חוק השומרים

{{ח:התחלה}}
{{ח:כותרת|חוק השומרים, תשכ״ז–1967}}

{{ח:פתיח-התחלה}}
{{ח:מאגר|2000590}} {{ח:תיבה|ס״ח תשכ״ז, 52|חוק השומרים|https://fs.knesset.gov.il/6/law/6_lsr_209701.pdf}}.
{{ח:סוגר}}
{{ח:מפריד}}

{{ח:סעיף|1|שמירה ושומרים}}
{{ח:תת|(א)}} שמירת נכס היא החזקתו כדין שלא מכוח בעלות.
{{ח:תת|(ב)}} השומר נכס שאין לו בשמירתו טובת הנאה לעצמו, הוא שומר חנם.
{{ח:תת|(ג)}} השומר נכס המקבל תמורה בעד השמירה או שיש לו בשמירתו טובת הנאה אחרת לעצמו, ואיננו שואל, הוא שומר שכר.
{{ח:תת|(ד)}} השומר נכס כדי להשתמש בו או ליהנות ממנו בלי ליתן תמורה, הוא שואל.

{{ח:סעיף|2|אחריות שומרים}}
{{ח:תת|(א)}} שומר חנם אחראי לאבדן הנכס או לנזקו אם נגרמו ברשלנותו.
{{ח:תת|(ב)}} שומר שכר אחראי לאבדן הנכס או לנזקו, זולת אם נגרמו עקב נסיבות שלא היה עליו לחזותן מראש ולא יכול היה למנוע תוצאותיהן; אך כשהמטרה לשמור על הנכס היתה טפלה למטרה העיקרית של החזקתו, פטור השומר אם אבדן הנכס או נזקו נגרמו שלא ברשלנותו.
{{ח:תת|(ג)}} שואל אחראי לאבדן הנכס או לנזקו, יהיו גורמיהם אשר יהיו, ובלבד שאחריותו לא תהיה חמורה משל מחזיק בנכס שלא כדין.
{{ח:תת|(ד)}} שומר שנודע לו כי עלול להיגרם לנכס נזק שהוא אינו אחראי לו לפי סעיפים קטנים (א) עד (ג), ולא הודיע על כך לבעל הנכס תוך זמן סביר או לא נקט אמצעים סבירים להודיע לו, יהא אחראי לאותו נזק במידה שההודעה היתה מאפשרת לבעל הנכס למנוע את הנזק.

{{ח:סעיף|3|החמרת האחריות}}
{{ח:ת}} שומר חנם או שומר שכר שקיבל נכס על מנת לשמרו אישית, והוא מסר אותו לאדם אחר בלי שהורשה לכך במפורש או מכללא, אחריותו לאבדן הנכס או לנזקו תהא כשל שואל.

{{ח:סעיף|4|סייג לאחריות}}
{{ח:ת}} שומר אינו אחראי לאבדן הנכס או לנזקו שנגרמו עקב שימוש רגיל בנכס לפי תנאי השמירה או עקב בלאי טבעי או מום שהיה בו בתחילת השמירה, אולם אין בהוראה זו כדי להפחית מאחריותו בשל רשלנות.

{{ח:סעיף|5|פיצוי ושיפוי}}
{{ח:תת|(א)}} היה השומר אחראי לאבדן הנכס או לנזקו, זכאי בעל הנכס לפיצויים הניתנים בשל הפרת חוזה.
{{ח:תת|(ב)}} לא היה השומר אחראי לאבדן הנכס או לנזקו, אך היה לו בשל אבדנו או נזקו זכות לפיצוי או לשיפוי כלפי צד שלישי, רשאי בעל הנכס לתבוע מן השומר את נזקו מתוך הפיצוי או השיפוי המגיע לשומר.

{{ח:סעיף|6|הרשאה לעת צורך}}
{{ח:ת}} שומר רשאי לעשות כל פעולה דחופה ובלתי צפויה מראש הדרושה באופן סביר למניעת נזק העלול להיגרם לנכס, באילו נתן לו בעל הנכס הרשאה לעשות כן.

{{ח:סעיף|7|שומר שמסר לשומר משנה}}
{{ח:תת|(א)}} שומר שמסר את הנכס לשומר משנה, רואים את מעשיו ומחדליו של שומר המשנה כמעשיו ומחדליו של השומר, ושומר המשנה אחראי גם כלפי בעל הנכס באותה מידה שהוא אחראי כלפי השומר.
{{ח:תת|(ב)}} הוראות סעיף קטן (א) יחולו בין אם מסירת הנכס היתה ברשות בעל הנכס ובין אם היתה שלא ברשותו, ובלבד שאין בהן כדי לגרוע מאחריותו של השומר לפי {{ח:פנימי|סעיף 3|סעיף 3}} או לפי כל דין אחר.

{{ח:סעיף|8|שיפוי}}
{{ח:תת|(א)}} בעל הנכס חייב לשפות שומר חנם וכן את המחזיק משכון או בטוחה אחרת, על ההוצאות הסבירות שהוציאו ועל ההתחייבויות שהתחייבו בהן באופן סביר עקב השמירה.
{{ח:תת|(ב)}} כל שומר זכאי לשיפוי כאמור בסעיף קטן (א) עקב פעולה שעשה לפי {{ח:פנימי|סעיף 6|סעיף 6}}.

{{ח:סעיף|9|עכבון}}
{{ח:ת}} לשומר תהא זכות עכבון על הנכס כדי המגיע לו מבעל הנכס עקב השמירה.

{{ח:סעיף|10|קיזוז}}
{{ח:ת}} חובות שבעל הנכס והשומר חבים זה לזה עקב השמירה ניתנים לקיזוז.

{{ח:סעיף|11|בעל נכס שלא קיבלהו בחזרה}}
{{ח:ת}} שומר הזכאי להחזיר את הנכס לבעלו ועשה את המוטל עליו כדי להחזירו, אלא שבעל הנכס לא קיבלהו, רשאי לבקש מבית המשפט הוראות מה יעשה בנכס ויהא פטור מכל אחריות אם פעל בתום לב לפי הוראות בית המשפט; ואם היה שומר שכר או שואל, תהא אחריותו לאבדן הנכס או לנזקו וזכותו לשיפוי כשל שומר חנם, אף בלי שביקש הוראות מבית המשפט.

{{ח:סעיף|12|דין בעל מלון}}
{{ח:תת|(א)}} בסעיף זה –
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”מלון“ – לרבות פנסיון ובית אירוח אחר;
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”בעל מלון“ – לרבות מי שבידו ניהול של מלון;
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”אורח“ – מי שניתן לו מקום לינה במלון.
{{ח:תת|(ב)}} לענין נכסים של אורח הנמצאים במלון, דין בעל המלון כדין שומר שכר.
{{ח:תת|(ג)}} היו הנכסים כספים, ניירות ערך או חפצי ערך אחרים, לא יחול סעיף קטן (ב) אלא אם הודיע עליהם האורח לבעל המלון ומסרם, לפי דרישתו, להחזקתו.
{{ח:תת|(ד)}} בעל מלון פטור מאחריותו לפי סעיף זה, אם לא ניתנה לו הודעה על אבדן הנכס או על נזקו תוך זמן סביר לאחר שנודע על כך לאורח או שהיה עליו לדעת על כך.
{{ח:תת|(ה)}} לבעל מלון תהא זכות עכבון על נכסי האורח הנמצאים במלון או שנמסרו להחזקתו לפי סעיף קטן (ג) כדי המגיע לו הן עקב השמירה והן עקב האירוח.

{{ח:סעיף|13|הגדרה}}
{{ח:ת}} לענין חוק זה{{ח:הערה|,}} ”בעל הנכס“ כלפי שומר – כל מי שהשומר מחזיק את הנכס בשבילו.

{{ח:סעיף|14|תחולה}}
{{ח:ת}} הוראות חוק זה יחולו על שמירת נכסים כשאין בדין אחר הוראות מיוחדות לענין הנדון, ובאין כוונה אחרת משתמעת מן ההסכם בין הצדדים.

{{ח:סעיף|15|ביטול}}
{{ח:ת}} הספר הששי של המג׳לה, חוץ מסעיף 770 – בטל.

{{ח:סעיף|16|תחילה והוראות מעבר}}
{{ח:ת}} תחילתו של חוק זה ביום כ״ו באלול תשכ״ז (1 באוקטובר 1967); על שמירת נכסים שהחלה לפני תחילת חוק זה יוסיף לחול הדין הקודם.

{{ח:חתימות|נתקבל בכנסת ביום ב׳ בניסן תשכ״ז (12 באפריל 1967).}}
* '''לוי אשכול'''
ראש הממשלה
* '''יעקב ש׳ שפירא'''
שר המשפטים
* '''שניאור זלמן שזר'''
נשיא המדינה
{{ח:סוגר}}
{{ח:סוף}}
[[קטגוריה:בוט חוקים]]