חוק לנשיאת עונש מאסר במדינת אזרחותו של האסיר

{{ח:התחלה}}
{{ח:כותרת|חוק לנשיאת עונש מאסר במדינת אזרחותו של האסיר, התשנ״ז–1996}}

{{ח:פתיח-התחלה}}
{{ח:מאגר|2000476}} {{ח:תיבה|ס״ח תשנ״ז, 6|חוק העברת אסירים לארצותיהם|https://fs.knesset.gov.il/14/law/14_lsr_211395.pdf}}; {{ח:תיבה|תש״ס, 36|תיקון|https://fs.knesset.gov.il/15/law/15_lsr_300172.pdf}}; {{ח:תיבה|תשס״ח, 3|תיקון מס׳ 2|https://fs.knesset.gov.il/17/law/17_lsr_300149.pdf}}; {{ח:תיבה|תש״ע, 633|תיקון מס׳ 3|https://fs.knesset.gov.il/18/law/18_lsr_301150.pdf}}.
{{ח:סוגר}}
{{ח:מפריד}}

{{ח:קטע2||תוכן עניינים}}

{{ח:פנימי|חלק א|חלק א׳ – כללי}}

{{ח:פנימי|חלק ב|חלק ב׳ – העברת אסיר לישראל}}

{{ח:פנימי|חלק ג|חלק ג׳ – העברת אסיר למדינה אחרת}}

{{ח:פנימי|חלק ג1|חלק ג׳1 – נשיאת עונש מאסר בישראל על פי פסק חוץ}}

{{ח:פנימי|חלק ד|חלק ד׳ – אסירים במעבר}}

{{ח:פנימי|חלק ה|חלק ה׳ – הוראות שונות}}

{{ח:פנימי|תוספת|תוספת}}

{{ח:קטע2|חלק א|חלק א׳ – כללי}}

{{ח:סעיף|1|הגדרות|תיקון: תש״ע}}
{{ח:ת}} בחוק זה –
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”אסיר“ – מי שנתון במאסר, למעט עצור;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מאסר“ – מאסר בפועל, לרבות החזקת אדם במעון נעול, במוסד לעבריינים צעירים, במוסד לטיפול רפואי או במוסד פסיכיאטרי, בין בהוראה של בית משפט בסיומו של הליך פלילי ובין בהוראה של רשות של מדינה אחרת המוסמכת להחליט בענין פלילי;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מדינה אחרת“ – מדינה, או גוף אחר המפורט {{ח:פנימי|תוספת|בתוספת}}, המעבירים אסיר כדי שיישא את מאסרו בישראל או המקבלים אסיר מישראל כדי שיישא את מאסרו במדינה או בגוף האחר, לפי העניין;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”השרים“ – שר המשפטים והשר לבטחון הפנים.

{{ח:סעיף|2|העברת אסיר לנשיאת מאסר במדינה שבה הוא אזרח}}
{{ח:תת|(א)}} אזרח ישראלי שהוא אסיר במדינה אחרת ניתן להעבירו לישראל, כדי שישא את מאסרו בישראל, על פי הוראות חוק זה.
{{ח:תת|(ב)}} אזרח של מדינה אחרת שהוא אסיר בישראל ניתן להעבירו למדינה שבה הוא אזרח, כדי שישא שם את מאסרו, על פי הוראות חוק זה.
{{ח:תת|(ג)}} הוראות חוק זה לא יחולו על מי שהורשע בעבירה לפי {{ח:חיצוני|חוק לעשיית דין בנאצים ובעוזריהם|החוק לעשיית דין בנאצים ובעוזריהם, התש״י–1950}}, או לפי {{ח:חיצוני|חוק בדבר מניעתו וענישתו של הפשע השמדת עם|החוק בדבר מניעתו וענישתו של הפשע השמדת עם, התש״י–1950}}.

{{ח:סעיף|3|האמנה או הסכם מיוחד}}
{{ח:ת}} העברת אסיר ממדינה אחרת לישראל או מישראל למדינה אחרת, תיעשה לפי אמנה דו־צדדית או רב־צדדית שמדינת ישראל והמדינה האחרת צדדים לה, המכילה הוראות לענין זה, או לפי הסכם מיוחד בין שתי המדינות בדבר העברתו של אסיר מסוים.

{{ח:סעיף|4|הסכמות}}
{{ח:תת|(א)}} העברת אסיר לפי חוק זה תיעשה רק בהסכמת האסיר, מדינת ישראל והמדינה האחרת.
{{ח:תת|(ב)}} האסיר יתן את הסכמתו בכתב ובשפה המובנת לו.
{{ח:תת|(ג)}} היה האסיר קטין, פסול־דין או לקוי בכושרו השכלי תהא העברתו בהסכמת אפוטרופסו.
{{ח:תת|(ד)}} היה האסיר מאושפז במוסד לטיפול פסיכיאטרי, והוא אינו פסול־דין, תהא העברתו בהסכמתו של האסיר ועל דעתו של האחראי על הטיפול בו.
{{ח:תת|(ה)}} השרים מוסמכים להסכים, בשם מדינת ישראל, להעברת אסיר כאמור בסעיף קטן (א).
{{ח:תת|(ו)}} אסיר הנושא את עונשו בישראל בשל עבירה שיש בה משום פגיעה בבטחון המדינה, או קשירת קשר לעבור עבירה כאמור, או אסיר שנשפט לפי {{ח:חיצוני|חוק השיפוט הצבאי|חוק השיפוט הצבאי, התשט״ו–1955}}, טעונה העברתו למדינה האחרת גם הסכמת שר הבטחון.

{{ח:סעיף|5|הוצאות ההעברה}}
{{ח:תת|(א)}} אסיר המועבר לישראל ישא בהוצאות הכרוכות בהעברתו לרבות בהוצאות ליוויו.
{{ח:תת|(ב)}} השרים רשאים לפטור אסיר מלשאת בהוצאות כאמור בסעיף קטן (א), כולן או חלקן, ולהורות כי אוצר המדינה ישא בהן, אם מצאו כי מצוקתו הכלכלית של האסיר מצדיקה זאת, או אם מצאו כי הדבר ראוי מטעמים אחרים.
{{ח:תת|(ג)}} מדינת ישראל לא תישא בהוצאות הכרוכות בהעברתו של אסיר למדינה אחרת, לרבות בהוצאות ליוויו.
{{ח:תת|(ד)}} סברו השרים שיש למדינה ענין מיוחד בהעברתו של האסיר למדינה אחרת, רשאים הם לפטור אותו מלשאת בהוצאות, כולן או חלקן, ולהורות כי אוצר המדינה ישא בהן.

{{ח:סעיף|6|העברת אסיר}}
{{ח:ת}} העברת אסיר מישראל למדינה אחרת וקבלת אסיר ממדינה אחרת והעברתו לישראל, יבוצעו על ידי שירות בתי הסוהר בתיאום עם המדינה הנוגעת בדבר; לשם כך יהיו לשירות בתי הסוהר ולסוהר כל הסמכויות הנתונות להם {{ח:חיצוני|פקודת בתי הסוהר|בפקודת בתי הסוהר [נוסח חדש], התשל״ב–1971}} (להלן – פקודת בתי הסוהר); לענין זה, יחולו על האסיר המועבר ההוראות החלות על אסיר {{ח:חיצוני|פקודת בתי הסוהר|בפקודת בתי הסוהר}}.

{{ח:סעיף|6א|בית משפט מוסמך|תיקון: תש״ס}}
{{ח:ת}} בית המשפט המוסמך לדון בבקשות לפי חוק זה הוא בית המשפט המחוזי בירושלים.

{{ח:קטע2|חלק ב|חלק ב׳ – העברת אסיר לישראל}}

{{ח:סעיף|7|תנאים להעברת אסיר לישראל}}
{{ח:תת|(א)}} ניתן להעביר אסיר לנשיאת מאסרו בישראל אם סברו השרים כי נתקיימו לכל אלה:
{{ח:תתת|(1)}} בעת שעבר את העבירה היה האסיר אזרח ישראל;
{{ח:תתת|(2)}} האסיר מתגורר דרך קבע בישראל;
{{ח:תתת|(3)}} קיימות נסיבות המצדיקות את נשיאת המאסר בישראל;
{{ח:תתת|(4)}} המעשה שבשלו נידון האסיר למאסר היה מהווה, אילו נעשה בישראל, עבירה פלילית;
{{ח:תתת|(5)}} אין מניעה, מטעמים של שלום הציבור או בטחון הציבור, להעביר את האסיר לישראל.
{{ח:תת|(ב)}} השרים רשאים לפטור אסיר מהתנאים המפורטים בסעיף קטן (א) פסקאות (1), (2) ו־(4) אם ראו טעם לכך.

{{ח:סעיף|8|צו בדבר העברת אסיר}}
{{ח:ת}} העברת אסיר לישראל, לנשיאת מאסרו, תהיה על פי צו של שר המשפטים; בצו יפורטו מהות העבירות שבהן הורשע, תקופת המאסר שלה נידון, ויתרת תקופת המאסר שעל האסיר לשאת בישראל.

{{ח:סעיף|9|משמורת}}
{{ח:ת}} צו כאמור {{ח:פנימי|סעיף 8|בסעיף 8}} ישמש אסמכתה להחזקת האסיר במשמורת עד לתחילת נשיאת מאסרו בישראל ותקופת המשמורת תבוא במנין ימי מאסרו, ובלבד, שתקופת המשמורת לא תעלה על 60 ימים או על תקופת יתרת המאסר שעליו לשאת, הכל לפי המוקדם.

{{ח:סעיף|10|אישור נשיאת המאסר|תיקון: תש״ס, תשס״ח}}
{{ח:תת|(א)}} הועבר אסיר לישראל, לפי חוק זה, יורה בית המשפט על פי בקשת היועץ המשפטי לממשלה, על נשיאת המאסר או יתרת המאסר בישראל, הכל כפי שיפורט בצו.
{{ח:תת|(א1)}} בצו כאמור בסעיף קטן (א) רשאי בית המשפט לקצר את תקופת המאסר שעל הנידון לשאת בישראל, ולהעמידה על תקופת המאסר המרבית שנקבעה בדיני העונשין של ישראל לעבירה שבשלה הוטל העונש, ובלבד שניתן לעשות כן לפי הסכם שבין מדינת ישראל לבין המדינה שבה הוטל העונש.
{{ח:תת|(ב)}} בוטל מאסרו של האסיר, נחון האסיר בחנינה פרטית או כללית או קוצרה תקופת המאסר במדינה האחרת, והודעה על כך נמסרה לשר המשפטים, יודיע על כך לבית המשפט, ובית המשפט יורה על שחרור האסיר או על קיצור תקופת מאסרו, לפי הענין.
{{ח:תת|(ג)}} בית המשפט רשאי לקבוע כי עונש המאסר שעל האסיר לשאת לפי סעיף זה, יהיה חופף, כולו או מקצתו, לעונש מאסר אחר שהוטל עליו בישראל.
{{ח:תת|(ד)}} צו בית המשפט לפי סעיפים קטנים (א1) ו־(ג) ניתן לערעור כפסק דין בפלילים.

{{ח:סעיף|11|תוקף הצו והחלת דינים|תיקון: תש״ס, תשס״ח}}
{{ח:תת|(א)}} ציווה בית המשפט כאמור {{ח:פנימי|סעיף 10|בסעיף 10}}, יחולו הוראות כל דין החלות על נשיאת מאסר או על שחרור ממאסר, על מאסר לפי חוק זה.
{{ח:תת|(ב)}} לענין התקופות האמורות {{ח:חיצוני|חוק שחרור על תנאי ממאסר|בסעיף 49 לחוק העונשין, התשל״ז–1977}} (להלן – חוק העונשין), {{ח:חיצוני|חוק שחרור על תנאי ממאסר|בסעיף 28}} {{ח:חיצוני|פקודת בתי הסוהר#פרק ב סימן ט1|ובסימן ט1 לפרק ב׳ לפקודת בתי הסוהר}}, יראו את תקופת המאסר ככוללת גם את תקופת המאסר שנשא האסיר מחוץ לישראל.

{{ח:סעיף|12|השתק טענות}}
{{ח:ת}} הובא אסיר לישראל לפי חוק זה, לנשיאת עונש מאסר שהוטל עליו במדינה אחרת, לא תישמע טענה השוללת את כשרותו או את תוקפו של פסק הדין שלפיו הוטל עונש המאסר, או טענה שהאסיר חוזר בו מהסכמתו להעברה שניתנה לפי הוראות {{ח:פנימי|סעיף 4|סעיף 4}}.

{{ח:קטע2|חלק ג|חלק ג׳ – העברת אסיר למדינה אחרת}}

{{ח:סעיף|13|העברת אסיר שנידון בישראל למדינה אחרת}}
{{ח:תת|(א)}} התנאים האמורים {{ח:פנימי|סעיף 7|בסעיף 7}} יחולו, בשינויים המחויבים, גם על העברת אסיר שנידון בישראל המועבר למדינה אחרת לפי חוק זה.
{{ח:תת|(ב)}} העברה כאמור תהיה על פי צו של שר המשפטים ויפורטו בו מהות העבירות שבהן הורשע, תקופת המאסר שלה נידון ויתרת תקופת המאסר שעליו לשאת במדינה האחרת.
{{ח:תת|(ג)}} אין בצו לפי סעיף קטן (א) כדי לפגוע בתוקפה של כל הוראה חוקית אחרת להחזקתו של האסיר במשמורת או למניעת יציאתו מישראל.
{{ח:תת|(ד)}} העברת אסיר על פי צו כאמור בסעיף קטן (א) תהיה כאשר האסיר נתון במשמורת.

{{ח:סעיף|14|הודעה בדבר שינוי עונש המאסר}}
{{ח:ת}} בוטל בישראל מאסרו של האסיר או קוצרה תקופת המאסר שנידון לה בישראל, יודיע שר המשפטים על כך למדינה האחרת.

{{ח:קטע2|חלק ג1|חלק ג׳1 – נשיאת עונש מאסר בישראל על פי פסק חוץ|תיקון: תש״ס}}

{{ח:סעיף|14א|הגדרות|תיקון: תש״ס}}
{{ח:ת}} לענין {{ח:פנימי|חלק ג1|חלק זה}} –
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”הנידון“ – מי שנידון לעונש מאסר בפסק חוץ;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”פסק חוץ“ – פסק דין חלוט שניתן בהליך פלילי מחוץ לישראל, כאמור {{ח:חיצוני|חוק העונשין#סעיף 10|בסעיף 10 לחוק העונשין}}, ואין נפקא מינה אם ניתן לערער על פסק הדין או לשנותו בדרך אחרת.

{{ח:סעיף|14ב|בקשת היועץ המשפטי לממשלה|תיקון: תש״ס}}
{{ח:תת|(א)}} בקשת היועץ המשפטי לממשלה לבית המשפט לפי {{ח:חיצוני|חוק העונשין#סעיף 10|סעיף 10 לחוק העונשין}} בדבר ביצוע בישראל של עונש שהוטל בפסק חוץ תכלול את אלה:
{{ח:תתת|(1)}} העתק מאושר של פסק החוץ;
{{ח:תתת|(2)}} אישור בכתב מהרשות המוסמכת במדינה שבה ניתן פסק החוץ, בדבר היות העונש בר ביצוע מיידי ובדבר תקופת העונש שיש לבצע בישראל.
{{ח:תת|(ב)}} לענין זה, ”הרשות המוסמכת“ – הרשות שנקבעה באותה מדינה כרשות מוסמכת לענין הגשת בקשות בקשר לביצוע פסק דין במדינה אחרת ושהודעה על כך נמסרה לשר המשפטים.

{{ח:סעיף|14ג|מעצר בטרם הגשת בקשה|תיקון: תש״ס}}
{{ח:תת|(א)}} מצא היועץ משפטי לממשלה, או מי שהוסמך על ידו לענין זה, כי נתקיימו, לכאורה, התנאים להגשת בקשה לפי {{ח:פנימי|סעיף 14ב|סעיף 14ב}}, רשאי הוא בטרם הגשת הבקשה, לבקש מבית המשפט להורות על מעצרו של הנידון, אם סבר כי המעצר דרוש כדי להבטיח את ביצוע העונש.
{{ח:תת|(ב)}} ראה בית המשפט כי קיים יסוד להניח כי ניתן יהיה להורות על ביצוע עונש מאסר בישראל לפי {{ח:חיצוני|חוק העונשין#סעיף 10|סעיף 10 לחוק העונשין}}, רשאי הוא לצוות על מעצרו של הנידון, ורשאי הוא לעשות כן אף שלא בנוכחותו; בית המשפט רשאי, בהתחשב בהתחייבויותיה הבין־לאומיות של מדינת ישראל, לשחרר את העצור בערובה בתנאים שיבטיחו את ביצוע העונש בישראל.
{{ח:תת|(ג)}} על אף הוראות סעיף קטן (א), סבר היועץ המשפטי לממשלה שיש צורך לעצור את הנידון בלי דיחוי ושאין שהות לפנות לבית המשפט, רשאי הוא לצוות בכתב על מעצרו; היועץ המשפטי לממשלה רשאי לאצול את סמכותו לפי סעיף קטן זה לפרקליט המדינה או לפרקליט מחוז.
{{ח:תת|(ד)}} מי שנעצר לפי צו מעצר שניתן שלא בנוכחותו, או לפי צו מעצר כאמור בסעיף קטן (ג), יובא בפני שופט בתוך 24 שעות משעת מעצרו, והוראות סעיף קטן (ב) יחולו, בשינויים המחויבים.
{{ח:תת|(ה)}} תוקפו של צו מעצר שניתן על ידי בית משפט בנוכחות הנידון לא יעלה על 15 ימים משעת המעצר, ורשאי בית המשפט להתיר, ולחזור ולהתיר את ההחזקה במעצר לתקופות נוספות שלא יעלו על 15 ימים, ובלבד שתקופות המעצר הכוללות לפי סעיף קטן זה לא יעלו על 30 ימים.
{{ח:תת|(ו)}} על אף האמור בסעיף קטן (ה), נתקיימו נסיבות מיוחדות המונעות הגשת בקשה לפי {{ח:פנימי|סעיף 14ב|סעיף 14ב}}, רשאי בית משפט, על פי בקשה באישור היועץ המשפטי לממשלה, להאריך את המעצר גם מעבר לתקופה האמורה, ובלבד שתקופות המעצר הכוללות לפי סעיף זה לא יעלו על 60 ימים.

{{ח:סעיף|14ד|מעצר אחרי הגשת בקשה|תיקון: תש״ס}}
{{ח:תת|(א)}} הוגשה בקשה לביצוע עונש מאסר כאמור {{ח:פנימי|סעיף 14ב|בסעיף 14ב}}, וראה בית המשפט שנתקיימו לכאורה התנאים האמורים {{ח:חיצוני|חוק העונשין#סעיף 10|בסעיף 10 לחוק העונשין}} וכי הדבר דרוש להבטחת ביצוע העונש, רשאי הוא לצוות על מעצרו של הנידון; בית המשפט רשאי לעשות כן אף שלא בנוכחות הנידון.
{{ח:תת|(ב)}} ציווה בית המשפט על מעצרו של אדם לפי סעיף זה שלא בנוכחותו, יובא האדם בפני בית המשפט בהקדם האפשרי ולא יאוחר מ־24 שעות משעת מעצרו.
{{ח:תת|(ג)}} תוקפו של צו מעצר לפי סעיף זה יהיה עד מתן ההחלטה בבקשת היועץ המשפטי לממשלה לפי {{ח:פנימי|סעיף 14ב|סעיף 14ב}}, ובלבד שתקופת המעצר הכוללת לפי סעיף זה ולפי {{ח:פנימי|סעיף 14ג|סעיף 14ג}} לא תעלה על תשעה חודשים.

{{ח:סעיף|14ה|החלת דינים|תיקון: תש״ס}}
{{ח:תת|(א)}} הוראות {{ח:חיצוני|חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים)#פרק ב סימן ו|סימן ו׳ לפרק ב׳ לחוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים), התשנ״ו–1996}}, {{ח:חיצוני|חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים)#סעיף 16|וסעיף 54 לחוק סדר הדין הפלילי [נוסח משולב], התשמ״ב–1982}}, יחולו, בשינויים המחויבים, על מעצר ועל שחרור בערובה לפי {{ח:פנימי|חלק ג1|חלק זה}}.

{{ח:סעיף|14ו|סמכות בית המשפט|תיקון: תש״ס}}
{{ח:ת}} שופט של בית משפט שלום מוסמך לדון בבקשת מעצר לפי {{ח:פנימי|סעיף 14ג|סעיף 14ג}}.

{{ח:סעיף|14ז|צו לנשיאת עונש מאסר בישראל|תיקון: תש״ס}}
{{ח:תת|(א)}} ראה בית המשפט שנתקיימו התנאים הקבועים {{ח:חיצוני|חוק העונשין#סעיף 10|בסעיף 10 לחוק העונשין}}, רשאי הוא להורות בצו (להלן – צו לנשיאת עונש מאסר בישראל), שהנידון יישא בישראל את המאסר שהוטל עליו בפסק החוץ.
{{ח:תת|(ב)}} בית המשפט יקבע בצו לנשיאת עונש המאסר בישראל את כל אלה:
{{ח:תתת|(1)}} פרטים מזהים של פסק החוץ, לרבות התאריך שבו ניתן והפרטים האישיים של הנידון;
{{ח:תתת|(2)}} מהות העבירות שבהן הורשע הנידון;
{{ח:תתת|(3)}} העונש שהוטל על הנידון בפסק החוץ;
{{ח:תתת|(4)}} תקופת המאסר שעל הנידון לשאת בישראל.
{{ח:תת|(ג)}} הוראות {{ח:פנימי|סעיף 11|סעיף 11}} יחולו על נשיאת מאסר לפי {{ח:פנימי|חלק ג1|חלק זה}}, בשינויים המחויבים.

{{ח:סעיף|14ח|חישוב תקופת המאסר בישראל וסדר נשיאת המאסר|תיקון: תש״ס}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט יקבע את תקופת המאסר שעל הנידון לשאת בישראל לפי אחד מאלה:
{{ח:תתת|(1)}} אם הוטל על הנידון בפסק החוץ מאסר שאינו חמור מהעונש המרבי שניתן להטיל בשל אותה עבירה לפי דיני ישראל, ינוכו מתקופת המאסר שנקבעה בפסק החוץ שני אלה:
{{ח:תתתת|(א)}} תקופת המאסר שנשא הנידון מחוץ לישראל על פי פסק החוץ ותקופת המעצר שבה היה נתון בשלה מחוץ לישראל, כאמור {{ח:חיצוני|חוק העונשין#סעיף 11|בסעיף 11 לחוק העונשין}};
{{ח:תתתת|(ב)}} תקופת המעצר שבה היה הנידון נתון בישראל לפי {{ח:פנימי|חלק ג1|חלק זה}};
{{ח:תתת|(2)}} אם הוטל על הנידון בפסק החוץ עונש מאסר חמור מהעונש המרבי שניתן להטיל בשל אותה עבירה לפי דיני העונשין של ישראל, תהיה תקופת המאסר שעל הנידון לשאת בישראל תקופת המאסר המרבית שנקבעה בדיני העונשין של ישראל, בניכוי התקופות האמורות בפסקה (1).
{{ח:תת|(ב)}} הוראות {{ח:פנימי|סעיף 10|סעיף 10(ג)}} יחולו, בשינויים המחויבים, על נשיאת מאסר לפי {{ח:פנימי|חלק ג1|חלק זה}}.
{{ח:תת|(ג)}} לענין סעיף זה, ”העונש המרבי שניתן להטיל בשל אותה עבירה לפי דיני ישראל“ – העונש המרבי שנקבע לעבירה בין במועד עשייתה ובין ביום החלטת בית המשפט לפי סעיף זה, לפי העונש הקל יותר.

{{ח:סעיף|14ט|סייגים לביצוע עונש מאסר בישראל|תיקון: תש״ס}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט לא יורה על ביצוע בישראל של עונש שהוטל בפסק חוץ אם ראה כי:
{{ח:תתת|(1)}} הנידון הועמד לדין בישראל על המעשה אשר בשלו מתבקש ביצוע העונש, והוא נמצא זכאי או שהורשע ונשא את עונשו;
{{ח:תתת|(2)}} העונש התיישן לפי דיני ישראל;
{{ח:תתת|(3)}} ביצוע העונש נוגד את תקנת הציבור בישראל.
{{ח:תת|(ב)}} לא יימנע בית המשפט מלהורות על ביצוע העונש בישראל בשל כך בלבד שלא עמדו לנידון מלוא הזכויות הנתונות לנאשם בישראל, ובלבד שהתקיים בענינו הליך משפטי הוגן.

{{ח:סעיף|14י|ביטול המאסר או הפחתתו|תיקון: תש״ס}}
{{ח:ת}} בוטל מאסרו של הנידון, נחון הנידון בחנינה פרטית או כללית, או קוצרה תקופת מאסרו במדינה שבה ניתן פסק החוץ, יפנה היועץ המשפטי לממשלה לבית המשפט בבקשה לתיקון הצו לנשיאת עונש מאסר בישראל, ובית המשפט יתקן את הצו בהתאם לשינוי שחל בתקופת המאסר.

{{ח:סעיף|14יא|הוכחת תעודה ציבורית שנעשתה מחוץ לישראל|תיקון: תש״ס}}
{{ח:תת|(א)}} תעודה ציבורית שנעשתה מחוץ לישראל והמוגשת בהליך לפי {{ח:פנימי|חלק ג1|חלק זה}} מותר להוכיחה בבית המשפט בכל אחד מאלה:
{{ח:תתת|(1)}} אישור של נציג דיפלומטי או קונסולרי של ישראל על מקוריותה, נכונות העתקתה או צילומה;
{{ח:תתת|(2)}} אישור בהתאם {{ח:חיצוני|תקנות לביצוע אמנת האג (ביטול אימות מסמכי חוץ ציבוריים)|לתקנות לביצוע אמנת האג (ביטול אימות מסמכי חוץ ציבוריים), התשל״ז–1977}}, לפי {{ח:חיצוני|חוק עזרה משפטית בין מדינות#סעיף 13|סעיף 13 לחוק עזרה משפטית בין מדינות, התשנ״ח–1998}};
{{ח:תתת|(3)}} אישור או אימות לפי דרישות אמנה בדבר עזרה משפטית בין מדינות בענינים פליליים או אמנה להסגרת אדם, או אמנה אחרת המתייחסת לנושאים אלה, ואשר מדינת ישראל צד לה.
{{ח:תת|(ב)}} לענין סעיף זה, ”תעודה ציבורית“, ”נציג דיפלומטי“ ו”נציג קונסולרי“ – כהגדרתם {{ח:חיצוני|פקודת הראיות|בפקודת הראיות [נוסח חדש], התשל״א–1971}}.

{{ח:סעיף|14יב|העברת נידון למדינה שבה הוטל העונש|תיקון: תש״ס}}
{{ח:תת|(א)}} מי שפתחו נגדו הליכים לפי {{ח:פנימי|חלק ג1|חלק זה}}, רשאי להגיש בקשה בכתב לבית המשפט לשאת את ענשו במדינה שבה ניתן פסק החוץ; העתק של בקשה כאמור יועבר ליועץ המשפטי לממשלה, שימסור הודעה על הבקשה לאותה מדינה.
{{ח:תת|(ב)}} הוגשה בקשה כאמור, רשאי בית המשפט, לאחר שראה שנעשו סידורים לשם העברת האסיר למדינה שבה הוטל העונש, לצוות על העברתו של המבקש, אלא אם כן מתקיימים נגדו בישראל הליכי חקירה, או שתלוי ועומד נגדו בישראל הליך פלילי, או שהאדם נושא גם עונש מאסר שהוטל בישראל.
{{ח:תת|(ג)}} בטרם יחליט בית המשפט בבקשה לפי סעיף קטן (א) ייתן הזדמנות ליועץ המשפטי לממשלה, או לבא כוחו, לטעון את טענותיו.
{{ח:תת|(ד)}} בצו להעברת אסיר לפי סעיף זה יפרט בית המשפט את תקופת המאסר שהאסיר נשא בישראל, לרבות תקופת המעצר שבה הוא היה עצור, אם היתה תקופה כאמור.
{{ח:תת|(ה)}} העברת אדם לפי סעיף זה תיעשה כשהוא נתון במשמורת.
{{ח:תת|(ו)}} הוראות {{ח:פנימי|סעיף 5|סעיף 5}} יחולו על העברת אדם לפי סעיף זה.

{{ח:קטע2|חלק ד|חלק ד׳ – אסירים במעבר}}

{{ח:סעיף|15|העברת אסיר דרך ישראל}}
{{ח:תת|(א)}} ביקשה מדינה זרה, על פי אמנה או הסכם מיוחד כאמור {{ח:פנימי|סעיף 3|בסעיף 3}}, שאסיר המועבר לצורך נשיאת עונשו באותה מדינה או במדינה אחרת יועבר לצורך כך דרך ישראל – רשאי שר הפנים להסכים, בשם מדינת ישראל, שהאסיר או מלוויו יהיו במעבר בישראל.
{{ח:תת|(ב)}} שר הפנים רשאי לסרב לבקשה כאמור בסעיף קטן (א), אם מילוי הבקשה עלול לפגוע בריבונותה של מדינת ישראל, בבטחונה, בתקנת הציבור או בענין חיוני אחר של המדינה.

{{ח:סעיף|16|החזקת אסיר במעבר}}
{{ח:תת|(א)}} אישור בדבר מעבר אסיר בישראל כאמור {{ח:פנימי|סעיף 15|בסעיף קטן 15(א)}}, יהיה על פי אשרת מעבר שיתן שר הפנים.
{{ח:תת|(ב)}} בתקופת המעבר יוחזק האסיר במשמורת במקום שיורה נציב שירות בתי הסוהר; אשרת מעבר כאמור בסעיף קטן (א) תהווה אסמכתה חוקית להחזקתו במשמורת כאמור.
{{ח:תת|(ג)}} הוראות {{ח:חיצוני|חוק ההסגרה|חוק ההסגרה, התשי״ד–1954}}, לא יחולו על אסיר במעבר.

{{ח:קטע2|חלק ה|חלק ה׳ – הוראות שונות|תיקון: תש״ע}}

{{ח:סעיף|16א|שינוי {{ח:פנימי|תוספת|התוספת}}|תיקון: תש״ע}}
{{ח:ת}} שר המשפטים רשאי, בהסכמת שר החוץ ובאישור ועדת החוקה חוק ומשפט של הכנסת, לשנות את {{ח:פנימי|תוספת|התוספת}}.

{{ח:סעיף|17|ביצוע ותקנות}}
{{ח:ת}} השרים ממונים על ביצוע חוק זה והם רשאים, באישור ועדת החוקה חוק ומשפט של הכנסת, להתקין תקנות בכל הנוגע לביצועו.
{{ח:ת}} {{ח:הערה|פורסמו {{ח:חיצוני|תקנות העברת אסירים לארצותיהם|תקנות העברת אסירים לארצותיהם, התשנ״ח–1997}}.}}

{{ח:קטע2|תוספת|תוספת|תיקון: תש״ע}}

{{ח:סעיף*|1||עוגן=תוספת פרט 1}}
{{ח:ת}} האזור המינהלי המיוחד הונג קונג – Hong Kong Special Administrative Region.

{{ח:חתימות|נתקבל בכנסת ביום כ״ב בחשוון התשנ״ז (4 בנובמבר 1996).}}
* '''צחי הנגבי'''
שר המשפטים
* '''אביגדור קהלני'''
השר לבטחון הפנים
* '''עזר ויצמן'''
נשיא המדינה
* '''דן תיכון'''
יושב ראש הכנסת
* '''בנימין נתניהו'''
ראש הממשלה
{{ח:סוגר}}
{{ח:סוף}}
[[קטגוריה:בוט חוקים]]