חוק הכניסה לישראל

{{ח:התחלה}}
{{ח:כותרת|חוק הכניסה לישראל, תשי״ב–1952}}

{{ח:פתיח-התחלה}}
{{ח:מאגר|2000324}} '''חוקים קודמים:''' ''פקודת העליה:'' {{ח:תיבה|חא״י כרך ב׳ פרק ס״ז, עמ׳ 723|פקודת העליה|https://fs.knesset.gov.il/0/law/0_lsr_563379.pdf}}; {{ח:תיבה|ע״ר 1937, תוס׳ 1, 69|פקודת ההוצאה המתוקנת של החוקים (תקונים), 1937|https://fs.knesset.gov.il/0/law/0_lsr_561094.pdf}}, {{ח:תיבה|243|תקון|https://fs.knesset.gov.il/0/law/0_lsr_561205.pdf}}; {{ח:תיבה|1938, תוס׳ 1, 122|תקון|https://fs.knesset.gov.il/0/law/0_lsr_561355.pdf}}; {{ח:תיבה|1939, תוס׳ 1, 22|תקון|https://fs.knesset.gov.il/0/law/0_lsr_561405.pdf}}, {{ח:תיבה|23|תקון מס׳ 2|https://fs.knesset.gov.il/0/law/0_lsr_561408.pdf}}, {{ח:תיבה|35|תקון מס׳ 3|https://fs.knesset.gov.il/0/law/0_lsr_561429.pdf}}, {{ח:תיבה|67|תקון מס׳ 4|https://fs.knesset.gov.il/0/law/0_lsr_561447.pdf}}, {{ח:תיבה|87|תקון מס׳ 5|https://fs.knesset.gov.il/0/law/0_lsr_561465.pdf}}. ''פקודת העליה, 1941:'' {{ח:תיבה|ע״ר 1941, תוס׳ 1, 5|פקודת העליה|https://fs.knesset.gov.il/0/law/0_lsr_561686.pdf}}; {{ח:תיבה|ע״ר תש״ח, 3|מנשר מועצת המדינה הזמנית}}; {{ח:תיבה|ע״ר תש״ח, תוס׳ א׳, 3|פקודת סדרי השלטון והמשפט|https://fs.knesset.gov.il/0/law/0_lsr_312670.pdf}}.

'''חוק חדש:''' {{ח:תיבה|ס״ח תשי״ב, 354|חוק הכניסה לישראל|https://fs.knesset.gov.il/2/law/2_lsr_211754.pdf}}; {{ח:תיבה|תשי״ג, 3|ת״ט|https://fs.knesset.gov.il/2/law/2_lsr_ec_317329.pdf}}; {{ח:תיבה|תשכ״ו, 52|תיקון|https://fs.knesset.gov.il/6/law/6_lsr_208478.pdf}}; {{ח:תיבה|תש״ם, 227|תיקון מס׳ 4 לחוק האזרחות|https://fs.knesset.gov.il/9/law/9_lsr_207894.pdf}}; {{ח:תיבה|תשמ״ה, 213|תיקון מס׳ 4|https://fs.knesset.gov.il/11/law/11_lsr_210424.pdf}}; {{ח:תיבה|תשנ״ד, 94|חוק איסור הלנה (תיקוני חקיקה – הוראות שעה)|https://fs.knesset.gov.il/13/law/13_lsr_211032.pdf}}; {{ח:תיבה|תשנ״ה, 65|חוק יישום ההסכם בדבר רצועת עזה ואזור יריחו (סמכויות שיפוט והוראות אחרות) (תיקוני חקיקה)|https://fs.knesset.gov.il/13/law/13_lsr_211074.pdf}}, {{ח:תיבה|118|חוק איסור הלנה (תיקוני חקיקה – הוראות שעה)|https://fs.knesset.gov.il/13/law/13_lsr_211093.pdf}}; {{ח:תיבה|תשנ״ו, 39|חוק יישום הסכם הביניים בדבר הגדה המערבית ורצועת עזה (סמכויות שיפוט והוראות אחרות) (תיקוני חקיקה)|https://fs.knesset.gov.il/13/law/13_lsr_211269.pdf}}, {{ח:תיבה|168|חוק שהייה שלא כדין (איסור סיוע) (הוראות שעה)|https://fs.knesset.gov.il/13/law/13_lsr_211312.pdf}}; {{ח:תיבה|תשנ״ז, 88|תיקון לחוק שהייה שלא כדין (איסור סיוע) (הוראות שעה)|https://fs.knesset.gov.il/14/law/14_lsr_211389.pdf}}; {{ח:תיבה|תשנ״ח, 160|תיקון מס׳ 2 לחוק שהייה שלא כדין (איסור סיוע) (הוראות שעה)|https://fs.knesset.gov.il/14/law/14_lsr_211564.pdf}}, {{ח:תיבה|306|תיקון מס׳ 3 לחוק שהייה שלא כדין (איסור סיוע) (הוראות שעה)|https://fs.knesset.gov.il/14/law/14_lsr_211538.pdf}}; {{ח:תיבה|תש״ס, 97|חוק ההסדרים במשק מדינת ישראל (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנת התקציב 2000)|https://fs.knesset.gov.il/15/law/15_lsr_300181.pdf}}, {{ח:תיבה|176|תיקון מס׳ 4 לחוק שהייה שלא כדין (איסור סיוע) (הוראות שעה)|https://fs.knesset.gov.il/15/law/15_lsr_300204.pdf}}; {{ח:תיבה|תשס״א, 150|תיקון מס׳ 5 לחוק שהייה שלא כדין (איסור סיוע) (הוראת שעה – פעם רביעית)|https://fs.knesset.gov.il/15/law/15_lsr_300333.pdf}}, {{ח:תיבה|229|חוק ההסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנת הכספים 2001)|https://fs.knesset.gov.il/15/law/15_lsr_300363.pdf}}, {{ח:תיבה|382|תיקון מס׳ 6 לחוק שהייה שלא כדין (איסור סיוע) (הוראות שעה)|https://fs.knesset.gov.il/15/law/15_lsr_300369.pdf}}, {{ח:תיבה|502|תיקון מס׳ 9|https://fs.knesset.gov.il/15/law/15_lsr_300404.pdf}}, {{ח:תיבה|566|תיקון מס׳ 7 לחוק שהייה שלא כדין (תיקוני חקיקה) (הוראות שעה)|https://fs.knesset.gov.il/15/law/15_lsr_300413.pdf}}; {{ח:תיבה|תשס״ג, 189|חוק ההסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנת הכספים 2003)|https://fs.knesset.gov.il/15/law/15_lsr_300607.pdf}}, {{ח:תיבה|541|תיקון מס׳ 11|https://fs.knesset.gov.il/16/law/16_lsr_299810.pdf}}; {{ח:תיבה|תשס״ד, 312|תיקון מס׳ 12|https://fs.knesset.gov.il/16/law/16_lsr_299632.pdf}}, {{ח:תיבה|418|תיקון מס׳ 13|https://fs.knesset.gov.il/16/law/16_lsr_299610.pdf}}; {{ח:תיבה|תשס״ה, 258|תיקון מס׳ 8 לחוק שהייה שלא כדין (איסור סיוע) (הוראת שעה)|https://fs.knesset.gov.il/16/law/16_lsr_299957.pdf}}, {{ח:תיבה|419|חוק המדיניות הכלכלית לשנת הכספים 2005 (תיקוני חקיקה)|https://fs.knesset.gov.il/16/law/16_lsr_301004.pdf}}, {{ח:תיבה|746|תיקון מס׳ 15 לחוק בתי משפט לענינים מינהליים|https://fs.knesset.gov.il/16/law/16_lsr_299627.pdf}}; {{ח:תיבה|תשס״ו, 256|תיקון מס׳ 9 לחוק שהייה שלא כדין (איסור סיוע) (הוראת שעה)|https://fs.knesset.gov.il/16/law/16_lsr_300022.pdf}}; {{ח:תיבה|תשס״ז, 12|תיקון מס׳ 16|https://fs.knesset.gov.il/17/law/17_lsr_300028.pdf}}, {{ח:תיבה|146|תיקון מס׳ 10 לחוק שהייה שלא כדין (איסור סיוע) (הוראות שעה)|https://fs.knesset.gov.il/17/law/17_lsr_300648.pdf}}; {{ח:תיבה|תשס״ח, 387|תיקון מס׳ 11 לחוק שהייה שלא כדין (איסור סיוע) (הוראות שעה)|https://fs.knesset.gov.il/17/law/17_lsr_300857.pdf}}, {{ח:תיבה|645|תיקון מס׳ 17|https://fs.knesset.gov.il/17/law/17_lsr_300897.pdf}}; {{ח:תיבה|תשס״ט, 138|תיקון מס׳ 12 לחוק שהייה שלא כדין (איסור סיוע) (הוראות שעה)|https://fs.knesset.gov.il/18/law/18_lsr_301041.pdf}}, {{ח:תיבה|175|חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום התכנית הכלכלית לשנים 2009 ו־2010)|https://fs.knesset.gov.il/18/law/18_lsr_301061.pdf}}; {{ח:תיבה|תש״ע, 446|תיקון מס׳ 13 לחוק שהייה שלא כדין (איסור סיוע) (הוראות שעה)|https://fs.knesset.gov.il/18/law/18_lsr_301164.pdf}}, {{ח:תיבה|497|תיקון מס׳ 12 לחוק עובדים זרים|https://fs.knesset.gov.il/18/law/18_lsr_301042.pdf}}; {{ח:תיבה|תשע״א, 757|תיקון מס׳ 20|https://fs.knesset.gov.il/18/law/18_lsr_301941.pdf}}, {{ח:תיבה|926|תיקון מס׳ 21|https://fs.knesset.gov.il/18/law/18_lsr_301284.pdf}}, {{ח:תיבה|1068|תיקון מס׳ 22|https://fs.knesset.gov.il/18/law/18_lsr_301295.pdf}}; {{ח:תיבה|תשע״ב, 194|תיקון מס׳ 23|https://fs.knesset.gov.il/18/law/18_lsr_301387.pdf}}, {{ח:תיבה|203|תיקון מס׳ 14 לחוק שהייה שלא כדין (איסור סיוע) (הוראות שעה)|https://fs.knesset.gov.il/18/law/18_lsr_301417.pdf}}, {{ח:תיבה|608|תיקון מס׳ 11 לחוק בתי דין מינהליים|https://fs.knesset.gov.il/18/law/18_lsr_301481.pdf}}; {{ח:תיבה|תשע״ד, 415|תיקון מס׳ 25|https://fs.knesset.gov.il/19/law/19_lsr_301952.pdf}}; {{ח:תיבה|תשע״ו, 630|תיקון מס׳ 26|https://fs.knesset.gov.il/20/law/20_lsr_323699.pdf}}; {{ח:תיבה|תשע״ז, 414|תיקון מס׳ 27|https://fs.knesset.gov.il/20/law/20_lsr_369443.pdf}}, {{ח:תיבה|458|תיקון מס׳ 28|https://fs.knesset.gov.il/20/law/20_lsr_381202.pdf}}; {{ח:תיבה|תשע״ח, 62|חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט) (הוראת שעה)|https://fs.knesset.gov.il/20/law/20_lsr_395792.pdf}}, {{ח:תיבה|220|תיקון מס׳ 29 והוראות שעה|https://fs.knesset.gov.il/20/law/20_lsr_491462.pdf}}, {{ח:תיבה|228|תיקון מס׳ 30|https://fs.knesset.gov.il/20/law/20_lsr_491468.pdf}}, {{ח:תיבה|668|תיקון מס׳ 31|https://fs.knesset.gov.il/20/law/20_lsr_501329.pdf}}, {{ח:תיבה|706|תיקון מס׳ 32|https://fs.knesset.gov.il/20/law/20_lsr_502446.pdf}}; {{ח:תיבה|ק״ת תש״ף, 808|תקנות שעת חירום (דיון בבתי הדין לפי חוק הכניסה לישראל בשל התפשטות נגיף הקורונה)|https://olaw.org.il/takanot/takanot-8401.pdf}}; {{ח:תיבה|ס״ח תשפ״א, 378|הוראת שעה – נגיף הקורונה החדש|https://fs.knesset.gov.il/24/law/24_lsr_604636.pdf}}; {{ח:תיבה|תשפ״ב, 811|חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה)|https://fs.knesset.gov.il/24/law/24_lsr_622751.pdf}}, {{ח:תיבה|1156|תיקון מס׳ 34 – הוראת שעה – נגיף הקורונה החדש|https://fs.knesset.gov.il/24/law/24_lsr_808881.pdf}}; {{ח:תיבה|תשפ״ג, 55|חוק לביטול אזרחותו או תושבותו של פעיל טרור שמקבל תגמול עבור ביצוע מעשה הטרור (תיקוני חקיקה)|https://fs.knesset.gov.il/25/law/25_lsr_1840587.pdf}}, {{ח:תיבה|62|תיקון מס׳ 36|https://fs.knesset.gov.il/25/law/25_lsr_1862469.pdf}}, {{ח:תיבה|518|תיקון מס׳ 37 – הוראת שעה – נגיף הקורונה החדש|https://fs.knesset.gov.il/25/law/25_lsr_2863922.pdf}}; {{ח:תיבה|תשפ״ד, 794|תיקון מס׳ 38|https://fs.knesset.gov.il/25/law/25_lsr_4303107.pdf}}, {{ח:תיבה|908|תיקון מס׳ 39|https://fs.knesset.gov.il/25/law/25_lsr_4546300.pdf}}; {{ח:תיבה|תשפ״ה, 314|תיקון מס׳ 40|https://fs.knesset.gov.il/25/law/25_lsr_5752352.pdf}}, {{ח:תיבה|668|תיקון מס׳ 41|https://fs.knesset.gov.il/25/law/25_lsr_7267247.pdf}}, {{ח:תיבה|725|חוק איסור שהייה וישיבה בישראל שלא כדין (תיקוני חקיקה)|https://fs.knesset.gov.il/25/law/25_lsr_7695735.pdf}}; {{ח:תיבה|תשפ״ו, 22|תיקון מס׳ 43 והוראת שעה – חרבות ברזל|https://fs.knesset.gov.il/25/law/25_lsr_9851546.pdf}}.

''שינוי התוספות:'' {{ח:תיבה|ק״ת תשע״ד, 1162|שינוי התוספת לחוק (הוראת שעה)|https://olaw.org.il/takanot/takanot-7380.pdf}}; {{ח:תיבה|תשע״ו, 1182|שינוי התוספת לחוק (הוראת שעה) [תשע״ד] (תיקון)|https://olaw.org.il/takanot/takanot-7663.pdf}}; {{ח:תיבה|תשע״ז, 343|שינוי התוספת לחוק (הוראת שעה) [תשע״ד] (תיקון)|https://olaw.org.il/takanot/takanot-7745.pdf}}; {{ח:תיבה|תשע״ח, 728|שינוי התוספת לחוק (הוראת שעה) [תשע״ד] (תיקון)|https://olaw.org.il/takanot/takanot-7916.pdf}}.
{{ח:סוגר}}
{{ח:מפריד}}

{{ח:קטע2||תוכן עניינים}}

{{ח:פנימי|פרק 1|פרק ראשון: רשות כניסה וישיבה}}

{{ח:פנימי|פרק 2|פרק שני: סדרי כניסה וסדרי יציאה}}

{{ח:פנימי|פרק 3|פרק שלישי: ביטול אשרות ועבירות}}

{{ח:פנימי|פרק 3 סימן א|סימן א׳: ביטול אשרות}}

{{ח:פנימי|פרק 3 סימן ב|סימן ב׳: עבירות שונות}}

{{ח:פנימי|פרק 3 סימן ג|סימן ג׳: הסעה שלא כדין}}

{{ח:פנימי|פרק 3 סימן ד|סימן ד׳: סדרי דין מיוחדים}}

{{ח:פנימי|פרק 3 סימן ה|סימן ה׳: הלנה והעסקה שלא כדין}}

{{ח:פנימי|פרק 3 סימן ו|סימן ו׳: הוראות שונות}}

{{ח:פנימי|פרק 4|פרק רביעי: הרחקה ומשמורת}}

{{ח:פנימי|פרק 4 סימן א|סימן א׳: הרחקה, משמורת ושחרור בערובה}}

{{ח:פנימי|פרק 4 סימן ב|סימן ב׳: בית דין לביקורת משמורת של שוהים שלא כדין}}

{{ח:פנימי|פרק 4-1|פרק רביעי 1: בית דין לעררים}}

{{ח:פנימי|פרק 5|פרק חמישי: הוראות שונות}}

{{ח:פנימי|תוספת 1|תוספת ראשונה}}

{{ח:פנימי|תוספת 2|תוספת שנייה}}

{{ח:קטע2|פרק 1|פרק ראשון: רשות כניסה וישיבה}}

{{ח:סעיף|1|הוראות כלליות|תיקון: תשכ״ו}}
{{ח:תת|(א)}} מי שאיננו אזרח ישראלי, תהיה כניסתו לישראל על פי אשרת עולה או על פי אשרה לפי חוק זה.
{{ח:תת|(ב)}} מי שאיננו אזרח ישראלי או בעל אשרת עולה או תעודת עולה, תהיה ישיבתו בישראל על פי רשיון ישיבה לפי חוק זה.

{{ח:סעיף|2|סוגי אשרות ורשיונות ישיבה|תיקון: תשכ״ו, תש״ס, תשס״א־4, תשס״ג, תש״ע־2, תשע״א־2, תשע״ז־2, תשפ״ה}}
{{ח:תת|(א)}} שר הפנים רשאי לתת –
{{ח:תתת|(1)}} אשרה ורשיון לישיבת מעבר – עד לחמישה ימים;
{{ח:תתת|(2)}} אשרה ורשיון לישיבת ביקור – עד לשלושה חדשים;
{{ח:תתת|(3)}} אשרה ורשיון לישיבת ארעי – עד לשלוש שנים;
{{ח:תתת|(4)}} אשרה ורשיון לישיבת קבע;
{{ח:תתת|(5)}} רישיון זמני לישיבת ביקור למי שנמצא בישראל בלי רישיון ישיבה וניתן עליו צו הרחקה – עד ליציאתו מישראל או הרחקתו ממנה.
{{ח:תת|(ב)}} אשרה ורישיון לישיבת מעבר או לישיבת ביקור יכול שיינתנו לקבוצת בני אדם בצוותא.
{{ח:תת|(ג)}} לא יינתנו אשרה ורישיון ישיבה לעובד זר כהגדרתו {{ח:חיצוני|חוק עובדים זרים#פרק ד1|בפרק ד׳1 לחוק עובדים זרים, התשנ״א–1991}} (בחוק זה – חוק עובדים זרים), אלא אם כן המבקש להעסיק את העובד הזר מחזיק בהיתר לפי {{ח:חיצוני|חוק עובדים זרים#סעיף 1יג|סעיף 1יג לחוק עובדים זרים}}, ורשאי שר הפנים לקבוע כי לגבי עובדים זרים בתפקידים מסוימים שקבע או לגבי סוגי עובדים שקבע, מתן אשרה או רישיון ישיבה אינו טעון היתר כאמור; שר הפנים יציין באשרה וברישיון הישיבה שניתנו לעובד זר את תחום עיסוקו.
{{ח:תת}} {{ח:הערה|פורסם {{ח:חיצוני|צו הכניסה לישראל (פטור מקבלת היתר למתן אשרה ורישיון ישיבה לעובד זר)|צו הכניסה לישראל (פטור מקבלת היתר למתן אשרה ורישיון ישיבה לעובד זר), התשע״א–2010}}.}}
{{ח:תת}} {{ח:הערה|פורסמו {{ח:חיצוני|תקנות הכניסה לישראל (פטור מהיתר למתן אשרה ורישיון ישיבה לסוגי עובדים זרים)|תקנות הכניסה לישראל (פטור מהיתר למתן אשרה ורישיון ישיבה לסוגי עובדים זרים), התשע״ג–2013}}.}}
{{ח:תת}} {{ח:הערה|פורסמו {{ח:חיצוני|תקנות הכניסה לישראל (פטור מקבלת היתר למתן אשרה ורישיון ישיבה לעובד זר למשתתף תכנית זהות)|תקנות הכניסה לישראל (פטור מקבלת היתר למתן אשרה ורישיון ישיבה לעובד זר למשתתף תכנית זהות), התשע״ו–2016}}.}}
{{ח:תת|(ד)}} לא יינתנו אשרה ורישיון ישיבה מכל סוג שהוא, לאדם שאינו אזרח ישראלי או בעל רישיון לישיבת קבע במדינת ישראל, אם הוא, הארגון או הגוף שהוא פועל בעבורם עשה ביודעין אחד מאלה:
{{ח:תתת|(1)}} פרסם קריאה פומבית להטלת חרם על מדינת ישראל, כהגדרתו {{ח:חיצוני|חוק למניעת פגיעה במדינת ישראל באמצעות חרם|בחוק למניעת פגיעה במדינת ישראל באמצעות חרם, התשע״א–2011}}, או התחייב להשתתף בחרם כאמור;
{{ח:תתת|(2)}} פרסם, בכתב או בעל פה, דברי הכחשת השואה כמשמעותם {{ח:חיצוני|חוק איסור הכחשת השואה|בחוק איסור הכחשת השואה, התשמ״ו–1986}};
{{ח:תתת|(3)}} פרסם, בכתב או בעל פה, דברי הכחשת טבח 7 באוקטובר 2023 (טבח שמיני עצרת) כמשמעותם {{ח:חיצוני|חוק איסור הכחשת אירועי טבח 7 באוקטובר 2023 (טבח שמיני עצרת)|בחוק איסור הכחשת אירועי טבח 7 באוקטובר 2023 (טבח שמיני עצרת), התשפ״ה–2025}};
{{ח:תתת|(4)}} פרסם, בכתב או בעל פה, דברי תמיכה בהעמדה לדין של אזרחים ישראלים במדינת חוץ או בבית דין בין־לאומי בשל פעולות שעשו במסגרת תפקידם בצבא הגנה לישראל או באחת מזרועות הביטחון של מדינת ישראל.
{{ח:תת|(ה)}} על אף האמור בסעיף קטן (ד), שר הפנים רשאי לתת אשרה ורישיון ישיבה כאמור באותו סעיף קטן, מטעמים מיוחדים שיירשמו.

{{ח:סעיף|3|הארכת אשרות ורשיונות ישיבה|תיקון: תשי״ג}}
{{ח:ת}} שר הפנים רשאי להאריך –
{{ח:תת|(1)}} רשיון לישיבת מעבר, ובלבד שסך־כל תקופות ההארכה לא תעלה על עשרה ימים;
{{ח:תת|(2)}} רשיון לישיבת ביקור, ובלבד שסך־כל תקופות ההארכה לא יעלה על שנתיים;
{{ח:תת|(3)}} רשיון לישיבת ארעי, ובלבד שתקופת כל הארכה לא תעלה על שנתיים.

{{ח:סעיף|3א|הארכת אשרות ורישיונות ישיבה לעובד זר, והגבלת מתן אשרות ורישיונות חוזרים|תיקון: תשס״ג־2, תשס״ד־2, תשע״א, תשע״א־2, תשע״ז, תשע״ח־5, תשפ״א, תשפ״ב־2, תשפ״ג־3, תשפ״ו}}
{{ח:תת|(א)}} על אף הוראות {{ח:פנימי|סעיף 3|סעיף 3(2)}} רשאי שר הפנים להאריך רישיון לישיבת ביקור שניתן לעובד זר לתקופות שלא יעלו, יחד, על חמש שנים, ובלבד שתקופת ההארכה הראשונה לא תעלה על שנתיים ושכל אחת מתקופות ההארכה שלאחריה לא תעלה על שנה אחת.
{{ח:תת|(ב)}} הוארך לפי הוראות סעיף קטן (א) רישיון לישיבת ביקור שניתן לעובד זר לשם העסקתו במתן טיפול סיעודי, לתקופה כוללת של חמש שנים (בסעיף קטן זה – תקופת ההארכה הכוללת), רשאי שר הפנים להאריך את הרישיון לשם המשך העסקתו של העובד הזר במתן טיפול סיעודי לאותו מטופל, לתקופות נוספות שלא יעלו על שנה כל אחת, בהתקיים התנאים המפורטים להלן:
{{ח:תתת|(1)}} העובד הזר הועסק במתן טיפול סיעודי לאותו מטופל, ברציפות, במשך השנה שבתכוף לפני תום תקופת ההארכה הכוללת;
{{ח:תתת|(2)}} גורם מוסמך נתן, לאחר שנפגש עם המטופל כמקום מגוריו, חוות דעת בכתב בדרך שקבע השר, כי הפסקת העסקתו של העובד הזר במתן טיפול סיעודי לאותו מטופל תגרום לפגיעה קשה במטופל; בפסקה זו, ”הגורם המוסמך“ – עובד סוציאלי בעל כישורים כפי שקבע שר הפנים, רופא או אח מוסמך או עובד סוציאלי שיש לו שלוש שנות ותק לפחות והוא בעל תפקיד בכיר כהגדרתו {{ח:חיצוני|חוק שירות התעסוקה#סעיף 62|בסעיף 62 לחוק שירות התעסוקה, התשי״ט–1959}}, בלשכה פרטית בעלת היתר מיוחד לתיווך ולטיפול בעובדים זרים בענף הסיעוד לפי {{ח:חיצוני|חוק שירות התעסוקה#סעיף 65|סעיף 65 לחוק האמור}}.
{{ח:תת|(ב1)|(1)}} על אף האמור בסעיפים קטנים (א) ו־(ב), שר הפנים רשאי להאריך רישיון לישיבת ביקור לשם העסקה של עובד זר שחלפו 63 חודשים מיום כניסתו לישראל לראשונה באשרת עובד זמני בענף הסיעוד, לשם העסקתו במתן טיפול סיעודי למטופל בעל היתר להעסקת עובד זר לפי {{ח:חיצוני|חוק עובדים זרים#סעיף 1יג|סעיף 1יג לחוק עובדים זרים}} (להלן – מטופל סיעודי), מטעמים הומניטריים מיוחדים וחריגים המתקיימים במטופל הסיעודי והקשורים למורכבות או לייחודיות הטיפול הסיעודי הנדרש לו או לנסיבות אישיות אחרות של המטופל, ובלבד שבמועד הגשת הבקשה לא חלפו למעלה מ־90 ימים מיום סיום תקופת העסקתו החוקית האחרונה בישראל של העובד הזר שמבקשים להאריך את רישיונו והתקיימו לגביו תנאים אלה:
{{ח:תתתת|(א)}} בתקופת שהותו בישראל הועסק העובד הזר כדין אצל מטופל סיעודי מסוים 24 חודשים רצופים לפחות; לעניין זה, יראו מעבר בין מטופלים בעקבות פטירת מטופל או מעבר המטופל למוסד סיעודי כאילו המשיך העובד הזר לטפל באותו מטופל ברציפות;
{{ח:תתתת|(ב)}} העובד הזר סיים את תקופת העסקתו האחרונה בישראל לפני מועד הגשת הבקשה לפי סעיף זה, בעקבות פטירת המטופל הסיעודי שבו טיפל או בעקבות מעבר קבוע של המטופל הסיעודי למוסד סיעודי;
{{ח:תתתת|(ג)}} בעת הגשת הבקשה לפי סעיף זה, לא עברו 8 שנים מיום כניסתו לישראל לראשונה של העובד הזר לעבודה בענף הסיעוד;
{{ח:תתתת|(ד)}} לא התקבלה החלטה קודמת של שר הפנים להארכת רישיונו של העובד הזר לפי סעיף קטן זה, למעט החלטה להאריך רישיון לישיבת ביקור לשם טיפול בבן זוג של המטופל הסיעודי שהתגורר יחד עם המטופל הסיעודי בעת העסקת העובד הזר;
{{ח:תתתת|(ה)}} הוועדה שמונתה לפי הוראות פסקה (2) המליצה לשר הפנים על הארכת הרישיון של העובד הזר; המליצה הוועדה שלא להאריך את הרישיון – תידחה הבקשה והעובד הזר ייצא מישראל בתוך 30 ימים ממועד ההודעה על דחיית בקשתו כאמור.
{{ח:תתת|(1א)}} על אף האמור בפסקה (1), שר הפנים רשאי להאריך את רישיון הישיבה של עובד זר לשם טיפול במטופל שגילו, במועד הגשת הבקשה, אינו עולה על גיל פרישת חובה, כמשמעותו {{ח:חיצוני|חוק גיל פרישה|בחוק גיל פרישה, התשס״ד–2004}}, והוא אחד מהמפורטים להלן, אף אם לא התקיימו התנאים המנויים בפסקה (1)(א), (ב) או (ד), ולעניין פסקה (1)(ג), במקום ”8 שנים“ יקראו ”13 שנים“:
{{ח:תתתת|(א)}} מטופל סיעודי הזכאי לקצבת שירותים מיוחדים מהמוסד לביטוח לאומי בשיעור של 188% לפחות;
{{ח:תתתת|(ב)}} נכה צה״ל או נפגע פעולת איבה שהוכר כנכה סיעודי בדרגת נכות 100% מיוחדת;
{{ח:תתתת|(ג)}} ילד נכה הזכאי לקצבת ילד נכה מהמוסד לביטוח לאומי בשיעור של 188% לפחות;
{{ח:תתתת|(ד)}} מי שהמוסד לביטוח לאומי הכיר בו כמטופל סיעודי עקב פגיעה בעבודה, כהגדרתה {{ח:חיצוני|חוק הביטוח הלאומי#סעיף 79|בסעיף 79 לחוק הביטוח הלאומי [נוסח משולב], התשנ״ה–1995}}, והוא תלוי לחלוטין בעזרת הזולת בביצוע כל פעולות היום־יום.
{{ח:תתת|(1ב)}} {{ח:הערה|(הוראת שעה ל־4 חודשים מיום 19.11.2025):}}
{{ח:תתתת|(א)}} בפסקה זו –
{{ח:תתתת|סוג=הגדרה}} ”בקשה למעמד בישראל“ – כל אחת מאלה:
{{ח:תתתתתת|(1)}} בקשה להתאזרחות לפי {{ח:חיצוני|חוק האזרחות#סעיף 5|סעיפים 5 עד 8 לחוק האזרחות, התשי״ב–1952}};
{{ח:תתתתתת|(2)}} בקשה לקבלת תעודת עולה לפי {{ח:חיצוני|חוק השבות#סעיף 3|סעיף 3 לחוק השבות, התש״י–1950}};
{{ח:תתתתתת|(3)}} בקשה לקבלת אשרה ורישיון לפי {{ח:פנימי|סעיף 2|סעיף 2}}, למעט בקשה לקבלת אשרה ורישיון לישיבת ביקור לפי {{ח:פנימי|סעיף 2|סעיף 2(א)(2)}} למטרת עבודה זמנית בענף הסיעוד, למטרת ביקור או למטרה אחרת המצריכה שהות קצרה בלבד בישראל;
{{ח:תתתת|סוג=הגדרה}} ”הגורם המוסמך“ – עובד סוציאלי שיש לו שלוש שנות ותק לפחות והוא בעל תפקיד בכיר כהגדרתו {{ח:חיצוני|חוק שירות התעסוקה#סעיף 62|בסעיף 62 לחוק שירות התעסוקה, התשי״ט–1959}}, בלשכה פרטית בעלת היתר מיוחד לתיווך ולטיפול בעובדים זרים בענף הסיעוד לפי {{ח:חיצוני|חוק שירות התעסוקה#סעיף 65|סעיף 65 לחוק האמור}};
{{ח:תתתת|סוג=הגדרה}} ”הליך משפטי“ – ערר כמשמעותו {{ח:פנימי|סעיף 13כד|בסעיף 13כד}}, ערעור מינהלי לפי {{ח:פנימי|סעיף 13לא|סעיף 13לא}}, או בקשת רשות ערעור לפי {{ח:חיצוני|חוק בתי משפט לעניינים מינהליים#סעיף 12|סעיף 12(א) לחוק בתי משפט לעניינים מינהליים, התש״ס–2000}};
{{ח:תתתת|סוג=הגדרה}} ”התקופה הקובעת“ – התקופה שמיום כ״ב בתשרי התשפ״ד (7 באוקטובר 2023) עד יום כ״ב באלול התשפ״ה (15 בספטמבר 2025).
{{ח:תתתת|(ב)}} על אף האמור בפסקה (1), שר הפנים רשאי להאריך את רישיון הישיבה של עובד זר לשם המשך טיפול במטופל סיעודי, אם התקיימו התנאים שלהלן, והכול אף אם לא התקיימו התנאים המנויים בפסקה (1)(א) עד (ד), ובלבד שבמועד קליטת הבקשה כאמור בפסקת משנה (1) שלהלן לא עברו 13 שנים מיום כניסתו לישראל לראשונה של העובד הזר לעבודה בענף הסיעוד:
{{ח:תתתתת|(1)}} במהלך התקופה הקובעת נקלטה במערכת הממוחשבת של רשות האוכלוסין וההגירה בקשה להאריך את הרישיון או שניתנה החלטה לדחות את הבקשה;
{{ח:תתתתת|(2)}} המטופל הסיעודי הגיש בתוך שלושה חודשים מיום פרסומו של {{ח:חיצוני|https://fs.knesset.gov.il/25/law/25_lsr_9851546.pdf|חוק הכניסה לישראל (תיקון מס׳ 43 והוראת שעה – חרבות ברזל), התשפ״ו–2025}}, חוות דעת בכתב מהגורם המוסמך, שניתנה לאחר שהגורם המוסמך נפגש עם המטופל במקום מגוריו במהלך שלושת החודשים האמורים, הקובעת כי התקיימו כל אלה:
{{ח:תתתתתת|(א)}} העובד הזר הועסק בפועל במתן טיפול סיעודי לאותו מטופל אשר הגיש לגביו את הבקשה שהתקיימו לגביה הנסיבות המפורטות בפסקאות משנה (ב)(1) או (ג), במהלך התקופה הקובעת או בחלקה, ברציפות, עד למועד מתן חוות הדעת;
{{ח:תתתתתת|(ב)}} הפסקת העסקתו של העובד הזר במתן טיפול סיעודי לאותו מטופל עלולה לגרום לפגיעה קשה במטופל.
{{ח:תתתת|(ג)}} על אף האמור בפסקת משנה (ב)(1), שר הפנים רשאי להאריך רישיון בהתאם להוראות פסקת משנה (ב), אף אם ההחלטה לדחות את הבקשה להאריכו ניתנה לפני התקופה הקובעת, ובלבד שלא יאוחר מתום התקופה הקובעת הוגש נגד החלטת הדחייה הליך משפטי שהתקיים לגביו אחד מאלה:
{{ח:תתתתת|(1)}} נקבע בהליך המשפטי כי על העובד הזר לצאת מישראל בתקופה הקובעת או לאחריה;
{{ח:תתתתת|(2)}} נקבע בהליך המשפטי, בתקופה הקובעת או לאחריה, כי הבקשה להאריך את הרישיון תוחזר לרשות האוכלוסין וההגירה לעיון מחדש;
{{ח:תתתתת|(3)}} ההליך המשפטי תלוי ועומד.
{{ח:תתתת|(ד)}} לא יוארך לפי הוראות פסקה זו רישיון של עובד זר שמתקיים לגביו אחד מאלה:
{{ח:תתתתת|(1)}} הוא הגיש בקשה למעמד בישראל;
{{ח:תתתתת|(2)}} התקבלה בעניינו החלטה שלא להאריך רישיון לפי סעיף זה או {{ח:פנימי|סעיף 3|סעיף 3(2)}}, או החלטה לבטל רישיון לפי {{ח:פנימי|סעיף 11|סעיף 11(א) או (א1)}}.
{{ח:תתת|(2)}} שר הפנים ימנה ועדה, בראשות שופט בדימוס או מי שכשיר להתמנות לשופט בית משפט שלום, אשר תייעץ לו לעניין החלטות לפי סעיף קטן זה; הוועדה תשקול, בין השאר, את עמידתו של העובד הזר בתנאי רישיונו בעבר ותבחן חוות דעת לגבי עבודתו בישראל.
{{ח:תתת|(3)}} החלטות שר הפנים לפי סעיף קטן זה יהיו מנומקות.
{{ח:תתת|(4)}} שר הפנים יקבע בצו מכסה שנתית מרבית של רישיונות שיינתנו מטעמים הומניטריים לפי סעיף קטן זה.
{{ח:תתת}} {{ח:הערה|המכסה השנתית המרבית של רישיונות שיינתנו מטעמים הומניטריים מיוחדים {{ח:חיצוני|צו הכניסה לישראל (מכסה שנתית מרבית של רישיונות שיינתנו מטעמים הומניטריים מיוחדים לשנת 2024)|לשנת 2024}} היא 3,000; בשנת 2011, 100; בשנת 2012, 200; בשנים 2014 ו־2015, 5,000; בשנים 2016 ו־2017, 2,000; בשנים 2019 ו־2020, 1,500; בשנים 2021 ו־2022, 4,800; בשנת 2023, 3,500.}}
{{ח:תתת|(5)}} שר הפנים ידווח לוועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת, מדי שנה, על מספר הבקשות שאושרו או נדחו לפי סעיף קטן זה באותה שנה.
{{ח:תת|(ג)}} פקע תוקפו של רישיון לישיבת ביקור שניתן לעובד זר, לא יינתנו לאותו עובד זר אשרה ורישיון חדשים לישיבת ביקור לפי הוראות {{ח:פנימי|סעיף 2|סעיף 2(א)(2)}} לשם העסקתו בישראל, לתקופה המסתיימת לאחר תום חמש שנים ושלושה חודשים מיום שניתנו לו אשרה ורישיון כאמור, לראשונה, ולגבי עובד זר שמתקיימות לגביו הוראות סעיף קטן (ב) – לאחר שחדל לעסוק בטיפול באותו מטופל, ולא יוארך לפי הוראות סעיף זה, לתקופה המסתיימת כאמור, רישיון חדש לישיבת ביקור שניתן לו.
{{ח:תת|(ג1)}} על אף האמור בסעיף קטן (ג), רשאי שר הפנים להאריך רישיון לישיבת ביקור שניתנה לעובד זר, או להעניק לעובד זר אשרה ורישיון חדשים, לתקופות נוספות שלא יעלו על שנה כל אחת, אם מצא כי נתקיימו נסיבות מיוחדות וחריגות של תרומה של העובד הזר לכלכלה, למשק, לתרבות, לספורט או לחברה, לאחר התייעצות עם שר האוצר ובהסכמת שר העבודה הרווחה והשירותים החברתיים; כמו כן רשאי שר הפנים, לאחר התייעצות עם שר האוצר, בהסכמת שר העבודה הרווחה והשירותים החברתיים ובאישור ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת, לקבוע נסיבות שיראו אותן כנסיבות מיוחדות וחריגות של תרומת עובד זר כאמור.
{{ח:תת}} {{ח:הערה|פורסמו {{ח:חיצוני|תקנות הכניסה לישראל (נסיבות מיוחדות וחריגות של תרומת עובד זר)|תקנות הכניסה לישראל (נסיבות מיוחדות וחריגות של תרומת עובד זר), התשע״ח–2018}}.}}
{{ח:תת|(ג2)|(1)}} שר הפנים, בהתייעצות עם שר הרווחה והשירותים החברתיים ובאישור ועדת הפנים והגנת הסביבה, רשאי לקבוע בתקנות, לשם מניעת ניצול לרעה של האשרה ורישיון הישיבה שניתנו לעובד הזר, אמצעי בקרה על מספר המעסיקים שעובדים זרים, שתחום עיסוקם כפי שנקבע באשרה וברישיון הישיבה הוא ענף הסיעוד, רשאים לעבור ביניהם; לא יראו מעבר של עובד זר בין מעסיקים בעקבות פטירתו של מעסיק כמעבר לעניין סעיף זה.
{{ח:תתת|(2)}} תקנות לפי סעיף קטן זה ייקבעו בשים לב לנסיבות שבהן סיים העובד הזר את העסקתו אצל כל אחד ממעסיקיו ובשים לב לחירותו של העובד, כך שלא ייכפה עליו לעבוד אצל מעסיק.
{{ח:תתת|(3)}} שר הפנים רשאי לאשר לעובד זר או לסוג עובדים זרים לחרוג מההוראות שנקבעו בתקנות כאמור אם מצא כי הדבר מוצדק בנסיבות העניין.
{{ח:תת}} {{ח:הערה|פורסמו {{ח:חיצוני|תקנות הכניסה לישראל (אמצעי בקרה על מעבר עובדים זרים בענף הסיעוד)|תקנות הכניסה לישראל (אמצעי בקרה על מעבר עובדים זרים בענף הסיעוד), התשע״ד–2014}}.}}
{{ח:תת|(ג3)}} שר הפנים, בהתייעצות עם שר הרווחה והשירותים החברתיים ובאישור ועדת הפנים והגנת הסביבה, רשאי לקבוע בתקנות אזורים גאוגרפיים שרק בהם יהיו עובדים זרים כאמור בסעיף קטן (ג2) רשאים לעסוק בתחום העיסוק הקבוע באשרה וברישיון הישיבה שניתנו להם וכן סוגי מטופלים סיעודיים שרק בהם עובדים זרים כאמור בסעיף קטן (ג2) יהיו רשאים לטפל בתחום העיסוק הקבוע באשרה וברישיון הישיבה שניתנו להם; תקנות לפי סעיף קטן זה ייקבעו בשים לב לחירותו של העובד, כך שלא ייכפה עליו לעבוד אצל מעסיק.
{{ח:תת}} {{ח:הערה|פורסמו {{ח:חיצוני|תקנות הכניסה לישראל (קביעת אזורים גאוגרפיים להעסקת עובדים זרים בענף הסיעוד)|תקנות הכניסה לישראל (קביעת אזורים גאוגרפיים להעסקת עובדים זרים בענף הסיעוד), התשע״ד–2014}}.}}
{{ח:תת|(ד)}} בסעיף זה, ”עובד זר“ – כהגדרתו {{ח:חיצוני|חוק עובדים זרים#פרק ד1|בפרק ד׳1 לחוק עובדים זרים}}.

{{ח:סעיף|3ב|הארכת אשרות ורישיונות ישיבה לזכאי שבות|תיקון: תשע״ב}}
{{ח:תת|(א)}} בסעיף זה, ”זכאי שבות“ – מי שזכאי לאשרת עולה או לתעודת עולה לפי {{ח:חיצוני|חוק השבות|חוק השבות, התש״י–1950}}.
{{ח:תת|(ב)}} על אף הוראות {{ח:פנימי|סעיף 3|סעיף 3(2)}}, שר הפנים רשאי להאריך רישיון לישיבת ביקור שניתן לזכאי שבות, ובלבד שסך כל תקופות ההארכה לא יעלה על חמש שנים.
{{ח:תת|(ג)}} על אף הוראות {{ח:פנימי|סעיף 3|סעיף 3(3)}}, שר הפנים רשאי להאריך רישיון לישיבת ארעי שניתן לזכאי שבות, ובלבד שתקופת כל הארכה לא תעלה על חמש שנים.

{{ח:סעיף|4|החלפת רשיונות ישיבה}}
{{ח:ת}} שר הפנים רשאי להחליף רשיון ישיבה מסוג קצר יותר ברשיון ישיבה מסוג ארוך יותר או ברשיון לישיבת קבע.

{{ח:סעיף|5|אשרות חוזר}}
{{ח:ת}} שר הפנים רשאי לתת אשרת חוזר למי שרשאי לשבת בישראל ישיבת קבע והוא –
{{ח:תת|(1)}} רוצה לצאת את ישראל על מנת לחזור אליה; או
{{ח:תת|(2)}} נמצא בחוץ לארץ ורוצה לחזור לישראל.

{{ח:סעיף|6|קביעת תנאים|תיקון: תשס״א־4, תשע״ח}}
{{ח:ת}} שר הפנים רשאי –
{{ח:תת|(1)}} לקבוע תנאים למתן אשרה או רשיון ישיבה ולהארכה או החלפה של רשיון ישיבה, לרבות קביעת המצאת עירבון כספי, ערבות בנקאית או ערובה מתאימה אחרת להבטחת תנאים כאמור, ודרכי מימושה או חילוטה של הערובה;
{{ח:תת|(2)}} לקבוע באשרה או ברשיון ישיבה תנאים שקיומם יהיה תנאי לתקפם של האשרה או של רשיון הישיבה;
{{ח:תת|(3)}} {{ח:הערה|(פקעה).}}

{{ח:קטע2|פרק 2|פרק שני: סדרי כניסה וסדרי יציאה|תיקון: תשע״ח־4}}

{{ח:סעיף|7|תחנות גבול|תיקון: תשכ״ו, תשס״א, תשע״ח־4}}
{{ח:ת}} לא ייכנס אדם לישראל ולא ייצא ממנה, בין שהוא אזרח ישראלי ובין שאיננו אזרח ישראלי, אלא באחת מתחנות הגבול שקבע שר הפנים בצו שפורסם ברשומות, ולאחר שהתייצב שם לפני קצין בקורת הגבולות או בקר גבולות והציג לפניו דרכון, תעודת מעבר או תעודה אחרת שהוציא למטרה זו שר הפנים, בני־תוקף; שר הפנים רשאי לפטור אדם מהוראות סעיף זה, אם יש נסיבות מיוחדות המצדיקות זאת לדעתו.
{{ח:ת}} {{ח:הערה|פורסם {{ח:חיצוני|צו הכניסה לישראל (תחנות גבול)|צו הכניסה לישראל (תחנות גבול), התשמ״ז–1987}}.}}

{{ח:סעיף|7א|יציאה מישראל|תיקון: תשע״ח־4}}
{{ח:תת|(א)}} על אף האמור בכל דין, לא יצא אדם מישראל לאחת הארצות המפורטות {{ח:חיצוני|חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט)#סעיף 2א|בסעיף 2א לחוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט), התשי״ד–1954}}, ולא ייכנס אזרח ישראלי או תושב ישראל, בכל דרך שהיא, לאחת מארצות אלה, אלא בהיתר מאת שר הפנים או ראש הממשלה (להלן – נותן ההיתר); בסעיף קטן זה, ”תושב“ – מי שמחזיק אשרה ורישיון בני־תוקף, לפי {{ח:פנימי|סעיף 2|סעיף 2(א)(3) או (4)}}.
{{ח:תת|(ב)}} היתר כאמור בסעיף קטן (א) יכול שיהיה כללי או אישי, ורשאי נותן ההיתר לקבוע בו תנאים, סייגים או הגבלות.
{{ח:תת|(ג)}} תחילתו של היתר כללי לפי סעיף זה או תנאי, סייג או הגבלה שבו (בסעיף קטן זה – ההיתר), תהיה עם פרסומו ברשומות; גובשה עילה לקביעת ההיתר בנסיבות המחייבות החלה מיידית שלו ולא היה ניתן לפרסמו ברשומות באופן מיידי, הוא יפורסם בדרך אחרת שנראית לנותן ההיתר מתאימה בנסיבות העניין ושתביא אותו לידיעת הציבור, ובלבד שיפורסם ברשומות מיד כשיהיה ניתן לעשות כן; פורסם היתר בדרך מתאימה אחרת כאמור, תהיה תחילתו במועד הפרסום כאמור, ובלבד שהנוסח שפורסם ברשומות יהיה הנוסח המחייב.
{{ח:ת}} {{ח:הערה|ניתן {{ח:חיצוני|היתר יציאה למצרים|היתר יציאה למצרים}} (י״פ תשל״ט, 1841) לצאת למצרים ולהיכנס אליה.}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|ניתן {{ח:חיצוני|היתר יציאה לירדן|היתר יציאה לירדן}} (י״פ תשנ״ה, 597) – לכל מי שאין לגביו החלטה אחרת של שר הפנים או של מי שהוא הסמיך לכך – לצאת לירדן ולהיכנס אליה.}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|ניתן {{ח:חיצוני|היתר יציאה כללי לסעודיה|היתר יציאה כללי לסעודיה}} (י״פ תש״ף, 3346) למי שמבקש לעשות כן מטעמים של פולחן דתי בתקופת החאג׳ ולצורך קיום מצוות העומרה, ולמי שמבקש לעשות כן לצורך השתתפות בפגישות עסקיות, חיפוש השקעות או ניהול משא ומתן עסקי, לתקופה שלא תעלה על תשעים ימים, ומחזיק בטרם יציאתו מישראל בהזמנה מאת גורם סעודי ממשלתי ובאשרת כניסה לסעודיה.}}

{{ח:סעיף|8|בקורת הגבולות|תיקון: תשס״א, תשע״ח־4, תשפ״ג־2}}
{{ח:תת|(א)|(1)}} אחראי על כלי הסעה הצפוי להגיע לישראל או לצאת ממנה יעביר לרשות האוכלוסין וההגירה את הפרטים המופיעים במסמכי הנסיעה של הנוסעים והעובדים בכלי ההסעה הצפויים להגיע לישראל או לצאת ממנה באותו כלי הסעה, וכן מידע על כלי ההסעה, ובכלל זה מועד הגעתו לישראל ונקודת מוצאו או מועד יציאתו מישראל ויעדו, לפי העניין, והכול בדרך, במועדים ובתנאים שקבע שר הפנים; שר הפנים רשאי לקבוע כי פרטים כאמור יועברו בדרך מקוונת, וכי החובה למוסרם לא תחול על סוגים של כלי הסעה שקבע.
{{ח:תתת|(2)}} אחראי על כלי הסעה שהגיע לישראל או עומד לצאת ממנה ימסור לקצין ביקורת הגבולות או לבקר הגבולות את רשימת הנוסעים והעובדים הנמצאים באותו כלי הסעה, לפי דרישתו; ברשימה יצוינו הפרטים שקבע שר הפנים בתקנות לפי חוק זה.
{{ח:תתת|(3)}} מצא קצין ביקורת הגבולות כי אדם שנמסרו לגביו פרטים לפי פסקה (1) אינו רשאי להיכנס לישראל או לצאת ממנה, רשאי הוא להודיע על כך לאחראי על כלי ההסעה, וזה לא יובילו לישראל או ממנה, לפי העניין; הוראה זו לא תחול על הובלתו לישראל של אזרח ישראלי וכן של תושב, כמשמעותו {{ח:חיצוני|חוק מרשם האוכלוסין|בחוק מרשם האוכלוסין}}, או בעל רישיון לישיבת ביקור המאפשר לו לעבוד בישראל זמנית בשכר, שהם בעלי אשרת חוזר, כמשמעותה {{ח:פנימי|סעיף 5|בסעיף 5}} או אשרה אחרת לשם חזרה לישראל, לפי העניין, שהתוקף שניתן לה לפני היציאה מישראל לא פג; אין בהוראות פסקה זו כדי לגרוע מהוראות {{ח:פנימי|סעיף 9|סעיפים 9}} {{ח:פנימי|סעיף 10|ו־10}}.
{{ח:תת|(ב)}} קצין בקורת הגבולות רשאי להיכנס לכל כלי־הסעה שבא לישראל או שעומד לצאת ממנה, ולערוך בו בקורת; וכל אדם הנמצא בו, לרבות כל עובד בו, חייבים להראות לקצין בקורת הגבולות, לפי דרישתו, את המסמכים ולתת לו את הידיעות הנוגעות לביצועו של חוק זה.
{{ח:תת|(ג)}} בחוק זה –
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”אחראי על כלי הסעה“ – כל אחד מאלה, לפי העניין:
{{ח:תתתת|(1)}} לעניין כלי טיס – מפעיל אווירי כהגדרתו {{ח:חיצוני|חוק הטיס|בחוק הטיס, התשע״א–2011}};
{{ח:תתתת|(2)}} לעניין כלי שיט – בעל כלי השיט, קברניטו, בעל השליטה בו, סוכנו או נציגו;
{{ח:תתתת|(3)}} לעניין כלי הסעה אחר – בעל כלי ההסעה, שוכר של כלי ההסעה או מפעילו;
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”חוק מרשם האוכלוסין“ – {{ח:חיצוני|חוק מרשם האוכלוסין|חוק מרשם האוכלוסין, התשכ״ה–1965}};
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”מסמך נסיעה“ – דרכון, תעודת מעבר, תעודת מסע או מסמך זיהוי אחר ששר הפנים הכיר בו בצו לשם כניסה לישראל ויציאה ממנה.

{{ח:סעיף|8א|שמירת מידע ומחיקתו|תיקון: תשפ״ג־2}}
{{ח:תת|(א)}} רשות האוכלוסין וההגירה תשמור מידע כאמור {{ח:פנימי|סעיף 8|בסעיף 8(א)(1)}} בדבר כלי הסעה, ובכלל זה מועד הגעתם לישראל ונקודת מוצאם או מועד יציאתם מישראל ויעדיהם, לעניין אזרח ישראלי או תושב כמשמעותו {{ח:חיצוני|חוק מרשם האוכלוסין|בחוק מרשם האוכלוסין}} (בסעיף זה – המידע), לתקופה שלא תעלה על 90 ימים; בתום התקופה האמורה, יימחק המידע מכל מקום שבו נשמר.
{{ח:תת|(ב)|(1)}} רשות האוכלוסין וההגירה רשאית להעביר את המידע, כולו או חלקו, לגורמים המנויים {{ח:פנימי|תוספת 1|בתוספת הראשונה}}, לשם מילוי תפקידיהם על פי דין, ובתנאים הקבועים {{ח:פנימי|תוספת 1|בתוספת האמורה}}, ובלבד שמי שקיבל מידע לפי סעיף קטן זה לא יעבירנו לגורם אחר, וימחק את המידע מכל מקום שבו נשמר לא יאוחר מתום התקופה האמורה בסעיף קטן (א).
{{ח:תתת|(2)}} על אף הוראות {{ח:חיצוני|חוק הגנת הפרטיות#פרק ד|פרק ד׳ לחוק הגנת הפרטיות, התשמ״א–1981}}, והוראות כל דין אחר, העברת המידע, כולו או חלקו, ושמירתו מותרות בהתאם להוראות לפי סעיף זה, בלבד.
{{ח:תת|(ג)}} על אף האמור בסעיפים קטנים (א) ו־(ב), רשות האוכלוסין וההגירה ומי שקיבל מידע לפי הוראות סעיף קטן (ב) רשאים שלא למחוק מידע לגבי אדם מסוים אם המידע משמש לחקירת עבירה, מניעתה או סיכולה, או בהליך שהמדינה היא צד לו, ובלבד שהמידע דרוש לשם מילוי תפקידיהם; מי שברשותו מידע כאמור רשאי לשומרו או להעבירו לאחר, בכפוף להוראות לפי כל דין.
{{ח:תת|(ד)}} שר המשפטים, בהסכמת שר הפנים ובאישור ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת, רשאי, בצו, לשנות את {{ח:פנימי|תוספת 1|התוספת הראשונה}}.

{{ח:סעיף|9|בדיקת רשות הכניסה}}
{{ח:ת}} מי שבא לישראל ורוצה להיכנס אליה, רשאי קצין בקורת הגבולות לעכב את כניסתו עד לבירור אם רשאי הוא להיכנס, ולהורות מקום ששם יימצא עד גמר הבירור או עד ליציאתו מישראל.

{{ח:סעיף|10|הרחקת מי שאינו רשאי להיכנס|תיקון: תשפ״ג־2}}
{{ח:תת|(א)}} מי שבא לישראל ונמצא שאינו רשאי להיכנס אליה, רשאי שר הפנים להרחיקו מישראל.
{{ח:תת|(ב)}} קצין בקורת הגבולות רשאי להחזיק אדם כזה במקום ובאופן שקבע שר הפנים עד ליציאתו מישראל או עד להרחקתו ממנה.
{{ח:תת|(ג)}} אחראי על כלי הסעה שבא לישראל, חייב, לפי דרישת קצין בקורת הגבולות, להסיע מישראל כל אדם שבא באותו כלי־הסעה על מנת להיכנס לישראל ונמצא שאינו רשאי לכך.

{{ח:סעיף|10א|תנאים למתן אשרה ורשיון לעובד זר|תיקון: תש״ס, תש״ע־2}}
{{ח:תת|(א)}} לא יינתן רשיון ולא תינתן אשרה לעובד זר לפי {{ח:פנימי|סעיף 2|סעיף 2}} אלא אם כן הומצא אישור רפואי כמשמעותו {{ח:חיצוני|חוק עובדים זרים#סעיף 1ב|בסעיף 1ב לחוק עובדים זרים}}, ושולמו האגרות לפי {{ח:חיצוני|חוק עובדים זרים#סעיף 1י|סעיף 1י לחוק האמור}}.
{{ח:תת|(ב)}} שר הפנים רשאי לפטור עובד זר מהמצאת אישור רפואי; פטור לפי סעיף זה יכול שיהיה אישי או לסוגי עובדים זרים ובלבד שפטור לגבי סוגי עובדים זרים יינתן בהתייעצות עם שר הבריאות ועם שר התעשייה המסחר והתעסוקה.

{{ח:קטע2|פרק 3|פרק שלישי: ביטול אשרות ועבירות|תיקון: תשס״א־4}}
{{ח:קטע3|פרק 3 סימן א|סימן א׳: ביטול אשרות|תיקון: תשע״ו}}

{{ח:סעיף|11|ביטול אשרות וכו׳|תיקון: תש״ם, תשע״א־2, תשע״ח־4}}
{{ח:תת|(א)}} שר הפנים רשאי לפי שיקול דעתו –
{{ח:תתת|(1)}} לבטל אשרה שניתנה לפי חוק זה, בין לפני בואו של בעל האשרה לישראל ובין בשעת בואו;
{{ח:תתת|(2)}} לבטל רשיון ישיבה שניתן לפי חוק זה.
{{ח:תתת|(3)}} לבטל היתר שניתן לפי {{ח:פנימי|סעיף 7א|סעיף 7א}}.
{{ח:תת|(א1)}} מצא שר הפנים כי עובד זר, כהגדרתו {{ח:חיצוני|חוק עובדים זרים#פרק ד1|בפרק ד׳1 לחוק עובדים זרים}}, שניתנו לו אשרה ורישיון לישיבת ביקור לפי חוק זה, לא הועסק בתחום העיסוק שנקבע ברישיונו לפי {{ח:פנימי|סעיף 2|סעיף 2(ג)}}, למשך תקופה העולה על 90 ימים, בלא שנמצאו לכך טעמים מיוחדים אשר לא אפשרו לאותו עובד זר או לסוג עובדים זרים למצוא עבודה בתחום העיסוק בתקופה האמורה, יבטל שר הפנים את האשרה ואת רישיון הישיבה שניתנו לעובד הזר, ובלבד שנתן לו הזדמנות להשמיע את טענותיו; שר הפנים רשאי לאשר לעובד זר או לסוג עובדים זרים לחרוג מהתקופה שנקבעה כאמור אם מצא כי הדבר מוצדק בנסיבות העניין.
{{ח:תת|(ב)}} שר הפנים רשאי, בהחלטה מנומקת, לבטל אשרת עולה ותעודת עולה שניתנו לפי {{ח:חיצוני|חוק השבות|חוק השבות, תש״י–1950}}, אם הושגו על ידי מתן ידיעות כוזבות.

{{ח:סעיף|11א|ביטול רישיון לישיבת קבע בשל הפרת אמונים|תיקון: תשע״ח־3, תשפ״ג}}
{{ח:תת|(א)}} בלי לגרוע מהוראות {{ח:פנימי|סעיף 11|סעיף 11(א)(2)}}, שר הפנים רשאי לבטל רישיון לישיבת קבע שניתן לפי חוק זה (בסעיף זה – רישיון), בין השאר אם הוכח להנחת דעתו כי בעל הרישיון עשה מעשה שיש בו משום הפרת אמונים למדינת ישראל, ובלבד שלעניין מי שמתקיימת לגביו אחת הנסיבות שלהלן – לא יבוטל רישיון כאמור אלא בהסכמת שר המשפטים ולאחר התייעצות עם הוועדה שהוקמה לפי {{ח:חיצוני|חוק האזרחות#סעיף 11|סעיף 11(ח) לחוק האזרחות, התשי״ב–1952}}:
{{ח:תתת|(1)}} בעת ביצוע המעשה חלפו למעלה מ־15 שנים מהמועד שבו קיבל את הרישיון;
{{ח:תתת|(2)}} בעת לידתו היה אחד מהוריו בעל רישיון לישיבת קבע.
{{ח:תת|(א1)|(1)}} בלי לגרוע מהוראות סעיף קטן (א), התקיימו לגבי אדם כל אלה, יודיע לו שר הפנים בתוך שבעה ימי עבודה על כוונתו לבטל את רישיונו, וייתן לו הזדמנות לטעון את טענותיו בתוך שבעה ימי עבודה:
{{ח:תתתת|(א)}} הוא הורשע בעבירה ובית המשפט שהרשיעו קבע כי העבירה היא מעשה טרור, ואם העבירה בוצעה לפני תחילתו של {{ח:חיצוני|חוק המאבק בטרור|חוק המאבק בטרור, התשע״ו–2016}} – היא מעשה טרור על סמך העובדות שנקבעו בפסק הדין בעניינו, או שהוא הורשע בעבירה לפי {{ח:חיצוני|חוק העונשין#סעיף 97|סעיפים 97 עד 99 לחוק העונשין, התשל״ז–1977}}, והכול אם הוטל עליו עונש מאסר לריצוי בפועל;
{{ח:תתתת|(ב)}} הוכח, להנחת דעתו של שר הפנים, לאחר שנתן לאותו אדם הזדמנות לטעון את טענותיו בתוך שבעה ימי עבודה, שהוא או מי מטעמו ובידיעתו קיבל מהרשות הפלסטינית, במישרין או בעקיפין, שכר או תגמול בעד הפרת האמונים למדינת ישראל (להלן – כספים בזיקה לטרור).
{{ח:תתת|(2)}} לעניין סעיף קטן זה, לא ניתנה הסכמת שר המשפטים כאמור בסעיף קטן (א) בתוך שבעה ימי עבודה, יראו כאילו נתן את הסכמתו.
{{ח:תתת|(3)}} ביטל שר הפנים רישיון של אדם כאמור בסעיף קטן זה ולא נסתרה החזקה האמורה בסעיף קטן (ב), יורחק האדם מישראל בתום תקופת ריצוי עונשו, לפי {{ח:פנימי|סעיף 13|סעיף 13}}, לשטחי הרשות הפלסטינית, ולא תותר עוד כניסתו לישראל.
{{ח:תת|(ב)}} החליט שר הפנים לבטל רישיון לפי הוראות סעיף זה, וראה כי לאחר הביטול ייוותר אותו אדם בלא רישיון לישיבת קבע מחוץ לישראל, בלא אפשרות לרכישת זכות לישיבת קבע מחוץ לישראל או בלא אזרחות, ייתן לו, בסמוך לאחר ההחלטה על ביטול הרישיון, רישיון לישיבה בישראל; לעניין סעיף קטן זה, חזקה כי מי שיושב דרך קבע מחוץ לישראל או שהוא או מי מטעמו ובידיעתו קיבל כספים בזיקה לטרור לא ייוותר בלא רישיון לישיבת קבע מחוץ לישראל, בלא אפשרות לרכישת זכות לישיבת קבע מחוץ לישראל או בלא אזרחות.
{{ח:תת|(ג)}} הגיש אדם שרישיונו בוטל לפי סעיף זה, עתירה מינהלית לבית המשפט לעיניינים מינהליים על החלטת שר הפנים, יתיר השר את כניסתו של אותו אדם לישראל עד תום בירור ההליכים הנובעים מהחלטת השר, אלא אם כן נוכח כי יש בכניסתו לישראל סכנה ממשית לביטחון המדינה או לשלום הציבור.
{{ח:תת|(ג1)}} שר הפנים ידווח לוועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת, אחת לשנה, על המקרים שבהם התקיימו הנסיבות כאמור בסעיף קטן (א1)(1)(א) ו־(ב) ולא בוטל הרישיון והנימוקים לכך.
{{ח:תת|(ד)}} בסעיף זה,
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”הפרת אמונים למדינת ישראל“ – כל אחד מאלה:
{{ח:תתתת|(1)}} מעשה טרור כהגדרתו {{ח:חיצוני|חוק המאבק בטרור|בחוק המאבק בטרור, התשע״ו–2016}}, סיוע או שידול למעשה כאמור, או נטילת חלק פעיל בארגון טרור או בארגון טרור מוכרז כהגדרתם {{ח:חיצוני|חוק המאבק בטרור|בחוק האמור}};
{{ח:תתתת|(2)}} מעשה המהווה בגידה לפי {{ח:חיצוני|חוק העונשין#סעיף 97|סעיפים 97 עד 99 לחוק העונשין, התשל״ז–1977}}, או ריגול חמור לפי {{ח:חיצוני|חוק העונשין#סעיף 113|סעיף 113(ב) לחוק האמור}};
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”הרשות הפלסטינית“ – כהגדרתה {{ח:חיצוני|חוק להקפאת כספים ששילמה הרשות הפלסטינית בזיקה לטרור מהכספים המועברים אליה מממשלת ישראל|בחוק להקפאת כספים ששילמה הרשות הפלסטינית בזיקה לטרור מהכספים המועברים אליה מממשלת ישראל, התשע״ח–2018}};
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”שטחי הרשות הפלסטינית“ – שטחי המועצה הפלסטינית כהגדרתם {{ח:פנימי|סעיף 13י|בסעיף 13י}}, ושטח רצועת עזה.

{{ח:סעיף|11ב|ביטול רישיון ישיבה של מסתנן התומך בממשל מדינתו והרחקתו מישראל|תיקון: תשפ״ה־2}}
{{ח:תת|(א)}} קבע שר הפנים כי מסתנן שקיבל רישיון לישיבה בישראל לפי {{ח:פנימי|סעיף 2|סעיף 2(א)(5)}} הוא תומך בממשל מדינתו, בהתאם לחוות דעת שהגיש לו מנהל רשות האוכלוסין וההגירה, ולאחר שנתן לאדם כאמור הזדמנות להשמיע את טענותיו – חזקה שלא נשקפת לאותו אדם סכנה המונעת את הרחקתו למדינתו.
{{ח:תת|(ב)}} לא נסתרה החזקה כאמור בסעיף קטן (א), לאחר שניתנה למסתנן הזדמנות להשמיע את טענותיו לעניין זה בתוך 30 ימים מיום שנמסרה לו הודעה על קביעה כאמור בעניינו, יבטל שר הפנים את רישיון הישיבה שניתן לאותו אדם באופן מיידי, וירחיקו מישראל למדינתו בהתאם להוראות {{ח:פנימי|סעיף 13|סעיף 13}}.
{{ח:תת|(ג)}} בסעיף זה –
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”מסתנן“ – כהגדרתו {{ח:חיצוני|חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט)|בחוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט), התשי״ד–1954}};
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”תומך בממשל מדינתו“ – מי שהביע תמיכה, במישרין או בעקיפין, בממשל מדינתו, לרבות קיום קשר מהותי עם נציגי מוסדות השלטון במדינתו ולמעט קשר כאמור שנועד לביצוע פעולה שאין דרך אחרת לבצעה.

{{ח:סעיף|11ג|ביטול רישיון ישיבה של מסתנן שהורשע בביצוע עבירה והרחקתו מישראל|תיקון: תשפ״ה־2}}
{{ח:ת}} הורשע מסתנן כהגדרתו {{ח:פנימי|סעיף 11ב|בסעיף 11ב}} בעבירה שדינה שלוש שנות מאסר או יותר, יבטל שר הפנים את רישיון הישיבה שניתן לו וירחיקו מישראל לאחר תום תקופת ריצוי עונשו, אם מצא כי יש בשהייתו בישראל כדי לסכן את ביטחון המדינה או את שלום הציבור, ובלבד שנתן לו הזדמנות להשמיע את טענותיו.

{{ח:סעיף|11ד|דיווח לכנסת|תיקון: תשפ״ה־2}}
{{ח:ת}} שר הפנים ידווח לוועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת, אחת לשנה, על יישומם של {{ח:פנימי|סעיף 11ב|סעיפים 11ב}} {{ח:פנימי|סעיף 11ג|ו־11ג}}, ובכלל זה על מספר המסתננים שרישיון הישיבה שלהם בוטל או שהורחקו מישראל לפי כל אחד {{ח:פנימי|סעיף 11ב|מהסעיפים האמורים}}, בשנה שקדמה למועד הדיווח.

{{ח:סעיף|11ה|שמירת סמכויות|תיקון: תשפ״ה־2}}
{{ח:ת}} אין בהוראות {{ח:פנימי|סעיף 11ב|סעיפים 11ב}} {{ח:פנימי|סעיף 11ג|ו־11ג}} כדי לגרוע מסמכותו של שר הפנים להרחיק מסתנן למדינתו או למדינה אחרת לפי כל דין או מהסמכות להחזקת מסתנן במשמורת לפי כל דין, ואין בהוראות כאמור כדי להעניק למסתנן מעמד או זכויות שלא היו לו אלמלא הוראות אלה.

{{ח:קטע3|פרק 3 סימן ב|סימן ב׳: עבירות שונות|תיקון: תשע״ו}}

{{ח:סעיף|12|עבירות|תיקון: תשמ״ה, תשע״ח־4, תשפ״ה־3}}
{{ח:תת|(א)}} העושה אחת מאלה:
{{ח:תתת|(1)}} נכנס לישראל, או יושב בה, בניגוד לחוק;
{{ח:תתת|(2)}} נותן ידיעה כוזבת כדי להשיג, לעצמו או לאחר, אשרה לישראל או רשיון לישיבה בה;
{{ח:תתת|(3)}} מפר תנאי מהתנאים שנקבעו באשרתו או ברשיון הישיבה שניתנו לו לפי חוק זה;
{{ח:תתת|(3א)}} נכנס לאחת מהארצות המפורטות {{ח:חיצוני|חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט)#סעיף 2א|בסעיף 2א לחוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט), התשי״ד–1954}}, בלא היתר, בניגוד להוראות {{ח:פנימי|סעיף 7א|סעיף 7א}};
{{ח:תתת|(3ב)}} מפר תנאי מהתנאים שנקבעו בהיתר שניתן לפי {{ח:פנימי|סעיף 7א|סעיף 7א}};
{{ח:תתת|(4)}} עובר על הוראה אחרת של חוק זה או של תקנות שהותקנו על פיו,
{{ח:תת}} דינו – מאסר שנה, ולעניין עבירה לפי פסקאות (1) או (3), אם נכנס לישראל מהאזור או דרך האזור, דינו – מאסר שנתיים.
{{ח:תת|(ב)}} הורשע אדם בעבירה כאמור בסעיף קטן (א) סיפה, בנסיבות האמורות בו, יצווה בית המשפט, נוסף על כל עונש, על אחד או יותר מאלה, אלא אם כן סבר שלא לעשות כן מטעמים מיוחדים שיירשמו:
{{ח:תתת|(1)}} הטלת קנס בסכום שלא יפחת מ־10,000 שקלים חדשים ולא יעלה על 40,000 שקלים חדשים;
{{ח:תתת|(2)}} חילוט רכוש של הנידון שנתפס בהתאם להוראות {{ח:חיצוני|פקודת סדר הדין הפלילי (מעצר וחיפוש)#סעיף 32|סעיף 32 לפקודת סדר הדין הפלילי}}; לעניין סמכות התפיסה לפי {{ח:חיצוני|פקודת סדר הדין הפלילי (מעצר וחיפוש)#סעיף 32|סעיף 32 האמור}} – יראו כסף מזומן שנמצא על חשוד בעבירה כאמור ברישה, בנסיבות המפורטות בו, כשכר שניתן בעד ביצוע העבירה או כאמצעי לביצועה, אלא אם כן הוכח אחרת.

{{ח:קטע3|פרק 3 סימן ג|סימן ג׳: הסעה שלא כדין|תיקון: תשע״ו}}

{{ח:סעיף|12א|הסעה שלא כדין|תיקון: תשנ״ד, תשנ״ה־2, תשנ״ו־2, תשנ״ז, תשנ״ח, תשנ״ח־2, תש״ס־2, תשס״א, תשס״א־3, תשס״א־5, תשס״ה, תשס״ז־2, תשס״ח, תשס״ט, תש״ע, תשע״ב־2, תשע״ד, תשע״ו, תשע״ח־2, תשפ״ד}}
{{ח:תת|(א)}} {{ח:הערה|(בוטל).}}
{{ח:תת|(ב)}} {{ח:הערה|(בוטל).}}
{{ח:תת|(ג)|(1)}} המסיע ברכב תושב זר השוהה בישראל שלא כדין, דינו – מאסר ארבע שנים או הקנס הקבוע {{ח:חיצוני|חוק העונשין#סעיף 61|בסעיף 61(א)(3) לחוק העונשין, התשל״ז–1977}} (להלן – חוק העונשין);
{{ח:תתת|(1א)}} נעברה עבירה לפי פסקה (1) באחת מהנסיבות המפורטות להלן, דינו של עובר העבירה – מאסר שבע שנים או כפל הקנס הקבוע {{ח:חיצוני|חוק העונשין#סעיף 61|בסעיף 61(א)(3) לחוק העונשין}}:
{{ח:תתתת|(א)}} נעשה שינוי ברכב, לרבות הוספת תוספת או התקנת מיתקן או נעשתה פעולה אחרת, והכול, במטרה להסתיר את התושב הזר השוהה בישראל שלא כדין;
{{ח:תתתת|(ב)}} הוסעו ברכב שלושה תושבים זרים או יותר, השוהים בישראל שלא כדין שאינם בני משפחתו של המסיע; לעניין זה, ”בן משפחה“, של המסיע – הורהו, ילדו, אחיו או אחותו;
{{ח:תתתת|(ג)}} ההסעה נעשתה במסגרת שירותי הסעות שמטרתם לאפשר כניסה לישראל או שהייה בה, שלא כדין, של תושבים זרים, כאמור בסעיף קטן (ג6).
{{ח:תתת|(2)}} הוראות פסקאות (1) ו־(1א) לא יחולו על המסיע כאמור באותה פסקה, באוטובוס ציבורי ובקו שירות; לענין זה, ”אוטובוס ציבורי“ ו”קו שירות“ – כהגדרתם {{ח:חיצוני|פקודת התעבורה#סעיף 1|בסעיף 1 לפקודת התעבורה}}.
{{ח:תתת|(3)|(א)}} נעברה עבירה לפי פסקה (1) בידי תאגיד, דינו – כפל הקנס הקבוע לאותה עבירה.
{{ח:תתתת|(ב)}} נעברה עבירה לפי פסקה (1א) בידי תאגיד, דינו – כפל הקנס הקבוע לאותה עבירה.
{{ח:תתת|(4)|(א)}} קנס המוטל לפי פסקה (1א) לא יפחת מהסכום המפורט להלן, לפי העניין, אלא אם כן החליט בית המשפט, מטעמים מיוחדים שיירשמו, להקל בעונש:
{{ח:תתתתת|(1)}} קנס המוטל על יחיד – 10,000 שקלים חדשים;
{{ח:תתתתת|(2)}} קנס המוטל על תאגיד – 40,000 שקלים חדשים.
{{ח:תתתת|(ב)}} הוראות פסקה זו יעמדו בתוקפן עד יום כ״ד בניסן התשפ״ז (1 במאי 2027).
{{ח:תת|(ג1)|(1)}} היה לשוטר יסוד סביר לחשד כי נעברה עבירה לפי סעיף קטן (ג) או (ג5) וכי מתקיים האמור באחת הפסקאות שלהלן, רשאי הוא למסור לנהג הרכב שבו נעברה העבירה או לבעל הרכב כאמור הודעה האוסרת את השימוש ברכב לתקופה שלא תעלה על 30 ימים (להלן – הודעת איסור שימוש), וליטול את רישיון הרכב לאותה תקופה:
{{ח:תתתת|(א)}} הנהג הסיע בעבר תושב זר השוהה בישראל שלא כדין;
{{ח:תתתת|(ב)}} הרכב שימש בעבר להסעת תושב זר השוהה בישראל שלא כדין, ובלבד שטרם חלפו שלוש שנים מיום ההסעה כאמור;
{{ח:תתתת|(ג)}} התקיימה אחת הנסיבות המפורטות בסעיף קטן (ג)(1א).
{{ח:תתת|(2)}} ביקש הנהג או בעל הרכב לבטל הודעת איסור שימוש שניתנה בהתקיים האמור בפסקה (1)(ב), רשאי השוטר להורות לו להילוות אליו אל קצין משטרה או לתת לו זימון להופיע לפני קצין משטרה בתוך 48 שעות ממועד מסירת ההודעה ונטילת רישיון הרכב כאמור בפסקה (1); קצין המשטרה יהיה רשאי להורות על ביטול הודעת איסור השימוש ולהחזיר את רישיון הרכב לאדם שממנו ניטל.
{{ח:תתת|(3)}} בהודעת איסור שימוש תצוין הסיבה לאיסור השימוש ברכב ולנטילת הרישיון.
{{ח:תת|(ג2)}} בית המשפט שהרשיע אדם בעבירה לפי סעיפים קטנים (ג) או (ג5) רשאי להורות בצו, נוסף על כל עונש אחר, על איסור השימוש ברכב שבו נעברה העבירה לתקופה של שלא תעלה על שישה חודשים (להלן – צו איסור שימוש); בצו איסור השימוש יקבע בית המשפט את מקום העמדת הרכב בתקופת איסור השימוש.
{{ח:תת|(ג3)}} על איסור שימוש ברכב לפי סעיפים קטנים (ג1) ו־(ג2) יחולו ההוראות האלה לפי {{ח:חיצוני|פקודת התעבורה|פקודת התעבורה}}, בהתאמה ובשינויים המחוייבים:
{{ח:תתת|(1)}} {{ח:חיצוני|פקודת התעבורה#סעיף 57א|סעיף 57א(ב)(2) ו־(3)}} בשינוי זה: {{ח:חיצוני|פקודת התעבורה#סעיף 57א|בסעיף 57א(ב)(3)}} במקום ”{{ח:חיצוני|פקודת התעבורה#סעיף 57א|בפסקאות (1) ו־(2)}}“ יבוא ”{{ח:חיצוני|פקודת התעבורה#סעיף 57א|בפסקה (2)}}“;
{{ח:תתת|(2)}} {{ח:חיצוני|פקודת התעבורה#סעיף 57א|סעיף 57א(ג)}};
{{ח:תתת|(3)}} {{ח:חיצוני|פקודת התעבורה#סעיף 57ב|סעיפים 57ב}}, {{ח:חיצוני|פקודת התעבורה#סעיף 57ג|57ג(ב) עד (ו)}} {{ח:חיצוני|פקודת התעבורה#סעיף 57ד|ו־57ד עד 57ז}}, בשינויים אלה:
{{ח:תתתת|(א)}} {{ח:הערה|(נמחקה);}}
{{ח:תתתת|(ב)}} {{ח:חיצוני|פקודת התעבורה#סעיף 57ב|בסעיף 57ב(א)}}, במקום ”מבית המשפט, המוסמך לדון בעבירות תעבורה“ יבוא ”מבית משפט השלום“;
{{ח:תתתת|(ב1)}} {{ח:חיצוני|פקודת התעבורה#סעיף 57ב|בסעיף 57ב(ב)(2)}}, במקום ”{{ח:חיצוני|פקודת התעבורה#סעיף 57א|בסעיף 57א(א)}}“ יבוא ”בסעיף 12א(ג) או (ג5) לחוק הכניסה לישראל, התשי״ב–1952“;
{{ח:תתתת|(ב2)}} {{ח:חיצוני|פקודת התעבורה#סעיף 57ג|בסעיף 57ג(ג)(2)}}, במקום ”{{ח:חיצוני|פקודת התעבורה#סעיף 57ג|בסעיף קטן (א)}}“ יבוא ”בסעיף 12א(ג) או (ג5) לחוק הכניסה לישראל, התשי״ב–1952“;
{{ח:תתתת|(ג)}} {{ח:הערה|(בוטלה);}}
{{ח:תתתת|(ד)}} {{ח:חיצוני|פקודת התעבורה#סעיף 57ד|בסעיף 57ד}}, במקום ”בית המשפט המוסמך לדון בעבירות תעבורה“ יבוא ”בית משפט השלום“.
{{ח:תת|(ג4)|(1)|(א)}} היה לשוטר יסוד סביר לחשד כי נעברה עבירה לפי סעיפים קטנים (ג) או (ג6), רשאי הוא לדרוש מהמסיע להילוות אליו אל קצין משטרה או ליטול ממנו את רישיון הנהיגה שלו.
{{ח:תתתת|(ב)}} הוראות {{ח:חיצוני|פקודת התעבורה#סעיף 47|סעיפים 47(ג), (ד), (ו) ו־(ז) עד (יא)}} {{ח:חיצוני|פקודת התעבורה#סעיף 48|ו־48 עד 50 לפקודת התעבורה}} יחולו לעניין פסקת משנה (א), בשינויים המחויבים ובשינויים אלה:
{{ח:תתתתת|(1)}} במקום {{ח:חיצוני|פקודת התעבורה#סעיף 47|סעיף 47(ה) לפקודת התעבורה}} יחולו הוראות אלה:
{{ח:תתתתת}} היה לקצין משטרה יסוד להניח כי יוגש כתב אישום בעבירה כאמור בפסקת משנה (א), ינהג כלהלן, לפי העניין:
{{ח:תתתתתת|(1)}} בעבירה לפי סעיף קטן (ג)(1) – רשאי הוא לפסול את המסיע מלהחזיק ברישיון נהיגה לתקופה שלא תעלה על 20 ימים;
{{ח:תתתתתת|(2)}} בעבירה לפי סעיפים קטנים (ג)(1א) או (ג6) – רשאי הוא לפסול את המסיע מלהחזיק ברישיון נהיגה לתקופה שלא תעלה על 60 ימים;
{{ח:תתתתת|(2)}} {{ח:חיצוני|פקודת התעבורה#סעיף 49|בסעיף 49 לפקודת התעבורה}}, במקום ”{{ח:חיצוני|פקודת התעבורה#סעיף 46|46}}, {{ח:חיצוני|פקודת התעבורה#סעיף 46ב|46ב}}, {{ח:חיצוני|פקודת התעבורה#סעיף 47|47}}“ יקראו ”{{ח:חיצוני|פקודת התעבורה#סעיף 47|47}}“;
{{ח:תתתתת|(3)}} {{ח:חיצוני|פקודת התעבורה#סעיף 50|בסעיף 50 לפקודת התעבורה}}, בכל מקום, במקום ”{{ח:חיצוני|פקודת התעבורה#סעיף 46|הסעיפים 46}} {{ח:חיצוני|פקודת התעבורה#סעיף 47|או 47}}“ יקראו ”{{ח:חיצוני|פקודת התעבורה#סעיף 47|סעיף 47}}“.
{{ח:תתת|(2)}} בית המשפט שהרשיע אדם בעבירה לפי הסעיפים הקטנים המפורטים להלן רשאי להורות על פסילת הנידון מלקבל או מלהחזיק רישיון נהיגה לתקופה כמפורט להלן, לפי העניין:
{{ח:תתתת|(א)}} לעניין עבירה לפי סעיפים קטנים (ג)(1) או (ג6) – לתקופה שלא תעלה על שישה חודשים;
{{ח:תתתת|(ב)}} לעניין עבירה לפי סעיפים קטנים (ג)(1א) או (ג6) – לתקופה שלא תעלה על שנתיים.
{{ח:תת|(ג5)|(1)}} המרשה לתושב זר שאינו רשאי לנהוג ברכב בישראל, לנהוג ברכב הרשום בישראל, דינו מאסר ארבע שנים או הקנס הקבוע {{ח:חיצוני|חוק העונשין#סעיף 61|בסעיף 61(א)(3) לחוק העונשין}}.
{{ח:תתת|(2)}} נעברה עבירה לפי פסקה (1) בידי תאגיד, דינו – כפל הקנס הקבוע לאותה עבירה.
{{ח:תת|(ג5א)|(1)}} על בעל רכב לנקוט אמצעים סבירים למניעת עבירה ברכבו לפי סעיף קטן (ג5).
{{ח:תתת|(2)}} נעברה עבירה לפי סעיף קטן (ג5), חזקה היא שבעל הרכב הפר את חובתו לפי פסקה (1), אלא אם כן הוכיח כי עשה כל שניתן כדי למלא את חובתו האמורה.
{{ח:תתת|(3)}} הפר בעל רכב את חובתו לפי פסקה (1), דינו – הקנס הקבוע {{ח:חיצוני|חוק העונשין#סעיף 61|בסעיף 61(א)(3) לחוק העונשין}}.
{{ח:תת|(ג6)|(1)}} המנהל או המארגן שירותי הסעה במטרה לאפשר כניסה לישראל או שהייה בה, שלא כדין, של תושבים זרים, דינו – מאסר שבע שנים או קנס פי ארבעה מהקנס הקבוע {{ח:חיצוני|חוק העונשין#סעיף 61|בסעיף 61(א)(4) לחוק העונשין}}; לעניין זה, אין נפקא מינה אם המנהל או המארגן שירותי הסעה כאמור נותן גם שירותים חוקיים או שירותים למטרות חוקיות.
{{ח:תתת|(2)}} קנס המוטל לפי פסקה (1) לא יפחת מהסכום המפורט להלן, לפי העניין, אלא אם כן החליט בית המשפט, מטעמים מיוחדים שיירשמו, להקל בעונש:
{{ח:תתתת|(א)}} קנס המוטל על יחיד – 40,000 שקלים חדשים;
{{ח:תתתת|(ב)}} קנס המוטל על תאגיד – 160,000 שקלים חדשים.
{{ח:תתת|(3)}} הוראות פסקה (2) יעמדו בתוקפן עד יום כ״ד בניסן התשפ״ז (1 במאי 2027).
{{ח:תת|(ד)|(1)}} {{ח:הערה|(נמחקה).}}
{{ח:תתת|(2)}} מסיע במונית, כהגדרתה {{ח:חיצוני|פקודת התעבורה#סעיף 1|בסעיף 1 לפקודת התעבורה}}, רשאי לדרוש מנוסע מסמכים שלפיהם הוא נכנס לישראל כדין ויושב בה כדין, ותהא זו סיבה סבירה לסרב להסיע נוסע או מטענו בהתאם להוראות לפי {{ח:חיצוני|פקודת התעבורה|פקודת התעבורה}}, אם הנוסע לא הציג לפני המסיע במונית מסמכים כאמור.
{{ח:תתת|(3)}} הוראות סעיף קטן זה והוראות {{ח:פנימי|סעיף 12ב13|סעיף 12ב13}} יחולו, לגבי מסיע, רק על נסיעה שנערכה, כולה או חלקה, בשטח שגבולותיו הם בין הקו הכחול לבין הקו השחור, כמסומן {{ח:חיצוני|חוק שהייה שלא כדין (איסור סיוע) (תיקוני חקיקה)#תוספת|בתוספת לחוק שהייה שלא כדין (איסור סיוע) (תיקוני חקיקה), התשנ״ו–1996}}, ובכלל זה בכבישים המפורטים {{ח:חיצוני|חוק שהייה שלא כדין (איסור סיוע) (תיקוני חקיקה)#תוספת|באותה תוספת}}, ובלבד שהתקיים אחד מאלה:
{{ח:תתתת|(א)}} הוסעו ברכב שלושה תושבים זרים או יותר, שאינם בני משפחתו של המסיע, השוהים בישראל שלא כדין; בפסקה זו, ”בני משפחה“, של המסיע – הורהו, ילדו, אחיו או אחותו;
{{ח:תתתת|(ב)}} המסיע קיבל, או שהיה צפוי לקבל, תשלום בעד הנסיעה.
{{ח:תת|(ד1)}} נעברה עבירה לפי סעיף קטן (ג), (ג5) או (ג6), ברכב של תאגיד, ובידי עובד של התאגיד, חזקה היא כי העובד הסיע את התושב הזר כשלוחו של התאגיד, אלא אם כן הוכח אחרת.
{{ח:תת|(ד1א)|(1)}} הורשע אדם בעבירה לפי סעיפים קטנים (ג), (ג5) או (ג6) רשאי בית המשפט שהרשיעו, נוסף על כל עונש, להורות על חילוט הרכב שבו נעברה העבירה, אם האדם שהורשע בעבירה הוא בעליו של הרכב או המחזיק בו דרך קבע, ויחולו לעניין זה הוראות {{ח:חיצוני|פקודת סדר הדין הפלילי (מעצר וחיפוש)#פרק 4|פרק רביעי לפקודת סדר הדין הפלילי (מעצר וחיפוש) [נוסח חדש], התשכ״ט–1969}}.
{{ח:תתת|(2)}} הורשע אדם בעבירה לפי סעיפים קטנים (ג), (ג5), או (ג6), ומציא בית המשפט שהרשיעו כי לא ניתן להורות על חילוט כאמור בפסקה (1) בשל כך שהאדם שהורשע בעבירה אינו בעליו של הרכב שבו נעברה העבירה או המחזיק בו דרך קבע, רשאי בית המשפט בבואו לקבוע את גובה הקנס שיוטל בשל אותה עבירה, להביא בחשבון את שווי הרכב כאמור, כולו או חלקו.
{{ח:תתת|(3)}} קנס כאמור בפסקה (2) לא יפחת ממחצית משוויו של הרכב, אלא אם כן החליט בית המשפט, מטעמים מיוחדים שיירשמו, להקל בעונש; הוראות פסקה זו יעמדו בתוקפן עד יום כ״ד בניסן התשפ״ז (1 במאי 2027).
{{ח:תת|(ד2)}} אדם שהורשע בעבירה לפי סעיפים קטנים (ג) או (ג5), ושבתוך שלוש שנים מיום הרשעתו הורשע באחת העבירות כאמור (להלן – עבירה נוספת) יחולו לגביו הוראות אלה:
{{ח:תתת|(1)}} {{ח:הערה|(נמחקה);}}
{{ח:תתת|(2)}} בית המשפט שהרשיע אותו בעבירה הנוספת יורה על פסילתו מלקבל או מלהחזיק רישיון נהיגה לתקופה שלא תעלה על שלוש שנים.
{{ח:תת|(ד3)}} {{ח:הערה|(בוטל).}}
{{ח:תת|(ה)}} {{ח:פנימי|פרק 3|בפרק זה}} –
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”אזור“ – יהודה והשומרון וחבל עזה;
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”תושב זר“ – תושב האזור וכן כל אדם שנכנס לישראל דרך האזור, למעט ישראלי, כמשמעותו {{ח:חיצוני|תקנות שעת חירום (יהודה והשומרון וחבל עזה – שיפוט בעבירות ועזרה משפטית)|בחוק להארכת תוקפן של תקנות שעת חירום (יהודה והשומרון וחבל עזה – שיפוט בעבירות ועזרה משפטית), התשכ״ח–1967}};
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”מעביד“ ו”מתווך כוח אדם“ – כמשמעותם {{ח:חיצוני|חוק עובדים זרים|בחוק עובדים זרים}}.

{{ח:קטע3|פרק 3 סימן ד|סימן ד׳: סדרי דין מיוחדים|תיקון: תשע״ו}}

{{ח:סעיף|12א1|סדרי דין מיוחדים|תיקון: תשס״א־5, תשס״ה, תשס״ו, תשס״ז־2, תשס״ח, תשס״ט, תש״ע, תשע״ב־2, תשפ״ה־3}}
{{ח:תת|(א)}} {{ח:חיצוני|חוק סדר הדין הפלילי|חוק סדר הדין הפלילי [נוסח משולב], התשמ״ב–1982}} (בחוק זה – חוק סדר הדין הפלילי), {{ח:חיצוני|פקודת סדר הדין הפלילי (מעצר וחיפוש)|ופקודת סדר הדין הפלילי (מעצר וחיפוש) [נוסח חדש], התשכ״ט–1969}} (בחוק זה – פקודת סדר הדין הפלילי), יחולו על תושב זר החשוד בעבירה לפי {{ח:פנימי|סעיף 12|סעיף 12(א)(1)}} בשינויים אלה:
{{ח:תתת|(1)}} על אף הוראות {{ח:חיצוני|חוק סדר הדין הפלילי#סעיף 128|סעיף 128 לחוק סדר הדין הפלילי}}, יחולו הוראות {{ח:חיצוני|חוק סדר הדין הפלילי#סעיף 130|סעיף 130 שבו}} גם על נאשם שהוזמן לתחילת המשפט ובלבד שבהזמנה למשפט הוזהר כי בית המשפט יהיה רשאי לדונו שלא בפניו ולהורות על חילוט רכב שנתפס לפי {{ח:חיצוני|פקודת סדר הדין הפלילי (מעצר וחיפוש)#סעיף 32|סעיף 32 לפקודת סדר הדין הפלילי}}, אם לא יתייצב;
{{ח:תתת|(2)}} לענין {{ח:חיצוני|פקודת סדר הדין הפלילי (מעצר וחיפוש)|פקודת סדר הדין הפלילי}} –
{{ח:תתתת|(א)}} נתפס רכב שהכניס לישראל תושב זר השוהה שלא כדין בישראל, לא יורה בית המשפט על החזרת הרכב לפי {{ח:חיצוני|פקודת סדר הדין הפלילי (מעצר וחיפוש)#סעיף 34|סעיף 34 שבה}}, לפני תום ההליכים, אלא מנימוקים מיוחדים שיירשמו;
{{ח:תתתת|(ב)}} על אף הוראות {{ח:חיצוני|פקודת סדר הדין הפלילי (מעצר וחיפוש)#סעיף 39|סעיף 39 שבה}}, בית המשפט שהרשיע תושב זר בעבירה לפי {{ח:פנימי|סעיף 12|סעיף 12(א)(1)}}, יורה, נוסף על כל עונש, על חילוט הרכב שנתפס לפי {{ח:חיצוני|פקודת סדר הדין הפלילי (מעצר וחיפוש)#סעיף 32|סעיף 32 לחוק סדר הדין הפלילי {{ח:הערה|[צ״ל: לפקודת סדר הדין הפלילי]}}}} אף אם לא התייצב למשפטו, אלא אם כן החליט, מטעמים מיוחדים שיירשמו, שלא לעשות כן;
{{ח:תתתת|(ג)}} בית המשפט לא יחלט רכב כאמור בפסקת משנה (ב) אם מי שהורשע אינו בעליו של הרכב, אלא אם כן התקיימו כל אלה:
{{ח:תתתתת|(1)}} ניתנה הזדמנות לבעל הרכב לטעון את טענותיו;
{{ח:תתתתת|(2)}} בעל הרכב לא הוכיח כי הרכב נלקח ממנו על ידי התושב הזר בלי ידיעתו או בלי הסכמתו, או כי לא ידע, בעת מסירת הרכב לתושב הזר, שהוא ינהג בו בישראל שלא כדין;
{{ח:תתתת|(ד)}} בית המשפט לא יורה על חילוט רכב לפי פסקאות משנה (ב) או (ג), אלא אם כן שוכנע כי לא נמנע מהנאשם ומבעל הרכב להיכנס לישראל ולהתייצב למשפט.
{{ח:תת|(ב)}} אין בהוראות סעיף זה כדי לגרוע מהוראות {{ח:חיצוני|פקודת המכס|פקודת המכס}}, לענין תפיסה וחילוט רכב.

{{ח:סעיף|12ב||תיקון: תשנ״ד, תשנ״ה־2, תשנ״ו־2, תשנ״ז, תשנ״ח, תשנ״ח־2, תש״ס}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:קטע3|פרק 3 סימן ה|סימן ה׳: הלנה והעסקה שלא כדין|תיקון: תשע״ו}}

{{ח:סעיף|12ב1|הגדרות – {{ח:פנימי|פרק 3 סימן ה|סימן ה׳}}|תיקון: תשע״ו}}
{{ח:ת}} {{ח:פנימי|פרק 3 סימן ה|בסימן זה}} –
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”הממונה על החקירה“ – השוטר שמונה להיות אחראי לחקירה, ואם לא מונה אחראי כאמור – השוטר בעל הדרגה הבכירה ביותר החוקר את העבירה;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מעביד“ – לרבות מעסיק, מעסיק בפועל, מתווך כוח אדם וקבלן כוח אדם כהגדרתם {{ח:חיצוני|חוק עובדים זרים|בחוק עובדים זרים}};
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”קצין משטרה מוסמך“ – מפקד מחוז או מפקד יחידה ארצית במשטרת ישראל, שהוא בדרגת תת־ניצב ומעלה;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”תובע“ – כמשמעותו {{ח:חיצוני|חוק סדר הדין הפלילי#סעיף 12|בסעיף 12 לחוק סדר הדין הפלילי}}.

{{ח:סעיף|12ב2|הלנה והעסקה שלא כדין|תיקון: תשע״ו, תשע״ח־2, תשפ״ד}}
{{ח:תת|(א)}} על אף האמור בכל חיקוק, אלה דינם מאסר ארבע שנים או הקנס הקבוע {{ח:חיצוני|חוק העונשין#סעיף 61|בסעיף 61(א)(3) לחוק העונשין}}:
{{ח:תתת|(1)}} מי שמעמיד, בתמורה או שלא בתמורה, מקום לינה לרשותו של תושב זר שנכנס לישראל שלא כדין או שיושב בה שלא כדין, או מסייע בתמורה או שלא בתמורה, לתושב זר כאמור להשיג מקום לינה, והכול בין במישרין ובין בעקיפין, בין בעצמו ובין על ידי אחר המועסק על ידו או מטעמו;
{{ח:תתת|(2)}} מעביד המעסיק עובד שהוא תושב זר שאינו רשאי לעבוד בישראל לפי חוק זה, בין במישרין ובין בעקיפין, בין בעצמו ובין על ידי אחר המועסק על ידו או מטעמו.
{{ח:תת|(ב)}} נעברה עבירה לפי סעיף קטן (א) בידי תאגיד, דינו – קנס פי ארבעה מהקנס הקבוע {{ח:חיצוני|חוק העונשין#סעיף 61|בסעיף 61(א)(3) לחוק העונשין}}.
{{ח:תת|(ג)|(1)}} קנס המוטל לפי סעיף קטן (א) לא יפחת מ־5,000 שקלים חדשים, אלא אם כן החליט בית המשפט, מטעמים מיוחדים שיירשמו, להקל בעונש.
{{ח:תתת|(2)}} קנס המוטל על תאגיד לפי סעיפים קטנים (א) ו־(ב) לא יפחת מ־20,000 שקלים חדשים, אלא אם כן החליט בית המשפט, מטעמים מיוחדים שיירשמו, להקל בעונש.
{{ח:תתת|(3)}} הוראות סעיף קטן זה יעמדו בתוקפן עד יום כ״ד בניסן התשפ״ז (1 במאי 2027).

{{ח:סעיף|12ב3|הלנה והעסקה בנסיבות מחמירות|תיקון: תשע״ו, תשע״ח־2, תשפ״ד}}
{{ח:תת|(א)}} נעברה עבירה לפי {{ח:פנימי|סעיף 12ב2|סעיף 12ב2(א)}} באחת מהנסיבות המנויות להלן, דינו של עובר העבירה – מאסר שבע שנים או הקנס הקבוע {{ח:חיצוני|חוק העונשין#סעיף 61|בסעיף 61(א)(4) לחוק העונשין}}:
{{ח:תתת|(1)}} הלנה או העסקה כאמור {{ח:פנימי|סעיף 12ב2|בסעיף 12ב2(א)}}, של שני תושבים זרים או יותר;
{{ח:תתת|(2)}} הלנה או העסקה של תושב זר כאמור {{ח:פנימי|סעיף 12ב2|בסעיף 12ב2(א)}}, למשך יומיים רצופים או יותר;
{{ח:תתת|(3)}} הלנה של תושב זר כאמור {{ח:פנימי|סעיף 12ב2|בסעיף 12ב2(א)}} במטרה להעסיקו.
{{ח:תת|(ב)}} נעברה עבירה לפי סעיף קטן (א) בידי תאגיד, דינו – כפל הקנס הקבוע בסעיף זה.
{{ח:תת|(ג)|(1)}} קנס המוטל לפי סעיף קטן (א) לא יפחת מ־10,000 שקלים חדשים, אלא אם כן החליט בית המשפט, מטעמים מיוחדים שיירשמו, להקל בעונש.
{{ח:תתת|(2)}} קנס המוטל על תאגיד לפי סעיפים קטנים (א) ו־(ב) לא יפחת מ־40,000 שקלים חדשים, אלא אם כן החליט בית המשפט, מטעמים מיוחדים שיירשמו, להקל בעונש.
{{ח:תתת|(3)}} הוראות סעיף קטן זה יעמדו בתוקפן עד יום כ״ד בניסן התשפ״ז (1 במאי 2027).

{{ח:סעיף|12ב4|צו מינהלי להגבלת שימוש במקום|תיקון: תשע״ו}}
{{ח:תת|(א)}} היה לקצין משטרה מוסמך יסוד סביר להניח כי מקום משמש לביצוע עבירה לפי {{ח:פנימי|סעיף 12ב2|סעיפים 12ב2}} {{ח:פנימי|סעיף 12ב3|או 12ב3}}, וכן יסוד סביר לחשש שהמקום ימשיך לשמש לביצוע עבירה כאמור אם לא יוגבל השימוש במקום באופן מיידי, רשאי הוא לתת צו להגבלת השימוש במקום, לתקופה שיקבע בצו, ורשאי הוא להאריך את תוקפו של הצו לתקופות נוספות, ובלבד שסך כל התקופות לא יעלה על 30 ימים ({{ח:פנימי|פרק 3|בפרק זה}} – צו הגבלה מינהלי).
{{ח:תת|(ב)}} עותק של צו הגבלה מינהלי יוצג במקום שעליו הוא חל ויומצא לבעלים של המקום ולמחזיק במקום אם ניתן לאתרם בשקידה סבירה בנסיבות העניין.
{{ח:תת|(ג)}} ניתן צו הגבלה מינהלי, רשאי מי שרואה את עצמו נפגע מהצו לפנות לקצין משטרה מוסמך בבקשה לטעון לפניו את טענותיו בעניין; קצין המשטרה המוסמך ייתן את החלטתו בתוך 72 שעות מעת הגשת הבקשה.
{{ח:תת|(ד)}} הרואה את עצמו נפגע מצו הגבלה מינהלי רשאי לערער עליו לבית המשפט, שיהיה מוסמך לבטלו או לשנות תנאים בו.

{{ח:סעיף|12ב5|צו שיפוטי להגבלת שימוש במקום|תיקון: תשע״ו}}
{{ח:תת|(א)}} בית משפט רשאי, על פי בקשה בכתב של הממונה על החקירה, לצוות על הארכת תוקפו של צו הגבלה מינהלי, לתקופה נוספת שלא תעלה על 60 ימים, אם שוכנע כי הגבלת השימוש במקום חיונית למניעת המשך ביצוע העבירה שבשלה הוצא הצו, ורשאי הוא לחזור ולצוות כאמור מזמן לזמן.
{{ח:תת|(ב)}} הוגש כתב אישום בעבירה לפי {{ח:פנימי|סעיף 12ב2|סעיפים 12ב2}} {{ח:פנימי|סעיף 12ב3|או 12ב3}}, רשאי בית המשפט, לבקשת תובע –
{{ח:תתת|(1)}} אם ניתן בקשר לעבירה צו הגבלה מינהלי – לצוות על הארכת תוקפו של הצו עד תום ההליכים או עד למועד מוקדם יותר שיקבע;
{{ח:תתת|(2)}} אם לא ניתן בקשר לעבירה צו הגבלה מינהלי – לתת צו הגבלת שימוש במקום עד תום ההליכים או עד למועד מוקדם יותר שיקבע.
{{ח:תת|(ג)}} הוגשה בקשה להארכת תוקפו של צו הגבלה מינהלי לפי סעיף קטן (א) או (ב)(1), יתקיים הדיון בבקשת ההארכה בהקדם האפשרי, והצו המקורי יישאר בתוקפו לתקופה נוספת של 30 ימים מתום התקופה שעליה הורה הקצין המוסמך, אלא אם כן קבע בית המשפט אחרת.
{{ח:תת|(ד)}} בית המשפט רשאי לדון מחדש בצו הגבלת שימוש במקום שנתן ({{ח:פנימי|פרק 3|בפרק זה}} – צו הגבלה שיפוטי) אם ראה כי הדבר מוצדק בשל נסיבות שהשתנו או עובדות שהתגלו לאחר מתן הצו.
{{ח:תת|(ה)}} הממונה על החקירה, תובע, בעלים של מקום או מחזיק בו, רשאים לערער על החלטת בית משפט לפי סעיף זה בתוך 30 ימים ממועד מתן ההחלטה, לפני בית משפט שלערעור אשר ידון בערעור בשופט אחד.

{{ח:סעיף|12ב6|שיקולים למתן צו הגבלת שימוש במקום|תיקון: תשע״ו}}
{{ח:ת}} בבוא קצין משטרה מוסמך לתת צו הגבלה מינהלי או בית משפט לתת צו הגבלה שיפוטי, ישקול בין השאר את אלה:
{{ח:תת|(1)}} ביצוע עבירות קודמות במקום;
{{ח:תת|(2)}} ידיעת הבעלים של המקום או המחזיק בו על ביצוע עבירה במקום או על הכוונה לבצע עבירה במקום;
{{ח:תת|(3)}} מידת הפגיעה שתיגרם לבעלים של המקום או למחזיק בו מהוצאת הצו.

{{ח:סעיף|12ב7|תוכנו של צו הגבלת שימוש במקום|תיקון: תשע״ו, תשע״ח־2}}
{{ח:תת|(א)}} צו הגבלה מינהלי או צו הגבלה שיפוטי יקבע תנאים, הגבלות או איסורים על השימוש במקום, לרבות סגירת המקום לתקופה הנקובה בצו, והכול במידה שלא תעלה על הנדרש בנסיבות העניין כדי למנוע המשך ביצוע עבירה במקום.
{{ח:תת|(ב)}} צו הגבלה מינהלי או צו הגבלה שיפוטי יכול שיכלול גם דרישה למתן ערובה להבטחת קיום התנאים, ההגבלות או האיסורים שנקבעו בצו.
{{ח:תת|(ג)}} בסעיף זה, ”ערובה“ – עירבון כספי או ערבות עצמית של הבעלים של המקום או המחזיק בו, בין לבדם ובין בצירוף ערבות מכל סוג שהוא, ערבות או עירבון כספי של ערבים, והכול כפי שיורה קצין המשטרה המוסמך או בית המשפט, בצו ההגבלה המינהלי או בצו ההגבלה השיפוטי, לפי העניין.

{{ח:סעיף|12ב8|ביצוע צו הגבלת שימוש במקום|תיקון: תשע״ו}}
{{ח:ת}} ניתן צו הגבלה מינהלי או צו הגבלה שיפוטי, רשאי שוטר להיכנס למקום שלגביו ניתן הצו ולנקוט אמצעים סבירים, לרבות שימוש בכוח, הדרושים כדי להבטיח את קיום הצו.

{{ח:סעיף|12ב9|צו התליית רישיון או היתר עיסוק|תיקון: תשע״ו, תשפ״ד}}
{{ח:תת|(א)}} בית משפט רשאי, על פי בקשה בכתב של הממונה על החקירה, לצוות על התליית רישיון או היתר עיסוק שניתנו לפי כל דין, של מי שחשוד בביצוע עבירה כאמור {{ח:פנימי|סעיף 12א|בסעיפים 12א}}, {{ח:פנימי|סעיף 12ב2|12ב2}} {{ח:פנימי|סעיף 12ב3|או 12ב3}}, בעיסוק הקשור בעבירה, אם מתקיים יסוד סביר לחשש שהמשך העיסוק מהווה סכנה לשלום הציבור או לביטחונו או עלול להקל על ביצוע עבירה דומה, לתקופה שיקבע בצו, ורשאי הוא להאריך את תוקפו של הצו לתקופות נוספות, ובלבד שסך כל התקופות לא יעלה על 30 ימים.
{{ח:תת|(ב)}} הוגש כתב אישום בעבירה לפי {{ח:פנימי|סעיף 12א|סעיפים 12א}}, {{ח:פנימי|סעיף 12ב2|12ב2}} {{ח:פנימי|סעיף 12ב3|או 12ב3}}, רשאי בית המשפט לבקשת תובע, לתת צו כאמור בסעיף קטן (א) עד תום ההליכים או עד למועד מוקדם יותר שיקבע, אם שוכנע כי קיים יסוד סביר לחשש שהמשך העיסוק הקשור בעבירה מהווה סכנה לשלום הציבור או לביטחונו או עלול להקל על ביצוע עבירה דומה.
{{ח:תת|(ג)}} הממונה על החקירה, תובע וחשוד או נאשם שניתן נגדו צו לפי סעיפים קטנים (א) או (ב), רשאים לערער על החלטת בית המשפט לפי סעיפים קטנים (א) או (ב), בתוך 30 ימים ממועד מתן ההחלטה, לפני בית משפט שלערעור אשר ידון בערעור בשופט אחד.

{{ח:סעיף|12ב10|הטלת עונש של התליית רישיון או היתר עיסוק|תיקון: תשע״ו, תשפ״ד, תשפ״ד־2}}
{{ח:תת|(א)}} הורשע יחיד או תאגיד בעבירה לפי {{ח:פנימי|סעיף 12א|סעיף 12א}}, למעט {{ח:פנימי|סעיף 12א|סעיפים קטנים (ג)(1א) ו־(ג6)}}, או {{ח:פנימי|סעיף 12ב2|סעיף 12ב2}}, רשאי בית המשפט, נוסף על כל עונש אחר, לצוות על התליית רישיון או היתר עיסוק שניתנו על פי כל דין, בעיסוק הקשור בעבירה, לתקופה שלא תעלה על שישה חודשים.
{{ח:תת|(ב)}} הורשע יחיד או תאגיד בעבירה לפי {{ח:פנימי|סעיף 12א|סעיף 12א(ג)(1א) או (ג6)}} {{ח:פנימי|סעיף 12ב3|או 12ב3}}, יצווה בית המשפט, נוסף על כל עונש אחר, על התליית רישיון או היתר עיסוק שניתנו על פי כל דין, בעיסוק הקשור בעבירה, לתקופה שלא תעלה על שנה, אלא אם כן סבר שלא לעשות כן מטעמים מיוחדים שיירשמו.

{{ח:סעיף|12ב11|סמכות עניינית ומקומית במתן צווים|תיקון: תשע״ו, תשע״ח־2}}
{{ח:תת|(א)}} הוראות {{ח:חיצוני|חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים)#סעיף 2|סעיפים 2}} {{ח:חיצוני|חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים)#סעיף 3|ו־3 לחוק המעצרים}}, לעניין סמכות עניינית ומקומית של בתי משפט, יחולו לעניין הליכים לפי {{ח:פנימי|סעיף 12א|סעיפים 12א(ג4)(1)}} {{ח:פנימי|סעיף 12ב4|ו־12ב4 עד 12ב9}}.
{{ח:תת|(ב)}} בקשה לפי {{ח:פנימי|סעיף 12א|סעיפים 12א(ג4)(1)}}, {{ח:פנימי|סעיף 12ב5|12ב5(ב)}} {{ח:פנימי|סעיף 12ב9|או 12ב9(ב)}}, תידון ככל האפשר לפני שופט שאינו דן באישום.

{{ח:קטע3|פרק 3 סימן ו|סימן ו׳: הוראות שונות|תיקון: תשע״ו}}

{{ח:סעיף|12ב12|הפרת צו הגבלת שימוש במקום|תיקון: תשע״ו, תשע״ח־2}}
{{ח:תת|(א)}} הופרו הוראות צו הגבלה מינהלי או צו הגבלה שיפוטי, ובכלל זה דרישה למתן ערובה, רשאי קצין משטרה מוסמך להורות על סגירת המקום שלגביו ניתן הצו כאמור, לאלתר, לתקופה שתסתיים לא יאוחר מתום תקופת תוקפו של צו ההגבלה שניתן.
{{ח:תת|(ב)}} המפר הוראות צו הגבלה מינהלי או צו הגבלה שיפוטי, דינו – מאסר שנתיים.
{{ח:תת|(ג)}} שופט הדן בעניינו של מפר צו הגבלה מינהלי או צו הגבלה שיפוטי רשאי, נוסף על כל עונש, להורות על חילוט הערובה שנדרשה בצו; ואולם בקשה לחילוט ערובה שניתנה על ידי ערב לא תידון אלא לאחר שניתנה לערב הזדמנות להשמיע את טענותיו.

{{ח:סעיף|12ב13|חזקה|תיקון: תשע״ו}}
{{ח:ת}} מי שעשה מעשה כאמור {{ח:פנימי|סעיף 12א|בסעיפים 12א(ג) או (ג5)}}, {{ח:פנימי|סעיף 12ב2|12ב2}} {{ח:פנימי|סעיף 12ב3|או 12ב3}}, והוכחה מודעותו לכך שהלן, העובד, הנוסע או הנוהג, לפי העניין, הוא תושב זר, עליו הראיה שהמעשה נעשה באחת מאלה:
{{ח:תת|(1)}} לאחר שבדק שבידי התושב הזר מסמכים, שלפיהם הוא נכנס לישראל כדין ויושב בה כדין, או לעניין עבירה לפי {{ח:פנימי|סעיף 12א|סעיף 12א(ג5)}} – מסמכים שלפיהם הוא רשאי לנהוג ברכב בישראל;
{{ח:תת|(2)}} בנסיבות שבהן הוא לא חשד שהתושב הזר נכנס לישראל שלא כדין, שהוא יושב בה שלא כדין, או לעניין עבירה לפי {{ח:פנימי|סעיף 12א|סעיף 12א(ג5)}} – בנסיבות שבהן הוא לא חשד שהתושב הזר אינו רשאי לנהוג ברכב בישראל.

{{ח:סעיף|12ב14|אחריות נושא משרה בתאגיד|תיקון: תשע״ו}}
{{ח:תת|(א)}} נושא משרה בתאגיד חייב לפקח ולעשות כל שניתן למניעת עבירות כאמור {{ח:פנימי|סעיף 12א|בסעיפים 12א}}, {{ח:פנימי|סעיף 12ב2|12ב2}} {{ח:פנימי|סעיף 12ב3|ו־12ב3}} בידי התאגיד או בידי עובד מעובדיו; המפר את חובתו האמורה, דינו – הקנס הקבוע {{ח:חיצוני|חוק העונשין#סעיף 61|בסעיף 61(א)(2) לחוק העונשין}}.
{{ח:תת|(ב)}} נעברה עבירה לפי {{ח:פנימי|סעיף 12א|סעיפים 12א}}, {{ח:פנימי|סעיף 12ב2|12ב2}} {{ח:פנימי|סעיף 12ב3|או 12ב3}} בידי תאגיד או בידי עובד מעובדיו, חזקה היא כי נושא המשרה הפר את חובתו לפי סעיף קטן (א), אלא אם כן הוכיח שעשה כל שניתן כדי למנוע את העבירה; לעניין סעיף זה, ”נושא משרה“ – מנהל פעיל בתאגיד, שותף למעט שותף מוגבל, או פקיד האחראי מטעם התאגיד על התחום שבו נעברה העבירה.

{{ח:סעיף|12ב15|חילוט|תיקון: תשע״ו, תשפ״ד־2}}
{{ח:תת|(א)}} הורשע אדם בעבירה לפי {{ח:פנימי|סעיף 12א|סעיף 12א}}, למעט {{ח:פנימי|סעיף 12א|סעיפים קטנים (ג)(1א) ו־(ג6)}}, {{ח:פנימי|סעיף 12ב2|או 12ב2}}, יצווה בית המשפט כי נוסף על כל עונש תחולט התמורה שקיבל או שווייה הכספי.
{{ח:תת|(ב)}} הורשע אדם בעבירה לפי {{ח:פנימי|סעיף 12א|סעיף 12א(ג)(1א) או (ג6)}} {{ח:פנימי|סעיף 12ב3|או 12ב3}}, יצווה בית המשפט, נוסף על כל עונש, על חילוט רכוש שהוא אחד מאלה, אלא אם כן סבר שלא לעשות כן מטעמים מיוחדים שיירשמו:
{{ח:תתת|(1)}} רכוש של הנידון הקשור לעבירה, ובכלל זה דירת המגורים או העסק שבהם נעברה העבירה;
{{ח:תתת|(2)}} רכוש של הנידון שהוא שווה ערך לרכוש הקשור לעבירה.
{{ח:תת|(ג)}} חזקה כי כל רכוש שנמצא בחזקתו, בשליטתו או בחשבונו של הנידון הוא רכושו, אלא אם כן יוכח אחרת.
{{ח:תת|(ד)}} על חילוט רכוש לפי סעיף זה יחולו הוראות לפי {{ח:חיצוני|פקודת הסמים המסוכנים#סעיף 36א|סעיפים 36א(ג), (ה) ו־(ו)}}, {{ח:חיצוני|פקודת הסמים המסוכנים#סעיף 36ג|36ג עד 36ו}} {{ח:חיצוני|פקודת הסמים המסוכנים#סעיף 36ט|ו־36ט לפקודת הסמים המסוכנים [נוסח חדש], התשל״ג–1973}}, בשינויים המחויבים.
{{ח:תת|(ה)}} סמכויות החיפוש והתפיסה לפי {{ח:חיצוני|פקודת סדר הדין הפלילי (מעצר וחיפוש)|פקודת סדר הדין הפלילי}}, יחולו, בשינויים המחויבים, גם לעניין רכוש שביחס אליו ניתן לתת צו חילוט לפי סעיף זה.

{{ח:סעיף|12ג|פיקוח|תיקון: תשנ״ד, תשנ״ה־2, תשנ״ו־2, תשנ״ז, תשנ״ח, תשנ״ח־2, תש״ס, תשס״א, תשס״א־5, תשס״ה, תשס״ו, תשס״ז־2, תשס״ח, תשס״ט, תש״ע, תשע״ב־2, תשע״ו}}
{{ח:ת}} הוראות {{ח:חיצוני|חוק שירות התעסוקה#סעיף 74|הסעיפים 74 עד 76 לחוק שירות התעסוקה, התשי״ט–1959}}, והוראות {{ח:חיצוני|חוק עובדים זרים#סעיף 6|סעיף 6 בחוק עובדים זרים}} יחולו גם לגבי פיקוח של משרד העבודה והרווחה לענין {{ח:פנימי|סעיף 12ב2|סעיפים 12ב2}} {{ח:פנימי|סעיף 12ב3|ו־12ב3}}.

{{ח:סעיף|12ד|ביצוע|תיקון: תשנ״ו־2, תשנ״ז, תשנ״ח, תשנ״ח־2, תש״ס, תשס״א, תשס״א־5, תשס״ה, תשס״ו, תשס״ז־2, תשס״ח, תשס״ט, תש״ע, תשע״ב־2, תשע״ו}}
{{ח:ת}} על אף הוראות {{ח:פנימי|סעיף 15|סעיף 15}} וכל חוק אחר, השר לבטחון הפנים ממונה על ביצוע {{ח:פנימי|פרק 3 סימן ג|סימנים ג׳}} {{ח:פנימי|פרק 3 סימן ה|ו־ה׳ בפרק זה}}, ובנוסף, ובנפרד שר העבודה והרווחה ממונה על ביצוע {{ח:פנימי|סעיף 12ב2|סעיפים 12ב2}} {{ח:פנימי|סעיף 12ב3|ו־12ב3}}, לענין עבירות שעבר מעביד כהגדרתו {{ח:פנימי|סעיף 12ב1|בסעיף 12ב1}}.

{{ח:סעיף|12ה|קביעת עונש מזערי – הוראת שעה|תיקון: תשפ״ד}}
{{ח:תת|(א)}} הורשע אדם בעבירה לפי {{ח:פנימי|סעיף 12א|סעיפים 12א(ג), (ג5) או (ג6)}}, {{ח:פנימי|סעיף 12ב2|12ב2}} {{ח:פנימי|סעיף 12ב3|או 12ב3}}, לא יפחת עונשו מרבע העונש המרבי שנקבע לאותה עבירה, אלא אם כן החליט בית המשפט, מטעמים מיוחדים שיירשמו, להקל בעונשו; עונש מאסר לפי סעיף קטן זה לא יהיה, בהעדר טעמים מיוחדים, כולו על־תנאי.
{{ח:תת|(ב)}} הוראות סעיף זה יעמדו בתוקפן עד יום כ״ד בניסן התשפ״ז (1 במאי 2027).

{{ח:סעיף|12ו|דיווח לכנסת|תיקון: תשפ״ד}}
{{ח:ת}} השר לביטחון לאומי ימסור לוועדה לביטחון לאומי של הכנסת, בתחילת חודש ינואר של כל שנה, דיווח על מספר המקרים בשנה שקדמה למועד הדיווח שבהם –
{{ח:תת|(1)}} נפתחו חקירות בשל חשד לעבירות לפי {{ח:פנימי|סעיף 12א|סעיפים 12א(ג), (ג5), (ג5א) ו־(ג6)}}, {{ח:פנימי|סעיף 12ב2|12ב2}} {{ח:פנימי|סעיף 12ב3|ו־12ב3}};
{{ח:תת|(2)}} הסתיימו חקירות כאמור בפסקה (1) בלא הגשת כתב אישום והעילות לכך;
{{ח:תת|(3)}} הוגשו כתבי אישום בשל עבירות כאמור בפסקה (1);
{{ח:תת|(4)}} ניתנו פסקי דין וגזרי דין בהליכים פליליים שהתקיימו בשל עבירות כאמור בפסקה (1), ותוצאותיהם.

{{ח:קטע2|פרק 4|פרק רביעי: הרחקה ומשמורת|תיקון: תשס״א־4}}
{{ח:קטע3|פרק 4 סימן א|סימן א׳: הרחקה, משמורת ושחרור בערובה|תיקון: תשס״א־4}}

{{ח:סעיף|13|הרחקה מישראל|תיקון: תשמ״ה, תשס״א־4, תשס״ה־2}}
{{ח:תת|(א)}} מי שאינו אזרח ישראלי או עולה לפי {{ח:חיצוני|חוק השבות|חוק השבות, התש״י–1950}}, ונמצא בישראל, בלי רישיון ישיבה (בחוק זה – שוהה שלא כדין), יורחק מישראל בהקדם האפשרי אלא אם כן יצא מרצונו קודם לכן.
{{ח:תת|(ב)}} הרחקתו מישראל של שוהה שלא כדין תהיה על פי צו הרחקה שניתן עליו בידי שר הפנים; בצו הרחקה ניתן לקבוע כי הוצאות ההרחקה, לרבות הוצאות ההחזקה במשמורת ({{ח:פנימי|פרק 4|בפרק זה}} – הוצאות ההרחקה), יחולו על האדם שעליו ניתן הצו או על המעביד שהעסיק אותו בישראל בלא היתר מאת שר הפנים או תוך הפרת תנאי ההיתר ובלבד שלא תעוכב הרחקתו של שוהה שלא כדין רק מהטעם שאין בידו לשאת בהוצאות ההרחקה.
{{ח:תת|(ב1)|(1)}} נקבע בצו הרחקה לפי הוראות סעיף קטן (ב) כי הוצאות ההרחקה יחולו על האדם שעליו ניתן הצו, ואותו אדם המציא ערובה לפי הוראות {{ח:פנימי|פרק 4|פרק זה}}, או שהפקיד סכום כסף בהיותו מוחזק במשמורת או במשמורת זמנית, אף אם הסכום האמור אינו ערובה, ניתן לגבות את הוצאות ההרחקה מן הערובה או מתוך סכום הכסף שהופקד כאמור, ובלבד שסך הוצאות ההרחקה שייגבו לפי פסקה זו לא יעלה על 7,500 שקלים חדשים.
{{ח:תתת|(2)}} נקבע בצו הרחקה לפי הוראות סעיף קטן (ב) כי הוצאות ההרחקה יחולו על המעביד – רשאים הממונה, כהגדרתו {{ח:חיצוני|חוק עובדים זרים|בחוק עובדים זרים}}, וכן עובד המדינה שהממונה הסמיכו לכך, לגבות את הוצאות ההרחקה מאותו מעביד, ובלבד שסך הוצאות ההרחקה שייגבו לפי פסקה זו לא יעלה על 7,500 שקלים חדשים, ורשאי הממונה, כל עוד לא שילם המעביד את הוצאות ההרחקה במלואן, לסרב להעניק לאותו מעביד היתר להעסקת עובד זר לפי {{ח:חיצוני|חוק עובדים זרים#פרק ד1|פרק ד׳1 לחוק עובדים זרים}}, מטעם זה בלבד.
{{ח:תתת|(3)}} הוראות סעיף קטן זה באות להוסיף על ההוראות לפי {{ח:פנימי|סעיף 14|סעיף 14}}.
{{ח:תת|(ג)}} מי שניתן עליו צו הרחקה חייב לצאת מישראל ולא לשוב אליה כל עוד לא בוטל הצו.
{{ח:תת|(ד)}} מי שניתן עליו צו הרחקה יימסר לו הצו בכתב והוא לא יורחק לפני תום שלושה ימים ממסירת הצו לידיו אלא אם כן יצא מרצונו קודם לכן; ואולם רשאי ממונה ביקורת הגבולות, לפי בקשתו של מי שניתן עליו צו הרחקה, לדחות את ההרחקה לתקופה קצרה הכרחית, שלא תעלה על 14 ימים, לשם טיפול בעניניו ובזכויותיו המשפטיות בישראל שלא ניתן לטפל בהם בהעדרו; ממונה ביקורת הגבולות רשאי להאריך תקופה זו מטעמים הומניטריים מיוחדים; תקופת הדחיה לא תבוא במנין הימים לפי {{ח:פנימי|סעיף 13ו|סעיף 13ו(א)(4)}}.
{{ח:תת}} {{ח:הערה|פורסמו {{ח:חיצוני|תקנות הכניסה לישראל (דרכי גביית הוצאות גירוש)|תקנות הכניסה לישראל (דרכי גביית הוצאות גירוש), התשמ״ו–1985}}.}}

{{ח:סעיף|13א|משמורת|תיקון: תשס״א־4}}
{{ח:תת|(א)}} {{ח:פנימי|פרק 4|בפרק זה}} –
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”משמורת“ – מעצר אדם לצורך החזקתו במקום משמורת לפי הוראות חוק זה;
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”מקום משמורת“ – כל אחד מאלה: מקום לפי חוק זה, שקבעו בצו שר הפנים והשר לביטחון הפנים (בחוק זה – מקום משמורת מיוחד); בית סוהר כמשמעו {{ח:חיצוני|פקודת בתי הסוהר|בפקודת בתי הסוהר [נוסח חדש], התשל״ב–1971}}, מקום מעצר לפי {{ח:חיצוני|חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים)#סעיף 7|סעיף 7 לחוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים), התשנ״ו–1996}} (בחוק זה – חוק המעצרים), וכן מקום אחר שנקבע בצו הרחקה ככל שהדבר נדרש בנסיבות הענין.
{{ח:תתת}} {{ח:הערה|פורסם צו הכניסה לישראל (מקום משמורת מיוחד), התשס״ג–2002 ({{ח:חיצוני|https://olaw.org.il/takanot/takanot-6205.pdf|ק״ת תשס״ג, 126}}, {{ח:חיצוני|https://olaw.org.il/takanot/takanot-6227.pdf|521}}), לפיו חלק משטחו של המלון הידוע כמלון ”רנסנס“ בנצרת, הנמצא בגוש 16564 בחלק מחלקה 13 ובחלק מחלקה 14, מוכרז בזה כמקום משמורת מיוחד; השטח כולל את כל אלה: (1) האגף הדרומי של המלון והחצר הדרומית הצמודה לו; (2) מגרש החניה המזרחי; (3) חצר המשק והאגף המזרחי בקומה השלישית, למעט חדרים 301 עד 309; (4) חדרים 401 עד 409 בקומה הרביעית באגף המזרחי; (5) הקומה השביעית כולה; (6) חלקו המערבי של הגג הצמוד לקומה השביעית, שישמש חצר טיולים; (7) חדרי מדרגות ומעליות המוליכים לחלקי המלון האמורים בפסקאות (1) עד (6).}}
{{ח:תתת}} {{ח:הערה|פורסם צו הכניסה לישראל (מקום משמורת מיוחד) (מס׳ 2), התשס״ג–2002 ({{ח:חיצוני|https://olaw.org.il/takanot/takanot-6208.pdf|ק״ת תשס״ג, 183}}), לפיו שטח בחלקה 94 בגוש 10036 המצוי במתחם תחנת משטרת חדרה, כמתואר להלן, מוכרז בזה כמקום משמורת מיוחד; השטח כולל את השטח המגודר וכולל 2 מבנים שבכל אחד מהם 4 דירות, 3 מבנים יבילים, חצר טיולים, חניה וגינות.}}
{{ח:תתת}} {{ח:הערה|פורסם צו הכניסה לישראל (מקום משמורת מיוחד), התשס״ד–2003 ({{ח:חיצוני|https://olaw.org.il/takanot/takanot-6279.pdf|ק״ת תשס״ד, 92}}), לפיו שטח מגודר בן 4.26 דונם, שהוא חלק מחלקה 32 וחלק מחלקה 22 בגוש 100299, מוכרז בזה כמקום משמורת מיוחד במושב צוחר; השטח כולל את כל אלה: (1) מבנה מרכזי אחד ששטחו 408 מ״ר בקומה אחת, המחולק לשלושה אגפים בצירוף חצר; (2) אחד עשר מבנים יבילים ששטח כל אחד מהם 52 מ״ר והמחולקים לארבעה אגפים שלהם חצרות; (3) מבנה יביל נוסף בן ארבעה חדרים; (4) מגרש חניה.}}
{{ח:תתת}} {{ח:הערה|פורסם צו הכניסה לישראל (מקום משמורת מיוחד), התשס״ז–2007 ({{ח:חיצוני|https://olaw.org.il/takanot/takanot-6588.pdf|ק״ת תשס״ז, 866}}), לפיו חלק מ”מבנה הקשר“ בשטח נמל התעופה על שם בן גוריון בלוד, הנמצא בגוש 6703 חלקה 8, מוכרז בזה מקום משמורת מיוחד; השטח כולל את כל אלה: (1) האגף המזרחי ששטחו 127 מ״ר בקומת הקרקע של המבנה, והחצר הצמודה לו; (2) האגף המזרחי ששטחו 180 מ״ר בקומה העליונה של המבנה.}}
{{ח:תתת}} {{ח:הערה|פורסם צו הכניסה לישראל (מקום משמורת מיוחד), התשס״ח–2007 ({{ח:חיצוני|https://olaw.org.il/takanot/takanot-6623.pdf|ק״ת תשס״ח, 110}}), לפיו מיתקן ”סהרונים“ בבית סוהר קציעות, מוכרז בזה כמקום משמורת מיוחד; השטח כולל את כל אלה: (1) מתחם בגודל 340 מ״ר הממוקם בכניסה לבית סוהר קציעות בצידו הצפוני, הכולל 13 מבנים מהם 8 מבני מגורים, 6 מבני משרדים, מבנה המשמש כמועדון וכמטבחון ושלושה מבנים המשמשים לשירותים ומקלחות; (2) מתחם המצוי דרומית מערבית למתחם ב׳ המאוכלס של בית הסוהר קציעות; המתחם כולל שישה מתחמי משנה שגודלו של כל אחד מהם 50*50 מטר; המתחם מורכב ממבני שירותים, מקלחות, משרדים, מבנה זקיף ואוהלים.}}
{{ח:תת|(ב)}} שוהה שלא כדין יוחזק במשמורת עד ליציאתו מישראל או עד להרחקתו ממנה, אלא אם כן שוחרר בעירבון כספי, בערבות בנקאית או בערובה מתאימה אחרת ({{ח:פנימי|פרק 4|בפרק זה}} – ערובה), לפי הוראות {{ח:פנימי|פרק 4|פרק זה}}; חזקה כי אדם שוהה בישראל שלא כדין אם אין בידו להציג רישיון ישיבה בלא הסבר סביר.
{{ח:תת|(ג)}} החזקה במשמורת של שוהה שלא כדין תהיה על פי צו משמורת שניתן על ידי ממונה ביקורת הגבולות.
{{ח:תת|(ד)}} לא יינתן צו משמורת אלא לאחר שניתנה לשוהה שלא כדין הזדמנות להשמיע את טענותיו; לא ניתן לאתר את השוהה שלא כדין, רשאי ממונה ביקורת הגבולות להורות, שלא בפניו, על החזקתו במשמורת, ובלבד שתינתן לו הזדמנות להשמעת טענותיו לא יאוחר מ־24 שעות לאחר תחילת החזקתו במשמורת.
{{ח:תת|(ה)}} ניתן צו משמורת, יימסר לאדם המוחזק במשמורת, בכתב או בעל פה, ככל האפשר, בשפה המובנת לו, מידע על זכויותיו לפי חוק זה, וכן על זכותו שתימסר הודעה על החזקתו במשמורת לאדם קרוב לו, לעורך דין ולנציגות של מדינת אזרחותו.

{{ח:סעיף|13ב|משמורת זמנית|תיקון: תשס״א־4, תש״ע־2}}
{{ח:תת|(א)}} היה לשוטר או לפקח לפי {{ח:פנימי|סעיף 13ד|סעיף 13ד}} יסוד סביר לחשד כי אדם שוהה בישראל שלא כדין או שניתן עליו צו משמורת או צו החזרה למשמורת, רשאי הוא, לאחר שהזדהה בפניו והסביר לו את סיבת הדרישה, לדרוש ממנו להילוות אליו למקום משמורת; סירב אותו אדם לציית לדרישה כאמור, רשאי הוא להשתמש בכוח סביר כדי להביאו למקום המשמורת; שוטר יזהה עצמו לפי הוראות {{ח:חיצוני|פקודת המשטרה#סעיף 5א|סעיף 5א לפקודת המשטרה [נוסח חדש], התשל״א–1971}}, ופקח יזדהה כאמור {{ח:פנימי|סעיף 13ה|בסעיף 13ה(ו)}}.
{{ח:תת|(ב)}} הובא אדם לפי הוראות סעיף קטן (א) למקום משמורת רשאי שוטר, שהמפקח הכללי למשטרת ישראל הסמיך לכך, לאחר שנתן לו הזדמנות להשמיע את טענותיו, להורות בכתב על החזקתו במשמורת זמנית, והוראות {{ח:פנימי|סעיף 13א|סעיף 13א(ה)}}, יחולו בשינויים המחויבים.
{{ח:תת|(ג)}} בלי לפגוע בהוראות {{ח:פנימי|סעיף 13ג|סעיף 13ג}}, לא יוחזק אדם במשמורת זמנית למשך יותר מעשרים וארבע שעות אלא אם כן ניתן עליו צו משמורת על ידי ממונה ביקורת הגבולות.
{{ח:תת|(ד)}} הסמכויות וההוראות הנתונות לשוטר לפי {{ח:חיצוני|פקודת סדר הדין הפלילי (מעצר וחיפוש)#סעיף 22|סעיף 22 לפקודת סדר הדין הפלילי (מעצר וחיפוש) [נוסח חדש], התשכ״ט–1969}}, לענין חיפוש על גופו של עצור יהיו נתונות לשוטר ולפקח לענין חיפוש על גופו של אדם המוחזק במשמורת, בשינויים המחויבים.

{{ח:סעיף|13ג|מועד למתן החלטה|תיקון: תשס״א־4}}
{{ח:ת}} החלטה לענין החזקה במשמורת או שחרור בערובה של שוהה שלא כדין תינתן לא יאוחר מעשרים וארבע שעות ממועד תחילת החזקתו במשמורת, אלא אם כן נמנע הדבר בשל הצורך לקבוע את זהותו של השוהה שלא כדין, או מטעם עניני אחר, והוא הדין באשר למתן צו הרחקה.

{{ח:סעיף|13ד|מינוי פקחים|תיקון: תשס״א־4}}
{{ח:תת|(א)}} שר הפנים רשאי למנות פקחים לענין חוק זה מקרב עובדי משרדו, או מקרב עובדי המדינה במשרד אחר בהסכמת השר הממונה על המשרד (בחוק זה – פקח); הודעה על מינוי פקח תפורסם ברשומות.
{{ח:תת|(ב)}} לא יתמנה פקח כאמור בסעיף קטן (א), אלא אם כן התקיימו שניים אלה:
{{ח:תתת|(1)}} הוא קיבל הכשרה מתאימה, כפי שקבע שר הפנים לאחר התייעצות עם השר לביטחון הפנים;
{{ח:תתת|(2)}} משטרת ישראל לא הודיעה בתוך חודש מפנייתו של שר הפנים כי היא מתנגדת למינויו מטעמים של ביטחון הציבור.

{{ח:סעיף|13ה|סמכויות אכיפה|תיקון: תשס״א־4, תשס״ג, תשס״ז, תש״ע־2}}
{{ח:תת|(א)}} לשם ביצוע הוראות {{ח:פנימי|פרק 4|פרק זה}}, רשאי פקח או שוטר –
{{ח:תתת|(1)}} לדרוש מאדם שיש יסוד להניח כי שהייתו בישראל מחייבת רישיון ישיבה לפי חוק זה, לזהות את עצמו ולהציג לפניו את המסמכים הנוגעים לשהייתו וכן למסור לו ידיעות הנוגעות לשהייתו;
{{ח:תתת|(2)}} להיכנס בכל עת סבירה למקום, למעט למקום מגורים, שלגביו יש חשד כי מצוי בו אדם השוהה שלא כדין בישראל כדי לערוך בדיקה בענין.
{{ח:תת|(ב)}} התעורר חשד לביצוע עבירה לפי חוק זה, רשאי פקח או שוטר, לפי הענין, לתפוס כל מסמך הקשור לעבירה כאמור.
{{ח:תת|(ג)}} שופט של בית משפט שלום רשאי, לבקשת פקח או שוטר, ליתן צו המתיר לפקח או לשוטר להיכנס למקום המשמש למגורים כדי לערוך בדיקה לענין קיום הוראות חוק זה, כאמור בסעיף קטן (א), אם ראה כי התקיים אחד מאלה:
{{ח:תתת|(1)}} יש יסוד סביר לחשד כי נמצא בו אדם השוהה שלא כדין בישראל;
{{ח:תתת|(2)}} יש יסוד סביר להניח כי נמצא בו אדם ששהייתו בישראל מחייבת רישיון שהייה לפי חוק זה, והפקח או השוטר ביקשו רשות להיכנס למקום כדי לערוך בירור בענין ובקשתם לא נענתה;
{{ח:תת|(ד)}} כניסה לפי סעיף זה תיעשה רק לאחר שהשוטר או הפקח, לפי הענין, זיהה את עצמו לפני מי שנחזה כמחזיק המקום והודיע לו את המטרה שלשמה מתבקשת הכניסה ובמקום המשמש למגורים – הציג לפניו את צו בית המשפט לפי סעיף קטן (ג); לא איפשר מחזיק המקום את הכניסה, רשאים הם להשתמש בכוח סביר כלפי אדם או כלפי רכוש לאחר שהזהירוהו על כך.
{{ח:תת|(ה)}} המפקח הכללי של המשטרה יקבע בנוהל את דרכי פעולתה של המשטרה לפי סעיף זה; הנוהל האמור יפורסם באתר האינטרנט של המשטרה.
{{ח:תת|(ו)}} פקח לא יעשה שימוש בסמכויות הנתונות לו לפי חוק זה, אלא בעת מילוי תפקידו ובהתקיים שניים אלה:
{{ח:תתת|(1)}} הוא עונד באופן גלוי תג המזהה אותו ואת תפקידו, והוא לובש מדי פקח, בצבע ובצורה שהורה לעניין זה שר הפנים, ובלבד שהמדים כאמור אינם נחזים להיות מדי משטרה;
{{ח:תתת|(2)}} יש בידו תעודת פקח החתומה בידי שר הפנים, המעידה על תפקידו ועל סמכויותיו, שאותה יציג על פי דרישה.

{{ח:סעיף|13ו|שחרור בערובה|תיקון: תשס״א־4, תשס״ה־2}}
{{ח:תת|(א)}} ממונה ביקורת הגבולות רשאי לשחרר בערובה שוהה שלא כדין בהתאם להוראות סעיף זה; לא ישוחרר בערובה שוהה שלא כדין אלא אם כן התקיים בו אחד מאלה:
{{ח:תתת|(1)}} השתכנע ממונה ביקורת הגבולות כי שהייתו הבלתי חוקית יסודה בטעות או בתקלה שבתום לב, וכי יצא מישראל במועד שקבע לו;
{{ח:תתת|(2)}} השתכנע ממונה ביקורת הגבולות כי יצא מישראל בעצמו בתוך מועד שקבע לו, וכי לא יהיו; קושי באיתורו אם לא יצא בעצמו במועד שנקבע;
{{ח:תתת|(3)}} השתכנע ממונה ביקורת הגבולות כי מחמת גילו או מצב בריאותו החזקתו במשמורת עלולה לגרום נזק לבריאותו, או שקיימים טעמים הומניטריים מיוחדים אחרים המצדיקים את שחרורו בערובה, לרבות מקום שעקב החזקה במשמורת ייוותר קטין בלא השגחה;
{{ח:תתת|(4)}} הוא שוהה במשמורת יותר מ־60 ימים ברציפות.
{{ח:תת|(ב)}} על אף הוראות סעיף קטן (א), לא ישוחרר בערובה שוהה שלא כדין אם התקיים אחד מאלה:
{{ח:תתת|(1)}} הרחקתו מישראל נמנעת או מתעכבת בשל העדר שיתוף פעולה מלא מצדו, לרבות לענין הבהרת זהותו או להסדרת הליכי הרחקתו מישראל;
{{ח:תתת|(2)}} יש בשחרורו כדי לסכן את ביטחון המדינה, את שלום הציבור או את בריאות הציבור; אלא אם כן מתקיים בו האמור ברישה לפסקה (3) לסעיף קטן (א), ואין דרך אחרת למנוע את הנזק לבריאותו.
{{ח:תת|(ג)}} שחרור ממשמורת יותנה בתנאים שקבע ממונה ביקורת הגבולות, לרבות בערובה, לשם הבטחת התייצבותו של השוהה שלא כדין לצורך יציאתו מישראל או הרחקתו ממנה במועד שנקבע, או לצורך הליכים אחרים לפי חוק זה; ממונה ביקורת הגבולות רשאי, בכל עת, לעיין מחדש בתנאי הערובה אם התגלו עובדות חדשות או אם השתנו הנסיבות ממתן ההחלטה על השחרור בערובה.
{{ח:תת|(ד)}} שוהה שלא כדין ששוחרר בערובה ממשמורת ייתן לו שר הפנים רישיון זמני לישיבת ביקור לפי {{ח:פנימי|סעיף 2|סעיף 2(א)(5)}} לתקופת השחרור בערובה; תוקף הרישיון הזמני כאמור מותנה בקיום התנאים לשחרור בערובה.
{{ח:תת|(ה)}} ביקש ערב לבטל ערובה שנתן רשאי ממונה ביקורת הגבולות להיעתר לבקשה או לסרב לה, ובלבד שבהחלטתו יהיה כדי להבטיח את התייצבותו של השוהה שלא כדין על ידי ערובה אחרת; לא ניתן להבטיח את התייצבותו של השוהה שלא כדין בהמצאת ערובה אחרת, יוחזר השוהה שלא כדין למשמורת.
{{ח:תת|(ו)}} יצא השוהה שלא כדין מישראל או הורחק ממנה במועד שנקבע, יופטרו הוא וערביו מערבותם ויוחזר העירבון הכספי, הכל לפי הענין ובכפוף להוראות {{ח:פנימי|סעיף 13|סעיף 13(ב1)}}.

{{ח:סעיף|13ז|החזרה למשמורת וחילוט ערבות|תיקון: תשס״א־4}}
{{ח:תת|(א)}} נוכח ממונה ביקורת הגבולות כי שוהה שלא כדין ששוחרר בערובה הפר או עומד להפר תנאי מתנאי שחרורו בערובה, רשאי הוא להורות בצו על החזרתו למשמורת, וכן רשאי הוא להורות על חילוט או מימוש הערובה.
{{ח:תת|(ב)}} לא תינתן הוראה על חילוט או מימוש הערובה כאמור בסעיף קטן (א) אלא לאחר שניתנה הזדמנות לשוהה שלא כדין או לערב, לפי הענין, להשמיע את טענותיו, ובלבד שניתן לאתרו באופן סביר.

{{ח:סעיף|13ח|תנאי משמורת|תיקון: תשס״א־4}}
{{ח:תת|(א)}} שוהה שלא כדין הנתון במשמורת יוחזק בתנאים הולמים שלא יהיה בהם, בהתחשב בנסיבות הענין לרבות משך החזקתו במשמורת, כדי לפגוע בבריאותו ובכבודו.
{{ח:תת|(ב)}} שוהה שלא כדין הנתון במשמורת יוחזק בתא נפרד מאסירים ומעצורים פליליים.
{{ח:תת|(ג)}} הוראות {{ח:חיצוני|חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים)#סעיף 9|סעיף 9(ב) לחוק המעצרים}} יחולו על החזקה במשמורת לפי חוק זה, בשינויים המחויבים.
{{ח:תת|(ד)}} הוראות {{ח:חיצוני|חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים)#סעיף 10|סעיף 10 לחוק המעצרים}} יחולו על החזקה במשמורת לפי חוק זה, בשינויים המחויבים.
{{ח:תת|(ה)}} השר לביטחון הפנים, בהסכמת שר הפנים, ובאישור ועדת הפנים ואיכות הסביבה של הכנסת, רשאי לקבוע בכפוף להוראות סעיף קטן (א), הוראות אחרות לענין תנאי החזקה במקום משמורת מיוחד, לרבות לענין תנאי החזקה של משפחות וילדים.
{{ח:תת|(ו)}} עיקר זכויות השוהים שלא כדין וחובותיהם במקום המשמורת יפורסמו במקום בולט במקום המשמורת בעברית ובאנגלית.

{{ח:סעיף|13ט|סייג לתחולת {{ח:חיצוני|חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים)|חוק סדר הדין הפלילי}}|תיקון: תשס״א־4}}
{{ח:ת}} על אף הוראות {{ח:חיצוני|חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים)#סעיף 1|סעיף 1(ג) לחוק המעצרים}}, לא יחולו הוראותיו של {{ח:חיצוני|חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים)|החוק האמור}} בכל הנוגע להליכים ולסמכויות לפי חוק זה אלא אם כן נקבע במפורש אחרת בחוק זה.

{{ח:סעיף|13י|הוצאה מישראל|תיקון: תשנ״ה, תשנ״ו, תשס״א־4, תשס״ד, תשס״ט־2}}
{{ח:תת|(א)}} בסעיף זה –
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”שטחי עזה ויריחו“ – השטחים הכלולים בתחום השיפוט הטריטוריאלי של הרשות הפלסטינית על פי ההסכם;
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”ההסכם“ – הסכם הביניים הישראלי־פלסטיני בדבר הגדה המערבית ורצועת עזה, שנחתם בוושינגטון בין מדינת ישראל לבין ארגון השחרור הפלסטיני, ביום ד׳ בתשרי התשנ״ו (28 בספטמבר 1995), לרבות נספחיו והמסמכים שנלוו אליו;
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”אזור“ – יהודה והשומרון וחבל עזה למעט שטחי המועצה הפלסטינית;
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”שטחי המועצה הפלסטינית“ – השטחים הכלולים מעת לעת בתחום הסמכות הטריטוריאלית של המועצה לפי ההסכם;
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”קצין משטרה“ – קצין משטרה בדרגת פקד ומעלה, שהסמיכו המפקח הכללי של המשטרה לצורך סעיף זה;
{{ח:תת|סוג=הגדרה}} ”היתר“ – כמשמעותו בצו לענין כניסת תושבי אזור או שטחי המועצה הפלסטינית לישראל, המתוקן לפי {{ח:פנימי|סעיף 17|סעיף 17(ב)}}.
{{ח:תת|(ב)}} בנוסף לאמור בכל דין, רשאי קצין משטרה או ממונה ביקורת הגבולות לצוות בכתב על הוצאתו מישראל של תושב אזור או תושב שטחי המועצה הפלסטינית, שאינם ישראלים (להלן – תושב) השוהה בישראל ללא היתר או שלא בהתאם לתנאי ההיתר, או שהורשע בעבירה לפי {{ח:פנימי|סעיף 12|סעיף 12}}.
{{ח:תת|(ג)}} לא יחליט קצין משטרה או ממונה ביקורת הגבולות על הוצאה כאמור אלא לאחר שנתן לתושב הזדמנות להשמיע את טענותיו; קצין המשטרה או ממונה ביקורת הגבולות, לפי העניין, יערוך דו״ח בכתב שבו יפורטו טענות התושב ונימוקי ההחלטה.
{{ח:תת|(ד)}} ההחלטה בדבר הוצאתו מישראל של תושב תשמש אסמכתה להחזקתו במעצר עד להוצאתו, לתקופה שלא תעלה על 96 שעות; קצין משטרה בדרגת סגן ניצב ומעלה או ממונה ביקורת הגבולות רשאי להאריך תקופה זו ובלבד שלא תעלה על 72 שעות נוספות.
{{ח:תת|(ה)}} לא יפעיל ממונה ביקורת הגבולות את סמכויותיו לעניין סעיף זה, אלא אם כן התקיימו שניים אלה:
{{ח:תתת|(1)}} הוא קיבל הכשרה מתאימה, כפי שקבע שר הפנים לאחר התייעצות עם ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת;
{{ח:תתת|(2)}} משטרת ישראל לא הודיעה בתוך חודש מפנייתו של שר הפנים כי היא מתנגדת לכך מטעמים של ביטחון הציבור.

{{ח:קטע3|פרק 4 סימן ב|סימן ב׳: בית דין לביקורת משמורת של שוהים שלא כדין|תיקון: תשס״א־4}}

{{ח:סעיף|13יא|בית דין לביקורת משמורת של שוהים שלא כדין|תיקון: תשס״א־4, תשס״ח־2, תשע״א־3}}
{{ח:תת|(א)}} שר המשפטים ימנה בית דין, אחד או יותר, של דן יחיד, לביקורת משמורת של שוהים שלא כדין לפי חוק זה ({{ח:פנימי|פרק 4|בפרק זה}} – בית הדין לביקורת משמורת).
{{ח:תת|(א1)}} מינוי בית הדין לביקורת משמורת לפי הוראות סעיף קטן (א) ייעשה מבין מועמדים שתבחר ועדה (בסעיף זה – הוועדה), שחבריה הם:
{{ח:תתת|(1)}} המנהל הכללי של משרד המשפטים והוא יהיה היושב ראש;
{{ח:תתת|(2)}} עובד המדינה שהוא משפטן הבקיא בדיני הכניסה לישראל והיציאה ממנה, שימנה היועץ המשפטי לממשלה;
{{ח:תתת|(3)}} משפטן מקרב הציבור שימנה נציב שירות המדינה.
{{ח:תת|(ב)}} כשיר להתמנות לבית הדין לביקורת משמורת אדם הכשיר להיות שופט בית משפט השלום והבקיא בדיני הכניסה לישראל והיציאה ממנה.
{{ח:תת|(ג)}} מינויו של בית הדין לביקורת משמורת יהיה לתקופת כהונה של חמש שנים, ורשאי שר המשפטים, בהמלצת הוועדה, לשוב ולמנותו לתקופת כהונה אחת נוספת.

{{ח:סעיף|13יב|תפקידי בית הדין לביקורת משמורת|תיקון: תשס״א־4, תשע״א־3}}
{{ח:ת}} בית הדין לביקורת משמורת יקיים ביקורת שיפוטית על החלטות בדבר החזקת שוהה שלא כדין במשמורת, לרבות לענין שחרור בערובה ולענין התמשכות ההחזקה במשמורת בשל עיכוב בביצוע צו הרחקה.

{{ח:סעיף|13יג|אי תלות|תיקון: תשס״א־4, תשע״א־3}}
{{ח:ת}} בקיום תפקידיו אין מרות על בית הדין לביקורת משמורת זולת מרותו של הדין.

{{ח:סעיף|13יד|הבאה לפני בית הדין לביקורת משמורת|תיקון: תשס״א־4, תשס״ח־2, תשע״א־3}}
{{ח:תת|(א)}} מוחזק במשמורת יובא לפני בית הדין לביקורת משמורת בהקדם האפשרי ולא יאוחר מתום 96 שעות מעת תחילת החזקתו, אלא אם כן הובא לפני בית הדין לביקורת משמורת קודם לכן עקב פניה לפי {{ח:פנימי|סעיף 13יז|סעיף 13יז}}.
{{ח:תת|(א1)}} ממונה ביקורת הגבולות רשאי להאריך את התקופה האמורה בסעיף קטן (א), מטעמים מיוחדים שיירשמו, לתקופות נוספות שלא יעלו במצטבר על 72 שעות.
{{ח:תת|(ב)}} שוהה שלא כדין שהוחזר למשמורת לפי {{ח:פנימי|סעיף 13ז|סעיף 13ז}}, יובא לפני בית הדין לביקורת משמורת בהקדם ולא יאוחר מ־72 שעות לאחר החזרתו למשמורת.
{{ח:תת|(ג)}} חל היום האחרון להבאת המוחזק לפני בית הדין לביקורת משמורת ביום מנוחה, כהגדרתו {{ח:חיצוני|פקודת סדרי השלטון והמשפט#סעיף 18א|בסעיף 18א(א) לפקודת סדרי השלטון והמשפט, התש״ח–1948}}, יובא המוחזק לפני בית הדין לביקורת משמורת לפני יום המנוחה.
{{ח:תת|(ד)}} לא הובא המוחזק במשמורת בתוך המועד האמור לפני בית הדין לביקורת משמורת, יורה ממונה ביקורת הגבולות על שחרורו ממשמורת.

{{ח:סעיף|13טו|סמכויות בית הדין לביקורת משמורת|תיקון: תשס״א־4, תשע״א־3}}
{{ח:תת|(א)}} בית הדין לביקורת משמורת רשאי –
{{ח:תתת|(1)}} לאשר את צו המשמורת, בשינויים או בלא שינויים ורשאי הוא להורות כי ענינו של המוחזק במשמורת יובא לפניו לבחינה נוספת בהתקיים תנאים שקבע או בתוך פרק זמן שקבע, ובלבד שפרק הזמן עד לקיום הבחינה הנוספת לא יעלה על 30 ימים.
{{ח:תתת|(2)}} לבטל את צו המשמורת ולהורות על שחרורו בערובה של המוחזק, אם שוכנע כי התקיימו בו התנאים לשחרור בערובה לפי {{ח:פנימי|סעיף 13ו|סעיף 13ו}}, וכפוף לסייגים הקבועים בו.
{{ח:תתת|(3)}} להורות על שחרורו בערובה של המוחזק במשמורת בתום פרק זמן שקבע, אם לא הורחק מישראל קודם לכן, אם שוכנע כי הרחקת המוחזק מישראל מתעכבת בלא הצדק סביר למרות שיתוף פעולה מלא מצדו, וכי ניתן לבצע את צו ההרחקה בתוך פרק הזמן שקבע, ובלבד שלא ישוחרר המוחזק אם יש בשחרורו כדי לסכן את ביטחון המדינה, את שלום הציבור או את בריאותו.
{{ח:תתת|(4)}} להורות על שינוי תנאי ערובה שנקבעו לפי {{ח:פנימי|סעיף 13ו|סעיף 13ו(ג)}}, וכן על חילוט ערבות עקב הפרת תנאי שחרור בערובה.
{{ח:תת|(ב)}} הוראות {{ח:פנימי|סעיף 13ו|סעיף 13ו(ד)}} יחולו גם על שחרור בערובה לפי צו בית הדין לביקורת משמורת.
{{ח:תת|(ג)}} החלטת בית הדין לביקורת משמורת תכלול את עיקרי טענות הצדדים, תהיה מנומקת ובכתב, ותימסר לשוהה שלא כדין בו במקום, במידת האפשר; ראה בית הדין לביקורת משמורת צורך בבירור נוסף יורה על הבאת המוחזק במשמורת לפניו במועד שיקבע.

{{ח:סעיף|13טז|עיון חוזר|תיקון: תשס״א־4, תשע״א־3}}
{{ח:ת}} ממונה ביקורת הגבולות רשאי לפנות לבית הדין לביקורת משמורת בבקשה להורות על החזרה למשמורת של שוהה שלא כדין ששוחרר בערובה לפי החלטת בית הדין לביקורת משמורת, או על קביעת תנאי שחרור נוספים או שונים, אם התגלו עובדות חדשות או אם השתנו הנסיבות ממועד החלטת בית הדין לביקורת משמורת; אין בהוראה זו כדי לפגוע בסמכויות ממונה ביקורת הגבולות לפי {{ח:פנימי|סעיף 13ז|סעיף 13ז}}.

{{ח:סעיף|13יז|פניה לבית הדין לביקורת משמורת בכל עת|תיקון: תשס״א־4, תשע״א־3}}
{{ח:תת|(א)}} מוחזק במשמורת רשאי לפנות מיוזמתו לבית הדין לביקורת משמורת בכל עת בבקשה לבחינת ענינו, וכן רשאי הוא לפנות לבית הדין לביקורת משמורת בבקשה לעיון חוזר אם התגלו עובדות חדשות או השתנו הנסיבות ממועד ההחלטה הקודמת של בית הדין לביקורת משמורת.
{{ח:תת|(ב)}} משוחרר בערובה רשאי לפנות בכל עת לבית הדין לביקורת משמורת בבקשה לשינוי תנאי ערובה שנקבעו לפי {{ח:פנימי|סעיף 13ו|סעיף 13ו(ג)}}.

{{ח:סעיף|13יח|מקום הדיון|תיקון: תשס״א־4, תשע״א־3}}
{{ח:ת}} בית הדין לביקורת משמורת יקיים את דיוניו במקום המשמורת שבו מצוי המוחזק, ורשאי הוא לקיים דיון במקום אחר, אם ראה לעשות כן למען הצדק או למען יעילות הדיון.

{{ח:סעיף|13יט|סדרי דיון, ראיות וסמכויות עזר|תיקון: תשס״א־4, תשע״א־3}}
{{ח:תת|(א)}} בית הדין לביקורת משמורת יקבע את סדרי עבודתו ודיוניו במידה שלא נקבעו לפי חוק זה.
{{ח:תת|(ב)}} בית הדין לביקורת משמורת לא יהיה קשור בדיני הראיות, ורשאי הוא, בין השאר, לעיין בחומר ראיות, שגילויו עלול לפגוע בביטחון המדינה או בשלום הציבור, שלא במעמד המוחזק במשמורת ובא כוחו, והוראות {{ח:חיצוני|פקודת הראיות#סעיף 44|סעיפים 44 עד 46 לפקודת הראיות [נוסח חדש], התשל״א–1971}}, לא יחולו.
{{ח:תת|(ג)}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|13כ|נוכחות בדיון|תיקון: תשס״א־4, תשע״א־3}}
{{ח:ת}} שוהה שלא כדין המוחזק במשמורת או משוחרר בערובה רשאי להיות נוכח בכל הליך בענינו לפני בית הדין לביקורת משמורת, כפוף לאמור {{ח:פנימי|סעיף 13יט|בסעיף 13יט(ב)}}, אלא אם כן לא ניתן לאתרו במאמץ סביר, וכן רשאי הוא להיות מיוצג בלא תמורה על ידי נציג שאינו עורך דין.

{{ח:סעיף|13כ1|תשלום הוצאות|תיקון: תשע״ב־3}}
{{ח:ת}} בית הדין רשאי לפסוק לטובת המוחזק במשמורת או המשוחרר בערובה הוצאות, לרבות שכר טרחת עורך דין.

{{ח:סעיף|13כ2|תחולת הוראות {{ח:חיצוני|חוק בתי דין מינהליים|חוק בתי דין מינהליים}}|תיקון: תשע״ב־3}}
{{ח:תת|(א)}} ההוראות לפי {{ח:חיצוני|חוק בתי דין מינהליים|חוק בתי דין מינהליים, התשנ״ב–1992}} (בסעיף זה – חוק בתי דין מינהליים), למעט לפי {{ח:חיצוני|חוק בתי דין מינהליים#סעיף 16|סעיפים 16}}, {{ח:חיצוני|חוק בתי דין מינהליים#סעיף 17|17}}, {{ח:חיצוני|חוק בתי דין מינהליים#סעיף 21|21}}, {{ח:חיצוני|חוק בתי דין מינהליים#סעיף 22|22}}, {{ח:חיצוני|חוק בתי דין מינהליים#סעיף 37|37 עד 39}}, {{ח:חיצוני|חוק בתי דין מינהליים#סעיף 41|41}}, {{ח:חיצוני|חוק בתי דין מינהליים#סעיף 45|45}} {{ח:חיצוני|חוק בתי דין מינהליים#סעיף 54|ו־54}}, יחולו על בית הדין, בשינויים המחויבים ובשינויים המפורטים לפי {{ח:פנימי|פרק 4|פרק זה}}.
{{ח:תת|(ב)}} על אף הוראות {{ח:חיצוני|חוק בתי דין מינהליים#סעיף 28|סעיף 28(ד) ו־(ה) לחוק בתי דין מינהליים}}, בית המשפט לעניינים מינהליים שבאזור שיפוטו נמצא מקום מושבו של בית הדין לביקורת משמורת הוא בית המשפט המוסמך לדון בערעורים על החלטת בית הדין לפי {{ח:חיצוני|חוק בתי דין מינהליים#סעיף 28|סעיף 28(ד) לחוק האמור}}, ובמתן אישורים להחלטות בית הדין לפי {{ח:חיצוני|חוק בתי דין מינהליים#סעיף 28|סעיף 28(ה) לחוק האמור}}.
{{ח:תת|(ג)}} על אף הוראות {{ח:חיצוני|חוק בתי דין מינהליים#סעיף 11|סעיפים 11(א)}} {{ח:חיצוני|חוק בתי דין מינהליים#סעיף 12|ו־12(א) לחוק בתי דין מינהליים}}, בקביעת אזור השיפוט ומקום המושב של בית הדין יתייעץ שר המשפטים עם שר הפנים ועם השר לביטחון הפנים.
{{ח:תת|(ד)}} הוראות {{ח:חיצוני|חוק בתי דין מינהליים#סעיף 25|סעיף 25 לחוק בתי דין מינהליים}} יחולו על בית הדין החל מיום כ״ה באב התשע״ג (1 באוגוסט 2013).

{{ח:סעיף|13כ3||תיקון: ק״ת תש״ף}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(פקע).}}

{{ח:סעיף|13כא|ערעור ועתירה מינהליים|תיקון: תשס״ה־3, תשע״א־3, תשפ״ג־2}}
{{ח:תת|(א)}} החלטת בית הדין לביקורת משמורת נתונה לערעור לפני בית משפט לענינים מינהליים.
{{ח:תת|(ב)}} הוגשה עתירה לבית משפט לענינים מינהליים נגד החלטה לפי {{ח:פנימי|פרק 4|פרק זה}} בענין הרחקה למעט במקרים המנויים {{ח:פנימי|תוספת 2|בתוספת השנייה}}, והיה תלוי ועומד, באותו מועד, ערעור מינהלי על החלטת בית הדין לביקורת משמורת לפי {{ח:פנימי|פרק 4 סימן ב|סימן זה}} בענין המשמורת או השחרור בערובה, ידון בית המשפט במסגרת העתירה גם בענין המשמורת או השחרור בערובה, והערעור יימחק; ואולם אם טרם הגיש העותר ערעור מינהלי בענין המשמורת או השחרור בערובה יכלול גם ענינים אלה במסגרת העתירה.
{{ח:תת|(ב1)}} הוגש ערעור מינהלי על החלטת בית הדין לעררים, לפי {{ח:פנימי|סעיף 13לא|סעיף 13לא(א)}}, והיה תלוי ועומד באותו מועד ערעור מינהלי על החלטת בית הדין לביקורת משמורת שהוגש לפי סעיף קטן (א), הנובע מאותן נסיבות, או הוגש ערעור מינהלי על החלטת בית הדין לביקורת משמורת לפי סעיף קטן (א), והיה תלוי ועומד, באותו מועד, ערעור מינהלי על החלטת בית הדין לעררים שהוגש לפי {{ח:פנימי|סעיף 13לא|סעיף 13לא(א)}}, הנובע מאותן נסיבות, ידון בית המשפט לעניינים מינהליים בערעורים במאוחד, במסגרת הערעור על החלטת בית הדין לעררים.
{{ח:תת|(ג)}} אין בהחלטת בית המשפט לענינים מינהליים, בערעור על החלטת בית הדין לביקורת משמורת או על החלטת בית הדין לעררים או בעתירה, כאמור בסעיף זה, כדי לגרוע מסמכות בית הדין לביקורת משמורת לפי {{ח:פנימי|פרק 4 סימן ב|סימן זה}}, ואולם בכל ענין שהחליט בו בית המשפט במסגרת הערעור או העתירה לא ייזקק לו בית הדין לביקורת משמורת אלא אם כן נוכח כי חל שינוי בנסיבות שהיוו בסיס להחלטת בית המשפט.

{{ח:סעיף|13כא1|תקנות לעניין בית הדין לביקורת משמורת|תיקון: תשע״ב־3}}
{{ח:ת}} שר המשפטים ממונה על ביצוע {{ח:פנימי|פרק 4 סימן ב|סימן זה}}, והוא רשאי, בהתייעצות עם שר הפנים, להתקין תקנות לעניין סדרי הדין בבית הדין ולעניין סדרי המינהל במזכירות בית הדין.

{{ח:קטע2|פרק 4-1|פרק רביעי 1: בית דין לעררים|תיקון: תשע״א־3}}

{{ח:סעיף|13כב|הגדרות|תיקון: תשע״א־3, תשפ״ג־2}}
{{ח:ת}} {{ח:פנימי|פרק 4-1|בפרק זה}} –
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”בית הדין לעררים“ – בית הדין שהוקם לפי {{ח:פנימי|סעיף 13כג|סעיף 13כג}};
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”החלטה של רשות“ – כהגדרתה {{ח:חיצוני|חוק בתי משפט לעניינים מינהליים|בחוק בתי משפט לעניינים מינהליים}}, המנויה {{ח:פנימי|תוספת 2|בתוספת השנייה}};
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”חוק בתי דין מינהליים“ – {{ח:חיצוני|חוק בתי דין מינהליים|חוק בתי דין מינהליים, התשנ״ב–1992}};
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”חוק בתי משפט לעניינים מינהליים“ – {{ח:חיצוני|חוק בתי משפט לעניינים מינהליים|חוק בתי משפט לעניינים מינהליים, התש״ס–2000}};
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”חוק חופש המידע“ – {{ח:חיצוני|חוק חופש המידע|חוק חופש המידע, התשנ״ח–1998}}.

{{ח:סעיף|13כג|בית דין לעררים|תיקון: תשע״א־3, תשפ״ג־2}}
{{ח:תת|(א)}} שר המשפטים ימנה בית דין, אחד או יותר, של דן יחיד, שידון בעררים על החלטה של רשות המנויה {{ח:פנימי|תוספת 2|בתוספת השנייה}}, בענייני כניסה לישראל, שהייה וישיבה בישראל או יציאה ממנה או בענייני אזרחות, המנויים {{ח:פנימי|תוספת 2|בתוספת השנייה}}.
{{ח:תת|(ב)}} מינוי בית הדין לעררים לפי הוראות סעיף קטן (א) ייעשה מבין מועמדים שתבחר ועדה שחבריה הם:
{{ח:תתת|(1)}} המנהל הכללי של משרד המשפטים, והוא יהיה היושב ראש;
{{ח:תתת|(2)}} עובד המדינה שהוא משפטן הבקיא בדיני הכניסה לישראל והיציאה ממנה ובדיני האזרחות, שימנה היועץ המשפטי לממשלה;
{{ח:תתת|(3)}} משפטן מקרב הציבור שימנה נציב שירות המדינה.
{{ח:תת|(ג)}} כשיר להתמנות לבית הדין לעררים שופט בדימוס או מי שכשיר להתמנות לשופט בית משפט שלום, הבקיא בדיני הכניסה לישראל והיציאה ממנה ובדיני האזרחות.
{{ח:תת|(ד)}} תקופת הכהונה של בית הדין תהיה חמש שנים, ורשאי שר המשפטים, בהמלצת הוועדה האמורה בסעיף קטן (ב), לשוב ולמנותו לתקופת כהונה אחת נוספת.

{{ח:סעיף|13כד|ערר|תיקון: תשע״א־3}}
{{ח:תת|(א)}} הרואה את עצמו נפגע מהחלטה של רשות בעניינו, רשאי להגיש ערר על ההחלטה לבית הדין לעררים ({{ח:פנימי|פרק 4-1|בפרק זה}} – ערר).
{{ח:תת|(ב)}} ערר יוגש בכתב, בתוך 30 ימים מיום שההחלטה בעניינו של מגיש הערר ({{ח:פנימי|פרק 4-1|בפרק זה}} – העורר) פורסמה כדין, או מיום שהעורר קיבל הודעה עליה או מיום שנודע לעורר עליה, לפי המוקדם.
{{ח:תת|(ג)|(1)}} הוגש ערר לבית הדין לעררים נגד החלטה של רשות, רשאי בית הדין לעררים לדון במסגרת הערר גם בעניין המשמורת או השחרור בערובה.
{{ח:תתת|(2)}} אין בהחלטת בית הדין לעררים לפי סעיף קטן זה, כדי לגרוע מסמכות בית הדין לביקורת משמורת לפי {{ח:פנימי|פרק 4 סימן ב|סימן ב׳ לפרק רביעי}}, ואולם כל עניין שהחליט בו בית הדין לעררים במסגרת הערר, לא ייזקק לו בית הדין לביקורת משמורת, אלא אם כן נוכח כי חל שינוי בנסיבות שהיוו בסיס להחלטת בית הדין לעררים.
{{ח:תתת|(3)}} החליט בית הדין לעררים לשחרר את העורר ממשמורת, רשאי הוא להורות כי יינתן לו רישיון זמני כאמור {{ח:פנימי|סעיף 2|בסעיף 2(א)(5)}}, עד להכרעתו בערר.

{{ח:סעיף|13כה|תחולת הוראות {{ח:חיצוני|חוק בתי דין מינהליים|חוק בתי דין מינהליים}}|תיקון: תשע״א־3}}
{{ח:ת}} ההוראות לפי {{ח:חיצוני|חוק בתי דין מינהליים|חוק בתי דין מינהליים}}, למעט לפי {{ח:חיצוני|חוק בתי דין מינהליים#סעיף 16|סעיפים 16}}, {{ח:חיצוני|חוק בתי דין מינהליים#סעיף 17|17}}, {{ח:חיצוני|חוק בתי דין מינהליים#סעיף 30|30}}, {{ח:חיצוני|חוק בתי דין מינהליים#סעיף 37|37}}, {{ח:חיצוני|חוק בתי דין מינהליים#סעיף 41|41}}, {{ח:חיצוני|חוק בתי דין מינהליים#סעיף 45|45}} {{ח:חיצוני|חוק בתי דין מינהליים#סעיף 54|ו־54}}, יחולו על בית הדין לעררים ועל ערר, בשינויים המחויבים ובשינויים המפורטים לפי {{ח:פנימי|פרק 4-1|פרק זה}}.

{{ח:סעיף|13כו|טיעון לפני בית הדין לעררים|תיקון: תשע״א־3}}
{{ח:ת}} על אף האמור {{ח:חיצוני|חוק בתי דין מינהליים#סעיף 26|בסעיף 26(ג) לחוק בתי דין מינהליים}}, בית הדין לעררים רשאי לדון ולהחליט בערר על פי טענות וראיות שהוגשו בכתב בלבד, אם מצא שאין בכך כדי לפגוע בעשיית צדק בעניינו של העורר; אין בהוראה זו כדי לגרוע מהוראות {{ח:חיצוני|חוק בתי דין מינהליים#סעיף 24|סעיף 24 לחוק בתי דין מינהליים}}.

{{ח:סעיף|13כו1||תיקון: ק״ת תש״ף}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(פקע).}}

{{ח:סעיף|13כז|עילות, סמכויות וסעדים|תיקון: תשע״א־3}}
{{ח:ת}} בית הדין לעררים ידון בערר בהתאם לעילות, לסמכויות ולסעדים שלפיהם דן בית משפט לעניינים מינהליים, בעתירה מינהלית, לפי {{ח:חיצוני|חוק בתי משפט לעניינים מינהליים#סעיף 8|סעיף 8 לחוק בתי משפט לעניינים מינהליים}}.

{{ח:סעיף|13כח|מסירת מסמכים לבית הדין לעררים ועיון העורר בהם|תיקון: תשע״א־3}}
{{ח:תת|(א)}} בית הדין לעררים הדן בערר רשאי, ביוזמתו או לבקשת העורר, אם מצא כי נזקק לכך לשם הכרעה בערר, להורות לרשות למסור לו את המסמכים שבידה הנוגעים להחלטה שלגביה הוגש הערר.
{{ח:תת|(ב)}} העורר רשאי לעיין במסמכים שהוגשו לבית הדין לפי הוראות סעיף קטן (א), אלא אם כן ביקשה הרשות כי העורר לא יוכל לעיין במסמכים, כולם או חלקים מהם, שהתקיים בהם אחד הטעמים המפורטים {{ח:חיצוני|חוק חופש המידע#סעיף 9|בסעיף 9(א)(3) או (ב) לחוק חופש המידע}}, ובלבד שלא יימנע עיון בשל טעם כאמור, אלא במידה הנדרשת על ידי אותו הטעם.
{{ח:תת|(ג)}} ביקש העורר לעיין במסמכים שהוגשו לבית הדין לעררים, שהעיון בהם נמנע ממנו לפי סעיף קטן (ב), רשאי בית הדין לאפשר לו לעיין במסמכים, כפי שיקבע, אם לדעתו הצורך בעיון לשם עשיית צדק עדיף מן הטעם למניעת העיון.
{{ח:תת|(ד)}} על אף הוראות סעיפים קטנים (א) עד (ג), כללו המסמכים שנדרשה הרשות להציג לפני בית הדין לעררים לפי הוראות סעיף קטן (א), מידע אשר לדעתה אין לגלותו לעורר בשל העילות הקבועות {{ח:חיצוני|חוק חופש המידע#סעיף 9|בסעיף 9(א)(1), (2) או (4) לחוק חופש המידע}} ({{ח:פנימי|פרק 4-1|בפרק זה}} – מידע חסוי), יהיו מסירת המידע החסוי לבית הדין וזכות העיון של העורר בו בהתאם להליך הקבוע {{ח:פנימי|סעיף 13כט|בסעיף 13כט}}.

{{ח:סעיף|13כט|הצגת מידע חסוי|תיקון: תשע״א־3}}
{{ח:תת|(א)}} הרשות רשאית לבקש מבית הדין לעררים, להציג לפניו מידע חסוי, אף שלא בנוכחות העורר ובא כוחו ובלי לגלות להם את תוכנו; ביקשה כאמור תודיע על כך לעורר או לבא כוחו.
{{ח:תת|(ב)}} בית הדין לעררים רשאי לעיין במידע חסוי, שהוגשה לגביו בקשה כאמור בסעיף קטן (א), לשם החלטה בבקשה, ולקבל מהרשות פרטים נוספים לעניין המידע, שלא בנוכחות העורר ובא כוחו.
{{ח:תת|(ג)}} מצא בית הדין לעררים כי העניין שיש באי־גילויו של המידע החסוי, לשם הגנה על ביטחון המדינה, יחסי החוץ שלה, שלום הציבור או עניין ציבורי חשוב אחר, עדיף מן הצורך לגלותו לשם עשיית צדק, רשאי הוא לקיים את הדיון בעניינו של העורר אף שלא בנוכחות העורר ובא כוחו ובלי לגלות להם את תוכנו של המידע החסוי.
{{ח:תת|(ד)}} בית הדין לעררים יודיע לרשות ולעורר או לבא כוחו, על החלטתו בבקשה לפי סעיף זה, ורשאי הוא לקבוע שנימוקי ההחלטה, כולם או מקצתם, יהיו חסויים.
{{ח:תת|(ה)}} החליט בית הדין לעררים שלא לגלות לעורר ולבא כוחו את תוכנו של מידע חסוי, כולו או מקצתו, יורה לרשות על העברת פרטים או תמצית של המידע החסוי לעורר או לבא כוחו, ככל שניתן לעשות כן בלי לפגוע בביטחון המדינה, ביחסי החוץ שלה, בשלום הציבור או בעניין ציבורי חשוב אחר.

{{ח:סעיף|13ל|סופיות הדיון|תיקון: תשע״א־3}}
{{ח:ת}} לא יידרש בית הדין לעררים לערר בעניין שכבר נדון והוכרע על ידו, אלא אם כן חל שינוי בנסיבות או התגלו עובדות חדשות שלא היו ידועות במועד ההכרעה בערר; ואולם אם חל שינוי בנסיבות או התגלו עובדות כאמור, יביאן העורר תחילה לפני הרשות שקיבלה את ההחלטה הקודמת בעניינו, לצורך קבלת החלטה חדשה באותו עניין.

{{ח:סעיף|13לא|ערעור מינהלי|תיקון: תשע״א־3}}
{{ח:תת|(א)}} החלטה סופית של בית הדין לעררים ניתנת לערעור בזכות לפני בית משפט לעניינים מינהליים; ערעור לפי סעיף קטן זה יוגש בתוך 45 ימים מיום מתן החלטת בית הדין לעררים, אם ניתנה לפני העורר, ואם לא ניתנה לפניו – מיום שהומצאה לו.
{{ח:תת|(ב)}} החלטה אחרת של בית הדין לעררים, ניתנת לערעור לפני בית משפט לעניינים מינהליים, אם ניתנה לכך רשות מאת שופט של בית משפט לעניינים מינהליים; לעניין זה, ”החלטה אחרת“ – החלטה לעניין עיכוב ביצוע לפי {{ח:חיצוני|חוק בתי דין מינהליים#סעיף 33|סעיף 33 לחוק בתי דין מינהליים}}, וכן החלטה בעניין סמכות עניינית.
{{ח:תת|(ג)|(1)}} הוגשה עתירה לבית משפט לעניינים מינהליים נגד החלטה בעניין המנוי {{ח:חיצוני|חוק בתי משפט לעניינים מינהליים#תוספת 1 פרט 12|בפרט 12 לתוספת הראשונה לחוק בתי משפט לעניינים מינהליים}}, והיה תלוי ועומד, באותו מועד, ערעור מינהלי על החלטת בית הדין לעררים שהוגש לפי סעיף קטן (א), הנובע מאותן נסיבות, ידון בית המשפט במסגרת העתירה, גם בערעור על החלטת בית הדין לעררים, והערעור על החלטת בית הדין לעררים – יימחק; ואולם אם טרם הגיש העותר ערעור מינהלי על החלטת בית הדין לעררים לפי הוראות סעיף קטן (א), יכלול את טענותיו במסגרת העתירה לפני בית המשפט לעניינים מינהליים.
{{ח:תתת|(2)}} על הגשת ערעור לפי הוראות סעיף קטן (א), במקרה שבו תלוי ועומד ערעור שהוגש לפי {{ח:פנימי|סעיף 13כא|סעיף 13כא(א)}}, ועל הגשת ערעור לפי {{ח:פנימי|סעיף 13כא|סעיף 13כא(א)}} במקרה שבו תלוי ועומד ערעור שהוגש לפי סעיף קטן (א), יחולו הוראות {{ח:פנימי|סעיף 13כא|סעיף 13כא(ב1)}}.

{{ח:סעיף|13לב|ערעור היועץ המשפטי לממשלה על החלטה בעניין מידע חסוי|תיקון: תשע״א־3}}
{{ח:תת|(א)|(1)}} על אף הוראות {{ח:פנימי|סעיף 13לא|סעיף 13לא}}, על החלטת בית הדין לעררים בעניין מידע חסוי, רשאי היועץ המשפטי לממשלה לערער בזכות לפני בית משפט לעניינים מינהליים.
{{ח:תתת|(2)}} הודיע בא כוח היועץ המשפטי לממשלה לבית הדין לעררים כי הוא שוקל להגיש ערעור לבית המשפט לעניינים מינהליים כאמור בפסקה (1), לא יעביר בית הדין לעררים את המידע לעורר עד להכרעה בערעור, ובלבד שהערעור יוגש בתוך 15 ימים מיום שמסר הודעה כאמור.
{{ח:תת|(ב)|(1)}} נדחה ערעור על החלטת בית הדין לעררים לגלות מידע חסוי, שהוגש לפי הוראות סעיף קטן (א), רשאי בא כוח היועץ המשפטי לממשלה לערער על כך, בתוך 15 ימים מיום שהומצאה לו ההחלטה לדחות את ערעורו, לבית המשפט העליון, שידון בערעור בשופט אחד.
{{ח:תתת|(2)}} הודיע בא כוח היועץ המשפטי לממשלה לבית משפט לעניינים מינהליים ולבית הדין לעררים כי הוא שוקל להגיש ערעור לבית המשפט העליון כאמור בפסקה (1), לא יעביר בית הדין לעררים או בית המשפט לעניינים מינהליים, את המידע לעורר עד להכרעה בערעור.
{{ח:תת|(ג)}} מסר בא כוח היועץ המשפטי לממשלה הודעה כאמור בסעיפים קטנים (א)(2) או (ב)(2), והחליט לאחר מכן שלא להגיש ערעור כאמור באותם סעיפים קטנים, יודיע על כך בהקדם האפשרי לבית הדין לעררים או לבית המשפט לעניינים מינהליים, שלהם נמסרה ההודעה כאמור.
{{ח:תת|(ד)}} הדיון בערעור לפי סעיפים קטנים (א) או (ב) יתקיים בדלתיים סגורות, ורשאי בית המשפט לעניינים מינהליים או בית המשפט העליון, לפי העניין, לעיין במידע החסוי לשם החלטה בערעור ולקבל פרטים נוספים מבא כוח היועץ המשפטי לממשלה לעניין המידע, שלא בנוכחות העורר ובא כוחו.
{{ח:תת|(ה)}} החליט בית המשפט לעניינים מינהליים, במסגרת ערעור לפי {{ח:פנימי|סעיף 13לא|סעיף 13לא(א)}} לגלות מידע חסוי לעורר או לבא כוחו, רשאי בא כוח היועץ המשפטי לממשלה לערער על כך לבית המשפט העליון, ויחולו לעניין הערעור כאמור הוראות סעיפים קטנים (ב) עד (ד), בשינויים המחויבים.

{{ח:סעיף|13לג|אי־הסתמכות על מידע חסוי|תיקון: תשע״א־3}}
{{ח:ת}} החליט בית הדין לעררים על גילויו של מידע חסוי לעורר או לבא כוחו, או הורה בית המשפט לעניינים מינהליים או בית המשפט העליון על גילויו של מידע כאמור, רשאים בא כוח היועץ המשפטי לממשלה או הרשות שעל החלטתה הוגש הערר, לבקש מבית הדין לעררים כי לא יביא בחשבון את המידע האמור לצורך החלטה בעניינו של העורר; ביקשו בא כוח היועץ המשפטי לממשלה או הרשות, כאמור, לא יתחשב בית הדין במידע האמור, והמידע לא יועבר לעורר.

{{ח:סעיף|13לד|תקנות לעניין {{ח:פנימי|פרק 4-1|פרק רביעי 1}}|תיקון: תשע״א־3}}
{{ח:תת|(א)}} שר המשפטים ממונה על ביצוע {{ח:פנימי|פרק 4-1|פרק זה}}, והוא רשאי, בהתייעצות עם שר הפנים, להתקין תקנות בעניינים אלה:
{{ח:תתת|(1)}} סדרי הדין ודיני ראיות בבית הדין לעררים, ובכלל זה הדרך להגשת ערר;
{{ח:תתת|(2)}} הוראות בדבר העברת הדיון בערר שהתקיים לגביו האמור {{ח:פנימי|סעיף 13לג|בסעיף 13לג}}, לדיון לפני מותב אחר של בית דין לעררים מזה שדן בבקשה לפי {{ח:פנימי|סעיף 13כט|סעיף 13כט}}, במידת האפשר;
{{ח:תתת|(3)}} סדרי המינהל בבית הדין לעררים;
{{ח:תתת|(4)}} קביעת שיעורים או שיעורים מרביים של הוצאות ושכר טרחה, לבעלי דין או לעדים;
{{ח:תתת|(5)}} אגרות בעד הגשת הליכים לבית הדין לעררים, ונסיבות חריגות שבהן יינתן פטור מאגרות כאמור.
{{ח:תת}} {{ח:הערה|פורסמו {{ח:חיצוני|תקנות הכניסה לישראל (אגרות בבית הדין לעררים)|תקנות הכניסה לישראל (אגרות בבית הדין לעררים), התשע״ד–2014}}.}}
{{ח:תת}} {{ח:הערה|פורסמו {{ח:חיצוני|תקנות הכניסה לישראל (סדרי הדין והמינהל בבית דין לעררים)|תקנות הכניסה לישראל (סדרי הדין והמינהל בבית דין לעררים), התשע״ד–2014}}.}}
{{ח:תת}} {{ח:הערה|פורסמו {{ח:חיצוני|תקנות הכניסה לישראל (סדרי דין במצב חירום מיוחד בבית דין לעררים)|תקנות הכניסה לישראל (סדרי דין במצב חירום מיוחד בבית דין לעררים), התש״ף–2020}}.}}
{{ח:תת|(ב)}} תקנות לפי סעיף קטן (א)(4) ו־(5) יותקנו באישור ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת.

{{ח:סעיף|13לה|שינוי {{ח:פנימי|תוספת 2|התוספת השנייה}}|תיקון: תשע״א־3, תשפ״ג־2}}
{{ח:ת}} שר המשפטים, בהתייעצות עם שר הפנים ובאישור ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת, רשאי, בצו, לשנות את {{ח:פנימי|תוספת 2|התוספת השנייה}}.

{{ח:קטע2|פרק 5|פרק חמישי: הוראות שונות|תיקון: תשס״א־4}}

{{ח:סעיף|14|תקנות|תיקון: תשכ״ו, תשמ״ה, תשס״א־4, תשס״ג, תשס״ה־2}}
{{ח:תת|(א)}} שר הפנים רשאי להתקין תקנות בכל הנוגע לביצוע חוק זה, ובין השאר בענינים אלה:
{{ח:תתת|(1)}} סוגי אנשים שיהיו פסולים לקבל אשרה או רשיון ישיבה לפי חוק זה;
{{ח:תתת|(2)}} תנאים שיש לקיים לפני שתינתן אשרה או לפני שיינתן, יוארך או יוחלף רשיון ישיבה לפי חוק זה;
{{ח:תתת|(3)}} בדיקה רפואית של אנשים הנכנסים לישראל, טיפול רפואי בהם ובדיקה סניטרית וחיטוי של בגדיהם וחפציהם;
{{ח:תתת|(4)}} אגרות בעד מתן אשרות ורשיונות לפי חוק זה לסוגיהם והפטור מהן;
{{ח:תתת|(5)}} דרכי הגביה של הוצאות ההרחקה כאמור {{ח:פנימי|סעיף 13|בסעיף 13(ב) ו־(ב1)}}, לרבות החלת הוראות {{ח:חיצוני|פקודת המסים (גביה)|פקודת המסים (גביה)}} על גביית הוצאות ההרחקה כאמור, ולרבות קביעת הוראות לחילוט או לעיקול כספים ומיטלטלין לכיסוי הוצאות ההרחקה;
{{ח:תתת|(6)}} הוראות לענין הפעלת סמכויות לפי חוק זה בנוגע לעובד זר כהגדרתו {{ח:חיצוני|חוק עובדים זרים#פרק ד1|בפרק ד׳1 בחוק עובדים זרים}}, בהתייעצות עם שר התעשייה המסחר והתעסוקה;
{{ח:תתת|(7)}} הקמתו ודרכי ניהולו של מקום משמורת מיוחד להחזקה של שוהה שלא כדין בישראל – בהסכמת השר לביטחון הפנים;
{{ח:תתת|(8)}} דחיית הרחקתו של מי שניתן עליו צו הרחקה, לשם הסדרת עניניו וזכויותיו המשפטיות בישראל – בהתייעצות עם שר התעשייה המסחר והתעסוקה.
{{ח:תת}} {{ח:הערה|פורסמו {{ח:חיצוני|תקנות הכניסה לישראל|תקנות הכניסה לישראל, תשל״ד–1974}}.}}
{{ח:תת}} {{ח:הערה|פורסמו {{ח:חיצוני|תקנות הכניסה לישראל (בקשה לאישור כניסתו לישראל של ילד באימוץ בין-ארצי)|תקנות הכניסה לישראל (בקשה לאישור כניסתו לישראל של ילד באימוץ בין־ארצי), התשנ״ח–1998}}.}}
{{ח:תת|(ב)}} תקנות לפי סעיף קטן (א)(4) עד (6) ו־(8) טעונות את אישור ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת.

{{ח:סעיף|15|ביצוע|תיקון: תשס״א־4}}
{{ח:תת|(א)}} שר הפנים ממונה על ביצוע חוק זה.
{{ח:תת|(ב)}} שר הפנים ימנה קציני ביקורת הגבולות וממונים על ביקורת הגבולות לענין חוק זה מקרב עובדי משרדו, או מקרב עובדי המדינה במשרד אחר, לרבות מקרב שוטרי משטרת ישראל, בהסכמת השר הממונה על המשרד; הודעה על מינויים לפי סעיף קטן זה תפורסם ברשומות.

{{ח:סעיף|16|העברת סמכויות|תיקון: תשע״א־3}}
{{ח:תת|(א)}} שר הפנים רשאי להעביר לאחר את סמכויותיו לפי חוק זה, כולן או מקצתן, פרט לסמכות להתקין תקנות; הודעה על העברת סמכויות תפורסם ברשומות.
{{ח:תת|(ב)}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|17|פטור|תיקון: תשכ״ו, תשע״ח־4}}
{{ח:תת|(א)}} הוראות חוק זה לא יחולו על כניסתו לישראל או על יציאתו מישראל של מי שבא על פי אשרה דיפלומטית או אשרת שירות, ולא על ישיבתו בישראל של אדם כאמור שיש בידו דרכון חוץ דיפלומטי או דרכון שירות חוץ בני־תוקף; רשאי שר הפנים, בצו, לפטור מתחולת הוראות חוק זה בדבר כניסה לישראל, ישיבה בה או יציאה ממנה, סוגים נוספים של נציגי מדינות חוץ בעלי מעמד דיפלומטי או קונסולרי או ממלאי שליחות מיוחדת, בהתאם לאמנות או להסכמים בינלאומיים שישראל צד להם או בהתאם לנוהגים בינלאומיים שישראל מכירה בהם, ובלבד שאותה מדינה נוהגת כך כלפי ישראל.
{{ח:תת}} {{ח:הערה|פורסם {{ח:חיצוני|צו הכניסה לישראל (פטור נציגי מדינות חוץ)|צו הכניסה לישראל (פטור נציגי מדינות חוץ), התשמ״ח–1988}}.}}
{{ח:תת|(ב)}} שר הפנים רשאי, אחרי התיעצות עם ועדת הפנים של הכנסת, בצו שיפורסם ברשומות, לפטור סוגי אנשים נוספים מהוראות חוק זה, כולן או מקצתן, כליל או בסייגים.
{{ח:תת}} {{ח:הערה|פורסם {{ח:חיצוני|צו הכניסה לישראל (פטור)|צו הכניסה לישראל (פטור), תשט״ז–1956}}.}}
{{ח:תת}} {{ח:הערה|פורסם {{ח:חיצוני|צו הכניסה לישראל (פטור תושבי יהודה ושומרון, רצועת עזה וצפון סיני, מרכז סיני, מרחב שלמה ורמת הגולן)|צו הכניסה לישראל (פטור תושבי יהודה ושומרון, רצועת עזה וצפון סיני, מרכז סיני, מרחב שלמה ורמת הגולן), תשכ״ח–1968}}.}}
{{ח:תת}} {{ח:הערה|פורסם {{ח:חיצוני|צו הכניסה לישראל (פטור מאשרה)|צו הכניסה לישראל (פטור מאשרה), תשל״ד–1974}}.}}
{{ח:תת}} {{ח:הערה|פורסם {{ח:חיצוני|צו הכניסה לישראל (אשרת חוזר של עולה) (פטור)|צו הכניסה לישראל (אשרת חוזר של עולה) (פטור), תש״ם–1979}}.}}
{{ח:תת}} {{ח:הערה|פורסם {{ח:חיצוני|צו הכניסה לישראל (פטור תושבי רצועת עזה)|צו הכניסה לישראל (פטור תושבי רצועת עזה), התשס״ה–2005}}.}}
{{ח:תת}} {{ח:הערה|פורסם {{ח:חיצוני|צו הכניסה לישראל (פטור מתקופת אשרה מרבית למבקר עסקי מהרפובליקה של הודו)|צו הכניסה לישראל (פטור מתקופת אשרה מרבית למבקר עסקי מהרפובליקה של הודו), התשע״ח–2018}}.}}
{{ח:תת|(ג)}} שר הפנים רשאי להתיר לעובר אורח שהגיע לישראל באניה או באוירון, להישאר בישראל, בלי אשרה או רשיון ישיבה, עד שהאניה או האוירון יצאו מישראל.

{{ח:סעיף|18|תחולה והוראות מעבר|תיקון: תשכ״ו}}
{{ח:תת|(א)}} חוק זה יחול על מי שייכנס לישראל אחרי תחילת תקפו ועל ישיבתו בישראל של אדם כזה.
{{ח:תת|(ב)}} מי שנכנס לישראל לפני תחילת תקפו של חוק זה, דינו יהיה כאילו חוק זה לא נתקבל אין בהוראה זו כדי למנוע את שר הפנים מליתן רשיון לישיבת קבע לאדם שנכנס כאמור, ומשניתן לו הרשיון, יחולו עליו הוראות חוק זה.
{{ח:תת|(ג)}} מי שהיה, ביום ט״ז בכסלו תש״ח (29 בנובמבר 1947), תושב השטח שהיה לשטח ישראל, ויצא משטח זה לפני אותו תאריך, וביקש, תוך שנתיים מתחילת תקפו של חוק זה, לחזור לישראל – רשאי שר הפנים לתת לו אשרה לכך.

{{ח:סעיף|19|ביטול ואישור תוקף}}
{{ח:ת}} פקודת העליה, 1941 – בטלה. תקנות העליה שבתוספת לפקודה האמורה, וכן תקנות, צווים והודעות שנעשו ואשרות, רשיונות ותעודות שניתנו לפי הפקודה האמורה, יעמדו בתקפם כאילו נעשו וניתנו לפי חוק זה.

{{ח:קטע2|תוספת 1|תוספת ראשונה|תיקון: תשפ״ג־2}}
{{ח:קטע4||{{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 8א|סעיף 8א}})}}}}

{{ח:סעיף*|1||עוגן=תוספת 1 פרט 1}}
{{ח:ת}} שירות הביטחון הכללי.

{{ח:סעיף*|2||עוגן=תוספת 1 פרט 2}}
{{ח:ת}} המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים.

{{ח:סעיף*|3||עוגן=תוספת 1 פרט 3}}
{{ח:ת}} משטרת ישראל.

{{ח:סעיף*|4||עוגן=תוספת 1 פרט 4}}
{{ח:ת}} רשות המיסים בישראל.

{{ח:סעיף*|5||עוגן=תוספת 1 פרט 5}}
{{ח:ת}} משרד הבריאות, לעניין הגנה על בריאות הציבור, באמצעות זיהוי, מניעה או טיפול באפשרות התפרצות או התפשטות של מגפות או זיהומים, כמשמעותם {{ח:חיצוני|פקודת בריאות העם#סעיף 20|בסעיף 20 לפקודת בריאות העם, 1940}}, או {{ח:חיצוני|פקודת בריאות העם#תוספת ב|בתוספת ב׳ לפקודה האמורה}}, או מחלה זיהומית המקימה סיכון משמעותי לחיי אדם.

{{ח:סעיף*|6||עוגן=תוספת 1 פרט 6}}
{{ח:ת}} משרד התחבורה והבטיחות בדרכים, לעניין אבטחת התעופה האזרחית והתעבורה הימית אל ישראל וממנה, ובכלל זה הגנה על ביטחונם של הנוסעים מישראל ואליה מפני איומים ביטחוניים.

{{ח:סעיף*|7||עוגן=תוספת 1 פרט 7}}
{{ח:ת}} הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, לעניין פעולות סטטיסטיות, כהגדרתן {{ח:חיצוני|פקודת הסטטיסטיקה|בפקודת הסטטיסטיקה [נוסח חדש], התשל״ב–1972}}.

{{ח:קטע2|תוספת 2|תוספת שנייה|תיקון: תשע״א־3, תשפ״ג־2}}
{{ח:קטע4||{{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 13כג|סעיף 13כג}})}}}}

{{ח:סעיף*|||תיקון: ק״ת תשע״ד, ק״ת תשע״ו, ק״ת תשע״ז, ק״ת תשע״ח, תשע״ח־3, תשפ״ב}}
{{ח:ת}} החלטה של רשות, בענייני כניסה לישראל, שהייה וישיבה בישראל או יציאה ממנה, או בענייני אזרחות, לפי החיקוקים המפורטים בזה –
{{ח:תת|(1)}} חוק הכניסה לישראל, התשי״ב–1952 למעט החלטה לפי {{ח:פנימי|סעיף 11א|סעיף 11א}};
{{ח:תת|(2)}} {{ח:חיצוני|חוק האזרחות#סעיף 7|סעיף 7 לחוק האזרחות, התשי״ב–1952}};
{{ח:תת|(3)}} {{ח:חיצוני|חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט)#סעיף 30|סעיפים 30}}, {{ח:חיצוני|חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט)#סעיף 30א|30א}}, {{ח:חיצוני|חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט)#סעיף 32|32}}, {{ח:חיצוני|חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט)#סעיף 32ד|ו־32ד לחוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט), התשי״ד–1954}};
{{ח:תת|(4)}} {{ח:חיצוני|חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה)|חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה), התשס״ג–2003}}, למעט החלטות לפי {{ח:חיצוני|חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה)#סעיף 7|סעיפים 3א1}}, {{ח:חיצוני|חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה)#סעיף 8|3ב}} {{ח:חיצוני|חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה)#סעיף 9|ו־3ג}};
{{ח:תת|(5)}} {{ח:הערה|(הוראת שעה בתקופת תוקפו של {{ח:חיצוני|חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה)|חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה), התשפ״ב–2022}}, עד יום 14.3.2026):}} {{ח:חיצוני|חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה)|חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה), התשפ״ב–2022}}, למעט החלטות לפי {{ח:חיצוני|חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה)#סעיף 7|סעיפים 7}}, {{ח:חיצוני|חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה)#סעיף 8|8}} {{ח:חיצוני|חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה)#סעיף 9|ו־9}};
{{ח:ת}} לעניין זה, ”החלטה של רשות“ – למעט החלטה שקיבלה הממשלה ולמעט התקנת תקנות.
{{ח:ת}} לא ייזקק בית הדין לעררים על החלטה בעניינים המסורים לבית הדין לביקורת משמורת, אלא לפי {{ח:פנימי|סעיף 13כד|סעיף 13כד(ג) לחוק}}.

{{ח:חתימות|נתקבל בכנסת ביום ה׳ באלול תשי״ב (26 באוגוסט 1952).}}
* '''דוד בן־גוריון'''
ראש הממשלה
* '''משה שפירא'''
שר הפנים
* '''יוסף שפרינצק'''
יושב ראש הכנסת
ממלא מקום נשיא המדינה
{{ח:סוגר}}
{{ח:סוף}}
{{חוקי אזרחות, תושבות וכניסה לישראל}}

[[קטגוריה:בוט חוקים]]