חוק האזרחות

{{ח:התחלה}}
{{ח:כותרת|חוק האזרחות, תשי״ב–1952}}

{{ח:פתיח-התחלה}}
{{ח:מאגר|2000170}} {{ח:תיבה|ס״ח תשי״ב, 146|חוק האזרחות|https://fs.knesset.gov.il/2/law/2_lsr_211774.pdf}}; {{ח:תיבה|תשי״ח, 84|תיקון|https://fs.knesset.gov.il/3/law/3_lsr_207893.pdf}}; {{ח:תיבה|תשכ״ח, 212|תיקון מס׳ 2|https://fs.knesset.gov.il/6/law/6_lsr_207896.pdf}}; {{ח:תיבה|תשל״א, 118|תיקון מס׳ 3|https://fs.knesset.gov.il/7/law/7_lsr_207895.pdf}}; {{ח:תיבה|תש״ם, 222|תיקון מס׳ 4|https://fs.knesset.gov.il/9/law/9_lsr_207894.pdf}}; {{ח:תיבה|תשמ״ח, 12|תיקון מס׳ 5|https://fs.knesset.gov.il/11/law/11_lsr_210493.pdf}}; {{ח:תיבה|תשנ״ו, 362|תיקון מס׳ 2 לחוק אימוץ ילדים|https://fs.knesset.gov.il/13/law/13_lsr_211332.pdf}}, {{ח:תיבה|378|תיקון מס׳ 2 (תיקון) לחוק אימוץ ילדים|https://fs.knesset.gov.il/14/law/14_lsr_211357.pdf}}; {{ח:תיבה|תשנ״ח, 254|הוראת שעה|https://fs.knesset.gov.il/14/law/14_lsr_211522.pdf}}, {{ח:תיבה|295|תיקון מס׳ 2 לחוק אימוץ ילדים (תיקון מס׳ 3)|https://fs.knesset.gov.il/14/law/14_lsr_211533.pdf}}; {{ח:תיבה|תשס״ד, 521|תיקון מס׳ 8|https://fs.knesset.gov.il/16/law/16_lsr_299785.pdf}}; {{ח:תיבה|תשס״ח, 810|תיקון מס׳ 9|https://fs.knesset.gov.il/17/law/17_lsr_300626.pdf}}; {{ח:תיבה|תשע״א, 733|תיקון מס׳ 10|https://fs.knesset.gov.il/18/law/18_lsr_301208.pdf}}, {{ח:תיבה|1074|תיקון מס׳ 22 לחוק הכניסה לישראל|https://fs.knesset.gov.il/18/law/18_lsr_301295.pdf}}; {{ח:תיבה|תשע״ו, 925|חוק המאבק בטרור|https://fs.knesset.gov.il/20/law/20_lsr_343902.pdf}}; {{ח:תיבה|תשע״ז, 460|תיקון מס׳ 13|https://fs.knesset.gov.il/20/law/20_lsr_381759.pdf}}; {{ח:תיבה|תשפ״ג, 54|חוק לביטול אזרחותו או תושבותו של פעיל טרור שמקבל תגמול עבור ביצוע מעשה הטרור (תיקוני חקיקה)|https://fs.knesset.gov.il/25/law/25_lsr_1840587.pdf}}.
{{ח:סוגר}}
{{ח:מפריד}}

{{ח:קטע2||תוכן עניינים}}

{{ח:פנימי|פרק 1|פרק ראשון: רכישת האזרחות}}

{{ח:פנימי|פרק 2|פרק שני: איבוד האזרחות}}

{{ח:פנימי|פרק 3|פרק שלישי: הוראות נוספות}}

{{ח:פנימי|תוספת|תוספת}}

{{ח:קטע2|פרק 1|פרק ראשון: רכישת האזרחות}}

{{ח:סעיף|1|מבוא|תיקון: תשכ״ח, תשנ״ו, תשנ״ו־2}}
{{ח:ת}} אזרחות ישראלית נקנית –
{{ח:תת}} מכוח שבות לפי {{ח:פנימי|סעיף 2|סעיף 2}},
{{ח:תת}} מכוח ישיבה בישראל לפי {{ח:פנימי|סעיף 3|סעיף 3}},
{{ח:תת}} מכוח לידה לפי {{ח:פנימי|סעיף 4|סעיף 4}},
{{ח:תת}} מכוח לידה וישיבה בישראל לפי {{ח:פנימי|סעיף 4א|סעיף 4א}},
{{ח:תת}} מכוח אימוץ לפי {{ח:פנימי|סעיף 4ב|סעיף 4ב}},
{{ח:תת}} מכוח התאזרחות לפי {{ח:פנימי|סעיף 5|הסעיפים 5 עד 8}},
{{ח:תת}} או מכוח הענקה לפי {{ח:פנימי|סעיף 9|סעיף 9}}.
{{ח:ת}} לא תהיה אזרחות ישראלית אלא לפי חוק זה.

{{ח:סעיף|2|אזרחות מכוח שבות|תיקון: תשכ״ח, תשל״א, תש״ם, תשנ״ו, תשנ״ו־2}}
{{ח:תת|(א)}} כל עולה לפי {{ח:חיצוני|חוק השבות|חוק השבות, תש״י–1950}}, יהיה לאזרח ישראלי מכוח שבות, זולת אם הוקנתה לו אזרחות ישראלית מכוח לידה לפי {{ח:פנימי|סעיף 4|סעיף 4}} או מכוח אימוץ לפי {{ח:פנימי|סעיף 4ב|סעיף 4ב}}.
{{ח:תת|(ב)}} אזרחות מכוח שבות נקנית –
{{ח:תתת|(1)}} למי שעלה ארצה או נולד בה לפני הקמת המדינה – מיום הקמת המדינה;
{{ח:תתת|(2)}} למי שעלה לישראל אחרי הקמת המדינה – מיום עלייתו;
{{ח:תתת|(3)}} למי שנולד בישראל אחרי הקמת המדינה – מיום לידתו;
{{ח:תתת|(4)}} למי שקיבל תעודת עולה לפי {{ח:חיצוני|חוק השבות#סעיף 3|סעיף 3 לחוק השבות, תש״י–1950}} – מיום מתן התעודה.
{{ח:תת|(ג)}} סעיף זה אינו חל –
{{ח:תתת|(1)}} על מי שחדל להיות תושב ישראל לפני תחילת תקפו של חוק זה;
{{ח:תתת|(2)}} על בגיר שערב יום עלייתו או ערב יום מתן תעודת העולה היה אזרח חוץ, ובאותו יום, לפני כן או תוך שלושה חדשים לאחר מכן ובעודו אזרח חוץ, הצהיר שאין ברצונו להיות אזרח ישראלי; בגיר כאמור רשאי לוותר בהודעה בכתב לשר הפנים על זכותו להצהיר לפי פסקה זו;
{{ח:תתת|(3)}} על קטין אזרח חוץ שנולד מחוץ לישראל ואשר עלה לישראל יחד עם הוריו והם הצהירו לפי פסקה (2) וכללו אותו בהצהרתם; לענין פסקה זו די בהצהרת הורה אחד אם רק אותו הורה עלה לישראל, ובלבד שצורפה להצהרתו הסכמת ההורה השני בכתב או שההורה המצהיר רשאי להחזיק לבדו בקטין;
{{ח:תתת|(4)}} על קטין אזרח חוץ שנולד מחוץ לישראל ואשר עלה לישראל ללא הוריו, וערב עלייתו, ביום העליה, ביום קבלת תעודת העולה או תוך שלושה חדשים מיום העליה או מיום קבלת תעודת העולה, הצהירו הוריו בכתב שאין הם רוצים שהוא יהיה אזרח ישראלי, ובלבד שביום ההצהרה ההורים אינם אזרחים ישראליים; לענין פסקה זו די בהצהרת הורה אחד אם הוא רשאי להחזיק לבדו בקטין;
{{ח:תתת|(5)}} על מי שנולד בישראל ובשעת לידתו לא היה אף אחד מהוריו רשום במרשם האוכלוסין;
{{ח:תתת|(6)}} על מי שנולד בישראל אחרי הקמת המדינה לנציג דיפלומטי או קונסולרי של מדינה זרה, למעט נציג כבוד.
{{ח:תת|(ד)}} תושב ישראל שמחמת הצהרה לפי סעיף קטן (ג)(3) לא הוקנתה לו אזרחות ישראלית, רשאי, בתקופה שבין יום הולדתו ה־18 לבין יום הולדתו ה־22, או תוך שנה מתום שירותו בשירות סדיר לפי {{ח:חיצוני|חוק שירות בטחון#פרק ג|הפרק השלישי לחוק שירות בטחון, תשי״ט–1959 [נוסח משולב]}}, לפי המועד המאוחר יותר, להודיע לשר הפנים שהוא מבטל את הצהרת הוריו לגביו, והוא יהיה לאזרח ישראלי מכוח שבות מיום מתן ההודעה האמורה.
{{ח:תת|(ה)}} מי שהביע רצונו להשתקע בישראל וקיבל, או זכאי לקבל, אשרת עולה לפי {{ח:חיצוני|חוק השבות|חוק השבות, תש״י–1950}}, רשאי שר הפנים, לפי שיקול דעתו, להעניק לו, לפי בקשתו, אזרחות מכוח שבות עוד לפני עלייתו.
{{ח:תת|(ו)}} שר הפנים רשאי לאשר קבלת הצהרה לפי פסקאות (2) או (4) לסעיף קטן (ג) שניתנה בתוך תקופה של שלושה חדשים לאחר תום שלושת החדשים האמורים בפסקאות אלה, אם ראה שהאיחור במתן ההצהרה נובע מסיבות שלמצהיר לא היתה שליטה עליהן.
{{ח:תת|(ז)}} שר הפנים יודיע לתושב ישראל שלא הוקנתה לו אזרחות ישראלית מחמת הצהרה לפי סעיף קטן (ג) (3) או (4) על זכותו לבטל את ההצהרה כאמור בסעיף קטן (ד), אולם אי קבלת ההודעה האמורה לא תפגע בהוראת סעיף קטן (ד); מועד מתן ההודעה ואופן נתינתה ייקבעו בתקנות.

{{ח:סעיף|3|אזרחות מכוח ישיבה בישראל}}
{{ח:תת|(א)}} מי שערב הקמת המדינה היה נתין ארצישראלי, ולא היה לאזרח ישראלי לפי {{ח:פנימי|סעיף 2|סעיף 2}}, יהיה לאזרח ישראלי מיום הקמת המדינה אם נתקיימו בו תנאים אלה:
{{ח:תתת|(1)}} ביום ד׳ באדר תשי״ב (1 במרס 1952) היה רשום כתושב לפי {{ח:חיצוני|חוק מרשם האוכלוסין|פקודת מרשם תושבים, תש״ט–1949}};
{{ח:תתת|(2)}} ביום תחילת תקפו של חוק זה היה תושב ישראל;
{{ח:תתת|(3)}} מיום הקמת המדינה עד יום תחילת תקפו של חוק זה היה בישראל או בשטח שהיה לשטח ישראל אחרי הקמת המדינה, או שבתקופה זו נכנס לישראל כדין.
{{ח:תת|(ב)}} מי שנולד אחרי הקמת המדינה, וביום תחילת תקפו של חוק זה היה תושב ישראל, ואביו או אמו היו לאזרחים ישראליים לפי סעיף קטן (א), יהיה לאזרח ישראלי מיום לידתו.

{{ח:סעיף|3א|הרחבת אזרחות מכוח ישיבה בישראל|תיקון: תש״ם}}
{{ח:תת|(א)}} מי שנולד לפני הקמת המדינה ונתקיימו בו התנאים הבאים, יהיה לאזרח ישראלי מכוח ישיבה בישראל מיום תחילתו של {{ח:חיצוני|https://fs.knesset.gov.il/9/law/9_lsr_207894.pdf|חוק האזרחות (תיקון מס׳ 4), תש״ם–1980}} (להלן – יום {{ח:חיצוני|https://fs.knesset.gov.il/9/law/9_lsr_207894.pdf|תיקון תש״ם}}):
{{ח:תתת|(1)}} הוא לא היה לאזרח ישראלי מכוח הוראה אחרת של חוק זה;
{{ח:תתת|(2)}} ערב הקמת המדינה הוא היה נתין ארצישראלי;
{{ח:תתת|(3)}} ביום כ״א בתמוז תשי״ב (14 ביולי 1952) הוא היה תושב ישראל ורשום במרשם התושבים לפי {{ח:חיצוני|פקודת מרשם התושבים|פקודת מרשם התושבים, תש״ט–1949}};
{{ח:תתת|(4)}} ביום {{ח:חיצוני|https://fs.knesset.gov.il/9/law/9_lsr_207894.pdf|תיקון תש״ם}} הוא היה תושב ישראל ורשום במרשם האוכלוסין;
{{ח:תתת|(5)}} הוא איננו אזרח של אחת מהמדינות הנזכרות {{ח:חיצוני|חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט)#סעיף 2א|בסעיף 2א לחוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט), תשי״ד–1954}}.
{{ח:תת|(ב)}} מי שנולד אחרי הקמת המדינה ונתקיימו בו התנאים הבאים יהיה לאזרח ישראלי מכוח ישיבה בישראל מיום {{ח:חיצוני|https://fs.knesset.gov.il/9/law/9_lsr_207894.pdf|תיקון תש״ם}}:
{{ח:תתת|(1)}} הוא לא היה לאזרח ישראלי מכוח הוראה אחרת של חוק זה;
{{ח:תתת|(2)}} ביום {{ח:חיצוני|https://fs.knesset.gov.il/9/law/9_lsr_207894.pdf|תיקון תש״ם}} הוא היה תושב ישראל ורשום במרשם האוכלוסין;
{{ח:תתת|(3)}} הוא צאצא של אדם שנתקיימו בו התנאים שבפסקאות (1) עד (3) לסעיף קטן (א).

{{ח:סעיף|4|אזרחות מלידה|תיקון: תש״ם, תשנ״ו, תשנ״ו־2}}
{{ח:תת|(א)}} אלה יהיו, מיום לידתם, אזרחים ישראליים מכוח לידה:
{{ח:תתת|(1)}} מי שנולד בישראל כשאביו או אמו היו אזרחים ישראליים;
{{ח:תתת|(2)}} מי שנולד מחוץ לישראל כשאביו או אמו היו אזרחים ישראליים –
{{ח:תתתת|(א)}} מכוח שבות;
{{ח:תתתת|(ב)}} מכוח ישיבה בישראל;
{{ח:תתתת|(ג)}} מכוח התאזרחות;
{{ח:תתתת|(ד)}} לפי פסקה (1);
{{ח:תתתת|(ה)}} מכוח אימוץ לפי {{ח:פנימי|סעיף 4ב|סעיף 4ב(1)}}.
{{ח:תת|(ב)}} לענין סעיף זה, מי שנולד אחרי מות אחד מהוריו, דייו שאותו הורה היה במותו אזרח ישראלי.

{{ח:סעיף|4א|אזרחות מכוח לידה וישיבה בישראל|תיקון: תשכ״ח}}
{{ח:תת|(א)}} מי שנולד אחרי הקמת המדינה במקום שהיה שטח ישראל ביום לידתו, ולא היתה לו מעולם שום אזרחות, יהיה לאזרח ישראלי, אם ביקש זאת בתקופה שבין יום הולדתו ה־18 לבין יום הולדתו ה־21 ואם היה תושב ישראל חמש שנים רצופות בתכוף לפני יום הגשת בקשתו.
{{ח:תת|(ב)}} מי שהגיש בקשה לפי סעיף קטן (א) ונתקיימו לגביו התנאים המפורשים בו, יאשר שר הפנים, או מי שהשר הסמיכו לכך, את בקשתו; אולם רשאי הוא שלא לאשר את הבקשה אם הורשע המבקש בעבירה על בטחון המדינה או שנידון למאסר חמש שנים או יותר בשל עבירה אחרת.
{{ח:תת|(ג)}} אזרחות לפי סעיף זה נקנית מיום אישור הבקשה.

{{ח:סעיף|4ב|אזרחות מכוח אימוץ|תיקון: תשנ״ו, תשנ״ו־2, תשנ״ח־2}}
{{ח:ת}} קטין יהיה אזרח ישראל מכוח אימוץ מיום אימוצו, אם התקיים בו אחד מאלה:
{{ח:תת|(1)}} הוא אומץ לפי {{ח:חיצוני|חוק אימוץ ילדים|חוק אימוץ ילדים, התשמ״א–1981}}, כשאביו או אמו המאמצים היו אזרחים ישראלים;
{{ח:תת|(2)}} הוא אומץ מחוץ לישראל כשאביו או אמו המאמצים היו אזרחים ישראלים לפי {{ח:פנימי|סעיף 4|פסקאות (א) עד (ה) בסעיף 4(א)(2)}}, ובלבד שהמאמצים לא היו תושבי ישראל ביום האימוץ וניתנה הסכמת שני ההורים המאמצים.

{{ח:סעיף|5|התאזרחות}}
{{ח:תת|(א)}} בגיר שאיננו אזרח ישראלי יכול לקבל אזרחות ישראלית על ידי התאזרחות אם נתקיימו בו תנאים אלה:
{{ח:תתת|(1)}} נמצא בישראל;
{{ח:תתת|(2)}} היה בישראל שלוש שנים מתוך תקופת חמש שנים שקדמה ליום הגשת בקשתו;
{{ח:תתת|(3)}} זכאי לשבת בישראל ישיבת קבע;
{{ח:תתת|(4)}} השתקע בישראל או שיש בדעתו להשתקע בה;
{{ח:תתת|(5)}} יודע ידיעת־מה את השפה העברית;
{{ח:תתת|(6)}} ויתר על אזרחותו הקודמת או הוכיח שיחדל מהיות אזרח חוץ לכשיהיה לאזרח ישראלי.
{{ח:תת|(ב)}} מי שביקש להתאזרח ונתקיימו בו התנאים שבסעיף קטן (א), יעניק לו שר הפנים, אם ראה זאת לנכון, את האזרחות הישראלית על ידי מתן תעודת האזרחות.
{{ח:תת|(ג)}} לפני הענקת האזרחות יצהיר המבקש הצהרה זו:
{{ח:תתת}} ”אני מצהיר שאהיה אזרח נאמן למדינת ישראל“.
{{ח:תת|(ד)}} האזרחות נקנית מיום ההצהרה.

{{ח:סעיף|6|פטור מתנאים להתאזרחות|תיקון: תש״ם, תשס״ד}}
{{ח:תת|(א)|(1)|(א)}} מי ששירת שירות סדיר בצבא־הגנה לישראל, או ששירת, אחרי יום ט״ז בכסלו תש״ח (29 בנובמבר 1947), בשירות אחר ששר הבטחון הכריז עליו, באכרזה שפורסמה ברשומות, כשירות צבאי לצורך סעיף זה, ושוחרר כחוק; מי שהשלים 18 חודשי שירות סדיר לפי {{ח:חיצוני|חוק שירות ביטחון|חוק שירות ביטחון [נוסח משולב], התשמ״ו–1986}}, או ששירת אחרי יום ט״ז בכסלו התש״ח (29 בנובמבר 1947) בשירות אחר ששר הביטחון הכריז עליו, באכרזה שפורסמה ברשומות, כשירות צבאי לצורך סעיף זה.
{{ח:תתתת|(ב)}} לענין פסקה זו יראו אדם כמי שהשלים 18 חודשי שירות סדיר אף אם שוחרר קודם לכן מחמת מחלה, החמרת מחלה או חבלה, שאירעו בתקופת שירותו ועקב שירותו כמשמעותם {{ח:חיצוני|חוק הנכים (תגמולים ושיקום)|בחוק הנכים (תגמולים ושיקום), התשי״ט–1959 [נוסח משולב]}} (להלן – חוק הנכים), או בשל חבלה שאירעה בתקופת שירותו ואשר חל לגביה {{ח:חיצוני|חוק הנכים (תגמולים ושיקום)|חוק הנכים}}, ובתנאי שלא נגרמה כתוצאה מהתנהגות רעה חמורה מצדו, כמשמעותה {{ח:חיצוני|חוק הנכים (תגמולים ושיקום)#סעיף 9|בסעיף 9 לחוק הנכים}}.
{{ח:תתתת|(ג)}} על אף הוראות פסקה זו, הוראות פסקת משנה (א) לא יחולו על אדם באחד מאלה:
{{ח:תתתתת|(1)}} הוא שוחרר מהשירות הסדיר בשל הרשעה בדין או בשל אי התאמה;
{{ח:תתתתת|(2)}} שר הפנים קבע, ככלל או למקרה מסוים, כי התקיימו נסיבות אחרות אשר מצדיקות קביעה כאמור.
{{ח:תתת|(2)}} מי ששיכל בן או בת בשירות כזה, פטורים מהתנאים {{ח:פנימי|סעיף 5|שבסעיף 5(א)}}, פרט לתנאי {{ח:פנימי|סעיף 5|שבסעיף 5(א)(4)}}.
{{ח:תת|(ב)}} מי שמבקש להתאזרח אחרי שהצהיר לפי {{ח:פנימי|סעיף 2|סעיף 2(ג)(2)}}, פטור מהתנאי {{ח:פנימי|סעיף 5|שבסעיף 5(א)(2)}}.
{{ח:תת|(ג)}} מי שערב הקמת המדינה היה נתין ארצישראלי פטור מהתנאי {{ח:פנימי|סעיף 5|שבסעיף 5(א)(5)}}.
{{ח:תת|(ד)}} שר הפנים רשאי לפטור את המבקש מהתנאים {{ח:פנימי|סעיף 5|שבסעיף 5(א)(1), (2), (5) ו־(6)}}, כולם או מקצתם, אם יש לדעתו סיבה מיוחדת המצדיקה את הפטור.
{{ח:תת|(ה)}} שר הפנים רשאי, לפי שיקול דעתו, להעניק אזרחות ישראלית בדרך של התאזרחות לתושב בגיר של אזור המוחזק על ידי צבא־הגנה לישראל שביקש להתאזרח, אף אם לא נתקיימו בו התנאים {{ח:פנימי|סעיף 5|שבסעיף 5(א)}}, אם שוכנע השר כי המבקש מזדהה עם מדינת ישראל ויעדיה והוא או בן משפחתו פעלו פעולה של ממש לקידום הבטחון, הכלכלה או ענין חשוב אחר של המדינה או שהענקת האזרחות כאמור הוא מענינה המיוחד של המדינה.

{{ח:סעיף|7|התאזרחות של בעל ואשה|תיקון: תש״ם}}
{{ח:ת}} בעל ואשתו שאחד מהם אזרח ישראלי או שאחד מהם ביקש להתאזרח ונתקיימו בו התנאים {{ח:פנימי|סעיף 5|שבסעיף 5(א)}} או הפטור מהם, יכול השני לקבל אזרחות ישראלית על ידי התאזרחות, אף אם לא נתקיימו בו התנאים {{ח:פנימי|סעיף 5|שבסעיף 5(א)}}.

{{ח:סעיף|8|התאזרחות של קטינים|תיקון: תשכ״ח, תש״ם}}
{{ח:תת|(א)}} התאזרחותו של אדם מקנה אזרחות גם לילדו הקטין שביום ההתאזרחות היה תושב ישראל או תושב של אזור המוחזק על ידי צבא ההגנה לישראל והמתאזרח היה רשאי להחזיק בו.
{{ח:תת|(ב)}} היה הקטין אזרח חוץ ושני הוריו היו רשאים להחזיק בו ורק אחד מהם התאזרח, לא תוקנה לקטין אזרחות לפי סעיף קטן (א) אם הצהיר אחד ההורים שאין ברצונו שהקטין יהיה אזרח ישראלי.

{{ח:סעיף|9|אזרחות מכוח הענקה|תיקון: תשכ״ח, תש״ם, תשמ״ח}}
{{ח:תת|(א)}} שר הפנים רשאי להעניק אזרחות ישראלית, במתן תעודה ומהיום שיקבע בתעודה –
{{ח:תתת|(1)}} לקטין תושב ישראל – על פי בקשת הוריו;
{{ח:תתת|(2)}} לילדו הקטין של אזרח ישראלי לפי {{ח:פנימי|סעיף 4|סעיף 4(א)(2)}} – על פי בקשת הוריו;
{{ח:תתת|(3)}} לילדו של אזרח ישראלי לפי {{ח:פנימי|סעיף 4|סעיף 4(א)(2)}}, למי שאזרחותו הישראלית בוטלה לפי {{ח:פנימי|סעיף 10|סעיף 10}} בהיותו קטין – על פי בקשה שהגיש לשר בתקופה שבין יום הולדתו ה־18 לבין יום הולדתו ה־22;
{{ח:תתת|(4)}} לתושב ישראל הנמצא בישראל שהשר שוכנע כי הוא מזדהה עם מדינת ישראל ויעדיה והוא או בן משפחתו שירתו שירות פעיל בצבא־הגנה לישראל או פעלו פעולה של ממש לקידום הבטחון, הכלכלה או ענין חשוב אחר של המדינה או שהענקת האזרחות כאמור היא מענינה המיוחד של המדינה; בפסקה זו, ”בן משפחתו“ – בן זוג, הורה, בן ואח.
{{ח:תת|(ב)}} לענין פסקאות (1) ו־(2) לסעיף קטן (א), די בבקשת הורה אחד אם הוא רשאי להחזיק לבדו בקטין.

{{ח:קטע2|פרק 2|פרק שני: איבוד האזרחות}}

{{ח:סעיף|10|ויתור על אזרחות|תיקון: תשי״ח, תשכ״ח, תש״ם}}
{{ח:תת|(א)}} אזרח ישראלי בגיר שאינו תושב ישראל רשאי להצהיר בכתב שהוא מוותר על אזרחותו.
{{ח:תת|(ב)}} אזרח ישראלי בגיר המודיע שרצונו לחדול להיות תושב ישראל, רשאי להצהיר בכתב שהוא מוותר על אזרחותו.
{{ח:תת|(ג)}} קטין שנולד מחוץ לישראל והוקנתה לו אזרחות ישראלית מכוח לידה, רשאים הוריו להצהיר בכתב שהם מוותרים על אזרחותו, ובלבד שביום מתן ההצהרה ההורים והקטין לא היו תושבי ישראל; לענין סעיף קטן זה, די בהצהרת הורה אחד אם הוא רשאי להחזיק לבדו בקטין ודי בכך שרק אותו הורה והקטין אינם תושבי ישראל.
{{ח:תת|(ד)}} קטין שנולד בישראל לפני יום תיקון תש״ם והוקנתה לו אזרחות ישראלית מכוח שבות, וביום לידתו לא היו הוריו אזרחים ישראליים ולא היו רשומים במרשם האוכלוסין, רשאים הוריו להצהיר בכתב שהם מוותרים על אזרחותו, ובלבד שביום מתן ההצהרה ההורים והקטין לא היו תושבי ישראל; לענין סעיף קטן זה די בהצהרת הורה אחד אם הוא רשאי להחזיק לבדו בקטין ודי בכך שרק אותו הורה והקטין אינם תושבי ישראל.
{{ח:תת|(ה)}} ויתור על אזרחות לפי סעיף זה טעון הסכמת שר הפנים, ואם הסכים השר לויתור – האזרחות מתבטלת מהיום שקבע השר.
{{ח:תת|(ו)}} ביטול אזרחותו הישראלית של בגיר לפי סעיף זה מבטל גם את אזרחותו הישראלית של ילדו הקטין אם נתקיימו שניים אלה:
{{ח:תתת|(1)}} ההורה השני ויתר גם הוא על אזרחותו הישראלית לפי סעיף זה או שהוא איננו אזרח ישראלי ואיננו תושב ישראל, או שהוא הסכים בכתב לכך שהויתור יחול אף על הקטין, או שההורה שויתר על אזרחותו רשאי להחזיק לבדו בקטין;
{{ח:תתת|(2)}} הקטין איננו תושב ישראל או, אם היה הויתור לפי סעיף קטן (ב), נאמר בהודעה האמורה באותו סעיף קטן שרצון המודיע הוא שאף הקטין יחדל להיות תושב ישראל.
{{ח:תת|(ז)}} על אף האמור בסעיף קטן (ו), רשאי שר הפנים לקבוע, אם ראה סיבה מיוחדת המצדיקה זאת, שלא תתבטל אזרחותו הישראלית של קטין לפי הסעיף הקטן האמור.
{{ח:תת|(ח)}} מלאו לקטין שש עשרה שנים, לא תתבטל אזרחותו הישראלית לפי סעיף זה אלא אם הודיע הקטין בכתב לשר הפנים שהוא מסכים לביטול.

{{ח:סעיף|10א|ויתור לשם שמירה על אזרחות אחרת|תיקון: תש״ם}}
{{ח:ת}} שר הפנים רשאי, בנסיבות מיוחדות, להסכים להצהרת ויתור של בגיר תושב ישראל על אזרחות ישראלית שהוקנתה לו לפי {{ח:פנימי|סעיף 2|סעיף 2(ב)(2) או (4)}}, ובלבד שהויתור נועד לשמור על אזרחות אחרת שלו; הסכים השר לויתור כאמור, תבוטל האזרחות מהיום שקבע השר ורשאי הוא אף לקבוע שהביטול הוא למפרע.

{{ח:סעיף|11|ביטול אזרחות|תיקון: תשכ״ח, תש״ם, תשס״ח, תשע״ו תשע״ז, תשפ״ג}}
{{ח:תת|(א)}} שר הפנים רשאי לבטל את אזרחותו הישראלית של אדם אם הוכח להנחת דעתו שהאזרחות נרכשה על יסוד פרטים כוזבים, וטרם חלפו שלוש שנים מיום שנרכשה האזרחות כאמור.
{{ח:תת|(ב)}} בית המשפט לעניינים מינהליים (בסעיף זה – בית המשפט), רשאי, לבקשת שר הפנים, לבטל את אזרחותו הישראלית של אדם אם התקיים אחד מאלה:
{{ח:תתת|(1)}} האזרחות נרכשה על יסוד פרטים כוזבים וחלפו לפחות שלוש שנים מיום שנרכשה כאמור;
{{ח:תתת|(2)}} אותו אדם עשה מעשה שיש בו משום הפרת אמונים למדינת ישראל, ובלבד שעקב ביטול האזרחות הישראלית לא ייוותר אותו אדם חסר כל אזרחות או מעמד קבוע בשטחי הרשות הפלסטינית, ואם ייוותר חסר כל אזרחות או מעמד קבוע כאמור – יינתן לו רישיון לישיבה בישראל, כפי שיורה שר הפנים; לעניין פסקה זו, חזקה על מי שיושב דרך קבע מחוץ לישראל או שהוא או מי מטעמו ובידיעתו קיבל מהרשות הפלסטינית, במישרין או בעקיפין, שכר או תגמול בעד הפרת האמונים למדינת ישראל (להלן – כספים בזיקה לטרור) כי לא ייוותר חסר כל אזרחות או מעמד כאמור, לפי העניין; בפסקה זו, ”הפרת אמונים למדינת ישראל“, כל אחד מאלה:
{{ח:תתתת|(א)}} מעשה טרור כהגדרתו {{ח:חיצוני|חוק המאבק בטרור|בחוק המאבק בטרור, התשע״ו–2016}} (בחוק זה – חוק המאבק בטרור), סיוע או שידול למעשה כאמור, או נטילת חלק פעיל בארגון טרור או בארגון טרור מוכרז כהגדרתם {{ח:חיצוני|חוק המאבק בטרור|בחוק האמור}};
{{ח:תתתת|(ב)}} מעשה המהווה בגידה לפי {{ח:חיצוני|חוק העונשין#סעיף 97|סעיפים 97 עד 99 לחוק העונשין, התשל״ז–1977}}, או ריגול חמור לפי {{ח:חיצוני|חוק העונשין#סעיף 113|סעיף 113(ב) לחוק האמור}};
{{ח:תתתת|(ג)}} רכישת אזרחות או זכות לישיבת קבע במדינה או בשטח המנויים {{ח:פנימי|תוספת|בתוספת}}; לעניין זה, חזקה כי מי שיושב דרך קבע במדינה או בשטח המנויים {{ח:פנימי|תוספת|בתוספת}}, רכש אזרחות או זכות לישיבת קבע במדינה או בשטח כאמור.
{{ח:תת|(ב1)|(1)}} התקיימו לגבי אדם כל אלה, יודיע לו שר הפנים, בתוך שבעה ימי עבודה, על כוונתו לבקש מבית המשפט לבטל את אזרחותו הישראלית:
{{ח:תתתת|(א)}} הוא הורשע בעבירה ובית המשפט שהרשיעו קבע כי העבירה היא מעשה טרור, ואם העבירה בוצעה לפני תחילתו של {{ח:חיצוני|חוק המאבק בטרור|חוק המאבק בטרור}} – היא מעשה טרור על סמך העובדות שנקבעו בפסק הדין בעניינו, או שהוא הורשע בעבירה לפי {{ח:חיצוני|חוק העונשין#סעיף 97|סעיפים 97 עד 99 לחוק העונשין, התשל״ז–1977}}, והכול אם הוטל עליו עונש מאסר לריצוי בפועל;
{{ח:תתתת|(ב)}} הוכח, להנחת דעתו של שר הפנים, לאחר שנתן לאותו אדם הזדמנות לטעון את טענותיו בתוך שבעה ימי עבודה, שהוא או מי מטעמו ובידיעתו קיבל כספים בזיקה לטרור.
{{ח:תתת|(2)}} בית המשפט, לבקשת שר הפנים כאמור בפסקה (1), יבטל את האזרחות אלא אם כן שוכנע, מטעמים מיוחדים שיירשמו, כי ביטול האזרחות אינו מוצדק בנסיבות העניין; בית המשפט יחליט בבקשה בתוך 30 ימים מיום שהוגשה.
{{ח:תתת|(3)}} ביטל בית המשפט את אזרחותו של אדם כאמור בסעיף קטן זה ולא נסתרה החזקה האמורה בסעיף קטן (ב)(2), יורחק האדם מישראל בתום תקופת ריצוי עונשו, לפי {{ח:פנימי|סעיף 13|סעיף 13}} לחוק הכניסה לישראל, לשטחי הרשות הפלסטינית, ולא תותר עוד כניסתו לישראל.
{{ח:תתת|(4)}} הוראות סעיף קטן (ב)(2) יחולו לעניין ביטול אזרחות של מי שבשל הביטול ייוותר חסר כל אזרחות.
{{ח:תתת|(5)}} בסעיף {{ח:הערה|קטן}} זה –
{{ח:תתת|סוג=הגדרה}} ”הרשות הפלסטינית“ – כהגדרתה {{ח:חיצוני|חוק להקפאת כספים ששילמה הרשות הפלסטינית בזיקה לטרור מהכספים המועברים אליה מממשלת ישראל|בחוק להקפאת כספים ששילמה הרשות הפלסטינית בזיקה לטרור מהכספים המועברים אליה מממשלת ישראל, התשע״ח–2018}};
{{ח:תתת|סוג=הגדרה}} ”שטחי הרשות הפלסטינית“ – שטחי המועצה הפלסטינית כהגדרתם {{ח:חיצוני|חוק הכניסה לישראל#סעיף 13י|בסעיף 13י לחוק הכניסה לישראל}} ושטח רצועת עזה.
{{ח:תת|(ג)|(1)}} לא תוגש בקשה לפי סעיף קטן (ב)(2) אלא בהסכמתו בכתב של היועץ המשפטי לממשלה.
{{ח:תתת|(2)}} לא תוגש בקשה לפי סעיף קטן (ב1) אלא בהסכמתו בכתב של שר המשפטים; לא העביר שר המשפטים את הסכמתו בתוך שבעה ימי עבודה, יראו כאילו נתן את הסכמתו.
{{ח:תת|(ד)|(1)}} בהליכים המתנהלים לפני בית המשפט לפי סעיף זה יתקיים הדיון בנוכחות האזרח שעניינו נדון, אלא אם כן נמסרה לו הזמנה לדיון בהתאם להוראות שקבע שר המשפטים, באישור ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת, והוא לא התייצב במועד שנקבע, ובית המשפט סבר שלא יהיה בקיום הדיון שלא בנוכחותו משום עיוות דין.
{{ח:תתת|(2)}} על אף האמור בפסקה (1), רשאי בית המשפט, לבקשת שר הפנים, להורות שהדיון יתקיים שלא בנוכחות האזרח שעניינו נדון, אם לא ניתן לאתרו או למסור לו הזמנה כאמור בפסקה (1), ובלבד שבוצע תחליף המצאה לפי הוראות שקבע שר המשפטים, באישור ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת.
{{ח:תתת|(3)}} היה האזרח כאמור בפסקה (2) מחוץ לישראל, רשאי בית המשפט להורות, לבקשתו, על השתתפותו בדיון בפני בית המשפט באמצעות היוועדות חזותית שתקוים באחת מנציגויות ישראל בחוץ לארץ שבה ניתן לבצע היוועדות חזותית; לעניין זה, ”היוועדות חזותית“ – תקשורת בין שני מוקדים המאפשרת העברת תמונה וקול בזמן אמת.
{{ח:תתת|(4)}} הורה בית המשפט לפי פסקה (2), כי הדיון בבקשה יתקיים שלא בנוכחות האזרח שעניינו נדון, ימנה עורך דין לפי {{ח:חיצוני|חוק הסיוע המשפטי|חוק הסיוע המשפטי, התשל״ב–1972}}, לשם ייצוג האינטרסים והזכויות של האזרח בהליך, אלא אם כן סבר בית המשפט שלא יהיה באי־מינוי עורך דין כאמור משום עיוות דין; אין בהוראות פסקה זו כדי לגרוע מזכותו של האזרח שעניינו נדון למנות עורך דין שייצג אותו בדיון בבקשה.
{{ח:תתת|(5)}} לעניין חוק זה יראו דיון שבו השתתף אדם באמצעות היוועדות חזותית כהגדרתה בפסקה (3) כדיון שנערך בנוכחותו.
{{ח:תת|(ד1)|(1)}} הוגשה בקשה לפי סעיף קטן (ב)(2), לבטל את אזרחותו של אדם היושב דרך קבע מחוץ לישראל, רשאי בית המשפט להורות, לבקשת שר הפנים, כי לא יותר לאותו אדם להיכנס לישראל, אם השתכנע כי יש בכניסתו לישראל סכנה ממשית לביטחון המדינה או לשלום הציבור ואין דרך אחרת למנוע את הסכנה; ואולם לא יורה בית המשפט כאמור אם סבר כי שיקולי עשיית צדק גוברים על הסכנה הנשקפת מכניסתו של האדם לישראל; הורה בית המשפט כאמור יקיים את הדיון שלא בנוכחות האזרח, אולם אין בכך כדי לגרוע מזכותו של האזרח שעניינו נדון למנות עורך דין שייצג אותו בדיון בבקשה.
{{ח:תתת|(2)}} הוראה לפי פסקה (1) תהא לתקופה שלא תעלה על שלושה חודשים או עד למתן הכרעה בבקשה לביטול האזרחות, לפי המוקדם, אולם רשאי בית המשפט, לבקשת שר הפנים ובהתקיים התנאים האמורים באותה פסקה, להאריך את התקופה האמורה לתקופה אחת או יותר, שלא יעלו במצטבר על שלושה חודשים.
{{ח:תת|(ד2)}} הודיע שר הפנים לבית המשפט כי הוא שוקל להגיש בקשה לפי סעיף קטן (ב)(2) לביטול אזרחותו של אדם היושב דרך קבע מחוץ לישראל, ויש בכניסתו לישראל סכנה ממשית לביטחון המדינה או לשלום הציבור, רשאי בית המשפט, לבקשת שר הפנים, להורות כי לא יותר לאותו אדם להיכנס לישראל עד להגשת הבקשה לביטול האזרחות, אם אין דרך אחרת למנוע את הסכנה, ובלבד שהבקשה לביטול האזרחות תוגש בתוך 15 ימים מיום מסירת הודעת שר הפנים כאמור; בית המשפט רשאי, לבקשת שר הפנים, להאריך את המועד האמור.
{{ח:תת|(ד3)|(1)}} ביטל בית המשפט את אזרחותו של אדם שלא בנוכחותו ושלא בנוכחות עורך דין שהאדם מינה לייצג אותו, כאמור בסעיפים קטנים (ד)(1) או (2) או (ד1), רשאי האזרח שאזרחותו בוטלה (להלן – המבקש) לבקש את ביטול החלטת בית המשפט בתוך 45 ימים מיום שנודע לו עליה (להלן – בקשה לביטול).
{{ח:תתת|(2)}} בית המשפט רשאי לדחות על הסף בקשה לביטול, על פי הבקשה בלבד או לאחר שקיבל תגובה משר הפנים, אם ראה כי בנסיבות העניין היה שיהוי בהגשתה.
{{ח:תתת|(3)}} הדיון בבקשה לביטול שלא נדחתה על הסף, יתקיים במעמד הצדדים, אולם יחולו לעניין זה הוראות סעיף קטן (ד1).
{{ח:תת|(ה)}} בהליכים לפי סעיף זה רשאי בית המשפט, מטעמים שיירשמו, לסטות מדיני הראיות, ולקבל ראיות שלא בנוכחות האזרח שעניינו נדון או בא כוחו או בלי לגלותן להם, אם לאחר שעיין בראיה או שמע טענות שוכנע כי גילוי הראיה עלול לפגוע בביטחון המדינה, ביחסי החוץ שלה או בעניין ציבורי חשוב וכי אי־גילויה עדיף על פני גילויה לשם עשיית צדק (בסעיף זה – ראיות חסויות); בית המשפט רשאי, בטרם יקבל החלטה לפי סעיף זה, לעיין בראיה או לשמוע הסברים שלא בנוכחות האזרח ובא כוחו; החליט בית המשפט לקבל ראיות חסויות, יורה על העברת תמצית של הראיות החסויות, ככל שניתן לעשות כן בלי לפגוע בביטחון המדינה, ביחסי החוץ שלה או בעניין ציבורי חשוב, לאזרח או לבא כוחו; דיון לפי סעיף קטן זה יתקיים בדלתיים סגורות, אלא אם כן קבע בית המשפט הוראה אחרת לעניין זה.
{{ח:תת|(ו)}} החליט בית המשפט לבטל את אזרחותו הישראלית של אדם, תבוטל האזרחות מהיום שלא ניתן עוד לערער על פסק הדין או ממועד מאוחר יותר שקבע בית המשפט.
{{ח:תת|(ו1)}} על אף האמור בכל דין, בית המשפט הדן בביטול אזרחותו של אדם יהיה מוסמך לדון בהוראת שר הפנים לעניין אותו אדם שניתנה לפי סעיף קטן (ב)(2) או {{ח:פנימי|סעיף 11א|סעיף 11א(א)}}.
{{ח:תת|(ז)}} שר המשפטים רשאי לקבוע בתקנות סדרי דין לעניין הליכים לפי סעיף זה.
{{ח:תת}} {{ח:הערה|פורסמו {{ח:חיצוני|תקנות האזרחות (סדרי הדין בבקשה לביטול אזרחות)|תקנות האזרחות (סדרי הדין בבקשה לביטול אזרחות), התשע״ז–2017}}.}}
{{ח:תת}} {{ח:הערה|פורסמו {{ח:חיצוני|תקנות האזרחות (המצאת כתבי בי-דין)|תקנות האזרחות (המצאת כתבי בי־דין), התשע״ח–2017}}.}}
{{ח:תת|(ח)}} שר הפנים ימנה ועדה, בראשות שופט בדימוס או מי שכשיר להתמנות לשופט בית משפט שלום, אשר תייעץ לו לעניין החלטות והגשת בקשות לפי סעיף זה.
{{ח:תת|(ח1)}} שר הפנים ידווח לוועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת, אחת לשנה, על אלה:
{{ח:תתת|(1)}} המקרים שבהם התקיימו הנסיבות כאמור בסעיף קטן (ב1)(1)(א) ו־(ב) ולא הוגשה בקשה לביטול האזרחות לבית המשפט והנימוקים לכך;
{{ח:תתת|(2)}} החלטות בית המשפט בבקשות לפי סעיף קטן (ב1).
{{ח:תת|(ט)}} השר, באישור ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת, רשאי לשנות את {{ח:פנימי|תוספת|התוספת}}.

{{ח:סעיף|11א|סמכות בית משפט שהרשיע אדם לבטל אזרחות|תיקון: תשע״א, תשע״ו, תשע״ז}}
{{ח:תת|(א)}} הורשע אדם בעבירה וקבע בית המשפט כי העבירה היא מעשה טרור כהגדרתו {{ח:חיצוני|חוק המאבק בטרור|בחוק המאבק בטרור}}, או הורשע בעבירה לפי {{ח:חיצוני|חוק העונשין#סעיף 97|סעיפים 97 עד 99}}, {{ח:חיצוני|חוק העונשין#סעיף 101|101}}, {{ח:חיצוני|חוק העונשין#סעיף 112|112}} {{ח:חיצוני|חוק העונשין#סעיף 113|או 113(ב) לחוק העונשין, התשל״ז–1977}}, רשאי בית המשפט, לבקשת שר הפנים, לבטל את אזרחותו הישראלית, נוסף על כל עונש אחר, ובלבד שעקב ביטול האזרחות הישראלית לא ייוותר אותו אדם חסר כל אזרחות, ואם ייוותר חסר כל אזרחות כאמור – יינתן לו רישיון לישיבה בישראל, כפי שיורה שר הפנים; לעניין סעיף זה, חזקה על מי שיושב דרך קבע מחוץ לישראל כי לא ייוותר חסר כל אזרחות.
{{ח:תת|(ב)}} על בקשה לביטול אזרחות כאמור בסעיף זה ועל ביטולה יחולו הוראות {{ח:פנימי|סעיף 11|סעיף 11(ג) ו־(ו)}}, בשינויים המחויבים.
{{ח:תת|(ג)}} אין בהוראות סעיף זה כדי לפגוע בסמכות שר הפנים לפי {{ח:פנימי|סעיף 11|סעיף 11(א)}}.

{{ח:סעיף|12|קיום אחריות}}
{{ח:ת}} איבוד האזרחות הישראלית אינו פוטר מאחריות שנובעת מאזרחות ישראלית ונוצרה לפני שאבדה האזרחות.

{{ח:קטע2|פרק 3|פרק שלישי: הוראות נוספות}}

{{ח:סעיף|13|פירושים|תיקון: תש״ם, תשנ״ו}}
{{ח:ת}} בחוק זה –
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”בגיר“ פירושו – אדם בגיל שמונה עשרה ומעלה או אדם נשוי אף אם לא מלאו לו שמונה עשרה שנה;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”קטין“ פירושו – אדם בגיל שלמטה משמונה עשרה והוא אינו נשוי;
{{ח:ת}} בחוק זה, למעט לענין {{ח:פנימי|סעיף 4|סעיף 4}} – ”ילד“ כולל ילד שאומץ, ו”הורים“ כוללים מאמצים של ילד מאומץ;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”אזרחות חוץ“ כוללת נתינות חוץ, ו”אזרח חוץ“ כולל נתין חוץ, אך אינו כולל נתין ארצישראלי.

{{ח:סעיף|14|אזרחות כפולה ומקום מגורים כפול}}
{{ח:תת|(א)}} פרט לענין התאזרחות, אין רכישת אזרחות ישראלית תלויה בויתור על אזרחות קודמת.
{{ח:תת|(ב)}} אזרח ישראלי שהוא גם אזרח חוץ, רואים אותו, לענין חוקי ישראל, כאזרח ישראלי.
{{ח:תת|(ג)}} תושב ישראל הגר בחוץ לארץ, רואים אותו, לענין חוק זה, כתושב ישראל כל עוד לא השתקע בחוץ לארץ.

{{ח:סעיף|15|תעודה ורישום|תיקון: תש״ם}}
{{ח:תת|(א)}} אזרח ישראלי רשאי לקבל משר הפנים תעודה המעידה על היותו אזרח ישראלי.
{{ח:תת|(ב)}} אזרחותו הישראלית של אדם תצויין בתעודת הזהות שלו זולת אם ביקש שלא לציין זאת.

{{ח:סעיף|15א|ערר לבית הדין לעררים|תיקון: תשע״א־2}}
{{ח:ת}} החלטה לפי חוק זה של רשות המנויה {{ח:חיצוני|חוק הכניסה לישראל#תוספת 2|בתוספת לחוק הכניסה לישראל, התשי״ב–1952}}, בעניינים המנויים {{ח:חיצוני|חוק הכניסה לישראל#תוספת 2|באותה תוספת}}, ניתנת לערר לפי הוראות {{ח:חיצוני|חוק הכניסה לישראל#פרק 4-1|פרק רביעי 1 לחוק האמור}}.

{{ח:סעיף|16|עבירות}}
{{ח:ת}} מי שמסר ביודעין פרטים כוזבים בענין הנוגע לרכישתה או לאיבודה של האזרחות הישראלית, שלו או של אחר, דינו – מאסר עד ששה חדשים או קנס עד חמש מאות לירות או שני הענשים כאחד.

{{ח:סעיף|17|ביצוע ותקנות}}
{{ח:תת|(א)}} שר הפנים ממונה על ביצוע חוק זה, והוא רשאי להתקין תקנות בכל הנוגע לביצועו, לרבות תשלום אגרות והפטור מתשלומן.
{{ח:תת|(ב)}} שר המשפטים רשאי להתקין תקנות בנוגע לדיון בבית המשפט המחוזי לפי חוק זה, לרבות הערעור על החלטות בית המשפט.
{{ח:ת}} {{ח:הערה|פורסמו {{ח:חיצוני|תקנות האזרחות|תקנות האזרחות, תשכ״ט–1968}}.}}

{{ח:סעיף|18|ביטול, תיאום חוקים ואישור תוקף}}
{{ח:תת|(א)}} דברי המלך על הנתינות הפלשתינאית (א״י), 1925–1949, בטלים מיום הקמת המדינה.
{{ח:תת|(ב)}} כל הוראת חוק שבה מדובר בנתינות ארצישראלית או בנתינים ארצישראליים תיקרא מעתה כאילו מדובר בה באזרחות ישראלית או באזרחים ישראליים.
{{ח:תת|(ג)}} כל דבר שנעשה בתקופה שבין הקמת המדינה ובין יום תחילת תקפו של חוק זה, רואים אותו כשריר וקיים, אם היה שריר וקיים אילו היה חוק זה בתקפו בזמן שהדבר נעשה.

{{ח:סעיף|19|תחילת תוקף}}
{{ח:תת|(א)}} חוק זה ייכנס לתקפו ביום כ״א בתמוז תשי״ב (14 ביולי 1952).
{{ח:תת|(ב)}} שר הפנים רשאי להתקין, עוד לפני אותו יום, תקנות בדבר מתן הצהרות לפי {{ח:פנימי|סעיף 2|סעיף 2(ג)(2)}}.

{{ח:קטע2|תוספת|תוספת|תיקון: תשס״ח}}
{{ח:קטע4||{{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 11|סעיף 11}})}}}}

{{ח:סעיף*}}
{{ח:ת}} איראן, אפגניסטן, לבנון, לוב, סודאן, סוריה, עיראק, פקיסטן, תימן, שטח רצועת עזה.

{{ח:חתימות|נתקבל בכנסת ביום ו׳ בניסן תשי״ב (1 באפריל 1952).}}
* '''משה שרת'''
שר החוץ
ממלא מקום ראש הממשלה
* '''משה שפירא'''
שר הפנים
* '''יוסף שפרינצק'''
יושב ראש הכנסת
ממלא מקום נשיא המדינה
{{ח:סוגר}}
{{ח:סוף}}
{{חוקי אזרחות, תושבות וכניסה לישראל}}

[[קטגוריה:בוט חוקים]]