם {{ח:חיצוני|צו הפיקוח על מצרכים ושירותים (הסעת סיור, הסעה מיוחדת והשכרת רכב)|צו הפיקוח על מצרכים ושירותים (הסעת סיור, הסעה מיוחדת והשכרת רכב), התשמ״ה–1985}}.}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|פורסם {{ח:חיצוני|צו הפיקוח על מצרכים ושירותים (הסדרים במשק הדלק)|צו הפיקוח על מצרכים ושירותים (הסדרים במשק הדלק), התשמ״ח–1988}}.}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|פורסם {{ח:חיצוני|צו הפיקוח על מצרכים ושירותים (תשלומים בעד גז המסופק במערכת מרכזית)|צו הפיקוח על מצרכים ושירותים (תשלומים בעד גז המסופק במערכת מרכזית), התשמ״ט–1989}}.}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|פורסם {{ח:חיצוני|צו הפיקוח על מצרכים ושירותים (חרבות ברזל) (הוראות לספקי גפ"מ) (הוראת שעה)|צו הפיקוח על מצרכים ושירותים (חרבות ברזל) (הוראות לספקי גפ״מ) (הוראת שעה), התשפ״ה–2025}}.}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|פורסם {{ח:חיצוני|צו הפיקוח על מצרכים ושירותים (חרבות ברזל) (הוראות לספקי מוצרי דלק) (הוראת שעה)|צו הפיקוח על מצרכים ושירותים (חרבות ברזל) (הוראות לספקי מוצרי דלק) (הוראת שעה), התשפ״ה–2025}}.}}

{{ח:סעיף|6||תיקון: תשל״ח־2, תשמ״ב, תשנ״ו}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|6א||תיקון: תשמ״ט, תשנ״ו}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|6ב||תיקון: תשנ״ב, תשנ״ו}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|6ג||תיקון: תשנ״ב, תשנ״ו}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|7|רכישת מצרכים|תיקון: תשמ״ט}}
{{ח:תת|(א)}} שר רשאי להורות בצו (להלן – צו רכישה) על רכישתם של מצרכים בני־פיקוח, אם הוא סבור כי הדבר דרוש כדי למנוע אגירתם, העלמתם, עיכוב לא סביר בהוצאתם לשוק או לשימוש, או שימוש בלתי חוקי בהם, ומשעשה כן יעמדו המצרכים מכוח צו הרכישה לקנין המדינה, נקיים מכל משכון, שעבוד, עיקול או כיוצא באלה, וינהגו בהם כפי שיורה השר; היו המצרכים נתונים במשכון, בשעבוד, בעיקול או כיוצא באלה – יבוא במקום המצרכים, לענין זה, המחיר שהשר ישלם בעדם.
{{ח:תת|(ב)}} על מחירם של מצרכים שצו רכישה חל עליהם יחולו הוראות אלה:
{{ח:תתת|(1)}} נקבע מחיר מכסימלי לאותו סוג של מצרכים – ישולם לבעליהם המחיר המכסימלי;
{{ח:תתת|(2)}} לא נקבע מחיר מכסימלי – ייקבע מחיר כזה וישולם לבעליהם המחיר שנקבע; ואולם אם נקבע מחיר מינימלי לחלב גלמי לא ייקבע מחיר נמוך ממנו;
{{ח:תתת|(3)}} השר רשאי לנכות מהמחיר ניכוי שלא יעלה על שיעור הריווח שהמכר במחיר המכסימלי משאיר למעשה לבעל המצרכים או על 25% מהמחיר, הכל לפי הסכום הקטן יותר.

{{ח:סעיף|8|הפעלתו של מפעל}}
{{ח:תת|(א)}} מפעל העוסק, או הנועד לעסוק, בפעולה חיונית, רשאי שר להטיל על בעליו חובה להפעיל את מפעלו לפי הוראות השר או איסור להפסיק את פעולת המפעל.
{{ח:תת|(ב)}} על אף האמור {{ח:פנימי|סעיף 3|בסעיף 3}}, לא יתן שר צו לפי סעיף זה, אלא אם יהיה סבור כי הדבר דרוש להגנת המדינה או לשם מניעת הפרעה בקיום אספקה סדירה או שירותים סדירים.
{{ח:תת|(ג)}} צו לפי סעיף זה יכול להיות כללי או למפעל מסויים.

{{ח:סעיף|9|מינוי מפקח מורשה|תיקון: תשי״ט}}
{{ח:תת|(א)}} שר שנתן צו לפי {{ח:פנימי|סעיף 8|סעיף 8}} ונוכח כי מטרת הצו לא הושגה בגלל הימנעותו או רשלנותו של בעל המפעל שעליו חל הצו, רשאי, בצו, למנות אדם (להלן – מפקח מורשה) לניהול המפעל או לפיקוח על הנהלתו, ורשאי הוא לפרט בצו את תפקידי הניהול והפיקוח.
{{ח:תת|(ב)}} העתק הצו יימסר לבעל המפעל, זולת אם הבטחת הגנת המדינה מחייבת לנהוג על דרך אחרת.
{{ח:תת|(ג)}} נגרם הפסד למפעל או לעושה שירות על ידי ביצועו של צו על פי סעיף זה, ישולם ההפסד מאוצר המדינה; לא קיבל השר, שעל ידיו ניתן הצו, את התביעה לתשלום ההפסד, כולה או מקצתה, יכריע בית המשפט.

{{ח:סעיף|10|סמכותו של מפקח מורשה}}
{{ח:תת|(א)}} מפקח מורשה ינהל את המפעל או יפקח עליו לפי ההוראות שקיבל מהשר, וכל הנושא בתפקידי הנהלה באותו מפעל, או חלק ממנו שהצו חל עליו, חייב למלא אחרי הוראות המפקח המורשה.
{{ח:תת|(ב)}} לא יורה מפקח מורשה הוראה הסותרת הוראת כל מסמך המחייב את המפעל, אלא במידה שהורשה לעשות כן בצו של השר.

{{ח:סעיף|11|תקופת כהונתו ושכרו של מפקח מורשה}}
{{ח:תת|(א)}} מינויו של מפקח מורשה הוא לשלושה חדשים, אם לא הורה השר בצו על תקופה קצרה יותר, ואולם השר רשאי להאריך את תוקף המינוי לתקופות נוספות שכל אחת מהן לא תעלה על שלושה חדשים, וכן רשאי הוא להחליף מפקחים מורשים.
{{ח:תת|(ב)}} מפקח מורשה שאיננו עובד־מדינה, רשאי השר לקבוע לו שכר שישולם לו מאוצר המדינה, בעד מילוי תפקידיו לפי חוק זה.

{{ח:סעיף|11א|הפעלת חברה שבה יש למדינה ענין כלכלי חיוני|תיקון: תשמ״ו, תשמ״ו־2}}
{{ח:תת|(א)}} שר האוצר (להלן בסעיף זה – השר), באישור הממשלה, רשאי להורות בצו לחברה ממשלתית או לחברה מעורבת כמשמעותן {{ח:חיצוני|חוק החברות הממשלתיות|בחוק החברות הממשלתיות, התשל״ה–1975}}, או לחברת בת של חברה כאמור, העוסקת או שנועדה לעסוק בענין שבו יש למדינה ענין כלכלי חיוני, כי תמשיך לפעול לפי הוראות השר; קביעתו של השר כי חברה כאמור עוסקת בענין שבו יש למדינה ענין כלכלי חיוני תהווה ראיה מכרעת על כך, והוראות {{ח:פנימי|סעיף 3|סעיף 3}} לא יחולו לענין סעיף זה.
{{ח:תת|(ב)}} נתן השר צו לפי סעיף קטן (א) רשאי הוא, בצו, למנות אדם לניהול החברה או לפיקוח על הנהלתה (להלן – מפקח מיוחד), ורשאי הוא בצו לפרט את תפקידי הניהול והפיקוח.
{{ח:תת|(ג)}} מפקח מיוחד ינהל את החברה או יפקח עליה לפי הוראות שקיבל מהשר, וכל הנושא בתפקידי הנהלה בחברה חייב למלא אחרי הוראות המפקח המיוחד; לא יורה מפקח מיוחד הוראה הסותרת כל מסמך אלא במידה שהורשה לעשות כן בצו של השר.
{{ח:תת|(ד)}} מינויו של מפקח מיוחד לפי סעיף זה הוא לשלוש שנים אם לא הורה השר בצו על תקופה קצרה יותר, ואולם השר רשאי להאריך את תוקף המינוי לתקופות נוספות שכל אחת מהן לא תעלה על שלוש שנים, וכן רשאי הוא להחליף מפקחים מיוחדים.
{{ח:תת|(ה)}} חברה שחל עליה צו לפי סעיף קטן (א), לא יינקטו לגביה הליכים של פירוק, כינוס נכסים, סעדים זמניים, הוצאה לפועל ואכיפה, לפי כל דין.
{{ח:תת|(ו)}} ניתן צו לפי סעיף קטן (א) לגבי חברה שלפני יום כ׳ בטבת התשמ״ו (1 בינואר 1986) מונה לה מפקח מורשה לפי {{ח:פנימי|סעיף 9|סעיף 9}} –
{{ח:תתת|(1)}} יראו כתקפים את מינויו של המפקח המורשה ואת הפעולות שעשה, מיום מינויו עד יום מתן הצו האמור, על אף כל פגם במינויו או בהמשך כהונתו;
{{ח:תתת|(2)}} יראו את המפקח המורשה כאילו מונה למפקח מיוחד לפי סעיף קטן (ב) מיום מתן הצו.
{{ח:תת|(ז)}} חברה כאמור בסעיף קטן (א) אשר הממשלה, באישור ועדת הכספים של הכנסת, החליטה לגביה כאמור {{ח:חיצוני|חוק החברות הממשלתיות#סעיף 63א|בסעיף 63א לחוק החברות הממשלתיות, התשל״ה–1975}}, לא יחולו עליה הוראות סעיף זה.
{{ח:תת|(ח)}} מטעמי גיוס הון בחוץ לארץ או מטעמי קידום היצוא הישראלי, רשאית הממשלה, באישור ועדת הכספים של הכנסת, להחליט שהוראות סעיף זה לא יחולו על חברה כאמור בסעיף קטן (א).
{{ח:תת|(ט)}} סמכויות מפקח מיוחד ותוקף פעולותיו לא ייפגעו מחמת פגם במינויו או בהמשך כהונתו.

{{ח:סעיף|12|סמכות לדרוש שירותים}}
{{ח:תת|(א)}} שר רשאי בצו להורות לכל העוסק בשירות בר־פיקוח, לעשות כל שירות, בעצמו או על־ידי שליחיו, שבתחום עסקו או מקצועו, כפי שיורה השר.
{{ח:תת|(ב)}} השכר שהעושה שירות לפי סעיף זה יהיה זכאי לקבל ייקבע על־ידי השר בצו.

{{ח:סעיף|13|עריכת בקורת}}
{{ח:תת|(א)}} שר רשאי בצו, אם הוא סבור שהדבר דרוש כדי להבטיח את ביצוע סמכויותיו לפי חוק זה, להורות, שענין פלוני יבוקר על־ידי אדם (להלן – המבקר) במקום שפורש בצו.
{{ח:תת|(ב)}} למבקר יהיו כל הסמכויות הנתונות לועדת חקירה לפי {{ח:חיצוני|חוק ועדות חקירה#סעיף 9|סעיף 3 לפקודת ועדות חקירה}}.

{{ח:סעיף|14|החזרת הוצאות}}
{{ח:תת|(א)}} נתחייב אדם לפי חוק זה לבצע פעולה מסויימת, ונמנע מלבצעה, כולה או חלקה, ולדעת השר שנתן את הצו אין סיבה המצדיקה הימנעות זו, רשאי הוא למנות אדם לביצוע הפעולה, ולגבות מן החייב בביצועה כדרך שגובים חוב, את כל ההוצאות הסבירות שהוצאו לביצוע הפעולה ושלא היו מוציאים אילו נעשתה על ידי החייב לעשותה.
{{ח:תת|(ב)}} כל קביעה של שר לענין שיעור ההוצאות שיש לגבותן כאמור דינה, בכל הנוגע לזכות הערר על פי {{ח:פנימי|פרק 3|הפרק השלישי}}, כדין צו אישי; כדי למנוע ספק ייאמר כאן במפורש, כי החוב לא יהיה ניתן לגביה כל עוד לא חלפה התקופה להגשת הערר, ואם הוגש ערר – כל עוד לא ניתנה החלטת ועדת העררים.

{{ח:סעיף|15|סמכויות עזר}}
{{ח:ת}} שר רשאי בצו להורות כל הוראה משלימה וכל הוראת לוו{{ח:הערה|א}}י הדרושות לביצוע סמכויות לפי {{ח:פנימי|פרק 2|פרק זה}}, לרבות הוראות בדבר דרכי אכיפתם של צווים.

{{ח:סעיף|16|סמכות ליתן צווים שונים}}
{{ח:ת}} מתן צו לפי סעיף אחד {{ח:פנימי|פרק 2|לפרק זה}} לא יגרע מסמכות של שר לתת צו לפי סעיף אחר {{ח:פנימי|פרק 2|לפרק זה}}.

{{ח:קטע2|פרק 2-1|פרק שני 1: יציבות מחירים {{ח:הערה|(בוטל)}}|תיקון: תשל״ג, תשנ״ו}}

{{ח:סעיף|16א||תיקון: תשל״ג, תשל״ח־2, תשנ״ו}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|16ב||תיקון: תשל״ג, תשל״ח־2, תשנ״ו}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|16ג||תיקון: תשל״ג, תשל״ח־2, תשמ״ב, תשנ״ו}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|16ד||תיקון: תשל״ג, תשנ״ו}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|16ה||תיקון: תשל״ג, תשנ״ו}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|16ו||תיקון: תשל״ג, תשנ״ו}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|16ז||תיקון: תשל״ג, תשל״ח־2, תשמ״ב, תשנ״ו}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|16ח||תיקון: תשל״ג, תשנ״ו}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|16ט||תיקון: תשל״ג, תשמ״ה־2}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:קטע2|פרק 2-2|פרק שני 2: הפסקת בניה|תיקון: תשל״ו}}

{{ח:סעיף|16י|צו הפסקה זמני|תיקון: תשל״ו}}
{{ח:תת|(א)}} ראה בית משפט שלום כי מתבצעת פעולת בניה בהפרת צו לפי חוק זה, רשאי הוא לצוות, על פי בקשתו של מי שרשאי להגיש תביעה כאמור {{ח:פנימי|סעיף 41|בסעיף 41}} ובמעמדו בלבד, כי פעולת הבניה תיפסק.
{{ח:תת|(ב)}} בצו לפי סעיף קטן (א) (להלן – צו הפסקה זמני) ייאסר על כל מי שנראה לבית המשפט אחראי לביצוע הבניה, ועל כל מי שעובד בשירותו, להמשיך בפעולת הבניה, אף אם יש בידו היתר לכך לפי {{ח:חיצוני|חוק התכנון והבניה|חוק התכנון והבניה, תשכ״ה–1965}}.
{{ח:תת|(ג)}} תקפו של צו הפסקה זמני יפקע שלושים יום לאחר נתינתו, או לאחר תקופה קצרה יותר שקבע בית המשפט, אם לא הוגש כתב אישום על הבניה.
{{ח:תת|(ד)}} הרואה עצמו נפגע על ידי צו הפסקה זמני רשאי לפנות לבית המשפט שנתן את הצו ולבקש את ביטולו.
{{ח:תת|(ה)}} הוגש כתב אישום, רשאי בית המשפט שלפניו הוגש לבטל צו ההפסקה הזמני או להאריך את תקפו, בתנאים או בלי תנאים; ועם נתינת פסק הדין רשאי בית המשפט לעשות את הצו לסופי, בשינוי או בלי שינוי, להאריך את תקפו לתקופה הנראית לו, או לבטלו.

{{ח:סעיף|16יא||תיקון: תשל״ו, תשל״ח}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:קטע2|פרק 2-3|פרק שני 3: סייגים לעיסקאות בציוד צבאי {{ח:הערה|(בוטל)}}|תיקון: תשל״ז, תשע״ד}}

{{ח:סעיף|16יב||תיקון: תשל״ז, תשע״ד}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|16יג||תיקון: תשל״ז, תשע״ד}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|16יד||תיקון: תשל״ז, תשע״ד}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|16טו||תיקון: תשל״ז, תשע״ד}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|16טז||תיקון: תשל״ז, תשע״ד}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|16יז||תיקון: תשל״ז, תשע״ד}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|16יח||תיקון: תשל״ז, תשע״ד}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|16יט||תיקון: תשל״ז, תשע״ד}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|16כ||תיקון: תשל״ז, תשע״ד}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|16כא||תיקון: תשל״ז, תשע״ד}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|16כב||תיקון: תשל״ז, תשע״ד}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|16כג||תיקון: תשל״ז, תשע״ד}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|16כד||תיקון: תשל״ז, תשע״ד}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:קטע2|פרק 3|פרק שלישי: עררים}}

{{ח:סעיף|17|מינוי ועדת עררים}}
{{ח:תת|(א)}} שר המשפטים ימנה ועדות עררים לענין חוק זה.
{{ח:תת|(ב)}} כל ועדת עררים תהיה של שלושה; ליושב־ראש הועדה ימונה שופט בית משפט מחוזי ובין יתר חבריה יהיה לפחות אחד שאיננו עובד מדינה.
{{ח:תת|(ג)}} שר המשפטים רשאי למנות חברים חלופים לועדה.
{{ח:תת|(ד)}} הודעה על מינוי ועדת עררים, על הרכבה ועל מענה תפורסם ברשומות.

{{ח:סעיף|18|זכות ערר|תיקון: תשי״ט}}
{{ח:תת|(א)}} הרואה עצמו נפגע על ידי צו אישי לפי חוק זה, רשאי, תוך חמישה־עשר יום מהיום שהצו הגיע לידיעתו, לערור עליו לפני ועדת עררים; יושב־ראש הועדה רשאי להאריך את התקופה להגשת הערר אם ראה סיבה מצדקת.
{{ח:תת|(ב)}} הגשת ערר על צו לא תעכב את ביצועו זולת אם החליט על כך יושב־ראש הועדה, לאחר שנתן הזדמנות לשר או לנציגו להשמיע את טענותיהם.
{{ח:תת|(ג)}} ועדת עררים רשאית לאשר את הצו, לבטלו או לשנותו או לאשרו בתנאים שתתנה או בסייגים שתקבע, ובכלל זה תנאים וסייגים שהועדה תהיה רשאית לשנותם מדי פעם בפעם. החלטת הועדה היא סופית; אולם רשאית היא לחזור ולדון באותם התנאים והסייגים שהיא רשאית לשנותם מכוח החלטה קודמת.
{{ח:תת|(ד)}} עברו תשעה חדשים מיום מתן הצו האישי והיה הרואה עצמו נפגע על ידיו סבור שחלפו הנסיבות שהצדיקו מתן צו אישי לפי חוק זה, רשאי הוא לפנות לשר שנתן את הצו, בבקשה לבטלו או לשנותו, ודין סירובו של השר, בכל הנוגע לזכות הערר, כדין צו אישי לפי חוק זה.
{{ח:תת|(ה)}} הוגש ערר על סירובו של השר וועדת העררים אישרה את המשך קיומו של הצו, עם שינויים או בלי שינויים, לא ייז{{ח:הערה|ד}}קק השר לכל בקשה נוספת לפי סעיף זה אלא כתום שלושה חדשים מיום החלטת ועדת העררים.

{{ח:סעיף|19|ועדת עררים – סדרי דין}}
{{ח:תת|(א)}} לועדת עררים יהיו כל הסמכויות הנתונות לועדת חקירה לפי {{ח:חיצוני|חוק ועדות חקירה#סעיף 9|סעיף 5 לפקודת ועדות חקירה}}.
{{ח:תת|(ב)}} היה עובד מדינה בין חברי הוועדה, לא ישב בדיון על צו שניתן על ידי השר הממונה עליו.
{{ח:תת|(ג)}} שר המשפטים יתקין תקנות הקובעות את סדרי הדין בפני ועדת עררים, ובמידה שלא נקבעו תקבע אותן הועדה עצמה.
{{ח:תת}} {{ח:הערה|פורסמו {{ח:חיצוני|תקנות הפיקוח על מצרכים ושירותים (סדרי דין בפני ועדת ערר)|תקנות הפיקוח על מצרכים ושירותים (סדרי דין בפני ועדת ערר), תשי״ח–1958}}.}}

{{ח:קטע2|פרק 4|פרק רביעי: מניעת רווחים מופקעים והגנה על תכנון הייצור החקלאי|תיקון: תשל״ב, תשמ״ט}}
{{ח:קטע3|פרק 4 סימן א|סימן א׳: מניעת רווחים מופקעים במצרכים}}

{{ח:סעיף|20|איסור על מחיר מופקע|תיקון: תשנ״ו}}
{{ח:תת|(א)}} {{ח:הערה|(בוטל).}}
{{ח:תת|(ב)}} לא נקבע למצרך בר־פיקוח מחיר מכסימלי, לא לפי חוק זה ולא לפי חיקוק אחר, ולא נקבע ריווח מכסימלי שמותר להפיק ממכירתו – לא ימכור אדם אותו מצרך ולא יציע למכרו במחיר שיש בו למוכר יותר מריווח סביר.
{{ח:תת|(ג)}} לענין סעיף זה{{ח:הערה|,}} ”נקבע“ – נקבע בהוראה החלה על האדם שהוטלה עליו הגבלה לפי סעיף זה.

{{ח:סעיף|21||תיקון: תשל״ט, תשמ״ב, תשמ״ט־2, תשנ״א, תשס״ב}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|21א||תיקון: תשמ״ב, תשמ״ט־2, תשנ״א, תשס״ב}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|22|איסור סירוב|תיקון: תשל״ח־2}}
{{ח:ת}} לא יסרב אדם סירוב בלתי סביר למכור מצרך בר־פיקוח הנמצא במלאי שלו, ואם הוצג מחירו של המצרך לפי {{ח:פנימי|סעיף 21|סעיף 21}} – לא יסרב סירוב בלתי סביר למכרו במחיר שהוצג.

{{ח:סעיף|22א|איסור אגירה|תיקון: תשל״ח־2}}
{{ח:תת|(א)}} לא יאגור אדם מצרך בר־פיקוח, לא יעלימו ולא יעכב את הוצאתו לשוק.
{{ח:תת|(ב)}} הוראות סעיף קטן (א) לא יחולו על יצרן אותו מצרך, על עושה שירות המחזיק את המצרך לניהול תקין של עסקו ועל מי שמחזיק את המצרך כמלאי המשמש לו לייצור במפעלו.
{{ח:תת|(ג)}} היה לשר יסוד סביר להניח כי נסיבות הענין מצדיקות החזקת מצרך בר־פיקוח בכמות העולה על הכמות הדרושה לניהול התקין של העסק, רשאי הוא להתיר החזקה כאמור.

{{ח:סעיף|23|איסור התנאה על מכר}}
{{ח:ת}} לא יתנה אדם על מכירת מצרך בר־פיקוח תנאי שהקונה יקנה ממנו מצרך אחר, או שישלם למתווך פלוני דמי עמילות או שכר תיווך, או כל תנאי אחר, אלא אם הסיבה להתנאה היתה מילוי הוראה שניתנה כחוק.

{{ח:סעיף|24||תיקון: תשנ״ו}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|25|חשבון וקבלה במכירת מצרכים בני־פיקוח}}
{{ח:תת|(א)}} מכר אדם מצרך בר־פיקוח לשאינו צרכן, יתן לו, לא יאוחר משעת מסירת המצרך, חשבון חתום בידו או בשמו, שיפורטו בו:
{{ח:תתת|(1)}} המספר הסידורי של החשבון;
{{ח:תתת|(2)}} שם המוכר ומען מקום עסקו;
{{ח:תתת|(3)}} שם הקונה ומענו;
{{ח:תתת|(4)}} שיעורו ותיאורו של המצרך שנמכר;
{{ח:תתת|(5)}} המחיר שבו נמכר המצרך, בפירוט חישובי התמורה בעד מסירה, אריזה, ביטוח וכיוצא באלה, במידה שנכללו בחישוב המחיר;
{{ח:תתת|(6)}} תיאורו של כל שירות שנעשה לרגל מכירת המצרך;
{{ח:תתת|(7)}} תאריך המכירה;
{{ח:תתת|(8)}} תאריך החשבון;
{{ח:תתת|(9)}} כל פרט אחר שייקבע על ידי שר בצו.
{{ח:תת|(ב)}} קיבל אדם מחיר של מצרך בר־פיקוח שמכר למי שאינו צרכן בלבד, יתן למשלם קבלה חתומה בידו או בשמו המפרטת את הסכום ששולם וכן את המספר הסידורי והתאריך של החשבון שבקשר אתו שולם הסכום.
{{ח:תת|(ג)}} שולם מחירו של המצרך במעמד מתן החשבון, רשאי המוכר לערוך את החשבון והקבלה בתעודה אחת.
{{ח:תת|(ד)}} מכר אדם מצרך בר־פיקוח לצרכן, יתן לקונה אם דרש זאת או אם קבע שר, בצו, חובה לעשות זאת, קבלה חתומה כאמור בסעיף קטן (ב), המפרטת את המחיר ששולם ואת שיעורו ותיאורו של המצרך שמכר.
{{ח:תת|(ה)}} אדם, למעט צרכן, שנתן או שקיבל חשבון או קבלה על פי סעיף זה, או גם זה וגם זה ישמור אותם או העתק מהם, עד תום ששה חדשים מיום נתינתם או קבלתם.

{{ח:קטע3|פרק 4 סימן ב|סימן ב׳: מניעת רווחים מופקעים בשירותים}}

{{ח:סעיף|26|איסור עשיית שירות תמורת שכר מופקע|תיקון: תשל״ח־2, תשנ״ו}}
{{ח:תת|(א)}} {{ח:הערה|(בוטל).}}
{{ח:תת|(ב)}} {{ח:הערה|(בוטל).}}
{{ח:תת|(ג)}} לא נקבע כל שכר מכסימלי לשירות בר־פיקוח, לא לפי חוק זה ולא לפי כל חיקוק אחר, לא יעשה אדם אותו שירות, ולא יציע ולא יסכים לעשותו, בשכר שלמעלה מהסביר.
{{ח:תת|(ד)}} לענין סעיף זה{{ח:הערה|,}} ”נקבע“ – נקבע בהוראה שחלה על האדם שהוטלה עליו הגבלה לפי סעיף זה.

{{ח:סעיף|27||תיקון: תשל״ט, תשמ״ה־2, תשס״ב}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|28|איסור לסרב לעשיית שירות בר־פיקוח}}
{{ח:תת|(א)}} מי שעסקו, או חלק מעסקו, הוא עשיית שירות בר־פיקוח לא יסרב סירוב בלתי סביר לעשיית אותו שירות, ואם ניתן עליו צו לפי {{ח:פנימי|סעיף 27|סעיף 27}}, לא יסרב סירוב בלתי־סביר לעשות את השירות בעד השכר שהוצג כאמור {{ח:פנימי|סעיף 27|באותו סעיף}}.
{{ח:תת|(ב)}} לא יתנה אדם על עשיית שירות בר־פיקוח תנאי, שמבקש השירות יזמין שירות נוסף, או יקנה מצרך כל שהוא, או ישלם למתווך פלוני דמי עמילות או שכר תיווך, או כל תנאי אחר, אלא אם הסיבה להתנאה היתה מילוי הוראה שניתנה כחוק.

{{ח:סעיף|29|חשבון וקבלה בעשיית שירות}}
{{ח:תת|(א)}} עשה אדם שירות בר־פיקוח יתן למקבל השירות, אם דרש זאת, או אם קבע שר, בצו, חובה לעשות זאת, חשבון חתום בידו או בשמו, שיפורטו בו:
{{ח:תתת|(1)}} שם עושה השירות ומען מקום עסקו;
{{ח:תתת|(2)}} שם האדם שבשבילו נעשה השירות ומענו;
{{ח:תתת|(3)}} תיאור השירות ופרטיו;
{{ח:תתת|(4)}} שכר השירות;
{{ח:תתת|(5)}} תאריך השירות ומקומו;
{{ח:תתת|(6)}} תאריך החשבון;
{{ח:תתת|(7)}} כל פרט אחר שיקבע שר בצו.
{{ח:תת|(ב)}} קיבל אדם שכרו של שירות, יתן למשלם, אם דרש זאת, או אם קבע שר בצו חובה לעשות זאת, קבלה חתומה בידו או בשמו, המפרטת את השירות שנעשה ואת השכר ששולם בעדו.
{{ח:תת|(ג)}} שר רשאי לפטור, בצו, כל עושה שירות מהחובה המוטלת עליו לפי סעיף זה, ובלבד שיתן לאדם המקבל את השירות כרטיס המפרט את –
{{ח:תתת|(1)}} שם עושה השירות;
{{ח:תתת|(2)}} מקומה ותאריכה של עשיית השירות;
{{ח:תתת|(3)}} סוג השירות;
{{ח:תתת|(4)}} שכר השירות.
{{ח:תת|(ד)}} המוסר חשבון או קבלה לפי סעיף זה או גם זה וגם זה ישמור העתק מהם עד תום ששה חדשים מיום מסירתם.

{{ח:קטע3|פרק 4 סימן ג|סימן ג׳: מניעת חריגה מתכנון הייצור של חלב ועופות חיים|תיקון: תשל״ב, תשמ״א, תשמ״ט, תשנ״ב}}

{{ח:סעיף|29א||תיקון: תשל״ב, תשל״ח־2, תשמ״א, תשמ״ט, תשנ״ב, תשנ״ו}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|29ב||תיקון: תשל״ב, תשמ״א, תשנ״ב, תשנ״ו}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|29ג||תיקון: תשל״ב, תשמ״א}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|29ד||תיקון: תשל״ח־2, תשמ״א}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|29ה||תיקון: תשל״ח־2, תשמ״א}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|29ו||תיקון: תשל״ח־2, תשמ״א}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|29ז||תיקון: תשל״ב, תשל״ח־2, תשמ״א}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|29ח||תיקון: תשל״ב, תשל״ח־2, תשמ״א}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|29ט||תיקון: תשל״ב, תשל״ח־2, תשמ״א}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|29י||תיקון: תשל״ח־2, תשמ״א}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:קטע2|פרק 5|פרק חמישי: הוראות כלליות}}

{{ח:סעיף|30|חיפושים ותפישות}}
{{ח:תת|(א)}} מי שהוסמך לכך בכתב על ידי שר, רשאי, אם הוא משוכנע שהדבר דרוש כדי להבטיח את ביצועו של חוק זה או למנוע עבירה על הוראותיו –
{{ח:תתת|(1)}} להיכנס לכל מקום ולערוך בו חיפוש; אולם אין להיכנס למקום המשמש למגורים בלבד אלא על פי צו חיפוש מאת בית משפט מוסמך, והוראות {{ח:חיצוני|פקודת סדר הדין הפלילי (מעצר וחיפוש)#סעיף 26|הסעיפים 23–19 לפקודת הפרוצידורה הפלילית (מאסר וחיפושים)}} יחולו בשינויים המחוייבים על חיפוש לפי פסקה זו;
{{ח:תתת|(2)}} לתפוס דבר שיש לו יסוד סביר להניח שנעברה בו עבירה לפי חוק זה, או שעשוי לשמש ראיה במשפט על עבירה כאמור.
{{ח:תת|(ב)}} דבר שנתפס לפי סעיף קטן (א), מותר להחזיק בו עד שבית משפט שלפניו הוגשה תביעה פלילית על עבירה שנעברה ביחס לאותו דבר, יחליט מה ייעשה בו; לא הוגשה תביעה כאמור תוך תשעים יום מיום התפיסה – יוחזר הדבר; נתעורר ספק למי להחזירו – יכריע בית משפט השלום שבתחום שיפוטו נתפס הדבר על פי בקשת אדם התובע טובת הנאה בו, או על פי בקשת שר.
{{ח:תת|(ג)}} המחזיק דבר שנתפס לפי סעיף קטן (א) יטפל בו כדרך בעלים; לא טיפל כך והדבר נשמד או ניזוק – ישולמו לבעליו פיצויים מאוצר המדינה.

{{ח:סעיף|31|מסירת ידיעות, תעודות ודוגמאות}}
{{ח:תת|(א)}} כל אדם חייב, לפי דרישתו של שר או של מי שהוסמך על ידיו בכתב, למסור לו או לשליחיו שהוסמכו לכך בכתב את הידיעות, הדוגמאות, הפנקסים ושאר התעודות שלדעת הדורש יש בהם כדי להבטיח או להקל את ביצועו של חוק זה; דרשו שר או המוסמך מסירת דוגמאות – יימסרו הדוגמאות ללא כל תשלום.
{{ח:תת|(ב)}} הוראות {{ח:פנימי|סעיף 30|סעיף 30(ב) ו־(ג)}} יחולו, בשינויים המחוייבים, על החזקתן והחזרתן של תעודות שנמסרו לפי סעיף קטן (א).
{{ח:תת|(ג)}} דוגמאות שנמסרו לפי סעיף קטן (א) או שנתפסו לפי {{ח:פנימי|סעיף 30|סעיף 30}}, מותר לבדקן במעבדה ולנהוג בהן בכל דרך אחרת.

{{ח:סעיף|32|חקירות|תיקון: תשל״ח}}
{{ח:תת|(א)}} מי שהוסמך לכך בכתב על ידי שר, רשאי לחקור כל אדם, שיש לו לפי הנחתו ידיעה על עבירה לפי חוק זה, בכל ענין הנוגע לאותה עבירה.
{{ח:תת|(ב)}} {{ח:הערה|(בוטל).}}
{{ח:תת|(ג)}} תשובות הנחקר לפי סעיף קטן (א) יירשמו וייחתמו כאמור {{ח:חיצוני|פקודת הפרוצידורה הפלילית (עדות)#סעיף 3|בסעיף 3 לפקודת הפרוצידורה הפלילית (עדות)}}, {{ח:חיצוני|פקודת הפרוצידורה הפלילית (עדות)#סעיף 4|וסעיף 4 לפקודה האמורה}} יחול לגביהן.

{{ח:סעיף|33|מכירת סחורות תפוסות}}
{{ח:ת}} נתפס דבר כאמור {{ח:פנימי|סעיף 30|בסעיף 30(א)}} והדבר הוא בעל חיים או מצרך העלול להתקלקל אם לא יימכר מיד, בין בגלל טיבו המיוחד ובין מסיבה אחרת, או שהוא חיוני, לדעת שר, לקיום אספקה סדירה או שירותים ציבוריים סדירים, רשאי השר להורות שהדבר יימכר על ידי מכרז פומבי או במחיר המקובל באותו יום; דמי הממכר יופקדו בידי השר ויחולו עליהם הוראות אלה:
{{ח:תת|(1)}} הוגשה תביעה פלילית נגד אדם על עבירה שעבר ביחס לדבר שנתפס, ינהגו בדמי המכר כפי שיורה בית המשפט;
{{ח:תת|(2)}} לא הוגשה תביעה פלילית כאמור תוך תשעים יום מיום שנתפס הדבר – יחליט בית משפט השלום שבתחום שיפוטו נתפס הדבר, על פי בקשת כל אדם התובע את הדבר או טובת הנאה בו או על פי בקשת השר, למי מגיעים דמי המכר או כל טובת הנאה בהם, והם יוחזרו בהתאם לכך;
{{ח:תת|(3)}} לא הוגשה כל תביעה לבית משפט השלום ביחס לדמי המכר תוך תשעים יום מתום תקופת תשעים הימים המפורשת בפסקה (2), יחולטו וינהגו בהם כפי שיורה השר שבידו הופקדו.

{{ח:סעיף|34|תקנות סדרי דין}}
{{ח:ת}} שר המשפטים רשאי להתקין תקנות בדבר סדרי הדין בבית משפט השלום בהליכים לפי {{ח:פנימי|סעיף 30|סעיף 30(ב)}} {{ח:פנימי|סעיף 33|וסעיף 33(2)}} ופרסום הודעות על הפקדת דמי מכר לפי {{ח:פנימי|סעיף 33|סעיף 33}}.
{{ח:ת}} {{ח:הערה|פורסמו {{ח:חיצוני|תקנות הפיקוח על מצרכים ושירותים (סדרי דין בבית משפט השלום)|תקנות הפיקוח על מצרכים ושירותים (סדרי דין בבית משפט השלום), תשי״ח–1958}}.}}

{{ח:סעיף|35|הצגת רשיון או היתר}}
{{ח:ת}} הטוען שיש בידו רשיון או היתר שניתן לפי חוק זה חייב, לפי דרישה, להראות את הרשיון או את ההיתר לכל אדם שהוסמך לכך על ידי שר.

{{ח:סעיף|36|תחילתם של צווים}}
{{ח:תת|(א)}} צו שאינו בר־פעל תחיקתי תחילתו ביום שנמסר לאדם הנוגע בדבר, אם לא נקבע בו תאריך מאוחר יותר, וצו שנשלח אל אדם בדואר רשום לפי מען מקום מגוריו הרגיל או מקום מגוריו האחרון, או מקום עסקו הרגיל או מקום עסקו האחרון, רואים אותו כאילו נמסר לו כתום ארבעים ושמונה שעות משעה שנמסר לדואר למשלוח.
{{ח:תת|(ב)}} בסעיף זה{{ח:הערה|,}} ”צו“ פירושו כפירוש הביטוי ”תקנה“ {{ח:חיצוני|פקודת הפרשנות|בפקודת הפרשנות}}.

{{ח:סעיף|37|מסירת תפקידים לתאגיד}}
{{ח:ת}} כל תפקיד ששר רשאי למסרו לפי חוק זה, רשאי הוא למסרו לתאגיד, ומשעשה זאת לא יהיה תוקף לכל הגבלה שהוטלה על אותו תאגיד בין על־פי דין ובין באופן אחר, במידה שהיא עלולה למנוע אותו מלמלא התפקיד שנמסר לו, וכל הגבלה כזו לא תפטור אותו מלמלא אותו; ובלבד שאם היה התאגיד אגודה שיתופית – לא ימסור שר תפקיד כאמור אלא לאגודה מרכזית, כמשמעותה {{ח:חיצוני|פקודת האגודות השיתופיות#סעיף 2|בפקודת האגודות השיתופיות}}.

{{ח:סעיף|38|אגרות}}
{{ח:ת}} שר רשאי לקבוע, בצו, אגרות בעד מתן רשיון או היתר או בעד חידושים או הוצאת כל מסמך אחר הניתן לצורך חוק זה.

{{ח:סעיף|39|עונשין|תיקון: תשל״ב, תשל״ג־3, תשל״ז, תשל״ח, תשל״ח־2, תשל״ח־3, תשמ״ב, תשמ״ט, תשנ״ו}}
{{ח:תת|(א)}} מי שעשה אחת מאלה:
{{ח:תתת|(1)}} עבר על הוראה מהוראות {{ח:פנימי|סעיף 16יג|סעיפים 16יג}}, {{ח:פנימי|סעיף 16יד|16יד}}, {{ח:פנימי|סעיף 20א|20א}}, {{ח:פנימי|סעיף 22|22}}, {{ח:פנימי|סעיף 22א|22א}}, {{ח:פנימי|סעיף 26|26}}, {{ח:פנימי|סעיף 28|28}} {{ח:פנימי|סעיף 29א|ו־29א}};
{{ח:תתת|(2)}} לא קיים צו לפי {{ח:פנימי|סעיף 8|סעיף 8}}, או צו לסגירת מפעל שניתן לפי הוראות חוק זה;
{{ח:תת}} דינו – מאסר חמש שנים או קנס 200,000 לירות; ואם נעברה העבירה בתקופה שלפי צו של שר העבודה חל במדינה כולה {{ח:חיצוני|חוק שירות עבודה בשעת חירום#פרק ד|פרק ד׳ לחוק שירות עבודה בשעת חירום, תשכ״ז–1967}}, או בנסיבות מחמירות אחרות, דינו – מאסר שבע שנים או קנס 300,000 לירות.
{{ח:תת|(א1)}} על אף האמור {{ח:חיצוני|חוק בתי המשפט|בחוק בתי המשפט, תשי״ז–1957}}, יהיה גם בית משפט השלום מוסמך לדון בעבירות לפי סעיף קטן (א), ובלבד שלא יטיל עונש מאסר העולה על שלוש שנים.
{{ח:תת|(ב)}} מי שעשה אחת מאלה:
{{ח:תתת|(1)}} לא קיים צו הפסקה שניתן לפי {{ח:פנימי|סעיף 16י|סעיף 16י}};
{{ח:תתת|(1א)}} פעל בענין הטעון רשיון או היתר לפי חוק זה, ללא רשיון או היתר בני־תוקף;
{{ח:תתת|(2)}} הפר תנאי של רשיון או היתר שניתן לפי חוק זה;
{{ח:תתת|(3)}} הרשה לאחר להשתמש ברשיון או בהיתר שניתן לו לפי חוק זה ושאינו ניתן להעברה;
{{ח:תתת|(4)}} מסר פרטים לא נכונים בבקשה שהגיש לפי {{ח:פנימי|סעיף 16טו|סעיף 16טו}};
{{ח:תתת|(5)}} עבר על הוראת {{ח:פנימי|סעיף 23|סעיף 23}},
{{ח:תת}} דינו – מאסר שלוש שנים או קנס 100,000 לירות, ובעבירה נמשכת לפי פסקה (1) – קנס נוסף 1,000 לירות או מאסר נוסף שבעה ימים לכל יום שבו נמשכה העבירה; ואם נעברה העבירה בנסיבות מחמירות, דינו – מאסר חמש שנים או קנס 200,000 לירות, ובעבירה נמשכת לפי פסקה (1) – קנס נוסף 2,000 לירות או מאסר נוסף כאמור.
{{ח:תת|(ג)}} מי שעשה אחת מאלה, דינו – מאסר שנה או קנס 50,000 לירות:
{{ח:תתת|(1)}} הפריע לאדם מוסמך לבצע את סמכויותיו לפי חוק זה או מנע זאת ממנו;
{{ח:תתת|(2)}} סירב להראות לאדם מוסמך פנקס או תעודה אחרת הנוגעים לחקירה הנערכת לפי חוק זה;
{{ח:תתת|(3)}} משנדרש למסור ידיעות או להמציא פנקסים או תעודות לפי {{ח:פנימי|סעיף 31|סעיף 31}} או משנחקר לפי {{ח:פנימי|סעיף 32|סעיף 32}} – לא השיב תשובות נכונות ומלאות או לא המציא תעודות נכונות;
{{ח:תתת|(4)}} עבר על הוראה מהוראות חוק זה שאינה מפורטת בסעיפים קטנים (א) או (ב).

{{ח:סעיף|39א|אחריותו של חבר בני־אדם|תיקון: תשל״ח}}
{{ח:ת}} נעברה עבירה לפי חוק זה בידי חבר בני־אדם, יאשם בעבירה גם כל אדם אשר בשעת ביצוע העבירה היה, באותו חבר בני־אדם, מנהל פעיל, שותף – למעט שותף מוגבל – או עובד מינהלי בכיר האחראי לאותו תחום, אם לא הוכיח שהעבירה נעברה שלא בידיעתו ושנקט כל האמצעים הסבירים להבטחת שמירתו של חוק זה.

{{ח:סעיף|39ב|אחריותו של מעביד ומרשה|תיקון: תשל״ח}}
{{ח:ת}} נעברה עבירה לפי חוק זה בידי עובד במהלך עיסוקו של מעבידו, או בידי מורשה כשהוא פועל בתחום תפקידיו, יאשם בעבירה גם מעבידו או מרשהו, אם לא הוכיח שהעבירה נעברה שלא בידיעתו ושנקט כל האמצעים הסבירים להבטחת שמירתו של חוק זה.

{{ח:סעיף|39ג|הגנה לעובד ומורשה|תיקון: תשל״ח}}
{{ח:ת}} תהיה הגנה לעובד או למורשה הנאשם בעבירה לפי חוק זה, אם יוכיח שפעל בשם מעבידו או בשם מרשהו ובהתאם להוראותיו, וכי האמין בתום לב שאין במעשהו משום עבירה על חוק זה.

{{ח:סעיף|39ד|סמכויות נוספות של בית המשפט|תיקון: תשל״ח}}
{{ח:תת|(א)}} הורשע אדם בעבירה לפי {{ח:פנימי|סעיף 39|סעיפים 39 עד 39ב}}, רשאי בית המשפט, נוסף לכל עונש אחר, לצוות –
{{ח:תתת|(1)}} כי מצרכים של הנאשם שבהם נעברה העבירה או דמי מכרם יחולטו, כולם או מקצתם;
{{ח:תתת|(2)}} כי מפעל של הנאשם, שבו או לגביו נעברה העבירה, ייסגר לתקופה שיקבע בית המשפט ובדרך שיקבע;
{{ח:תתת|(3)}} כי רשיון שניתן לנאשם יבוטל או יותלה לתקופה שיקבע בית המשפט;
{{ח:תתת|(4)}} כי ריווח בלתי סביר שבא לידי הנאשם בקשר לעבירה יוחזר לאדם שממנו נתקבל, או יחולט כולו או מקצתו, ובלבד שלפני שיצווה על חילוט ריווח בלתי סביר יתן בית המשפט, במידה שהדבר מעשי, הזדמנות לאדם שממנו נתקבל להשמיע את דברו;
{{ח:תתת|(5)}} כי אמצעי הובלה, שהוא קנין הנאשם וששימש מכשיר לביצוע העבירה, יחולט.
{{ח:תת|(ב)}} הורשע אדם בעבירה על הוראה מהוראות {{ח:פנימי|פרק 2-3|פרק שני 3}}, יצווה בית המשפט, בנוסף לכל עונש שהוא רשאי להטיל, כי הנאשם ישלם לאוצר המדינה את סכום העמלה או שוויה שקיבל שלא כדין; הוראה זו לא תחול אם הגישה המדינה תובענה אזרחית על הסכום או השווי האמור לפני שנסתיימו ההליכים הפליליים, והיא אינה גורעת מכוח המדינה לתבוע את הסכום או השווי בדרך תובענה אזרחית אם לא ניתן לקיים את ההליכים הפליליים או אם הם נפסקו.

{{ח:סעיף|39ה|סגירת מפעל לפני בירור משפט|תיקון: תשל״ח}}
{{ח:ת}} הוגש כתב אישום על עבירה של ניהול מפעל ללא רשיון הדרוש לניהולו או הפרת תנאי יסודי שברשיון, רשאי בית המשפט שמוגש לו כתב האישום לצוות, על פי בקשת היועץ המשפטי לממשלה, פרקליט המדינה או פרקליט מחוז, שהמפעל שלגביו נעברה העבירה ייסגר לתקופה שקבע בצו או עד לסיום בירור המשפט; לא יתן בית המשפט צו כאמור לתקופה העולה על חמישה ימים אלא לאחר שנתן לנאשם הזדמנות להשמיע טענותיו; ניתן צו סגירה, רשאי הנאשם לערער על הצו תוך שלושים יום מיום שניתן, כאילו היה פסק דין.

{{ח:סעיף|39ו|פרסום פסק דין|תיקון: תשל״ח}}
{{ח:ת}} בית המשפט רשאי לצוות שפסק דין חלוט או תמציתו יפורסמו ברבים, בצורה ובאופן שיקבע, ולהורות מי ישא בהוצאות הפרסום; אם הורה בית המשפט שהנאשם ישא בהוצאות הפרסום, יהיה דינן כדין קנס שהטיל בית המשפט.

{{ח:סעיף|40|חובת הראיה}}
{{ח:ת}} הטוען שיש בידו רשיון או היתר שניתן לפי חוק זה – עליו הראיה.

{{ח:סעיף|40א|כופר|תיקון: תשמ״ה־2, תשנ״ו}}
{{ח:ת}} ראה המפקח כמשמעותו {{ח:חיצוני|חוק הפיקוח על מחירי מצרכים ושירותים|בחוק הפיקוח על מחירי מצרכים ושירותים, התשנ״ו–1996}} כי אדם עבר על הוראה מהוראות חוק זה, רשאי הוא, באישור היועץ המשפטי לממשלה או בא כוחו ובהסכמת אותו אדם, לקחת מידו כופר כסף שלא יעלה על הקנס הגבוה ביותר שמותר להטילו בשל אותה עבירה; הוגש כתב אישום נגד האדם, אין לקבל כופר כסף בשל העבירה כל עוד לא עוכבו הליכי המשפט או התובע חזר בו מן האישום.

{{ח:סעיף|41|הגשת תביעה|תיקון: תשמ״ה־2}}
{{ח:תת|(א)}} תביעה לדין לפי חוק זה לא תוגש אלא על־ידי היועץ המשפטי לממשלה או על ידי בא־כוחו, או בהסכמתו בכתב של היועץ המשפטי לממשלה.
{{ח:תת|(ב)}} הוראת סעיף קטן (א) לא תחול על תביעה בשל עבירה על {{ח:פנימי|סעיף 20|סעיפים 20(א)(1)}}, {{ח:פנימי|סעיף 21|21}}, {{ח:פנימי|סעיף 21א|21א}}, {{ח:פנימי|סעיף 21ב|21ב}}, ועל צו שניתן לפי {{ח:פנימי|סעיף 21|סעיף 21(ב)}} {{ח:פנימי|סעיף 27|ו־27}}.

{{ח:סעיף|42|אצילת סמכויות|תיקון: תשי״ט}}
{{ח:תת|(א)}} שר רשאי לאצול לאחר מסמכויותיו לפי חוק זה, כולן או מקצתן, פרט לסמכות להתקין תקנות והסמכות לתת צווים בני־פעל תחיקתי או צו לפי {{ח:פנימי|סעיף 5|פסקה (3) לסעיף 5(ג)}}.
{{ח:תת|(ב)}} על אף האמור בסעיף קטן (א), רשאי שר לאצול לאחר את סמכותו לתת צווים הקובעים את מנות המצרכים שיימכרו לצרכן.
{{ח:תת|(ג)}} הודעה על אצילת סמכויות תפורסם ברשומות.

{{ח:סעיף|43|רשויות מבצעות}}
{{ח:ת}} שר רשאי, בצו שניתן לפי חוק זה, למנות רשות מבצעת לביצוע הצו; והרשות המבצעת רשאית לתת כל הוראות שלדעתה יש בהן צורך לביצוע הצו.

{{ח:סעיף|44|הוראות מעבר|תיקון: תשי״ט}}
{{ח:תת|(א)}} בטלות –
{{ח:תתת|(1)}} פקודת המצרכים ההכרחיים (מלאי), 1939;
{{ח:תתת|(2)}} פקודת צרכי אוכל ומצרכים הכרחיים (פיקוח), 1939;
{{ח:תתת|(3)}} פקודת הפיקוח על המזונות, 1942;
{{ח:תתת|(4)}} תקנות־שעת־חירום (קיום האספקה והשירותים החיוניים), תשי״ז–1957;
{{ח:תתת|(5)}} תקנות ההגנה (מניעת רווחים מופקעים), 1944;
{{ח:תתת|(6)}} תקנות ההגנה (תיקון פקודת הפיקוח על המזונות, 1942), 1942;
{{ח:תתת|(7)}} תקנות ההגנה (תיקון פקודת הפיקוח על המזונות, 1942), 1943;
{{ח:תתת|(8)}} תקנות ההגנה (תיקון פקודת הפיקוח על המזונות, 1942), 1944;
{{ח:תתת|(9)}} תקנות ההגנה (הטלת פקודת הפיקוח על המזונות, 1942), 1942;
{{ח:תתת|(10)}} תקנות ההגנה (הפיקוח על המזונות), 1942,
{{ח:תת}} (להלן בסעיף זה – ”הדינים הפוקעים“); וכל מקום בכל חיקוק או בכל מסמך אחר שמדובר על אחד הדינים הפוקעים יראו אותו מיום תחילתו של חוק זה כמדובר על חוק זה.
{{ח:תת|(ב)}} כל צו שניתן לפי אחד הדינים הפוקעים ושהיה לו תוקף ערב תחילתו של חוק זה, יראוהו מאותו יום ואילך, כאילו ניתן מאת שר ביום תחילתו של חוק זה.
{{ח:תת|(ג)}} מקום שצו כללי אשר סעיף קטן (ב) חל עליו קובע הוראות ביחס למצרך מסויים יראו אותו מצרך כאילו הוכרז כמצרך בר־פיקוח לפי {{ח:פנימי|סעיף 4|סעיף 4(א)}} ביום תחילתו של חוק זה.
{{ח:תת|(ד)}} כל מינוי של מפקח מורשה או של מבקר לפי אחד הדינים הפוקעים יראוהו כאילו נעשה על ידי שר לפי חוק זה.
{{ח:תת|(ה)}} כל מקום שמדובר בחוק על רשות מוסמכת, רשות מפקחת או מפקח, לצורך אחד הדינים הפוקעים, יראו אותו מיום תחילתו של חוק זה כאילו היה מדובר על שר.
{{ח:תת|(ו)}} בסעיף זה{{ח:הערה|,}} ”צו“ פירושו כפירוש {{ח:חיצוני|פקודת הפרשנות#סעיף 1|הביטוי ”תקנה“ בפקודת הפרשנות}}.
{{ח:תת|(ז)}} הוראות סעיף זה באות להוסיף להוראות {{ח:חיצוני|פקודת הפרשנות|פקודת הפרשנות}} ולא לגרוע מהן.

{{ח:סעיף|45|עררים תלויים ועומדים}}
{{ח:ת}} ערר שהיה תלוי ועומד ערב תחילתו של חוק זה לפני ועדת עררים שהוקמה לפי סעיף 2 לחוק לקיום תקפן של תקנות ההגנה (הוראת שעה) (מס׳ 9), תשט״ו–1955, והועדה התחילה לדון בו, תוסיף הועדה לדון בו, אלא שהחל מיום תחילתו של חוק זה היא תתחשב בהוראותיו, למעט ההוראות הקובעות סייגים פורמליים לתקפם של צווים, שאין להם אח בדין הפוקע שלפיו ניתן הצו המעורר.

{{ח:סעיף|46|תוקף החוק|תיקון: תש״ן}}
{{ח:תת|(א)}} הגבלות שהוגבל בהן אדם בכל מסמך או התקשרות, אין בהן משום הגנה מפני הדרישה למלא הוראה על פי חוק זה.
{{ח:תת|(ב)}} כל מקום שהוראה בחוק זה סותרת הוראת כל חוק אחר, ההוראה שבחוק זה – עדיפה; אך אין הוראת סעיף זה באה לפגוע –
{{ח:תתת|(1)}} בהוראת {{ח:חיצוני|חוק-יסוד: הממשלה#סעיף 39|סעיף 9 לפקודת סדרי השלטון והמשפט, תש״ח–1948}};
{{ח:תתת|(2)}} בהוראת {{ח:פנימי|סעיף 39|סעיף 11 לחוק העונשין {{ח:הערה|(חוק למניעת הפקעת שערים וספסרות (שיפוט), תשי״א–1951)}}}};
{{ח:תתת|(3)}} בכל הוראה מהוראותיו של {{ח:חיצוני|חוק שירות בטחון|חוק שירות בטחון, תש״ט–1949}}.
{{ח:תת|(ג)}} לענין סעיף קטן (ב), ”חוק זה“ – למעט התקנות שהותקנו והצווים שניתנו על פיו.

{{ח:סעיף|47|ביצוע ותקנות}}
{{ח:תת|(א)}} הממשלה רשאית להעניק לכל אחד מחבריה את הסמכות לבצע חוק זה ולהתקין תקנות בכל ענין הנוגע לביצועו.
{{ח:תת|(ב)}} הענקת סמכויות לפי סעיף קטן (א) יכולה להיות כללית או מסוייגת.
{{ח:תת|(ג)}} הודעה על הענקת סמכויות לפי סעיף קטן (א) תפורסם ברשומות.
{{ח:ת}} {{ח:הערה|פורסמו הודעות על הענקת סמכויות לשרים הבאים: לשר המסחר והתעשיה – את הסמכות לבצע את החוק ולהתקין תקנות בכל ענין הנוגע לביצועו ({{ח:חיצוני|https://olaw.org.il/yalkut/yalkut-0580.pdf|י״פ תשי״ח, 475}}); לשר החקלאות – את הסמכויות לבצע את החוק ולהתקין תקנות בכל ענין הנוגע לביצועו ({{ח:חיצוני|https://olaw.org.il/yalkut/yalkut-0584.pdf|י״פ תשי״ח, 566}}); לשר הבריאות – את הסמכויות לבצע את הוראות {{ח:פנימי|פרק 2|פרק שני}}, {{ח:פנימי|פרק 4|רביעי}} {{ח:פנימי|פרק 5|וחמישי לחוק}}, ולהתקין תקנות בכל ענין הנוגע לביצועו ({{ח:חיצוני|https://olaw.org.il/yalkut/yalkut-0584.pdf|י״פ תשי״ח, 566}}); לשר האוצר ולשר התחבורה – את הסמכות לבצע את החוק ולהתקין תקנות בכל ענין הנוגע לביצועו ({{ח:חיצוני|https://olaw.org.il/yalkut/yalkut-0585.pdf|י״פ תשי״ח, 590}}); לשר הפנים – את הסמכות לבצע את החוק ולהתקין תקנות בכל ענין הנוגע לפיקוח על מכירת כרטיסים לבתי עינוג ולשעשועים ציבוריים אחרים ({{ח:חיצוני|https://olaw.org.il/yalkut/yalkut-0630.pdf|י״פ תשי״ט, 238}}); לשר הבטחון – את הסמכות לבצע את החוק, למעט הסמכויות על פי {{ח:פנימי|פרק 4|הפרק הרביעי לחוק}}, ולהתקין תקנות בכל ענין הנוגע לביצועו ({{ח:חיצוני|https://olaw.org.il/yalkut/yalkut-0646.pdf|י״פ תשי״ט, 631}}); לשר העבודה – את הסמכות לבצע את {{ח:פנימי|סעיף 12|סעיף 12(ב) לחוק}} ולהתקין תקנות בכל ענין הנוגע לביצועו ({{ח:חיצוני|https://olaw.org.il/yalkut/yalkut-0846.pdf|י״פ תשכ״א, 1326}}); לשר השיכון – את הסמכות לבצע את החוק, ולהתקין תקנות בכל ענין הנוגע לביצועו ({{ח:חיצוני|https://olaw.org.il/yalkut/yalkut-0888.pdf|י״פ תשכ״ב, 302}}); לשר התיירות – את הסמכות לבצע את החוק ולהתקין תקנות בכל ענין הנוגע לפיקוח על התיירות, מפעלי תיירות ושירותים לתיירים ({{ח:חיצוני|https://olaw.org.il/yalkut/yalkut-1158.pdf|י״פ תשכ״ה, 1230}}); לשר הדואר – את הסמכויות לבצע את החוק ולהתקין תקנות בכל ענין הנוגע לפיקוח על שירות שיש לו קשר לתחום סמכותו של שר הדואר ({{ח:חיצוני|https://olaw.org.il/yalkut/yalkut-1460.pdf|י״פ תשכ״ח, 1742}}); לשר הפיתוח – את הסמכויות לבצע את החוק ולהתקין תקנות בכל ענין הנוגע לפיקות על מצרך ושירות שיש לו קשר לתחום סמכותו של שר הפיתוח ({{ח:חיצוני|https://olaw.org.il/yalkut/yalkut-1551.pdf|י״פ תש״ל, 2}}); לשר החינוך־והתרבות – את הסמכות לבצע את החוק בכל הנוגע לשירותי גני ילדים ({{ח:חיצוני|https://olaw.org.il/yalkut/yalkut-2057.pdf|י״פ תשל״ה, 276}}).}}

{{ח:סעיף|48|תחילה}}
{{ח:ת}} תחילתו של חוק זה היא ביום ח׳ בטבת תשי״ח (31 בדצמבר 1957).

{{ח:חתימות|נתקבל בכנסת ביום ח׳ בטבת תשי״ח (31 בדצמבר 1957).}}
* '''דוד בן־גוריון'''
ראש הממשלה
* '''יצחק בן־צבי'''
נשיא המדינה
{{ח:סוגר}}
{{ח:סוף}}
[[קטגוריה:בוט חוקים]]