החוק הפלילי הירדני

{{ח:התחלה}}
{{ח:כותרת|החוק הפלילי הירדני, חוק מס׳ 16 לשנת 1960}}

{{ח:פתיח-התחלה}}
{{ח:תיבה|ע״ר ירדני 1960, 374 {{מוקטן|(מס׳ 16)}}|החוק הפלילי הירדני}}; {{ח:תיבה|1962, {{מוקטן|(מס׳ 24)}}|תיקון מס׳ 1}}; {{ח:תיבה|1963, {{מוקטן|(מס׳ 39)}}|תיקון מס׳ 2}}, {{ח:תיבה|{{מוקטן|(מס׳ 40)}}|תיקון מס׳ 3}}; {{ח:תיבה|1965, {{מוקטן|(מס׳ 29)}}|תיקון מס׳ 4}}, {{ח:תיבה|{{מוקטן|(מס׳ 42)}}|תיקון מס׳ 5}}; {{ח:תיבה|1966, {{מוקטן|(מס׳ 1)}}|תיקון מס׳ 6}}, {{ח:תיבה|{{מוקטן|(מס׳ 7)}}|תיקון מס׳ 7}}; {{ח:תיבה|קמצ״ם 43, 20 {{מוקטן|(צו 771)}}|צו בדבר תיקון דיני העונשין (רכוש גנוב ורכוש החשוד כגנוב)}}; {{ח:תיבה|קמצ״ם 48, 860 {{מוקטן|(צו 890)}}|תיקון}}; {{ח:תיבה|קמצ״ם 53, 36 {{מוקטן|(צו 954)}}|תיקון מס׳ 2}}; {{ח:תיבה|קמצ״ם 56, 56 {{מוקטן|(צו 1008)}}|תיקון מס׳ 3}}; {{ח:תיבה|קמצ״ם 74, 88 {{מוקטן|(צו 1146)}}|תיקון מס׳ 4}}; {{ח:תיבה|קמצ״ם 109, 85 {{מוקטן|(צו 1324)}}|תיקון מס׳ 5}}; {{ח:תיבה|קמצ״ם 162, 1826 {{מוקטן|(צו 1428)}}|תיקון מס׳ 6}}; {{ח:תיבה|קמצ״ם 164, 1925 {{מוקטן|(צו 1431)}}|תיקון מס׳ 7}}; {{ח:תיבה|קמצ״ם 249, 8720 {{מוקטן|(מס׳ 1805)}}|צו בדבר תעבורה [נוסח משולב]}}; {{ח:תיבה|קמצ״ם, 260, 11910 {{מוקטן|(צו 2112)}}|תיקון מס׳ 9}}.
{{ח:סוגר}}
{{ח:מפריד}}

{{ח:מבוא}}
{{ממורכז|הודעה {{ש}} על פי סעיף 34 מהקונסטיטוציה}}

מודיעים בזה כי בהתאם לסעיף 94 מהקונסטיטוציה, הועבר החוק הזמני מס׳ 85 לשנת 1951 (החוק הפלילי – שפורסם בעיתון הרשמי מספר 1077) לפרלמנט והוכנסו בו כמה תיקונים. להלן מפורסם החוק האמור בצורתו המתוקנת שאושר על ידי הסינאט והפרלמנט והסכימה עליו מועצת הסגנות הנכבדה כדי שיבוא במקום החוק הזמני מספר (85) לשנת 1951 האמור.
{{טורים שווים|||{{ממורכז|(-) {{ש}} ראש המיניסטרים {{ש}} הזאע אל מג׳אלי}}}}
מועצת העוצרים בהתאם לסעיף (31) מהקונסטיטוציה ועפ״י החלטת הסינאט והפרלמנט מאשרת – במקום הוד מלכותו המרומם – את החוק הבא והיא מצווה על הוצאתו והוספתו לחוקי הממלכה:
{{ח:מפריד}}
{{ח:הערה|נוסח זה של החוק הפלילי הירדני, חוק מספר 16 לשנת 1960, מבוסס על תרגום רשמי שפורסם בחוברת ”לקט חוקים ירדניים“, קובץ ו׳, בהוצאת מפקדת פצ״ר.}}
{{ח:סוגר}}
{{ח:מפריד}}

{{ח:קטע2||תוכן עניינים}}

{{ח:פנימי|חלק 1|הספר הראשון: ההוראות הכלליות}}

{{ח:פנימי|חלק 1.1|שער ראשון: על החוק הפלילי}}

{{ח:פנימי|חלק 1.1 פרק 1|פרק ראשון: ההוראות הפליליות מבחינת הזמן}}

{{ח:פנימי|חלק 1.1 פרק 2|פרק שני: ההוראות הפליליות מבחינת המקום}}

{{ח:פנימי|חלק 1.2|שער שני: ההוראות הפליליות}}

{{ח:פנימי|חלק 1.2 פרק 1|פרק ראשון: עונשין}}

{{ח:פנימי|חלק 1.2 פרק 2|פרק שני: אמצעי מנע וזהירות באופן כללי}}

{{ח:פנימי|חלק 1.2 פרק 3|פרק שלישי: חיובים אזרחיים}}

{{ח:פנימי|חלק 1.2 פרק 4|פרק רביעי: בטול פסקי דין פלילים}}

{{ח:פנימי|חלק 1.3|שער שלישי: עבירות}}

{{ח:פנימי|חלק 1.3 פרק 1|פרק ראשון: המרכיב החוקי של העבירה}}

{{ח:פנימי|חלק 1.3 פרק 2|פרק שני: המרכיב הנפשי של העבירה}}

{{ח:פנימי|חלק 1.3 פרק 3|פרק שלישי: המרכיב החומרי של העבירה}}

{{ח:פנימי|חלק 1.4|השער הרביעי: האחריות הפלילית}}

{{ח:פנימי|חלק 1.4.1|חלק ראשון: הגופים האחראים}}

{{ח:פנימי|חלק 1.4.1 פרק 1|פרק ראשון: מבצע העבירה}}

{{ח:פנימי|חלק 1.4.1 פרק 2|פרק שני: השותפים לעבירה}}

{{ח:פנימי|חלק 1.4.2|חלק שני: מניעת העונש}}

{{ח:פנימי|חלק 1.4.2 פרק 1|פרק ראשון: ידיעות החוק והעובדות}}

{{ח:פנימי|חלק 1.4.2 פרק 2|פרק שני: כח עליון}}

{{ח:פנימי|חלק 1.4.2 פרק 3|פרק שלישי: שלילת האחריות ואחריות פחותה}}

{{ח:פנימי|חלק 1.4.2 פרק 4|פרק רביעי: הגיל}}

{{ח:פנימי|חלק 1.4.3|חלק שלישי: שחרור מעונש והנסיבות המקילות והמחמירות להן}}

{{ח:פנימי|חלק 1.4.3 פרק 1|פרק ראשון: צידוקים}}

{{ח:פנימי|חלק 1.4.3 פרק 2|פרק שני: נסיבות מקלות}}

{{ח:פנימי|חלק 1.4.3 פרק 3|פרק שלישי: הישנות העבירות}}

{{ח:פנימי|חלק 2|ספר שני: העבירות}}

{{ח:פנימי|חלק 2.1|שער ראשון: עבירות נגד בטחון הממלכה}}

{{ח:פנימי|חלק 2.1 פרק 1|פרק ראשון: עבירות נגד בטחון הממלכה החיצוני}}

{{ח:פנימי|חלק 2.1 פרק 2|פרק שני: עבירות נגד בטחון המדינה הפנימי}}

{{ח:פנימי|חלק 2.2|שער שני: עבירות נגד שלום הציבור}}

{{ח:פנימי|חלק 2.2 פרק 1|פרק ראשון: נשק ותחמושת}}

{{ח:פנימי|חלק 2.2 פרק 2|פרק שני: ארגונים של פושעים וארגונים בלתי חוקיים}}

{{ח:פנימי|חלק 2.2 פרק 3|פרק שלישי: התקהלות בלתי חוקית ועבירות אחרות נגד שלום הציבור}}

{{ח:פנימי|חלק 2.3|שער שלישי: עבירות נגד המינהל הציבורי: {{מוקטן|הוראות כלליות}}}}

{{ח:פנימי|חלק 2.3 פרק 1|פרק ראשון: העבירות הקשורות בתפקידי המינהל}}

{{ח:פנימי|חלק 2.3 פרק 2|פרק שני: עבירות נגד הרשות הציבורית}}

{{ח:פנימי|חלק 2.4|שער רביעי: העבירות הפוגעות במינהל המשפטי}}

{{ח:פנימי|חלק 2.4 פרק 1|פרק ראשון: העבירות הפוגעות בהליכי השיפוט}}

{{ח:פנימי|חלק 2.4 פרק 2|פרק שני: התנגדות להוצאה לפועל של החלטות בתי המשפט}}

{{ח:פנימי|חלק 2.4 פרק 3|הפרק השלישי: עשיית דין לעצמו}}

{{ח:פנימי|חלק 2.5|השער החמישי: עבירות הפוגעות באימון הציבור}}

{{ח:פנימי|חלק 2.5 פרק 1|פרק ראשון}}

{{ח:פנימי|חלק 2.5 פרק 2|הפרק השני: זיופים}}

{{ח:פנימי|חלק 2.6|שער שישי: עבירות הנוגעות לדת ולמשפחה}}

{{ח:פנימי|חלק 2.6 פרק 1|פרק ראשון: עבירות נגד הדת ונגד קדושת המתים}}

{{ח:פנימי|חלק 2.6 פרק 2|פרק שני: עבירות הפוגעות במשפחה}}

{{ח:פנימי|חלק 2.7|שער שביעי: עבירות נגד המוסר}}

{{ח:פנימי|חלק 2.7 פרק 1|פרק ראשון: הפגיעה בכבוד המשפחה}}

{{ח:פנימי|חלק 2.7 פרק 2|פרק שני: שידול לזנות ועבירות נגד המוסר הכללי}}

{{ח:פנימי|חלק 2.7 פרק 3|פרק שלישי: הפלות}}

{{ח:פנימי|חלק 2.8|שער שמיני: פשעים ועוונות נגד הגוף}}

{{ח:פנימי|חלק 2.8 פרק 1|פרק ראשון}}

{{ח:פנימי|חלק 2.8 פרק 2|פרק שני: עבירות כלפי חופש האדם וכבודו}}

{{ח:פנימי|חלק 2.8 פרק 3|פרק שלישי: עבירות מין}}

{{ח:פנימי|חלק 2.9|שער תשיעי: עבירות המסכנות את הכלל}}

{{ח:פנימי|חלק 2.9 פרק 1|פרק ראשון: הצתה}}

{{ח:פנימי|חלק 2.9 פרק 2|פרק שני: פגיעה בדרכי התחבורה הציבוריים ובמפעלים התעשייתים}}

{{ח:פנימי|חלק 2.9 פרק 3|פרק שלישי: זיוף מצרכים}}

{{ח:פנימי|חלק 2.10|שער עשירי: עבירות פשיטת יד, שכרות, ומשחקי קוביה}}

{{ח:פנימי|חלק 2.10 פרק 1|פרק ראשון: פושטי יד}}

{{ח:פנימי|חלק 2.10 פרק 2|פרק שני: שכרות ושימוש בסמים}}

{{ח:פנימי|חלק 2.10 פרק 3|פרק שלישי: משחקי קוביה}}

{{ח:פנימי|חלק 2.11|שער אחד עשר: עבירות נגד הרכוש}}

{{ח:פנימי|חלק 2.11 פרק 1|פרק ראשון}}

{{ח:פנימי|חלק 2.11 פרק 2|הפרק השני: הרמאות ושאר סוגי ההונאות}}

{{ח:פנימי|חלק 2.11 פרק 3|הפרק השלישי: המעילה באמון והמעילות}}

{{ח:פנימי|חלק 2.11 פרק 4|פרק רביעי: רמאות במשא ומתן}}

{{ח:פנימי|חלק 2.11 פרק 5|פרק חמישי}}

{{ח:פנימי|חלק 2.11 פרק 6|פרק שישי: נזקים הפוגעים בנכסי הממלכה ובנכסי הפרט}}

{{ח:פנימי|חלק 2.11 פרק 7|פרק שביעי: עבירות הקשורות בתקנות המים}}

{{ח:פנימי|חלק 2.12|שער שניים עשר: עבירות קלות}}

{{ח:פנימי|חלק 2.12 פרק 1|פרק ראשון: הגנה על הכבישים, המקומות הציבוריים ורכוש הפרט}}

{{ח:פנימי|חלק 2.12 פרק 2|פרק שני: עבירות קלות נגד המוסר, השלווה והבטחון הציבוריים}}

{{ח:פנימי|חלק 2.12 פרק 3|פרק שלישי: יחס גס לבעלי החיים}}

{{ח:פנימי|חלק 2.12 פרק 4|פרק רביעי: הפרת ההוראות היוצאות מהשלטונות}}

{{ח:סעיף|1|סעיף 1}}
{{ח:ת}} חוק זה ייקרא (החוק הפלילי לשנת 1960) ויהיה בתוקף כעבור חודש ימים מיום פרסומו בעיתון הרשמי.

{{ח:סעיף|2|סעיף 2}}
{{ח:ת}} יהיו למשפטים ולביטויים הבאים, הנזכרים בחוק זה, את הפירושים שיוחדו להם דלקמן מלבד אם ענין הכתוב מחייב פירוש אחר:
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”הממלכה“ – הממלכה הירדנית ההאשמית.
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”הליכים משפטיים“ – כולל כל ההליכים שנדונו בפני איזה בית משפט, שופט חוקר, מועצה משפטית, ועדת חקירה או אדם שרשאי להעיד בפניהם לאחר הצהרה בשבועה; אחת היא אם בית המשפט, המועצה המשפטית או הוועדה שמעה את עדות אותו אדם לפני השבועה או בלעדיה.
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”בית מגורים“ – פירושו מקום מיועד למגורים או איזה חלק מבנין ששימש – לבעלו או למחזיקו ולמשפחתו, אורחיו, משרתיו או לאיזה מהם – בתור מגורים, אף על פי שלא היה מאוכלס למעשה, בזמן בצוע הפשע, וכולל הנספחים והחלקים המחוברים אליו שבתוך אותו גדר.
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”דרך ציבורית“ – פירושה כל דרך שהועד למעבר הציבור בכל זמן שהוא בלי הגבלה, וכוללת ההגדרה את הגשרים וכל הדרכים המקשרות את הערים ואת חלקי הארץ ואת חלקי הארץ ואינה כוללת את השווקים, הככרות, הרחבות, ואת הרחובות שבתוך הערים, העיירות או הכפרים ואת הנהרות.
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מקום ציבורי“ – פירושו כל דרך ציבורית וכל מקום או מעבר שרשאי הציבור לעבור בו או להיכנס אליו בכל זמן שהוא בלי הגבלה – או מוגבל על ידי תשלום סכום מסוים – וכן בנין או מקום המשמש לאיזה אסיפה, נשף ציבורי, כנס דתי או כמגרש פתוח.
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”ליל או לילה“ – פירושם הזמן שבין שקיעת השמש וזריחתה.
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”פצע“ – פירושו כל שריטה או חתך אשר חותך איזה קרום מקרומי הגוף החיצוניים, ובכדי להשלים את הפירוש ייחשב הקרום כחיצוני אם יש אפשרות למששו מבלי לפלח או לבקע איזה קרום אחר.

{{ח:קטע1|חלק 1|הספר הראשון {{ש}} ההוראות הכלליות}}
{{ח:קטע2|חלק 1.1|שער ראשון {{ש}} על החוק הפלילי}}
{{ח:קטע3|חלק 1.1 פרק 1|פרק ראשון {{ש}} ההוראות הפליליות מבחינת הזמן}}

{{ח:סעיף|3|סעיף 3}}
{{ח:ת}} אין להטיל עונש כלשהוא אלא אם הורה על כך החוק, שהיה בתוקף בעת ביצוע העבירה, והעבירה תיחשב כמושלמת אם נסתיימו פעולות ביצועה מבלי לשים לב למועד אירוע התוצאה.

{{ח:סעיף|4|סעיף 4}}
{{ח:תת|(1)}} כל חוק המתקן את תנאי החיוב בעבירה לטובת הנאשם, יחולו הוראותיו על הפעולות שבוצעו לפני תחולתו, אלא אם כן יצא פסק דין סופי בגין אותן הפעולות.
{{ח:תת|(2)}} כל חוק המתקן את זכות התביעה לדין יחול על העבירות שבוצעו לפני כן אם היה לטובת הנאשם.
{{ח:תת|(3)}} אם קבע החוק החדש הארכה לשם השימוש בזכות התביעה לדין, לא תחול אותה הארכה אלא מיום ביצוע החוק, אם החוק תיקן הארכה שנקבעה לפני כן, היא תחול בהתאם לחוק הקודם בתנאי שלא תעלה על התקופה שנקבעה בחוק החדש ותיחשב מיום ביצועו.
{{ח:תת|(4)}} אם תיקן חוק כלשהו את מועד ההתישנות של עבירה או של עונש, יחול המועד על פי החוק הקודם בתנאי שלא תעלה התקופה על המועד שנקבע בחוק החדש, מחושבת מיום ביצועו.

{{ח:סעיף|5|סעיף 5}}
{{ח:ת}} כל חוק חדש המבטל עונש או המטיל עונש יותר קל, יחול על העבירות שבוצעו לפני תחולתו. אם יצא החוק החדש לאחר מתן פסק דין סופי וחוק זה אינו מחייב נאשם שנידון על עבירתו, ייפסק ביצוע פסק הדין ויסתיימו השלכותיו הפליליות.

{{ח:סעיף|6|סעיף 6}}
{{ח:ת}} כל חוק המטיל עונשים יותר חמורים אינו חל על עבירות שבוצעו לפני תחולתו.

{{ח:קטע3|חלק 1.1 פרק 2|פרק שני {{ש}} ההוראות הפליליות מבחינת המקום}}
{{ח:קטע4|חלק 1.1 פרק 2 סימן 1|(1) הסמכות הטריטוריאלית}}

{{ח:סעיף|7|סעיף 7}}
{{ח:תת|(1)}} חוק זה יחול על כל מי שיבצע עברה, בתחום הממלכה, מאחת העבירות שהוזכרו בו.
{{ח:תת|(2)}} העבירה תיחשב כי בוצעה בתחום הממלכה אם בוצעו על אדמת הממלכה כל אחד מהאלמנטים המרכיבים את העבירה או איזה מעשה המהווה עבירה שאינה מתחלקת או פעולת השתתפות עיקרית או משנית:–
{{ח:תתת|(א)}} מקרקעי הממלכה תכלול את המרחב האווירי המכסה אותן ואת הים הטריטוריאלי במרחק של חמישה קילומטרים מהחוף וכן את התחום האווירי המכסה את הים הטריטוריאלי וכן את הספינות והמטוסים הירדניים.
{{ח:תתת|(ב)}} וכן את האדמות הנכריות אשר בכיבוש הירדני באם העבירה שבוצעה נגעה בבטחון הצבא ובאינטרסים שלו.

{{ח:סעיף|8|סעיף 8}}
{{ח:ת}} החוק הירדני אינו חל על:
{{ח:תת|(1)}} העבירות המבוצעות בתחום האווירי הירדני בתוך מטוס נוכרי, באם העבירה לא חרגה מחוץ למטוס, אך העבירות שאינן חורגות מקצה המטוס יהיו כפופות לחוק הירדני, באם המבצע או הקרבן היה ירדני ואם נחת המטוס בתוך הממלכה הירדנית ההאשמית לאחר בצוע העבירה.
{{ח:תת|(2)}} העבירות בתוך המים הטריטוריאליים הירדניים או במרחב האווירי אשר מכסה אותם אשר מבוצעות על גבי אניה או בתוך מטוס נוכריים, אם לא חרגה העבירה מחוץ לאניה או מחוץ למטוס.

{{ח:קטע4|חלק 1.1 פרק 2 סימן 2|(2) הסמכות העצמית}}

{{ח:סעיף|9|סעיף 9}}
{{ח:ת}} הוראות חוק זה יחולו על כל ירדני או נכרי – אם היה מבצע, משתתף, מסית או מתערב – שביצע מחוץ לתחום הממלכה פשע או עוון הפוגע בבטחון הממלכה או אם זייף את: חותם הממלכה, מעות, שטרי כסף או שטרי בנק ירדניים או נכריים, הנמצאים במחזור באופן חוקי, או הנסחרים בתחום הממלכה.

{{ח:קטע4|חלק 1.1 פרק 2 סימן 3|(3) הסמכות האישית}}

{{ח:סעיף|10|סעיף 10}}
{{ח:ת}} הוראות חוק זה יחולו על:
{{ח:תת|(1)}} כל ירדני – אם היה מבצע, משתתף, מסית או מתערב – שביצע מחוץ לתחום הממלכה פשע או עוון שמעניש עליהם החוק הירדני, והם חלים על כל אחד מהנזכרים לעיל. אפילו אם איבד את הנתינות הירדנית או קיבל אותה לאחר ביצוע הפשע או העוון.
{{ח:תת|(2)}} כל העבירות הנעשות מחוץ לתחום הממלכה על ידי פקיד ירדני כלשהוא בעת מילוי תפקידו או לרגל מילוי תפקידו.
{{ח:תת|(3)}} על העבירות הנעשות מחוץ לתחום הממלכה והמבוצעות על ידי עובדי השירות הדיפלומטי והקונסולרי הירדני אשר מחוסנים על פי החוק הבינלאומי הפומבי.
{{ח:תת|(4)}} על כל נכרי השוהה בממלכה הירדנית ההאשמית, אם היה מבצע, משתתף, מסית או מתערב, שביצע מחוץ לתחום הממלכה הירדנית ההאשמית פשע או עוון, שמעניש עליהם החוק הירדני, במידה ולא הוגשה ולא נתקבלה בקשה להסגרתו.

{{ח:סעיף|11|סעיף 11}}
{{ח:ת}} הוראות חוק זה לא יחולו על העבירות המבוצעות בתחום הממלכה על ידי עובדי השירות הדיפלומטי והקונסולרי הנכרי אשר מחוסנים על פי החוק הבינלאומי הפומבי.

{{ח:קטע4|חלק 1.1 פרק 2 סימן 4|(4) תחולת ההוראות הנכריות}}

{{ח:סעיף|12|סעיף 12}}
{{ח:ת}} פרט לפשעים שהוזכרו {{ח:פנימי|סעיף 9|בסעיף (9)}} והעבירות שבוצעו בתחום הממלכה, לא יתבע לדין בממלכה כל ירדני או נכרי באם נשפט סופית בחוץ לארץ ובאם נתחייב בדין ונענש או שהעונש בוטל מסיבת התישנות או ע״י חנינה.

{{ח:סעיף|13|סעיף 13}}
{{ח:תת|(1)}} אין מניעה לתבוע אדם לדין בתחום הממלכה על ביצוע:
{{ח:תתת|(א)}} פסקי דין שניתנו בחוץ לארץ בקשר לעבירה מהעבירות המפורטות {{ח:פנימי|סעיף 9|בסעיף (9)}}.
{{ח:תתת|(ב)}} פסקי דין שניתנו בחוץ לארץ עבור כל עבירה שבוצעה בתחום הממלכה.
{{ח:תת|(2)}} בשני המקרים יימנעו מלהעמיד אדם לדין בתוך הממלכה באם פסק־הדין הנכרי ניתן בעקבות הודעה רשמית מאת השלטונות הירדניים.
{{ח:תת|(3)}} התקופה שריצה האדם הנשפט בחוץ לארץ, כתוצאה מפסק דין, תנוכה מהתקופה שנשפט בה בתחום הממלכה.

{{ח:קטע2|חלק 1.2|שער שני {{ש}} ההוראות הפליליות}}
{{ח:קטע3|חלק 1.2 פרק 1|פרק ראשון {{ש}} עונשין}}
{{ח:קטע4|חלק 1.2 פרק 1 סימן 1|(1) העונשין באופן כללי}}

{{ח:סעיף|14|סעיף 14}}
{{ח:ת}} העונשים בגין פשעים הם:
{{ח:ת}} 1 – עונש־מוות
{{ח:ת}} 2 – מאסר עולם עם עבודת פרך
{{ח:ת}} 3 – מעצר עולם
{{ח:ת}} 4 – עבודת פרך זמנית
{{ח:ת}} 5 – מעצר זמני

{{ח:סעיף|15|סעיף 15}}
{{ח:ת}} העונשין בגין עוונות הם:
{{ח:ת}} 1 – מאסר
{{ח:ת}} 2 – קנס
{{ח:ת}} 3 – ערבות

{{ח:סעיף|16|סעיף 16}}
{{ח:ת}} העונשין בגין חטאים הם:
{{ח:ת}} 1 – מאסר
{{ח:ת}} 2 – קנס

{{ח:קטע4|חלק 1.2 פרק 1 סימן 2|(2) עונשין בגין פשעים}}

{{ח:סעיף|17|סעיף 17}}
{{ח:תת|(1)}} עונש מוות, הוא: תליית החייב בדין.
{{ח:תת|(2)}} במקרה והוכח כי האשה שהוטל עליה עונש זה היתה בהריון, יוחלף עונש המוות במאסר עולם עם עבודת פרך.

{{ח:סעיף|18|סעיף 18}}
{{ח:ת}} עבודת פרך, היא: העבדת הנידון בעבודות מאומצות ההולמים את מצב בריאותו ואת גילו, בין אם זה בתוך כותלי בית הסוהר ובין אם זה מחוצה להם.

{{ח:סעיף|19|סעיף 19}}
{{ח:ת}} המעצר, הוא: חבישת הנידון באחד מבתי הסוהר של הממלכה לתקופה שנידון בה ולתת לו יחס מיוחד, לא להכריחו להתלבש בלבוש האסירים ולא להעבידו בשום עבודה בתוך בית הסוהר או מחוצה לו, אלא בהסכמתו.

{{ח:סעיף|20|סעיף 20}}
{{ח:ת}} אם לא צוין בחוק זה הוראה מיוחדת, יהא הגבול המינימלי של עבודת פרך זמנית ומעצר זמני הוא שלוש שנים, והגבול המקסימלי יהא חמש עשרה שנה.

{{ח:קטע4|חלק 1.2 פרק 1 סימן 3|(3) עונשין בגין עוונות}}

{{ח:סעיף|21|סעיף 21}}
{{ח:ת}} מאסר, הוא: חבישת הנידון באחד מבתי הסוהר של הממלכה לתקופה שנידון בה, והנעה בין שבוע אחד לבין שלוש שנים אלא אם החוק קבע אחרת.

{{ח:סעיף|22|סעיף 22}}
{{ח:ת}} קנס, הוא: חיוב הנידון לשלם לאוצר הממלכה את הסכום שנקבע בפסק הדין, והוא נע בין חמישה דינרים למאתיים דינרים אלא אם נקבע בחוק אחרת:
{{ח:תת|(1)}} אם לא שילם הנידון בקנס את הסכום שבו נתחייב, ייאסר יום אחד עבור כל (500) פילס או על חלק מהם, בתנאי שלא תעלה תקופת המאסר במקרה זה על שנה אחת.
{{ח:תת|(2)}} באם בית המשפט יתן פסק דין המחייב תשלום קנס, עליו לציין בפסק הדין גם תקופת מאסר הנידון, השקולה נגד הקנס המוטל ובשיעור שהוזכר בסעיף קטן (1) באם לא שולם הקנס; במידה ולא צויינה התקופה בפסק הדין, יוחלף הקנס על פי החלטה מיוחדת מאת אל־נאיב אל־עאם {{ח:הערה|(היועץ המשפטי לממשלה)}}.
{{ח:תת|(3)}} ינוכה מהקנס שנקבע בפסק הדין אותו שיעור הנזכר בסעיף קטן (1) כל תשלום חלקי לפני או בעת המאסר וכל סכום שנגבה.

{{ח:קטע4|חלק 1.2 פרק 1 סימן 4|(4) עונשין בגין חטאים}}

{{ח:סעיף|23|סעיף 23}}
{{ח:ת}} עונש מאסר בגין חטא, יהיה: מאסר מעשרים וארבע שעות לשבוע ימים, ויבוצע בנידונים במקומות שאינם המקומות המיועדים לנשפטים בשל פשעים או בשל עוונות ככל האפשר.

{{ח:סעיף|24|סעיף 24|תיקון: ע״ר 1966}}
{{ח:ת}} קנס בגין חטא ינוע בין (500) פילס לבין חמישה דינרים.

{{ח:סעיף|25|סעיף 25}}
{{ח:ת}} הוראות {{ח:פנימי|סעיף 22|סעיף מס׳ (22)}} יחולו על הקנס המוטל בגין חטאים.

{{ח:קטע4||הוראות כוללות}}

{{ח:סעיף|26|סעיף 26|תיקון: 1008}}
{{ח:תת|(א)}} מאסר וקנס שהוזכרו בחלק מסעיפי חוק זה או איזה חוק אחר, מבלי להגביל את התחום המינימלי והמקסימלי, או שהתחום המקסימלי הוא יותר משבוע ימים או יותר מחמישה דינרים, ייחשב הגבול המינימלי של המאסר שבוע ימים ושל הקנס חמישה דינרים ואילו הגבול המקסימלי ייחשב למאסר שלוש שנים ולקנס מאתיים דינרים במידה ולא נקבע גבולם המקסימלי.
{{ח:תת|(ב)}} המפר הוראה שבדין, במעשה האסור על פי אותו דין או בהמנעות ממעשה שעשייתו נדרשת על פי אותו דין, דינו – מאסר שנתיים או קנס 25,000 שקלים או שני העונשים כאחד, אם לא נקבע במפורש עונש אחר לאותה עבירה.

{{ח:סעיף|27|סעיף 27|תיקון: ע״ר 1963-2, 1146}}
{{ח:תת|(1)}} בית המשפט רשאי לצוות לתת לנידון יחס מיוחד בהתאם למה שנקבע {{ח:חיצוני|צו בדבר הפעלת מתן כליאה (יהודה והשומרון)|בחוק בתי הסוהר}}.
{{ח:תת|(2)}} אם הוטל על אדם מאסר לתקופה שלא תעלה על 3 חודשים רשאי ביהמ״ש שהוציא את פסה״ד להמיר את המאסר לקנס של 20 דינר{{ח:הערה|ים}} לכל יום מאסר, אם שוכנע ביהמ״ש כי הקנס מהווה עונש מספיק בעד העבירה שחויב בה אותו אדם.

{{ח:סעיף|27א|תוספת פיגור על אי תשלום קנס|תיקון: 1324}}
{{ח:תת|(א)}} קנס שלא שולם, כולו או מקצתו, במועד הקבוע, תיווסף עליו תוספת פיגור (להלן – התוספת).
{{ח:תת|(ב)}} שיעור התוספת יהיה חמישים אחוזים מן הקנס או מחלקו שלא שולם, לפי העניין; בתום כל תקופה של ששה חודשים שעברו בן המועד שנקבע – חמישים אחוזים נוספים הקנס או מחלקו כאמור.
{{ח:תת|(ג)}} לא נקבע המועד לתשלום הקנס על־ידי בית המשפט, ישולם הקנס מיד ואם הקנס הוטל על אדם שלא בנוכחותו או בנוכחות סנגורו, ישולם הקנס תוך 30 יום מיום שנשלחה לנאשם בדואר הודעה על גזר הדין או שהומצאה לו בדרך שבה ניתן להמציא מסמכים על פי דין או תחיקת ביטחון.

{{ח:סעיף|27ב|גביית התוספת|תיקון: 1324}}
{{ח:תת|(א)}} לעניין גבייה, דין התוספת כדין קנס, אולם {{ח:פנימי|סעיף 27ה|סעיף 27ה}} לא יחול על התוספת.
{{ח:תת|(ב)}} סכום ששולם או נגבה על חשבון קנס שנתווספה עליו תוספת, ייזקף תחילה על חשבון התוספת.

{{ח:סעיף|27ג|פטור מתשלום|תיקון: 1324}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט רשאי לפטור אדם, על־פי בקשתו, מתשלום התוספת, כולה או מקצתה, אם שוכנע שהיו סיבות סבירות לאי תשלום הקנס או חלק ממנו במועד הקבוע.
{{ח:תת|(ב)}} הבקשה לפטור תהיה בכתב, ותהיה נתמכת בתצהיר המאמת את העובדות המפורטות בה; בית המשפט רשאי להחליט בבקשה על יסוד תצהיר בלבד או המעמד המבקש בלבד.
{{ח:תת|(ג)}} החלטת בית המשפט ניתנת לערעור כפסק דין של אותו בית המשפט בענין אזרחי, אם ניתנה רשות על כך מאת נותן ההחלטה.

{{ח:סעיף|27ד|גביית קנסות|תיקון: 1324}}
{{ח:ת}} קנס שלא שולם במועדו, יחולו על גבייתו הוראות {{ח:חיצוני|חוק גביית הכספים הציבוריים|חוק גביית הכספים הציבוריים{{ח:הערה|,}} מס׳ 6 לשנת 1952}} כאילו היה כספים ציבוריים כמשמעותם {{ח:חיצוני|חוק גביית הכספים הציבוריים|בחוק}}.

{{ח:סעיף|27ה|מאסר במקום קנס|תיקון: 1324}}
{{ח:תת|(א)}} בית המשפט הדן אדם לקנס, רשאי להטיל עליו מאסר עד שנתיים למקרה שהקנס, כולו או מקצתו, לא ישולם במועדו ובלבד שתקופת המאסר במקום קנס לא תעלה על תקופת המאסר הקבועה לעבירה שבשלה הוטל הקנס; נקבע לעבירה עונש קנס בלבד, לא תעלה תקופה המאסר במקום הקנס על שנה.
{{ח:תת|(ב)}} לא יינתן צו מאסר לביצוע מאסר שהוטל על־פי סעיף קטן (א) אלא אם גזר הדין שבו הוטל הקנס ניתן במעמד הנאשם או סניגורו, ואם ניתן שלא במעמדם – נשלחה בדואר לנאשם הודעה על גזר הדין או הומצאה לו בדרך שבה ניתן להמציא מסמכים על־פי דין או תחיקת הביטחון.
{{ח:תת|(ג)}} נשא אדם מאסר לפי סעיף קטן (א), לא יחוייב בתשלום הקנס והתוספת; נשא אדם חלק מתקופת המאסר, לא יחוייב בתשלום חלק הקנס היחסי לתקופה שנשא עליו מאסר, והתוספת שיהיה חייב בה תחושב לפי אותו חלק מן הקנס שלא נשא עליו מאסר.
{{ח:תת|(ד)}} הוטל מאסר לפי סעיף קטן (א) ולפני שנסתיימה תקופת המאסר שולם חלק מן הקנס, תקוצר התקופה לפי היחס שבין הסכום ששולם לבין הקנס כולו.
{{ח:תת|(ה)}} מי שהוטל עליו מאסר בשל אי תשלום קנס, ישא אותו בנוסף לכל מאסר אחר, לרבות מאסר בשל אי תשלום קנס אחר, בין שהמאסר האחר הוטל באותו משפט ובין שהוטל במשפט אחר, זולת אם הורה בית המשפט הוראה אחרת.

{{ח:קטע3|חלק 1.2 פרק 2|פרק שני {{ש}} אמצעי מנע וזהירות באופן כללי}}

{{ח:סעיף|28|סעיף 28}}
{{ח:ת}} אמצעי זהירות הם:
{{ח:תת|(1)}} הגבלת החופש
{{ח:תת|(2)}} החרמת הרכוש
{{ח:תת|(3)}} ערבות על תנאי
{{ח:תת|(4)}} נעילת מקום העסקים
{{ח:תת|(5)}} הפסקת פעולת האישיות המשפטית או פירוקה

{{ח:קטע4|חלק 1.2 פרק 2 סימן 1|(1) הגבלת החופש}}

{{ח:סעיף|29|סעיף 29}}
{{ח:ת}} מי שנידון להסגר מטעמי מנע או זהירות, יוסגר בבית חולים מיוחד ויטופל בו בהתאם למצבו.

{{ח:קטע4|חלק 1.2 פרק 2 סימן 2|(2) החרמת רכוש}}

{{ח:סעיף|30|סעיף 30}}
{{ח:ת}} בהתחשב בזכויותיהם ובתום ליבם של אנשים אחרים, אפשר להחרים חפצים שהושגו בעקבות בצוע פשע או עוון, בזדון, או ששימשו לביצועם, או שהוכנו לעשייתם.
{{ח:ת}} בגין עוון או חטא שבוצע לא בזדון אין להחרים את החפצים, אלא אם כן נקבע על כך בחוק.

{{ח:סעיף|31|סעיף 31}}
{{ח:ת}} יוחרם מהחפצים כל מה שנאסר ייצורו, רכישתו, מכירתו או שימושו אפילו אם לא היה רכושו של הנאשם או שלא נסתיימו ההליכים במתן פסק־דין.

{{ח:קטע4|חלק 1.2 פרק 2 סימן 3|(3) ערבות על תנאי}}

{{ח:סעיף|32|סעיף 32}}
{{ח:תת|(1)}} ערבות על תנאי, היא הפקדת סכום כסף או שטרות או עפ״י חתימה של אדם בעל יכולת או פוליסת בטוח, לשם הבטחת התנהגות טובה של הנידון או כדי למנוע כל עבירה.
{{ח:תת|(2)}} אפשר להתנות את תקופת הערבות לשנה אחת לפחות ולשלוש שנים לכל היותר, אלא אם קבע החוק הוראה אחרת.
{{ח:תת|(3)}} בית המשפט יקבע בפסק דינו את הסכום שיש להפקידו או הסכום הנקוב בפוליסת הבטוח או בערבות האישית בתנאי שלא יפחת מחמישה דינרים ולא יעלה על מאתיים דינרים.

{{ח:סעיף|33|סעיף 33}}
{{ח:ת}} אפשר להטיל ערבות על תנאי:
{{ח:תת|(1)}} במקרה וניתן פסק־דין על איומים או הפחדה.
{{ח:תת|(2)}} במקרה וניתן פסק־דין על הסתה לביצוע פשע ושלא בוצע הפשע.
{{ח:תת|(3)}} אם יש חשש שהנידון יזיק שנית לקרבנו או לאחד מבני משפחתו או יפגע בנכסיהם.

{{ח:סעיף|34|סעיף 34}}
{{ח:תת|(1)}} הערבות תבוטל והפקדון יוחזר והערב ישוחרר באם המעשה שרצו למנעו לא בוצע תוך תקופת הנסיון.
{{ח:תת|(2)}} ובמקרה והיה להיפך מהנ״ל ייגבה סכום הערבות אשר ייועד, לפי הסדר: לכיסוי הפיצויים האישיים, האגרות והקנסות ויתרת הסכום הוחרם לטובת הממשלה.

{{ח:קטע4|חלק 1.2 פרק 2 סימן 4|(4) נעילת המקום}}

{{ח:סעיף|35|סעיף 35}}
{{ח:תת|(1)}} אפשר לפסוק בנעילת המקום שבו בוצעה העבירה, אם על ידי בעל המקום או בהסכמתו, לתקופה שלא תפחת מחודש ושלא תעלה על שנה באם הרשה לכך החוק במפורש.
{{ח:תת|(2)}} באם נעילת המקום הנידון היה כתוצאה מעבירות נגד המוסר, יש למנוע מאת הנידון, או איזה אדם אחר מבני משפחתו או איזה אדם שרכש את המקום או שכר אותו והיודע אודותיו, מלעסוק באותו עסק.
{{ח:תת|(3)}} המניעה לא תפגע בבעל הנכס ובכל אלה שיש להם זכיון או חוב על הנכס אם לא היה להם כל קשר עם העבירה.

{{ח:קטע4|חלק 1.2 פרק 2 סימן 5|(5) הפסקת פעולת האישיות המשפטית או פירוקה}}

{{ח:סעיף|36|סעיף 36}}
{{ח:ת}} אפשר להפסיק פעולת כל אגודה, חברה או ארגון וכל אישיות משפטית, פרט לאדמינסטרציה הציבורית, באם בוצע על ידי מנהליה, חברי הנהלתה, נציגיה או פועליה, בשמה או על ידי אחד האמצעים שלה – פשע או עוון, בזדון שעונשו אינו פחות משנתיים מאסר.

{{ח:סעיף|37|סעיף 37}}
{{ח:ת}} אפשר לפרק את הגופים במקרים שצויינו {{ח:פנימי|סעיף 36|בסעיף הקודם}} אם:
{{ח:תת|(א)}} לא פעלו בהתאם לתקנותיהם החוקיות.
{{ח:תת|(ב)}} מטרת ייסודם היתה הפרת החוקים או התכוונו לעשות כן.
{{ח:תת|(ג)}} הפירו את ההוראות החוקיות שנקבעו בתקנות הפירוק.
{{ח:תת|(ד)}} הוחלט, לפי החלטה סופית, להפסיק את פעולתם וטרם עברו חמש שנים על ההחלטה.

{{ח:סעיף|38|סעיף 38}}
{{ח:תת|(1)}} ההפסקה תהא לא פחות מחודש ולא תעלה על שנתיים לכל היותר ותגרום להפסקת כל פעולות הגוף, ובאם שונה השם או הוחלפו המנהלים או חברי ההנהלה יש להימנע מלוותר על המקום, בתנאי שיש לשמור על זכויות הזולת שפעלו בתום לב.
{{ח:תת|(2)}} הפירוק יחייב את חיסול רכוש הגוף המשפטי; כך שכל המנהלים, חברי ההנהלה, וכל מי שנחשב לאחראי אישית בעד העבירה יאבדו את הכשירות לייסד גוף דומה או לעסוק בניהולו.

{{ח:סעיף|39|סעיף 39}}
{{ח:ת}} העובר על ההוראות הנזכרות לעיל – דינו מאסר לתקופה מחודש עד שישה חודשים וקנס מחמישה דינרים עד למאה דינרים.

{{ח:קטע4||הוראות כלליות {{ש}} חישוב העונשים ואמצעי הזהירות}}

{{ח:סעיף|40|סעיף 40}}
{{ח:תת|(1)}} עונש של יום הוא עשרים וארבע שעות, ועונש של חודש הוא שלושים יום, ומה שעולה על חודש ייחשב מהיום הקובע ועד ליום שבאותו תאריך לפי הלוח הגריגוריאני.
{{ח:תת|(2)}} פרט למקרה שבו נשפט העצור לתקופה של עשרים וארבע שעות, השיחרור יהיה לפני צהרי היום האחרון.

{{ח:סעיף|41|סעיף 41}}
{{ח:ת}} תקופת המעצר תנוכה תמיד, מתקופת העונש.

{{ח:קטע3|חלק 1.2 פרק 3|פרק שלישי {{ש}} חיובים אזרחיים}}
{{ח:קטע4|חלק 1.2 פרק 3 סימן 1|(1) סוגי החיובים האזרחיים}}

{{ח:סעיף|42|סעיף 42}}
{{ח:ת}} החיובים שרשאי בית המשפט לחייב בהם:
{{ח:תת|(1)}} החזרה
{{ח:תת|(2)}} קלקולים ונזקים
{{ח:תת|(3)}} החרמה
{{ח:תת|(4)}} הוצאות

{{ח:סעיף|43|סעיף 43}}
{{ח:תת|(1)}} ”החזרה“ פירושה: החזרת המצב הקודם שהיה לפני ביצוע העבירה, בית המשפט יפסוק בהחזרה ביוזמתו הוא כל עוד שההחזרה היתה בגדר האפשרות.
{{ח:תת|(2)}} הדין האזרחי יחול על החזרת מה שהיה בחזקתם של האחרים.
{{ח:תת|(3)}} הוראות הדין האזרחי יחולו על הקילקולים והנזקים והפסיקה בהם תהא על־פי תביעה פרטית. במקרה והנתבע יוצא זכאי רשאי הוא לבקש את חיוב בעל התביעה הפרטית.

{{ח:סעיף|44|סעיף 44}}
{{ח:ת}} במידה והגיע לידי התביעה הכללית איזה נכס מהנכסים הקשורים באיזו עבירה פלילית, רשאית היא – בעת הדיון בתביעה – או כל בית משפט שדן בעבירה, להחליט אם מיזמתם או על פי בקשה מאת תובע הנכס למסור אותו נכס לאדם הנראה לו כבעל הנכס, ואם לא היה אפשרי לדעת מי הוא בעל הנכס רשאים הם להחליט לפי ראות עיניהם.

{{ח:סעיף|45|סעיף 45}}
{{ח:ת}} ההוצאות שייגרמו לאוצר הממלכה יחוייב בהם הצד המפסיד:
{{ח:תת|(1)}} אם התרבה מספר הנתבעים יחולקו ההוצאות עליהם בחלקים שווים פרט אם השופט פסק אחרת.
{{ח:תת|(2)}} כל ההוצאות שאינן רלבנטיות לתביעה יחולו על מי שגרם אותם אפילו אם לא הפסיד.
{{ח:תת|(3)}} כל מה שפורט לעיל אינו פוגע בהוראות החוק המסחרי בנוגע לפשיטת הרגל.
{{ח:תת|(4)}} התובע ישוחרר מההוצאות באם העבירה שגרמה לחקירה בוצעה למעשה אך החקירה לא העלתה את מבצע העבירה.
{{ח:תת|(5)}} במידה והנידון נפטר, נעדר או היה קטין ייגבו ההוצאות על דעת משרד ההוצאה לפועל בהתאם להוראות חוק ההוצאה לפועל.

{{ח:קטע4|חלק 1.2 פרק 3 סימן 2|(2) הוראות כלליות}}

{{ח:סעיף|46|סעיף 46}}
{{ח:תת|(1)}} חיובים אזרחיים בגין עבירה אחת ייגבו מכל האנשים שנשפטו, מכולם יחד ומכל אחד ואחד לחוד.
{{ח:תת|(2)}} החיוב יחד אינו כולל את העבירות הקשורות זו בזו, אלא אם הן בוצעו למטרה משותפת.
{{ח:תת|(3)}} החיוב יחד אינו כולל חיובים אזרחיים, אלא אם כן היו הנשפטים בעד אותה עבירה ונשפטו באותה תביעה.
{{ח:תת|(4)}} החייבים בתביעה אזרחית יוזמנו למשפט, ויהיו הם אחראים יחד עם מבצע העבירה בעד החזרת ההוצאות שנגרמו לממלכה ובעד כל החיובים האזרחיים האחרים לפי בקשת התובע בתביעה הפרטית.

{{ח:קטע3|חלק 1.2 פרק 4|פרק רביעי {{ש}} בטול פסקי דין פלילים}}
{{ח:קטע4||הוראות כלליות}}

{{ח:סעיף|47|סעיף 47}}
{{ח:ת}} פסקי־דין פליליים יבוטלו, לא יבוצעו או יידחו כתוצאה מ:–
{{ח:תת|(1)}} פטירת הנידון
{{ח:תת|(2)}} חנינה כללית
{{ח:תת|(3)}} חנינה מיוחדת
{{ח:תת|(4)}} מחילה מהצד הניזוק
{{ח:תת|(5)}} התישנות

{{ח:סעיף|48|סעיף 48}}
{{ח:ת}} סיבות הגורמות לביטול פסקי־דין פליליים, אי ביצועם או השארתם תלויים ועומדים אינם פוגעים בחיובים אזרחיים הכפופים תמיד להוראות הדינים האזרחיים.

{{ח:קטע4|חלק 1.2 פרק 4 סימן 1|(1) פטירת הנידון}}

{{ח:סעיף|49|סעיף 49}}
{{ח:תת|(1)}} כל ההשלכות הפליליות של פסק הדין יבוטלו כתוצאה מפטירת הנידון.
{{ח:תת|(2)}} הפטירה תמנע את גביית הקנסות ואת האגרות שהוטלו על הנידון.
{{ח:תת|(3)}} אין הפטירה משפיעה על החרמת סחורה או נעילת המקום.

{{ח:קטע4|חלק 1.2 פרק 4 סימן 2|(2) חנינה כללית}}

{{ח:סעיף|50|סעיף 50}}
{{ח:תת|(1)}} החנינה הכללית תינתן על־ידי הרשות המחוקקת.
{{ח:תת|(2)}} החנינה הכללית תבטל את העבירה מיסודה, והיא תינתן לגבי תביעות כלליות לפני מתן פסק הדין ולאחריו ותבטל כל עונש עיקרי או מסתעף, אך אינה מבטלת:
{{ח:תת}} תביעה אישית כגון חיובים אזרחיים ולא את בצוע־פסק־הדין שהוצא בעקבותיה.
{{ח:תת|(3)}} קנסות, אגרות שנגבו ודברים שהוחרמו לא יוחזרו.

{{ח:קטע4|חלק 1.2 פרק 4 סימן 3|(3) חנינה מיוחדת}}

{{ח:סעיף|51|סעיף 51}}
{{ח:תת|(1)}} הוד מלכותו יעניק את החנינה המיוחדת, על־פי המלצת מועצת המינסטרים אך ביחד עם חוות דעתה.
{{ח:תת|(2)}} לא תוענק חנינה מיוחדת אלא לגבי אנשים שהוצא לגביהם פסק דין סופי.
{{ח:תת|(3)}} החנינה המיוחדת היא אישית וכוללת את בטול העונש, החלפתו או הקלתו, כולו או מקצתו.

{{ח:קטע4|חלק 1.2 פרק 4 סימן 4|(4) המחילה מצד הניזוק}}

{{ח:סעיף|52|סעיף 52}}
{{ח:ת}} מחילת הצד הנפגע לגבי בטול התביעה והפסקת בצוע העונש תיתכן במידה ולא הוצא פסק דין סופי ובמידה והתביעה מבוססת על קובלנה פרטית.

{{ח:סעיף|53|סעיף 53}}
{{ח:תת|(1)}} המחילה, אין לחזור בה ואין לתתה על תנאי.
{{ח:תת|(2)}} המחילה לגבי אחד הנידונים תכלול את האחרים.
{{ח:תת|(3)}} אין להתחשב במחילה באם התרבה מספר התובעים של התביעה הפרטית אלא אם יצאה מטעם כולם.

{{ח:קטע4|חלק 1.2 פרק 4 סימן 5|(5) התישנות}}

{{ח:סעיף|54|סעיף 54}}
{{ח:ת}} הוראות ההתישנות הנזכרות בחוק סדרי הדיון הפלילי תעכב את בצוע העונשים.

{{ח:קטע2|חלק 1.3|שער שלישי {{ש}} עבירות}}
{{ח:קטע3|חלק 1.3 פרק 1|פרק ראשון {{ש}} המרכיב החוקי של העבירה}}
{{ח:קטע4|חלק 1.3 פרק 1 סימן 1|(1) הגדרה חוקית}}

{{ח:סעיף|55|סעיף 55}}
{{ח:תת|(1)}} העבירה תהיה פשע, עוון או חטא לפי העונש המוטל עליה אם זה היה עונש בגין פשע, עוון או חטא.
{{ח:תת|(2)}} ההגדרה החוקית לעונש המקסימלי היא העונש החמור ביותר שנזכר בחוק.

{{ח:סעיף|56|סעיף 56}}
{{ח:ת}} אין לשנות את ההגדרה החוקית באם הוחלף העונש הנזכר בעונש יותר קל בהתחשב בנסיבות המקילות.

{{ח:קטע4|חלק 1.3 פרק 1 סימן 2|(2) צבירת עבירות מבחינה משפטית}}

{{ח:סעיף|57|סעיף 57}}
{{ח:תת|(1)}} אם למעשה היו כמה הגדרות שנזכרו כולם בפסק הדין, על בית המשפט לפסוק בעונש החמור ביותר.
{{ח:תת|(2)}} אם חפפה את המעשה הגדרה כללית והגדרה מיוחדת יש לנהוג על־פי ההגדרה המיוחדת.

{{ח:סעיף|58|סעיף 58}}
{{ח:תת|(1)}} אין לדון בעד מעשה אחד אלא פעם אחת.
{{ח:תת|(2)}} אם לאחר שהורשע הנאשם בעבירה, נגרמו תוצאות המהוות עבירה חמורה יותר יורשע הנאשם לפיה ואז יוטל עליו העונש החמור יותר. ואם ריצה הנאשם את העונש שנגזר עליו קודם לכן, יש לנכותו מן העונש החדש.

{{ח:קטע4|חלק 1.3 פרק 1 סימן 3|(3) סיבות מזכות}}

{{ח:סעיף|59|סעיף 59}}
{{ח:ת}} אם המעשה שבוצע היה תוצאה מקיום זכות, שלא השתמשו בה לרעה, הוא אינו נחשב לעבירה.

{{ח:סעיף|60|סעיף 60}}
{{ח:תת|(1)}} ”קיום זכות“ פירושו: כל מעשה שהיה נחוץ באותה שעה לשם הרחקת דבר בלתי מוצדק ואין עוררין על ההגנה העצמית של המשתמש בזכותו הוא או של זולתו או להגנת רכושם.
{{ח:תת|(2)}} לשם הגנה יהיו שווים האדם הטבעי והאישיות המשפטית.
{{ח:תת|(3)}} אם חרגה ההגנה מהמותר אפשר לשחרר את מבצע העבירה מאת העונש, בתנאים שנזכרו {{ח:פנימי|סעיף 89|בסעיף (89)}}.

{{ח:סעיף|61|סעיף 61}}
{{ח:ת}} אדם לא יהיה חייב באחריות פלילית על כל מעשה באם בוצע ע״י אותו אדם באחד מהמקרים הבאים:
{{ח:תת|(1)}} לשם ביצוע החוק.
{{ח:תת|(2)}} ציות לצו שניתן לו מרשות מוסמכת, כשהחוק מחייב אותו לציית לה, אלא אם היה הצו בלתי חוקי.

{{ח:סעיף|62|סעיף 62}}
{{ח:תת|(1)}} מעשה מורשה על־פי החוק אינו נחשב לעבירה.
{{ח:תת|(2)}} החוק מרשה:
{{ח:תתת|(א)}} הכאת הבנים על ידי אבותיהם בכדי לחנכם בהתאם לנוהג המקובל.
{{ח:תתת|(ב)}} מעשה אלימות הקורה במסגרת משחקי הספורט, במידה וכובדו כללי המשחק.
{{ח:תתת|(ג)}} ניתוחים כירורגיים וטיפולים רפואיים המבוצעים לפי כללי האמנות בתנאי שהם נעשו בהסכמת החולה או בהסכמת נציגיו החוקיים או במקרה ויש צורך דחוף.

{{ח:קטע3|חלק 1.3 פרק 2|פרק שני {{ש}} המרכיב הנפשי של העבירה}}
{{ח:קטע4|חלק 1.3 פרק 2 סימן 1|(1) הכוונה}}

{{ח:סעיף|63|סעיף 63}}
{{ח:ת}} ”הכוונה“ פירושה: הרצון לבצע את העבירה כפי שהוגדרה בחוק.

{{ח:סעיף|64|סעיף 64}}
{{ח:ת}} העבירה תיחשב כמכוונת אם תוצאות העבירה, שנבעו מהמעשה, עברו מעבר לכוונת המבצע, אם הוא חזה את אירועה וקיבל על עצמו את הסיכון; אם המעשה המזיק נבע מרשלנות, או אי זהירות או אי כיבוד החוקים והתקנות הרי הוא מהווה טעות.

{{ח:סעיף|65|סעיף 65}}
{{ח:ת}} מלבד אם נאמר בפירוש שהכוונה לגרום לתוצאות מיוחדות, היא יסוד מיסודות העבירה שנעשתה, כולה או מקצתה, על ידי מעשה ואין נפקא מינה אם העבריין התכוון או לא התכוון על ידי מעשהו לגרום לאותה תוצאה.

{{ח:סעיף|66|סעיף 66}}
{{ח:ת}} אם בוצעה העבירה באדם, שלא התכוון אליו המבצע, ייענש המבצע כאילו ביצע את המעשה כלפי מי שהתכוון אליו.

{{ח:קטע4|חלק 1.3 פרק 2 סימן 2|(2) המניע}}

{{ח:סעיף|67|סעיף 67}}
{{ח:תת|(1)}} ”המניע“: הוא הסיבה הדוחפת את המבצע למעשה למטרה הסופית שאליה הוא חותר.
{{ח:תת|(2)}} המניע אינו מהוה מרכיב ממרכיבי העבירה אלא במקרים שנקבעו בחוק.

{{ח:קטע3|חלק 1.3 פרק 3|פרק שלישי {{ש}} המרכיב החומרי של העבירה}}
{{ח:קטע4|חלק 1.3 פרק 3 סימן 1|(1) הנסיון}}

{{ח:סעיף|68|סעיף 68}}
{{ח:ת}} ”הנסיון“: הוא ראשית הביצוע של מעשה גלוי המביא לביצוע פשע או עוון. במידה והמבצע לא היה יכול להשלים את המעשים כדי לבצע את הפשע או את העוון, מסיבות שאין לו שליטה עליהן – ייענש באופן הבא, אלא אם צויין בחוק אחרת:
{{ח:תת|(1)}} מאסר עולם עם עבודת פרך או עבודת פרך לתקופה משבע שנים עד עשרים שנה, באם העונש בעבור הפשע, שבו התחיל, מחייב עונש מוות; וחמש שנים של אותו עונש באם העונש היה מאסר עולם עם עבודת פרך או מעצר עולם.
{{ח:תת|(2)}} ינוכה מכל עונש אחר מחצי עד שני שלישים.

{{ח:סעיף|69|סעיף 69}}
{{ח:ת}} לא ייחשבו כנסיון לביצוע עבירה ההחלטה על ביצועה וכן לא פעולות ההכנה; מי שהתחיל במעשה ממעשי העבירה בפועל וחזר בו על דעת עצמו, לא ייענש אלא על המעשה או המעשים שבוצעו, במידה והם עצמם מהווים עבירה.

{{ח:סעיף|70|סעיף 70}}
{{ח:ת}} במידה והמעשים הדרושים בכדי להשלים את העבירה בוצעו למעשה אך מסיבות מונעות, שאין למבצע שליטה עליהן, לא הושלמה העבירה המיוחלת יוטל העונש בצורה הבאה:
{{ח:תת|(1)}} מאסר עולם עם עבודות פרך או עבודת פרך לתקופה של עשר שנים עד עשרים שנה באם העונש בעבור הפשע, שבו התחיל, מחייב עונש מוות, ומשבע שנים עד עשרים שנה עם עבודת פרך באם העונש היה מאסר עולם עם עבודת פרך או מעצר עולם.
{{ח:תת|(2)}} ינוכה מכל עונש אחר משליש עד החצי.
{{ח:תת|(3)}} יורד מכל העונשים הנזכרים בסעיף זה עד לשני שלישים במידה והסתלק המבצע – על דעת עצמו – מהשלמת הפשע שהוא התכוון לעשותו.

{{ח:סעיף|71|סעיף 71}}
{{ח:ת}} אין מענישים על נסיון לבצוע עוון אלא במקרים שהוזכרו, בצורה מפורשת, בחוק.

{{ח:קטע4|חלק 1.3 פרק 3 סימן 2|(2) הצטברות עונשים}}

{{ח:סעיף|72|סעיף 72}}
{{ח:תת|(1)}} אם הוכחו מספר פשעים או עוונות יוטל עונש לגבי כל פשע ויבוצע העונש החמור ביותר מכולם.
{{ח:תת|(2)}} אפשר לצבור את העונשים המוטלים, עד כי לא יעלה הסך הכולל של העונשים על חצי העונש המקסימלי שנקבע לעבירה החמורה ביותר.
{{ח:תת|(3)}} אם לא נפסק בקשר לחפיפת העונשים שהוטלו או שהצטברו יובא הענין להכרעת בית המשפט.
{{ח:תת|(4)}} העונשים בגין חטאים יצטברו בהכרח.

{{ח:קטע4|חלק 1.3 פרק 3 סימן 3|(3) הפומביות}}

{{ח:סעיף|73|סעיף 73}}
{{ח:ת}} האמצעים הפומביים הם:
{{ח:תת|(1)}} המעשים והתנועות המבוצעים, במקום ציבורי או במקום מורשה לקהל או הנראה לעין, או במקום שאינו מהמקומות הנזכרים, אך בוצעו בצורה שאפשר לראותם על ידי כל אדם הנמצא במקומות הנזכרים.
{{ח:תת|(2)}} דיבורים וצעקות בקול רם המועברים באמצעות מכשירים, או לא, עד כי בשני המקרים אפשר לשמעם על ידי מי שאין לו נגיעה במעשה.
{{ח:תת|(3)}} כתיב, ציור־פוטוגרפי, עבודת יד כן סרטים, סימנים וכל סוגי תמונות, אם פורסמו במקום ציבורי, או מקום מורשה לקהל או הנראה לעין, או אם נמכרו, או שהוצעו למכירה, או שחולקו ליותר מאדם אחד.

{{ח:קטע2|חלק 1.4|השער הרביעי {{ש}} האחריות הפלילית}}
{{ח:קטע2|חלק 1.4.1|חלק ראשון {{ש}} הגופים האחראים}}
{{ח:קטע3|חלק 1.4.1 פרק 1|פרק ראשון {{ש}} מבצע העבירה}}

{{ח:סעיף|74|סעיף 74}}
{{ח:תת|(1)}} לא יוטל עונש על אדם כל שהוא אלא אם ביצע את המעשה בצלילות דעת ובכוונה.
{{ח:תת|(2)}} הגופים המשפטיים אחראים באחריות פלילית על פעולות מנהליהם, חברי הנהלתם, נציגיהם ופועליהם, במידה והם פועלים בשם הגופים הנזכרים או באמצעות הגוף בהיותו אישיות משפטית.
{{ח:תת|(3)}} אין להטיל על האישיות המשפטית אלא קנס או חילוט; ואם בחוק צוין עונש ממשי שאינו קנס יוחלף העונש בקנס, במקום העונש שיוטל על האישיות המשפטית, בגבולות שנקבעו {{ח:פנימי|סעיף 22|בסעיפים (22 עד 24)}}.

{{ח:קטע3|חלק 1.4.1 פרק 2|פרק שני {{ש}} השותפים לעבירה}}
{{ח:קטע4|חלק 1.4.1 פרק 2 סימן 1|(1) המבצע}}

{{ח:סעיף|75|סעיף 75}}
{{ח:ת}} מבצע העבירה הוא מי שהוציא לפועל את היסודות שממנה מורכבת העבירה או שהשתתף ישירות בביצועה.

{{ח:סעיף|76|סעיף 76}}
{{ח:ת}} אם בוצע פשע או עוון על ידי מספר אנשים יחד, או שהפשע או העוון מורכב ממספר מעשים שכל אחד מהם ביצע מעשה אחד או יותר, מהמעשים המרכיבים אותם, על מנת שיוצא לפועל אותו פשע או עוון, רואים את כולם כשותפים בו וגוזרים על כל אחד מהם את העונש שנקבע בחוק, כאילו הוא בצע את העבירה לבדו.

{{ח:סעיף|77|סעיף 77}}
{{ח:ת}} שני שותפים לעבירה – שבוצעה באמצעות דיבור ששודר דרך מכשיר כפי שהוזכר {{ח:פנימי|סעיף 73|בסעיף קטן (2) מסעיף (73)}} או באמצעות אחת השיטות שהוזכרו {{ח:פנימי|סעיף 73|בסעיף קטן (3) של אותו סעיף}} – הם בעלי הדיבור, הכתיב והפרסום פרט אם הוכיח הראשון שהפרסום נעשה שלא בהסכמתו.

{{ח:סעיף|78|סעיף 78}}
{{ח:ת}} באם העבירה בוצעה באמצעות העיתונים ייחשב כאחראי המפרסם או המנהל האחראי של העיתון ואם לא היה מנהל יהיה העורך או העורך הראשי של העיתון.

{{ח:סעיף|79|סעיף 79}}
{{ח:תת|(1)}} השלכות מטריאליות המשפיעות על החמרת העונש, הקלתו או בטולו יחולו על כל שותפי העבירה והמסייעים בה.
{{ח:תת|(2)}} ותחול עליהם גם השלכות הנסיבות המחמירות האישיות או הכפולות שגרמו לבצוע העבירה.

{{ח:קטע4|חלק 1.4.1 פרק 2 סימן 2|(2) המשדל והמסייע}}

{{ח:סעיף|80|סעיף 80}}
{{ח:תת|(1)}} משדל הוא מי ששידל אחרים לבצוע עבירה על ידי מתן כסף, הענקת מתנה או על ידי השפעה תוך איום, ערמה, מזימה או על ידי הוצאת כסף או שימוש לרעה בתפקיד.
{{ח:תת|(2)}} המסייע בפשע או בעוון הוא כל אדם:
{{ח:תתת|(א)}} שסייע לבצוע עבירה על ידי הדרכתו הפעילה לביצועה.
{{ח:תתת|(ב)}} שנתן למבצע נשק, מכשירים או איזה חפץ אחר שסייעו לבצוע העבירה.
{{ח:תתת|(ג)}} שנכח במקום בצוע העבירה למטרת הפחדת המתנגדים, או לחיזוק החלטת המבצע העיקרי, או לשם הבטחת בצוע העבירה שהתכוונו לה.
{{ח:תתת|(ד)}} שסייע למבצע במעשים שהכשירו את הקרקע לבצוע העבירה או הקלו עליה או השלימוה.
{{ח:תתת|(ה)}} שקשר קשר עם המבצע או עם המסייע לפני בצוע העבירה ולקח חלק בטשטוש עקבותיה, הסתרת או סלוק דברים שצמחו מבצועה, כולם או מקצתם, או על ידי הסתרת אדם אחד או יותר, מאלה שהשתתפו, מפני החוק.
{{ח:תתת|(ו)}} שידע על אורח חייהם הפליליים של הפושעים העוסקים בשוד בדרכים ובבצוע מעשי אלימות נגד בטחון הממלכה או נגד בטחון הציבור או נגד בני אדם או נגד רכושם או שנתן להם אוכל, מחסה, מחבוא או מקום להתאסף בו.

{{ח:סעיף|81|סעיף 81}}
{{ח:תת|(1)}} המשדל או המסייע ייענש:
{{ח:תתת|(א)}} בעבודות פרך לתקופה מחמש עשרה שנה עד עשרים שנה באם עונש המבצע היה מוות.
{{ח:תתת|(ב)}} בעבודות פרך לתקופה משבע שנים עד חמש עשרה שנה באם עונש המבצע היה מאסר עולם עם עבודות פרך או מעצר עולם.
{{ח:תת|(2)}} במקרים אחרים ייענש המשדל או המסייע באותו עונש של המבצע לאחר הורדת העונש מששית עד השליש.

{{ח:סעיף|82|סעיף 82}}
{{ח:ת}} השידול לבצוע חטא או הסיוע בו אינם מחייבים עונש.

{{ח:סעיף|83|סעיף 83}}
{{ח:ת}} פרט למקרה שצויין {{ח:פנימי|סעיף 80|בסעיף קטן {{ח:הערה|(2)}}(ה) מסעיף (80) מחוק זה}}, מי שניגש מדעת להסתרת דברים השייכים לאחרים, שנגזלו או נגנבו או הושגו על ידי בצוע פשע או עוון – ייענש במאסר לתקופה שלא תעלה על שנתיים ובקנס שלא יעלה על חמישים דינארים.

{{ח:סעיף|84|סעיף 84}}
{{ח:תת|(1)}} פרט למקרים שצויינו {{ח:פנימי|סעיף 80|בסעיף קטן {{ח:הערה|(2)}}(ה) או (ו) מסעיף (80)}}, מי שניגש מדעת להסתרת אדם שביצע פשע או אם סייע לו להסתתר מפני החוק – ייענש במאסר שלא יעלה על שנתיים.
{{ח:תת|(2)}} ישוחררו מהעונש הורי הפושעים המוסתרים, צאצאיהם, בני זוגם, אחיהם ואחיותיהם.

{{ח:קטע2|חלק 1.4.2|חלק שני {{ש}} מניעת העונש}}
{{ח:קטע3|חלק 1.4.2 פרק 1|פרק ראשון {{ש}} ידיעות החוק והעובדות}}

{{ח:סעיף|85|סעיף 85}}
{{ח:ת}} אי ידיעת החוק אינה משמשת צידוק למי שמבצע עבירה.

{{ח:סעיף|86|סעיף 86}}
{{ח:תת|(1)}} לא ייענש בתור מבצע, משדל או מסייע מי שניגש לדבר עבירה מכוונת שארעה כתוצאה מטעות מטריאלית, שקרתה באחד היסודות המרכיבים של העבירה.
{{ח:תת|(2)}} אם קרתה הטעות באחת הנסיבות המחמירות לא יהא העבריין אחראי על אותו מצב.

{{ח:סעיף|87|סעיף 87}}
{{ח:ת}} טעות במעשה, המהוה יסוד לעבירה שאינה בכוונה, תשחרר את המבצע מהעונש במידה ולא היתה כתוצאה של שגגת המבצע.

{{ח:קטע3|חלק 1.4.2 פרק 2|פרק שני {{ש}} כח עליון}}
{{ח:קטע4|חלק 1.4.2 פרק 2 סימן 1|(1) כח מכריע ואילוץ נפשי}}

{{ח:סעיף|88|סעיף 88}}
{{ח:ת}} אין מטילים עונש על אדם שביצע עבירה תחת אילוץ ואיום, אם הוא צפה בזמן ביצוע אותה עבירה – בגבול הסבירות – מוות מהיר, או איזו חבלה חמורה שיכולה לגרום לו מום או שיתוק אבר מאבריו לכל החיים במידה והיה נמנע מלבצע את העבירה שאולץ לבצעה; להוציא מכלל זה רצח, בתנאי שלא יהיה מבצע העבירה הוא אשר העמיד את עצמו במצב של אילוץ מרצונו הטוב או שלא יכול היה להרחיק אותו מעליו.

{{ח:קטע4|חלק 1.4.2 פרק 2 סימן 2|(2) מקרה צורך}}

{{ח:סעיף|89|סעיף 89}}
{{ח:ת}} אין מענישים מבצע על מעשה שהיה צורך לבצעו כדי להרחיק באופן מידי, מעליו או מעל אחרים, מרכושו או מרכוש אחרים, סכנה חמורה שאפפה אותם ושלא היה הוא שגרם לה בזדון, בתנאי שהמעשה יהא פרופורציונלי לסכנה.

{{ח:סעיף|90|סעיף 90}}
{{ח:ת}} אין רואים מקרה של צורך אם האדם שהיה עליו בתוקף החוק להעמיד את עצמו בסכנה.

{{ח:קטע3|חלק 1.4.2 פרק 3|פרק שלישי {{ש}} שלילת האחריות ואחריות פחותה}}
{{ח:קטע4|חלק 1.4.2 פרק 3 סימן 1|(1) שגעון}}

{{ח:סעיף|91|סעיף 91}}
{{ח:ת}} חזקה על כל אדם שהוא שפוי בדעתו, או שהיה שפוי בדעתו בזמן בצוע העבירה, עד שיוכיח את ההיפך.

{{ח:סעיף|92|סעיף 92}}
{{ח:תת|(1)}} לא ישא אדם באחריות פלילית בשל מעשה או מחדל אם בשעת עשותו או אי־עשותו את המעשה היה בלתי כשיר להבין את אשר עשה, או לדעת שאסור היה לו לעשות את המעשה או המחדל מחמת מחלה שפגעה בצלילות דעתו.
{{ח:תת|(2)}} מי ששוחרר מהעונש על־פי סעיף קטן (1) יוסגר בבית חולים לחולי רוח עד שיוכח על ידי דו״ח ועדה רפואית על החלמתו ועל אי סיכונו לבטחון הציבור.

{{ח:קטע4|חלק 1.4.2 פרק 3 סימן 2|(2) שכרות והרעלה בסמים}}

{{ח:סעיף|93|סעיף 93}}
{{ח:ת}} לא ישא אדם באחריות פלילית אם בזמן עשותו את המעשה היה בלא הכרה או היה בלתי שקול במעשיו כתוצאה מטשטוש הנגרם על ידי אלכוהול או סמים משכרים מאיזה סוג שהוא, במידה והוא לקח אותם בלי רצונו ומבלי ידיעתו.

{{ח:קטע3|חלק 1.4.2 פרק 4|פרק רביעי {{ש}} הגיל}}

{{ח:סעיף|94|סעיף 94}}
{{ח:ת}} בהתחשב עם האמור בחוק תיקון הנוער:
{{ח:תת|(1)}} לא יישפט בפלילים מי שלא השלים את התשע שנים מגילו.
{{ח:תת|(2)}} לא ישא באחריות פלילית מי שלא השלים את השתיים עשרה מגילו, אלא אם הוכח כי בזמן ביצוע המעשה היה ביכולתו להבין שאסור לו לבצע את אותו מעשה.

{{ח:קטע2|חלק 1.4.3|חלק שלישי {{ש}} שחרור מעונש והנסיבות המקילות והמחמירות להן}}
{{ח:קטע3|חלק 1.4.3 פרק 1|פרק ראשון {{ש}} צידוקים}}
{{ח:קטע4|חלק 1.4.3 פרק 1 סימן 1|(1) צידוקים משחררים}}

{{ח:סעיף|95|סעיף 95}}
{{ח:ת}} אין הצטדקות לעבירה אלא במקרים שנקבעו בחוק.

{{ח:סעיף|96|סעיף 96}}
{{ח:ת}} צידוק משחרר, מוחל לעבריין כל עונש, אך אפשר במידת הצורך להטיל עליו הגבלות מטעמי זהירות כגון ערבות על תנאי.

{{ח:קטע4|חלק 1.4.3 פרק 1 סימן 2|(2) צידוקים מקילים}}

{{ח:סעיף|97|סעיף 97}}
{{ח:ת}} אם הורה החוק על צידוק מקיל ו-
{{ח:תת|(1)}} אם המעשה היה פשע המחייב עונש מוות או מאסר עולם עם עבודות פרך או מעצר עולם יוחלף העונש למאסר של שנה אחת לפחות.
{{ח:תת|(2)}} אם המעשה היה אחד מהפשעים האחרים יהא העונש מאסר משישה חודשים עד שנתיים.
{{ח:תת|(3)}} אם המעשה היה עוון יהא העונש מאסר לתקופה שלא תעלה על שישה חודשים או קנס עד עשרים וחמישה דינרים.

{{ח:סעיף|98|סעיף 98}}
{{ח:ת}} מצידוק מקיל ייהנה העבריין שבצע את מעשהו בליווי כעס גדול שנגרם כתוצאה ממעשה שאינו מוצדק ומסוכן שגרם אותו קורבן העבירה.

{{ח:קטע3|חלק 1.4.3 פרק 2|פרק שני {{ש}} נסיבות מקלות}}

{{ח:סעיף|99|סעיף 99|תיקון: ע״ר 1963-2}}
{{ח:ת}} אם נמצאו, בתביעה משפטית מסויימת, נסיבות המקילות יגזור בית המשפט:–
{{ח:תת|(1)}} מאסר עולם עם עבודות פרך או עבודת פרך זמנית לתקופה מעשר שנים עד עשרים שנה – במקום עונש מוות.
{{ח:תת|(2)}} עבודת פרך זמנית לתקופה מחמש שנים עד חמש עשרה שנים במקום מאסר עולם עם עבודות פרך או מעצר זמני למשך תקופה שלא תפחת מחמש שנים במקום מעצר עולם.
{{ח:תת|(3)}} והוא רשאי להוריד כל עונש פלילי אחר עד למחציתו.
{{ח:תת|(4)}} ורשאי ביהמ״ש, פרט למקרה שנשנה, להוריד עונש כל שהוא אשר גבולו המינימלי הוא שלוש שנים למאסר של שנה אחת לפחות.

{{ח:סעיף|100|סעיף 100}}
{{ח:תת|(1)}} אם התחשב בית המשפט בנסיבות המקילות לטובת מי שבצע עוון, רשאי הוא להוריד את העונש לגבולו המינימלי כמפורט {{ח:פנימי|סעיף 21|בסעיפים (21}} {{ח:פנימי|סעיף 22|ו־22)}} לפחות.
{{ח:תת|(2)}} ורשאי הוא לשנות מאסר לקנס או לשנות את העונש עבור עוון לעונש עבור חטא פרט למקרה של הישנות.
{{ח:תת|(3)}} ההחלטה להתחשב בנסיבות המקילות צריכה להיות מנומקת נימוק מפורט הן לגבי פשעים והן לגבי עוונות.

{{ח:קטע3|חלק 1.4.3 פרק 3|פרק שלישי {{ש}} הישנות העבירות}}

{{ח:סעיף|101|סעיף 101}}
{{ח:ת}} מי שנגזר עליו עונש פלילי, באופן החלטי, ולאחר מכן בצע בתקופת הרצת העונש או, תוך עשר שנים לאחר סיומו, או לאחר בטולו מסיבה חוקית – עבירה המחייבת עבודות פרך זמנית או מעצר זמני – יהיה דינו עד כפל העונש שמחייבת העבירה השניה, בתנאי שלא יעלה כפל זה על עשרים שנה.

{{ח:סעיף|102|סעיף 102}}
{{ח:ת}} מי שנידון באופן החלטי למאסר ובצע, לפני ההוצאה לפועל של עונשו או בתקופת הרצת העונש או תוך שלוש שנים לאחר סיומו או לאחר בטולו מסיבה חוקית – עוון דומה לעוון הראשון – יהיה דינו כפל העונש שמחייבת עבירתו השנייה, בתנאי שלא יעלה כפל זה על חמש שנים.

{{ח:סעיף|103|סעיף 103}}
{{ח:ת}} גניבה, מרמה, מעילה באימון וזיוף יחשבו כעוונות דומים לצורך הישנות העבירות, כמו כן ייחשבו קללות והוצאת שם רע עבירות דומות.

{{ח:סעיף|104|סעיף 104}}
{{ח:ת}} לא ייחשב פסק הדין הקודם כבסיס להישנות העבירה אלא אם הוצא על ידי בית משפט בר־סמך רשמי.

{{ח:קטע3||הוראות המקיפות את הפרקים הקודמים}}

{{ח:סעיף|105|סעיף 105}}
{{ח:ת}} יחולו ההוראות לנסיבות המחמירות או המקילות את העונש לפי הסדר הבא:
{{ח:תת|(1)}} נסיבות מחמירות מטריאליות
{{ח:תת|(2)}} צידוקים
{{ח:תת|(3)}} נסיבות מחמירות־אישיות
{{ח:תת|(4)}} נסיבות מקילות

{{ח:סעיף|106|סעיף 106}}
{{ח:ת}} בית המשפט יקבע בפסק הדין את השפעת כל אחת מהנסיבות המחמירות או המקילות על העונש שנגזר.

{{ח:קטע1|חלק 2|ספר שני {{ש}} העבירות}}
{{ח:קטע2|חלק 2.1|שער ראשון {{ש}} עבירות נגד בטחון הממלכה}}

{{ח:סעיף|107|סעיף 107}}
{{ח:ת}} ”קשר“ פירושו: הסכם בין שני אנשים או יותר לשם ביצוע עבירה באמצעים מסויימים.

{{ח:סעיף|108|סעיף 108}}
{{ח:ת}} מעשה איבה נגד בטחון הממלכה ייחשב כמושלם בכל מקרה, אם המעשה שממנו מורכבת העבירה היה מושלם, לקוי או רק הוחל בו.

{{ח:סעיף|109|סעיף 109}}
{{ח:תת|(1)}} ישוחרר מהעונש מי שהשתתף בקשר נגד בטחון הממלכה והודיע לשלטונות לפני שהוחל באיזה מעשה שהוכן לפעולה.
{{ח:תת|(2)}} במידה והוא בצע מעשה כזה או התחיל בו, לא יהיה הצטדקות לדבר אלא רק הקלה.
{{ח:תת|(3)}} ייהנה מצידוק מקיל, נאשם שהודיע לשלטונות על קשר או עבירה אחרת נגד בטחון הממלכה לפני ביצועה או הביא למעצר יתר הנאשמים – אפילו לאחר שהוחל בהליכי העקיבה אחריהם – או הודיע על מקום מחבואם.
{{ח:תת|(4)}} הוראות סעיף זה לא יחולו לגבי מסית.

{{ח:קטע3|חלק 2.1 פרק 1|פרק ראשון {{ש}} עבירות נגד בטחון הממלכה החיצוני}}
{{ח:קטע4|חלק 2.1 פרק 1 סימן 1|(1) הבגידה}}

{{ח:סעיף|110|סעיף 110}}
{{ח:תת|(1)}} כל ירדני הנושא נשק, בשורות האויב, נגד הממלכה – ייענש בעונש מוות.
{{ח:תת|(2)}} כל ירדני – אפילו אם לא נמנה עם צבא עויין – שבצע בזמן מלחמה מעשה עויין נגד הממלכה – ייענש במאסר עולם עם עבודת פרך.
{{ח:תת|(3)}} כל ירדני שהתגייס בכל צורה שהיא לצבא עויין, ולא נפרד ממנו לפי איזו פעולה עויינת נגד הממלכה – ייענש בעבודת פרך זמנית ואפילו אם הוא קיבל, ע״י התגייסותו נתינות זרה.

{{ח:סעיף|111|סעיף 111}}
{{ח:ת}} כל ירדני שחרש מזימות במדינה זרה, או שהתקשר אתה כדי להניע אותה למעשי איבה נגד הממלכה או ספק את האמצעים לכך – ייענש במאסר עולם עם עבודות פרך ואם הוליך מעשהו לאיזו תוצאה – ייענש בעונש מוות.

{{ח:סעיף|112|סעיף 112}}
{{ח:ת}} כל ירדני שחרש מזימות אצל האויב או התקשר אתו כדי לעזור לו באיזו צורה שהיא על מנת שכוחותיו יגברו על הממלכה – ייענש בעונש מוות.

{{ח:סעיף|113|סעיף 113}}
{{ח:תת|(1)}} ייענש במאסר עולם עם עבודות פרך כל ירדני שגרם, באיזה אמצעי שהוא למטרת שיתוק ההגנה הלאומית, נזק ל:
{{ח:תת}} מתקנים, בתי־חרושת, ספינות, מטוסים, כלים, תחמושת, אספקה ודרכי התחבורה ובאופן כללי כל דבר בעל צביון צבאי או מיועד לשימוש הצבא והכוחות הכפופים לו.
{{ח:תת|(2)}} ייענש בעונש מוות אם בוצע המעשה בזמן מלחמה או תוך ציפייה לפריצתה או שהביא לידי אבידות בנפש.

{{ח:סעיף|114|סעיף 114}}
{{ח:ת}} ייענש בעבודות פרך, לתקופה של חמש שנים לפחות, כל ירדני שהשתדל על ידי פעולות, נאומים, פרסומים וכו׳ לקטוע חלק מהטריטוריה הירדנית לשם סיפוחה למדינה זרה או לשם הקניית זכות או זיכיון של הממלכה הירדנית.

{{ח:סעיף|115|סעיף 115}}
{{ח:תת|(1)}} כל ירדני שנתן לינה, אוכל או לבוש לחייל מחילות האויב או למרגל שנשלח לשם סיור והוא ידע מהענין או שסייע לו לברוח – ייענש בעבודות פרך זמנית.
{{ח:תת|(2)}} כל ירדני שסייע לאסיר מלחמה שימלט – או לאחד מנתיני האויב הנמצא במעצר – ייענש בעבודות פרך זמנית.

{{ח:סעיף|116|סעיף 116}}
{{ח:ת}} העונשים שצויינו בסעיפים הקודמים יוטלו במידה והמעשה בוצע נגד מדינה הקשורה בממלכה בחוזה־ברית נגד אויב־משותף.

{{ח:סעיף|117|סעיף 117}}
{{ח:ת}} דינו של ירדני הנזכר {{ח:פנימי|סעיף 111|בסעיפים (111–116)}} יהיה חל על הנכרים שיש להם בממלכה מקום מגורים או גרים בפועל בממלכה.

{{ח:קטע4|חלק 2.1 פרק 1 סימן 2|(2) עבירות הנוגעות לחוק הבינלאומי}}

{{ח:סעיף|118|סעיף 118}}
{{ח:ת}} ייענש במעצר זמני לתקופה שלא תפחת מחמש שנים:
{{ח:תת|(1)}} מי שפגע באמצעים שננקטו על ידי הממלכה לשם שמירה על ניטראליות במלחמה.
{{ח:תת|(2)}} מי שבצע מעשים או ערך פרסומים או חרש מזימות הנאסרים על ידי הממשלה ועל ידי כך חשף את הממלכה לפעולות איבה או שיבש את יחסיה עם מדינה זרה או העמיד את הירדנים כמטרה לפעולות נקמה שבוצעו נגדם ונגד רכושם.

{{ח:סעיף|119|סעיף 119}}
{{ח:ת}} מי שארגן, הכין או סייע בתוך הממלכה לכל נסיון כדי להפוך את הקונסטיטוציה של מדינה זרה־ידידותית או כדי לשנות את השלטון הקיים בה בכח – ייענש במעצר זמני.

{{ח:סעיף|120|סעיף 120|תיקון: ע״ר 1965}}
{{ח:ת}} מי שגייס בתוך הממלכה, ללא הסכמת הממשלה, חיילים לקרב בשביל מדינה זרה – ייענש במעצר זמני ואם המדינה הזרה הייתה מדינה עויינת – ייענש בעונש מוות.

{{ח:סעיף|121|סעיף 121}}
{{ח:ת}} ייענש במאסר לתקופה שלא תעלה על שנתיים ובקנס שלא יעלה על עשרים דינרים כל ירדני שהסית בתוך הממלכה באחד האמצעים שפורטו {{ח:פנימי|סעיף 118|בסעיף (118)}} כדי להניע חיילי מדינה ידידותית – מחילות היבשה, הים או האויר – לערוק או למרוד.

{{ח:סעיף|122|סעיף 122}}
{{ח:ת}} ייענש באותם העונשים המפורטים {{ח:פנימי|סעיף 121|בסעיף הקודם}} לאחר קבלת תלונת הצד הניזוק מהעבירות להלן, באם בוצעו ללא נימוק מצדיק:–
{{ח:תת|(1)}} השפלת מדינה זרה, צבאה, דגלה או סמלה הלאומי בצורה פומבית.
{{ח:תת|(2)}} גידוף, גינוי או השפלה באופן פומבי של ראש מדינה זרה, שריה או נציגיה הדיפלומטיים בממלכה, ואסור להתיר את הוכחת המעשה הקשורה בהשפלה.

{{ח:סעיף|123|סעיף 123}}
{{ח:ת}} אין להחיל את הוראות {{ח:פנימי|סעיף 112|הסעיפים (112–119)}} אלא אם היו בחוק המדינה הנוגעת בדבר, או בהסכם החתום עמה, הוראות מקבילות דומות.

{{ח:קטע4|חלק 2.1 פרק 1 סימן 3|(3) ריגול}}

{{ח:סעיף|124|סעיף 124}}
{{ח:ת}} מי שנכנס או ניסה להיכנס למקום אסור במטרה להשיג דברים, מסמכים או ידיעות שצריכות להיות כמוסות בסוד לשם שמירה על בטחון הממלכה – ייענש בעבודות פרך זמנית, ואם הושגו הידיעות לטובה מדינה זרה – ייענש במאסר עם עבודות פרך לתקופה זמנית ואם המדינה הזרה היתה עויינת יהיה העונש מוות.

{{ח:סעיף|125|סעיף 125|תיקון: ע״ר 1965}}
{{ח:תת|(1)}} מי שגנב דברים, מסמכים או ידיעות כאלה שנזכרו {{ח:פנימי|סעיף 124|בסעיף הקודם}} או שהשיג אותם – ייענש בעבודות פרך זמנית לתקופה שלא תפחת מעשר שנים.
{{ח:תת|(2)}} אם בוצע הפשע לטובת מדינה זרה יהיה העונש מאסר עולם עם עבודות פרך, ואם המדינה הזרה הייתה עויינת, יהיה העונש מוות.

{{ח:סעיף|126|סעיף 126|תיקון: ע״ר 1965}}
{{ח:תת|(1)}} מי שהיה ברשותו חלק מהמסמכים או מהידיעות שנזכרו {{ח:פנימי|סעיף 124|בסעיף (124)}} וגילה או הפיץ אותם ללא סיבה חוקית – ייענש בעבודת פרך לתקופה שלא תפחת מעשר שנים.
{{ח:תת|(2)}} ייענש במאסר עולם עם עבודות פרך אם גילה את הנ״ל לטובת מדינה זרה, ואם היתה המדינה הזרה עויינת יהיה העונש מוות.

{{ח:קטע4|חלק 2.1 פרק 1 סימן 4|(4) המגע עם האויב למטרות בלתי חוקיות}}

{{ח:סעיף|127|סעיף 127}}
{{ח:ת}} ייענש במאסר לתקופה שלא תפחת משנתיים ובקנס שלא יפחת ממאה דינרים, כל ירדני וכל אדם תושב הממלכה שניגש או ניסה לבצע, באופן ישיר או באמצעות אדם בדוי, עיסקה מסחרית או איזו עיסקה של ממקח וממכר או עיסקת חליפין עם אחד מנתיני האויב או עם אדם המתגורר בארץ אויב.

{{ח:סעיף|128|סעיף 128}}
{{ח:ת}} יוטל העונש שנזכר {{ח:פנימי|סעיף 127|בסעיף הקודם}} על אותם האנשים שנזכרו שם באם השתתפו במלווה או במגבית לתועלת מדינה עויינת או הקלו את פעולותיה הכספיים באמצעי כל שהוא.

{{ח:סעיף|129|סעיף 129}}
{{ח:ת}} כל מי שהסתיר או גנב את נכסי מדינה עויינת או את נכסי אחד מנתיניה שהופקדו בידי אפוטרופסה – ייענש במאסר לתקופה שלא תעלה על שנתיים או בקנס שלא יעלה על מאה דינרים או בשני העונשים גם יחד.

{{ח:קטע4|חלק 2.1 פרק 1 סימן 5|(5) הפגיעה בכבוד הממלכה ובתודעה הלאומית}}

{{ח:סעיף|130|סעיף 130}}
{{ח:ת}} מי שהפיץ בממלכה בזמן מלחמה, או בזמן הציפיה לפריצתה, תעמולה אשר מטרתה היא ערעור התודעה הלאומית או אם עורר קנאות עדתית או כיתתית – ייענש בעבודות פרך זמנית.

{{ח:סעיף|131|סעיף 131}}
{{ח:תת|(1)}} יוטל העונש שנזכר {{ח:פנימי|סעיף 130|בסעיף הקודם}} על כל מי שהפיץ בממלכה באותן הנסיבות ידיעות היודע שהן כוזבות או מוגזמות או היכולות לערער את רוח האומה.
{{ח:תת|(2)}} אם היה המבצע שהפיץ את הידיעות מאמין בנכונותן – ייענש במאסר לתקופה שלא תפחת משלושה חודשים.

{{ח:סעיף|132|סעיף 132}}
{{ח:תת|(1)}} כל ירדני המפיץ בחוץ לארץ, ביודעין, ידיעות כוזבות או מוגזמות היכולות לפגוע בכבוד הממלכה ובמעמדה – ייענש במאסר לתקופה שלא תפחת משישה חודשים ובקנס שלא יעלה על חמישים דינרים.
{{ח:תת|(2)}} ייענש במאסר לתקופה שלא תפחת משנה אחת אם הידיעות האלה היו מכוונות נגד הוד מלכותו המלך או נגד יורש העצר או נגד אחד העוצרים.

{{ח:קטע4|חלק 2.1 פרק 1 סימן 6|(6) עבירות הקבלנים}}

{{ח:סעיף|133|סעיף 133}}
{{ח:תת|(1)}} כל מי שלא בצע בזמן מלחמה או בזמן הציפיה לפריצתה את ההתחייבויות שהוטלו עליו על פי חוזה ייצור או הגשת שירותים הקשורים בהגנה הלאומית והאינטרסים הכלליים של הממלכה או באספקה לאזרחים – ייענש במעצר זמני ובקנס הנע בין חמישים דינרים לבין מאתיים דינרים.
{{ח:תת|(2)}} אם אי הביצוע היה כתוצאה של טעות, שאינה מכוונת – ייענש העבריין במאסר בנוסף לקנס שצוין בסעיף קטן (1).
{{ח:תת|(3)}} יופחתו חצי העונשים שצוינו בסעיף זה באם הביצוע היה באיחור בלבד.
{{ח:תת|(4)}} העונשים שנזכרו לעיל, על סוגיהם, יוטלו על כל אדם אחר שגרם לאי ביצוע החוזה או גרם לאיחור בביצועו.

{{ח:סעיף|134|סעיף 134}}
{{ח:ת}} כל תרמית שתבוצע בנוגע לחוזים באותן הנסיבות הנזכרות {{ח:פנימי|סעיף 133|בסעיף הקודם}} – ייענש עליה בעבודת פרך זמנית ובקנס הנע בין מאה דינר{{ח:הערה|ים}} לבין מאתיים דינר{{ח:הערה|ים}}.

{{ח:קטע3|חלק 2.1 פרק 2|פרק שני {{ש}} עבירות נגד בטחון המדינה הפנימי}}
{{ח:קטע4|חלק 2.1 פרק 2 סימן 1|(1) הפשעים נגד הקונסטיטוציה}}

{{ח:סעיף|135|סעיף 135}}
{{ח:תת|(1)}} כל מי שהתנקש בחיי הוד מלכותו המלך או בחרותו – ייענש בעונש מוות.
{{ח:תת|(2)}} כל מי שפגע בהוד מלכותו המלך פגיעה שאינה מאיימת על חייו – ייענש במאסר עולם עם עבודת פרך.
{{ח:תת|(3)}} אותם העונשים יוטלו אם הפגיעה היתה בהוד מלכותה המלכה, ביורש העצר או באחד העוצרים.

{{ח:סעיף|136|סעיף 136}}
{{ח:ת}} עונש מוות יוטל על כל מי שפועל לשם שינוי הקונסטיטוציה של הממלכה באמצעים בלתי חוקיים.

{{ח:סעיף|137|סעיף 137}}
{{ח:תת|(1)}} על מעשה, הנעשה לשם הסתה למרי מזוין נגד המשטר הקיים על פי הקונסטיטוציה, יוטל עונש מוות.
{{ח:תת|(2)}} אם פרץ המרי, יוטל עונש מוות על המסית ועל יתר המורדים.

{{ח:סעיף|138|סעיף 138}}
{{ח:ת}} בעד תוקפנות, המכוונת למנוע מאת השלטונות הקיימים למלא את התפקידים השאובים מהקונסטיטוציה, יוטל עונש מוות.

{{ח:סעיף|139|סעיף 139}}
{{ח:ת}} על קשר המכוון לבצע כל עבירה מהעבירות שנזכרו בסעיפי {{ח:פנימי|חלק 2.1 פרק 2|פרק זה}} יוטל העונש המוטל על ביצוע העבירה עצמה.

{{ח:קטע4|חלק 2.1 פרק 2 סימן 2|(2) תפישת רשות מדינית, אזרחית או מפקדה צבאית}}

{{ח:סעיף|140|סעיף 140}}
{{ח:ת}} ייענש במעצר זמני לתקופה של שבע שנים לפחות:
{{ח:תת|(1)}} מי שתפש רשות מדינית, אזרחית או מפקדה צבאית.
{{ח:תת|(2)}} מי שהחזיק, בניגוד לצווי הממשלה, ברשות אזרחית או במפקדה צבאית.
{{ח:תת|(3)}} כל מפקד צבאי שהשאיר את צבאו מרוכז לאחר קבלת פקודה לשחררו או לפזרו.

{{ח:סעיף|141|סעיף 141}}
{{ח:ת}} ייענש במעצר זמני שלא פחות מחמש שנים, כל מי שניגש ללא הסכמת השלטונות להרכיב פלוגות־מזוינות של חיילים או בדומה לחיילים או גייסם, או הושיט להם אספקה, נשק ותחמושת.

{{ח:קטע4|חלק 2.1 פרק 2 סימן 3|(3) המרד}}

{{ח:סעיף|142|סעיף 142}}
{{ח:ת}} ייענש במאסר עולם עם עבודת פרך על כל תוקפנות המכוונת לעורר למלחמת אזרחים או מלחמה עדתית, על ידי זיון הירדניים או על ידי הסתתם להזדיין בחלקם נגד החלק השני או על־ידי הסתה לרצח ושוד בשכונה או בשכונות וייגזר דין מוות באם הושלם מעשה התוקפנות.

{{ח:סעיף|143|סעיף 143}}
{{ח:ת}} ייענש במאסר עולם עם עבודת פרך כל מי שעמד בראש כנופייה מזויינת או מילא בה תפקיד או פיקוד מאיזה סוג שהוא בכוונה לפלוש אל עיר, שכונה או חלק מנכסי הממלכה או נכסי קבוצה של אזרחים או בכוונה להתקיף או להתנגד לכח־רשמי הפועל נגד מבצעי פשעים אלה.

{{ח:סעיף|144|סעיף 144}}
{{ח:תת|(1)}} ייענשו במאסר עולם עם עבודת פרך המשתתפים בכנופיות מזוינות, שהורכבו בכוונה לבצע אחד הפשעים שצוינו {{ח:פנימי|סעיף 142|בשני הסעיפים הקודמים}}.
{{ח:תת|(2)}} אך יהא פטור מהעונש כל מי שלא מילא בתוך הכנופיה תפקיד או שירות ולא נעצר במקומות המרד ונכנע עם נשקו בלי התנגדות ולפני שיצא פסק דין כלשהוא.

{{ח:סעיף|145|סעיף 145}}
{{ח:ת}} מי שניגש בכוונה לבצע או להקל על בצוע אחד מפשעי המרד הנזכרים, או איזה פשע אחר נגד הממלכה: יצור, רכישה והחזקה של חומרי־נפץ, חומרים מתלקחים, מרעילים ושורפים. וכן או כל החלקים המשמשים להרכבתם ויצורם – ייענש בעבודת פרך זמנית בנוסף לעונשים היותר חמורים שיש להטיל על המתערבים בפשעים אלה באם בוצעו, או החלו לבצעם או בוצעו בצורה חלקית.

{{ח:סעיף|146|סעיף 146}}
{{ח:ת}} ייענש בעבודת פרך זמנית על קשר למטרת בצוע אחד הפשעים שנזכרו בסעיפים הקודמים.

{{ח:קטע4|חלק 2.1 פרק 2 סימן 4|(4) הפחדה}}

{{ח:סעיף|147|סעיף 147}}
{{ח:ת}} ”מעשי הפחדה“ פירושם כל המעשים שמטרתם המצאת מצב של בהלה ויבוצעו באמצעים כגון חומרי נפץ, חומרים מתלקחים מוצרים מרעילים או שורפים, וכן גורמים מגפתיים או ביקטריולוגיים שעלולים לגרום לסכנה כללית.

{{ח:סעיף|148|סעיף 148}}
{{ח:תת|(1)}} קשר שמטרתו ביצוע מעשה או מעשי הפחדה יהא גזר דינו עבודת פרך זמנית.
{{ח:תת|(2)}} כל מעשה הפחדה חייב בעונש של עבודת פרך לתקופה של חמש שנים לפחות.
{{ח:תת|(3)}} וחייב במאסר עולם עם עבודת פרך באם גרם המעשה להרס, אפילו חלקי, בבנין ציבורי, מפעל תעשייתי, ספינה ומתקנים אחרים, או לניתוק בקוי הקשר, הקומוניקציה והתעבורה.
{{ח:תת|(4)}} וחייב בעונש מוות באם גרם המעשה למותו של אדם או להתמוטטות בנין, כולו או מקצתו, שיש בתוכו אדם או מספר בני אדם.
{{ח:תת|(5)}} וחייב בעבודת פרך זמנית כל מי שיצר או רכש בידיעה ממנו חומרי נפץ למטרת שימושם בביצוע אחד העבירות או כדי לאפשר לאדם אחר להשתמש בהם לאותה מטרה.

{{ח:סעיף|149|סעיף 149}}
{{ח:תת|(1)}} כל אגודה שנוסדה למטרת שינוי יסודות המדינה – הכלכליים או החברתיים או עקרונות החברה היסודיים – באחד האמצעים שנזכרו {{ח:פנימי|סעיף 147|בסעיף (147)}} תפורק וייענשו הנמנים עליה בעבודת פרך זמנית.
{{ח:תת|(2)}} לא יפחת עונש המייסדים והמנהלים משבע שנים.
{{ח:תת|(3)}} צידוק, המוחל או המקל, שהוענק לקושרים בהתאם {{ח:פנימי|סעיף 109|לסעיף (109)}} יכלול מבצעי הפשע שפורטו לעיל.

{{ח:קטע4|חלק 2.1 פרק 2 סימן 5|(5) עבירות הפוגעות באחדות הלאומית או המעכירות את השלווה בין יסודות האומה}}

{{ח:סעיף|150|סעיף 150}}
{{ח:ת}} כל התכתבות, נאום או מעשה המכוון או הגורם להסערת הקנאות הכיתתית או הגזעית או ההסתה לריב בין העדות לבין יסודות האומה השונים – ייענשו במאסר לתקופה של שישה חודשים עד שלוש שנים ובקנס שלא יעלה על חמישים דינרים.

{{ח:סעיף|151|סעיף 151}}
{{ח:תת|(1)}} כל אדם הנמנה עם אגודה שנוסדה למטרה הנזכרת {{ח:פנימי|סעיף 150|בסעיף הקודם}} יהיה צפוי לאותם העונשים.
{{ח:תת|(2)}} ולא יפחת המאסר משנה אחת והקנס מעשרה דינרים באם האדם הנזכר מילא תפקיד פעיל באגודה.
{{ח:תת|(3)}} בכל המקרים ייפסק על פירוק האגודה ובהחרמת רכושה.

{{ח:קטע4|חלק 2.1 פרק 2 סימן 6|(6) פגיעה במעמד המדינה הכספי}}

{{ח:סעיף|152|סעיף 152}}
{{ח:ת}} מי שהפיץ באחד האמצעים הנזכרים {{ח:פנימי|סעיף 73|בסעיף קטן השני והשלישי מסעיף (73)}} מאורעות בדויים או טענות שוא כדי לגרום להורדה בערך המטבע הלאומי או לשם הסרת האימון בכח המטבע של הממלכה ובניירות הערך שלה ובכל היסודות הקשורים בבטיחות הכספית הכללית – ייענש במאסר משישה חודשים עד לשלוש שנים ובקנס שלא יעלה על מאה דינרים.

{{ח:סעיף|153|סעיף 153}}
{{ח:ת}} ראוי לעונשים שפורטו {{ח:פנימי|סעיף 152|בסעיף הקודם}} כל אדם שהשתמש באותם האמצעים כדי להסית את הקהל:
{{ח:תת|(א)}} על משיכת הכספים המופקדים בבנקים ובקופות הציבוריות.
{{ח:תת|(ב)}} על מכירת ניירות הערך של הממלכה וכל סוגי ניירות הערך הציבוריים או הימנעות מקנייתם.

{{ח:קטע2|חלק 2.2|שער שני {{ש}} עבירות נגד שלום הציבור}}
{{ח:קטע3|חלק 2.2 פרק 1|פרק ראשון {{ש}} נשק ותחמושת}}
{{ח:קטע4|חלק 2.2 פרק 1 סימן 1|(1) הגדרות}}

{{ח:סעיף|154|סעיף 154}}
{{ח:תת|(1)}} כנופיות, התקהלויות ואסיפות שאינן חוקיות ומזוינות פירושם בחוק זה: אדם או יותר מהאנשים הנמנים עליהן הנושאים נשק גלוי או מוסתר.
{{ח:תת|(2)}} אך אם חלק מהם נשא נשק מוסתר אין לדון את יתר האנשים על אי־ידיעה בו.

{{ח:סעיף|155|סעיף 155}}
{{ח:תת|(1)}} ייחשב כנשק למטרת בצוע {{ח:פנימי|סעיף 154|הסעיף הקודם}} כלי יריה וכל מכשיר או כלי חותך, נוקב, מרוצץ וכל מכשיר המסכן את שלום הציבור.
{{ח:תת|(2)}} סכיני כיס רגילים שלהבם עולה על עשרה סנטימטרים ייחשבו כנשק על פי ההגדרה שנקבעה {{ח:פנימי|חלק 2.2 פרק 1|בפרק זה}} אלא אם היו מיועדים מלכתחילה לשמש במקצוע, בתעשייה או במלאכה שעוסק נושא בהם, או לשימוש ביתי והיה נושאם רוצה להשתמש גם באותה מלאכה, מקצוע או תעשייה או לשימוש ביתי.
{{ח:תת}} הביטוי ”סכין“ פירושו: כל מכשיר שאינו אולר שיש לו להב ואין חשיבות אם יש לו חוד שנון או אם אין לו.

{{ח:קטע4|חלק 2.2 פרק 1 סימן 2|(2) נשיאת נשק ותחמושת והחזקתם ללא רשיון}}

{{ח:סעיף|156|סעיף 156}}
{{ח:ת}} יוענש במאסר לתקופה שלא תעלה על שישה חודשים ובקנס שגבולו המקסימלי עשרה דינרים כל מי, שמחוץ, לביתו, נשא נשק אסור מסוגי הנשק שפורטו {{ח:פנימי|סעיף 155|בסעיף הקודם}}.

{{ח:קטע3|חלק 2.2 פרק 2|פרק שני {{ש}} ארגונים של פושעים וארגונים בלתי חוקיים}}
{{ח:קטע4|חלק 2.2 פרק 2 סימן 1|(1) אגודות פושעים}}

{{ח:סעיף|157|סעיף 157}}
{{ח:תת|(1)}} אם ניגשו שני אנשים או יותר לייסד ארגון או ערכו הסכם למטרת בצוע פשעים נגד האנשים או נגד הרכוש יוענשו בעבודות פרך לתקופה זמנית שלא תפחת משבע שנים במידה ומטרת העבריינים היתה להתנקש בחיי הזולת.
{{ח:תת|(2)}} ישוחרר מהעונש מי שגילה את מטרת הארגון או מטרת ההסכם ומסר מה שיש לו ידיעות על יתר העבריינים.

{{ח:סעיף|158|סעיף 158}}
{{ח:תת|(1)}} כל קבוצה, משלושה אנשים או יותר, המשוטטים בדרכים הציבוריות ובכפרים בצורת כנופיות מזוינות למטרת שדידת העוברים ושבים או כדי להתנקש באנשים או ברכוש או לביצוע איזה מעשה אחר של מעשי גניבה, ייענשו – בעבודות פרך לתקופה זמנית, תקופה שלא תפחת משבע שנים.
{{ח:תת|(2)}} וייגזר עליהם עונש של מאסר עולם עם עבודת פרך וזאת במידה ואם ביצעו אחד המעשים שנזכרו לעיל.
{{ח:תת|(3)}} וייגזר דין מוות על מי שביצע את הפשע על ידי רצח או הסבת עינויים לקרבן הפשע או פעולות ברבריות.

{{ח:קטע4|חלק 2.2 פרק 2 סימן 2|(2) אגודות בלתי־חוקיות}}

{{ח:סעיף|159|סעיף 159}}
{{ח:ת}} ”אגודה בלתי־חוקית“ פירושה:
{{ח:תת|(1)}} כל קבוצה של אנשים רשומה או לא רשומה, המסיתה או המעודדת בתקנותיה או במה שהיא מפרסמת למטרת בצוע איזה מעשה מהמעשים הבלתי־חוקיים הבאים:
{{ח:תתת|(א)}} שינוי הקונסטיטוציה של המדינה על ידי מרד או הרס.
{{ח:תתת|(ב)}} מיגור הממשלה הקיימת בממלכה שהוקמה בהתאם לקונסטיטוציה, על ידי שימוש בכח ומעשה אלימות.
{{ח:תתת|(ג)}} הריסת או השמדת רכוש הממשלה הירדנית בממלכה.
{{ח:תת|(2)}} כל קבוצה של אנשים החייבת על פי החוק לרשום את תקנותיה אצל הממשלה והשתמטה מלעשות כן או אם המשיכה לערוך את אסיפותיה לאחר פירוקה על פי החוק המתאים ויחול סעיף קטן זה על סניף, מרכז, ועדה, מועצה, שלוחה של אגודה בלתי חוקית וכל מוסד או בית־ספר המנוהלים על ידי אגודה בלתי חוקית או המנוהלים תחת שליטתה.

{{ח:סעיף|160|סעיף 160}}
{{ח:ת}} מי שנמנה עם החברים של אגודה בלתי חוקית או מילא תפקיד או משרה באגודה כזו או ביצע שליחות של נאמן או נציג שלה, יוענש בעבודות פרך לתקופה זמנית באותם המקרים שנזכרו {{ח:פנימי|סעיף 159|בסעיף קטן (1) מהסעיף הקודם}} ויוענש במאסר לתקופה שלא תעלה על שנתיים באותם המקרים שנזכרו {{ח:פנימי|סעיף 159|בסעיף קטן (2) מאותו סעיף}}.

{{ח:סעיף|161|סעיף 161}}
{{ח:ת}} מי שעודד אחרים על ידי נאומים או פרסומים או באיזה אמצעי אחר, לשם ביצוע איזה מעשה מהמעשים הבלתי־חוקיים בהתאם {{ח:פנימי|סעיף 159|לסעיף (159) מחוק זה}} יוענש במאסר לתקופה שאינה עולה על שנתיים.

{{ח:סעיף|162|סעיף 162}}
{{ח:ת}} מי ששילם תרומות, השתתפויות או תמיכות לאגודה בלתי חוקית או אסף תרומות, השתתפויות או תמיכות לטובת אגודה כזו, יוענש במאסר לתקופה שלא תעלה על שישה חודשים או בקנס שלא יעלה על חמישים דינרים.

{{ח:סעיף|163|סעיף 163}}
{{ח:ת}} כל מי שהדפיס, פירסם, מכר, הציע למכירה, או שלח בדאר ספר, פרסום, חוברת, הודעה, גלוי דעת, כרוז או עיתון של אגודה בלתי חוקית שיצאו ממנה או כדי להביא לה תועלת – יוענש במאסר לתקופה שלא תעלה על שישה חודשים או בקנס שלא יעלה על חמישים דינרים.

{{ח:קטע3|חלק 2.2 פרק 3|פרק שלישי {{ש}} התקהלות בלתי חוקית ועבירות אחרות נגד שלום הציבור}}

{{ח:סעיף|164|סעיף 164}}
{{ח:תת|(1)}} אם התקהלו שבעה אנשים או יותר במטרה לבצע עבירה, או היו מתאספים במטרות השגת מטרה משותפת ביניהם והתנהגו התנהגות העלולה להעלות בדעת בני האדם הנמצאים בקירבת מקום – בגבולות הסבירות – כי הם יפרו את הבטחון הציבורי או בהתקהלותם זו יתגרו, ללא צורך או סיבה, מתקבלת באנשים אחרים לשם הפרת שלום הציבור תיחשב התקהלותם זו מעין התקהלות בלתי חוקית.
{{ח:תת|(2)}} אם החלו המתקהלים, התקהלות בלתי־חוקית על מנת להשיג את המטרה שהתקהלו לשמה, להפר את שלום הציבור בצורה המפחידה את האזרחים תיקרא התקהלות זו ”מהומה“.

{{ח:סעיף|165|סעיף 165}}
{{ח:תת|(1)}} כל המשתתף בהתקהלות בלתי חוקית, יוענש במאסר לתקופה שלא תעלה על שנה או בקנס שלא יעלה על עשרים וחמש דינרים או בשני העונשים יחד.
{{ח:תת|(2)}} מי שהשתתף במהומה – ייענש במאסר לתקופה שלא תעלה על שנה או בקנס שלא יעלה על חמישים דינרים או בשני העונשים כאחד.

{{ח:סעיף|166|סעיף 166}}
{{ח:ת}} ישוחרר מהעונש המוטל על־פי {{ח:פנימי|סעיף 165|סעיף (165)}} אלה המסתלקים לפני התראת נציגי השלטונות או המשטרה החוקית או שהם מצייתים מיד להתראתם מבלי להשתמש בנשק או לבצע איזה פשע או עוון.

{{ח:סעיף|167|סעיף 167}}
{{ח:תת|(1)}} אם התקהלו אנשים באופן שפורט {{ח:פנימי|סעיף 164|בסעיף (164)}} וצווה עליהם להתפזר אחד מנציגי השלטון האדמיניסטרטיבי או מפקד משטרה, או מפקד האיזור או איזה קצין מקציני המשטרה או ממשטרת הגבול על ידי תקיעה בחצוצרה או בשרקו במשרוקית או ע״י אמצעי דומה לזה או על ידי ירית אור מאקדח.
{{ח:תת|(2)}} אם הוסיפו המתקהלים, להתקהל למטרת גרימת מהומות, לאחר שנודע להם באמצעים שנזכרו בסעיף הקטן הקודם או לאחר מתן הצו להתפזר. כעבור זמן מתקבל על הדעת, או נמנעו המתקהלים הם מפיזורם, רשאי כל אחד מהנזכרים בסעיף הקטן הקודם או למשטרה או כל אדם המסייע להם לעשות את כל הנחוץ כדי לפזר את כל האנשים המוסיפים להתקהל כך או כדי לתפשם כולם או מקצתם, ואם התנגד איזה אדם לתפישה, יכול האדם המורשה כנזכר לעיל להשתמש באותו הכוח שיהיה בו צורך מספיק בתחום הסבירות כדי להתגבר על ההתנגדות הזאת.

{{ח:סעיף|168|סעיף 168}}
{{ח:תת|(1)}} אם לא התפזרו המתקהלים בלי שימוש בכוח יהיו צפויים לעונש מאסר משלושה חודשים עד שנתיים.
{{ח:תת|(2)}} כל המשתמש מהם בנשק יהיה צפוי לעונש מאסר משישה חודשים עד שלוש שנים בנוסף לכל עונש חמור יותר העלול להיות ראוי לו.

{{ח:קטע2|חלק 2.3|שער שלישי {{ש}} עבירות נגד המינהל הציבורי}}
{{ח:קטע3||הוראות כלליות}}

{{ח:סעיף|169|סעיף 169}}
{{ח:ת}} ”פקיד“ פירושו {{ח:פנימי|חלק 2.3|בחלק זה}}, כל פקיד ציבורי בשירות האדמיניסטרטיבי או השיפוטי, וכל קצין מקציני הממשל האזרחי או הצבאי או איזה פרט מהם, וכל פועל או עובד ממשלה או מינהל ציבורי.

{{ח:קטע3|חלק 2.3 פרק 1|פרק ראשון {{ש}} העבירות הקשורות בתפקידי המינהל}}
{{ח:קטע4|חלק 2.3 פרק 1 סימן 1|(1) עבירות שוחד}}

{{ח:סעיף|170|סעיף 170}}
{{ח:ת}} פקיד צבורי וכל אדם אשר נתמנה לשרות צבורי, בין אם על־ידי בחירות ובין על־ידי מנוי, וכל אדם אשר הוטל עליו תפקיד רשמי כבורר או מומחה, והוא דורש או מקבל, לעצמו או עבור אחר, מתנה או הבטחה או טובת הנאה כל שהיא, כדי לעשות מעשה בגדר תפקידו, כשמעשה זה הוא חוקי, דינו מאסר מששה חודשים עד שנתיים וקנס מ־10 דינרים עד 200 דינר{{ח:הערה|ים}}.

{{ח:סעיף|171|סעיף 171}}
{{ח:תת|(1)}} אדם מהאנשים הנזכרים לעיל, הדורש או מקבל לעצמו או עבור אחר, מתנה או הבטחה או טובת הנאה כל שהיא, כדי לעשות מעשה שלא כחוק או כדי להמנע ממעשה אשר תפקידו מחייבו לעשות, דינו מאסר משנה עד שלש שנים וקנס מ־20 דינר{{ח:הערה|ים}} עד 200 דינר{{ח:הערה|ים}}.
{{ח:תת|(2)}} אותו העונש יוטל גם על עורך דין אם עשה מעשה כמתואר לעיל.

{{ח:סעיף|172|סעיף 172}}
{{ח:תת|(1)}} דינו של נותן שוחד כדין המקבל, לפי הסעיפים הנ״ל.
{{ח:תת|(2)}} נותן שוחד או מתווך לשוחד פטור מן העונש אם הודיע על הענין לשלטונות המוסמכים או אם הודה בו לפני הגשת התביעה.

{{ח:סעיף|173|סעיף 173}}
{{ח:ת}} המציע לאדם מהנזכרים {{ח:פנימי|סעיף 170|בסעיף (170)}}, כל מתנה או טובת הנאה אחרת או המבטיח לו דבר כדי שיעשה מעשה בלתי חוקי או שימנע מעשיית מעשה אשר מחובתו לעשותו, והצעה זו נדחתה, דינו של המציע מאסר שלא יפחת משלשה חדשים וקנס מ־10 דינרים ועד 200 דינר{{ח:הערה|ים}}.

{{ח:קטע4|חלק 2.3 פרק 1 סימן 2|(2) המעילה והשימוש לרעה במשרה}}

{{ח:סעיף|174|סעיף 174}}
{{ח:תת|(1)}} כל פקיד ציבורי שמעל במה שהופקד אצלו בתוקף משרתו בנוגע להנהלה, גבייה, שמירה של כספים ונכסים אחרים של הממלכה או של אחד האנשים, צפוי לעונש מאסר משישה חודשים עד לשלוש שנים ובקנס מעשרה דינרים עד למאה דינרים.
{{ח:תת|(2)}} באם המעשה שפורט בסעיף הקטן הקודם בוצע על ידי הכנסת כתיבות בלתי נכונות ברישומים או בפנקסים או על־ידי סילוף, מחיקה או השחתת החשבונות, הניירות, ההמחאות וכו׳. ובדרך כלל איזו תחבולה שתכליתה למנוע גילוי המעילה – יוענש בעבודות פרך לתקופה זמנית או מעצר לתקופה זמנית.

{{ח:סעיף|175|סעיף 175}}
{{ח:ת}} מי שהוטל עליו מכירה, קנייה או ניהול נכסי ניידי או דלא־ניידי מטעם הממלכה או מטעם רשות ציבורית, ובצע תרמית באחד העסקות או הפר את ההוראות החלות עליהן לשם קבלת טובת הנאה אישית או טובת צד אחד וגרימת נזק לצד אחר או גרימת נזק למינהל הציבורי – ייענש במאסר משישה חודשים עד לשלוש שנים ובקנס שלא יפחת מערך הנזק הנגרם.

{{ח:סעיף|176|סעיף 176}}
{{ח:ת}} ייענש במאסר משישה חודשים עד לשנתיים ובקנס שלא יפחת מעשרה דינרים:
{{ח:תת|(1)}} כל פקיד שקיבל טובת הנאה אישית מאחת עיסקות הרשות הנמנה עליה במידה שווה אם עשה זאת באופן ישיר או באמצעות אדם בדוי או על ידי שימוש בשיקים פיקטיביים.
{{ח:תת|(2)}} נציגי האדמיניסטרציה וקציני המשטרה ומשמר הגבול ויתר הממונים על המשטרה הציבורית באם עסקו, אם בצורה פומבית או על ידי השימוש בשיקים פיקטיביים באופן ישיר או באמצעות אדם בדוי, במסחר בתבואה, באיזור שהם מקיימים בו את השלטון, וביתר הפריטים שיש בהם צורך חיוני פרט לאלו שיוצרו מנכסיהם.

{{ח:סעיף|177|סעיף 177}}
{{ח:תת|(1)}} יורד חצי מהעונשים שצוינו {{ח:פנימי|סעיף 174|בסעיף (174)}} באם הנזק שנגרם והתועלת שקיבל המבצע היו זעומים או שפיצה עבור הנזק פיצוי מלא לפני שהועבר הענין לבית המשפט.
{{ח:תת|(2)}} ואם ההחזרה והפיצוי נעשו בזמן המשפט ולפני הוצאת פסק דין ראשוני ואפילו לא סופי יורד מהעונש רבע.

{{ח:קטע4|חלק 2.3 פרק 1 סימן 3|(3) הפגיעה בחופש}}

{{ח:סעיף|178|סעיף 178}}
{{ח:ת}} כל פקיד שעצר או אסר בנסיבות שלא צוינו בחוק – יוענש במאסר משלושה חודשים עד שנה.

{{ח:סעיף|179|סעיף 179}}
{{ח:ת}} אם קיבלו – מנהלי ושומרי בתי הסוהר, או המוסדות המשמעתיים או החינוכיים וכל הפקידים אשר שאבו את סמכויותיהם מהנ״ל – אדם בלי תזכיר משפטי או החלטה משפטית או שהשאיר אותו יותר מהזמן הקבוע, יוענשו במאסר מחודש עד שנה.

{{ח:סעיף|180|סעיף 180}}
{{ח:ת}} הפקידים שנזכרו לעיל וכל קציני המשטרה ומשמר הגבול ואנשיהם וכל הפקידים האדמיניסטרטיביים המסרבים או המעכבים הבאת אדם עצור או אסיר לפני בית המשפט או לפני השופט המוסמך הדורש את זאת יוענשו במאסר לתקופה שלא תעלה על שישה חודשים או בקנס שלא יעלה על חמישים דינרים.

{{ח:סעיף|181|סעיף 181}}
{{ח:תת|(1)}} כל פקיד הנכנס בתור פקיד לבתי אחד האנשים או אחד הסיפוחים לביתו בנסיבות שלא הורשו על־ידי החוק, ייענש במאסר משלושה חודשים עד לשלוש שנים ובקנס מעשרים דינרים עד למאה דינרים.
{{ח:תת|(2)}} ואם בנוסף למעשהו זה ערך חיפוש במקום או כל מעשה שרירותי אחר לא יפחת העונש משישה חודשים.
{{ח:תת|(3)}} ואם בצע הפקיד הנזכר לעיל את המעשה מבלי לשמור על הכללים המוטלים בתוקף החוק – ייענש במאסר מחודש עד לשנה ובקנס מחמישה דינרים עד לעשרים דינרים.
{{ח:תת|(4)}} כל פקיד הנכנס בתור פקיד למקום עסק ממקומות העסק הפרטיים כגון מקום עסק מסחרי השייך לאחד האנשים או משרדו במקרים שאינם מורשים על פי החוק או מבלי לשמור על הכללים המוטלים בתוקף החוק – ייענש במאסר עד לשישה חודשים ובקנס שלא יעלה על חמישים דינרים.

{{ח:קטע4|חלק 2.3 פרק 1 סימן 4|(4) השימוש לרעה בסמכות והפרת חובות התפקיד}}

{{ח:סעיף|182|סעיף 182}}
{{ח:תת|(1)}} כל פקיד המשתמש בסמכותו באופן ישיר או בלתי־ישיר לשם עיכוב או השהיית בצוע הוראות החוקים או התקנות שבתוקף, או גביית המסים והאגרות שנקבעו על־פי החוק, או ביצוע החלטה של בית משפט או כל צו שיצא מרשות מוסמכת – ייענש במאסר מחודש עד לשנתיים.
{{ח:תת|(2)}} באם לא היה, מי שהשתמש בסמכותו או במרותו, פקיד ציבורי, ייענש במאסר משבוע ימים עד לשנה.

{{ח:סעיף|183|סעיף 183}}
{{ח:תת|(1)}} כל פקיד שהתרשל ללא נימוק מתקבל על הדעת במילוי תפקידו ובביצוע הוראות הממונה עליו המבוססות על הוראות החוק – ייענש בקנס מעשרה דינרים עד לחמישים דינרים או במאסר משבוע ימים עד לשלושה חודשים.
{{ח:תת|(2)}} באם נגרם נזק לאינטרסים של המדינה כתוצאה מפעולות אלו, ייענש אותו פקיד במאסר מחודש עד לשנה בנוסף לערך הנזק.

{{ח:סעיף|184|סעיף 184}}
{{ח:ת}} כל קצין או פרט מאנשי המשטרה או ממשמר הגבול הנמנע מלענות לאיזו דרישה חוקית שיצאה מרשות שיפוטית או אדמיניסטרטיבית – ייענש במאסר משבוע ימים עד לשנה או בקנס מחמישה דינרים עד לחמישים דינרים או בשני העונשים יחד.

{{ח:קטע3|חלק 2.3 פרק 2|פרק שני {{ש}} עבירות נגד הרשות הציבורית}}
{{ח:קטע4|חלק 2.3 פרק 2 סימן 1|(1) ההתנגדות לפקידים}}

{{ח:סעיף|185|סעיף 185}}
{{ח:תת|(1)}} המתקיף או המתנגד בכח לפקיד המבצע את הוראות החוקים או התקנות שבתוקף או הגובה את המסים או האגרות שנקבעו על־פי החוק או המוציא לפועל פסק דין או כל צו שיצא מרשות מוסמכת – ייענש במאסר שלא יפחת משישה חודשים באם היה מזוין ובמאסר משלוש חודשים עד לשנה באם היה בלתי מזוין.
{{ח:תת|(2)}} העונש יוכפל באם המבצעים היו שלושה ויותר.

{{ח:סעיף|186|סעיף 186}}
{{ח:ת}} כל התנגדות חיובית או פאסיבית המעכבת מעשה חוקי המבוצע על־ידי אחד האנשים שתוארו {{ח:פנימי|סעיף 185|בסעיף הקודם}}, גוררת עונש מאסר מחודש עד לשישה חודשים או קנס מעשרה דינרים עד לחמישים דינרים.

{{ח:קטע4|חלק 2.3 פרק 2 סימן 2|(2) מעשי אלימות}}

{{ח:סעיף|187|סעיף 187}}
{{ח:תת|(1)}} מי שהיכה פקיד, פגע בו על־ידי מעשה פוגע אחר או התיחס אליו בגסות ובאלימות או איים עליו או שלף נשק בפניו בזמן מילוי תפקידו או דחה את אשר עשה בתוקף תפקידו, ייענש במאסר משישה חודשים עד לשנתיים.
{{ח:תת|(2)}} באם המעשה היה נגד שופט, יהיה העונש משנה עד לשלוש שנים.
{{ח:תת|(3)}} יוחמר העונש המוטל לפי שני הסעיפים הקטנים הקודמים על־ידי הוספה משליש עד לחצי באם בוצעו מעשי האלימות בזדון, או באם בצע אותם יותר מאחד, או נבע מהם פצע או מחלה.
{{ח:תת|(4)}} באם מעשי האלימות, הפצע או המחלה מחייבים, בהתחשב בחומרתם, עונש יותר חמור מהעונשים שצוינו בסעיפים הקטנים הקודמים יוסף לעונש המגיע בהתאם להוראות חוק זה משליש עד לחצי.

{{ח:קטע4|חלק 2.3 פרק 2 סימן 3|(3) הוצאת שם רע, דיבה והשפלה}}

{{ח:סעיף|188|סעיף 188}}
{{ח:תת|(1)}} ”הוצאת שם רע“ פירושו: ייחוס דבר מסוים לאדם – ולו בצורה לא ודאית – העלול לפגוע בכבודו ובמעמדו או לחשוף אותו בפני שינאת האנשים או בוזם מבלי להתחשב באם הדבר ההוא הינו עבירה המחייבת עונש או לא.
{{ח:תת|(2)}} ”דיבה“ פירושה: פגיעה בכבוד הזולת, מעמדם וייחוסם – ולו בצורה לא ודאית – מבלי לפרש דבר מסוים.
{{ח:תת|(3)}} ואם לא נזכר בזמן בצוע העבירות של הוצאת שם רע ודיבה שם הנפגע בצורה מפורשת, או שהדברים שיוחסו לא היו ברורים, אך היו ראיות שמבלי להסס יוחסו לנפגע עם קביעת מהותם, יש לדון את מבצע מעשה הוצאת שם הרע או הדיבה כאילו נזכר שם הנפגע וכאילו הוצאת שם הרע או הדיבה היה מפורש מבחינת המהות.

{{ח:סעיף|189|סעיף 189}}
{{ח:ת}} על מנת שיחייב הוצאת שם רע או דיבה עונש, מותנה שהוא יקרה באחת הצורות הבאות:
{{ח:תת|(1)}} הוצאת שם רע או דיבה פנים אל פנים בתנאי שזה יקרה:
{{ח:תתת|(א)}} במושב שנכח בו הנפגע.
{{ח:תתת|(ב)}} במקום שאפשר לאנשים אחרים לשמעו התמעט מספרם או התרבה.
{{ח:תת|(2)}} הוצאת שם רע או דיבה שלא בפני הנפגע בתנאי שיקרה בזמן אסיפת אנשים רבים יחד או לחוד.
{{ח:תת|(3)}} הוצאת שם רע או דיבה בכתב בתנאי שזה יקרה:
{{ח:תתת|(א)}} בפרסום ובהפצה ברבים או בחלוקה בין קבוצה דברי כתב, ציורים, תמונות לעג או טיוטות של ציורים (ציורים לפני דקורציה ועיבוד).
{{ח:תתת|(ב)}} כל מה שיישלח לנפגע מהמכתבים הפתוחים (אינם סגורים) וגלויות הדואר.
{{ח:תת|(4)}} הוצאת שם רע או דיבה באמצעות דברי דפוס בתנאי שיקרה:
{{ח:תתת|(א)}} באמצעות העיתונים היומיים או התקופתיים.
{{ח:תתת|(ב)}} בכל סוג שהוא מדברי הדפוס ואמצעי הפרסום.

{{ח:סעיף|190|סעיף 190}}
{{ח:ת}} ”השפלה“ פירושה כל השפלה או גידוף (פרט להוצאת שם רע ודיבה) המכוונים כלפי הנפגע פנים אל פנים באמצעות הדיבור או התנועות, הכתיב או הציור שאינם בפומבי, או על־ידי מברק, שיחת טלפון או על ידי יחס גס.

{{ח:סעיף|191|סעיף 191}}
{{ח:ת}} ייענש על הוצאת שם רע במאסר משלושה חודשים עד לשנתיים באם היה מכוון לפרלמנט או לאחד מחבריו בזמן בצוע תפקידו או מסיבת מעשה שנבע מתפקידו, או היה מכוון לאחד הגופים הרשמיים, בתי המשפט, המינהל הציבורי, הצבא או כל פקיד בזמן מילוי תפקידו או כתוצאה ממעשה שנבע ממנו.

{{ח:סעיף|192|סעיף 192}}
{{ח:תת|(1)}} אם ביקש מוציא שם הרע להרשות לו את הוכחת נכונות אשר יחס לפקיד הנפגע אין עונים לבקשתו אלא אם היה הדבר אשר יחס קשור במילוי חובות התפקיד של אותו פקיד או היה עבירה המחייבת עונש על־פי החוק.
{{ח:תת|(2)}} אם הוצאת שם הרע היה קשור במילוי חובות התפקיד בלבד והוכח את נכונותו זוכה הנאשם, אחרת יוטל עליו העונש שנקבע על הוצאת שם רע.
{{ח:תת|(3)}} אם היה הדבר שעבורו הוצא שם רע עבירה ובוצעו הליכים נגד אותו פקיד והוכח כי מוציא שם הרע יחס לו את העבירה אך ידע כי נקי כפיים הוא נהפכה הוצאת שם הרע לעלילה המחייבת פעולה על פי הוראות סעיפי החוק המיוחדים לעלילה.

{{ח:סעיף|193|סעיף 193}}
{{ח:ת}} ייענש על הוצאת דיבה במאסר מחדש עד לשישה חודשים ובקנס מעשרה דינאר עד לחמישים דינרים באם יוחסה לאלה שנזכרו {{ח:פנימי|סעיף 191|בסעיף (191)}}.

{{ח:סעיף|194|סעיף 194}}
{{ח:ת}} אם ביקש מוציא הדיבה להרשות לו את הוכחת נכונות אשר יחס לפקיד הנפגע אין עונים לבקשתו אלא אם היה הדבר אשר יחס קשור במילוי חובות התפקיד של אותו פקיד, ואכן הוא יהיה במעמד של מוציא שם רע על־ידי הפיכת המונחים של הוצאת דיבה לצורת סעיף מיוחד ואז ינהג עמו כאל מוציא שם רע.

{{ח:סעיף|195|סעיף 195}}
{{ח:ת}} ייענש במאסר משנה עד לשלוש שנים כל מי:–
{{ח:תת|(1)}} הוכחה עזות לשונו כלפי הוד מלכותו המלך.
{{ח:תת|(2)}} שלח או הניע אחר לשלוח או פנה אל הוד מלכותו במכתב או בעל־פה, תמונה, או ציור קריקטורי היכול לפגוע בכבוד הוד מלכותו או שם את אותו מכתב, תמונה או ציור בצורה היכולה לפגוע בהוד מלכותו וכן כל מי שמפיץ את אשר נזכר או פועל לשם הפצתו בין הציבור.
{{ח:תת|(3)}} ייענש באותו העונש אם מה שנזכר היה מופנה נגד הוד מלכותה המלכה, יורש העצר, אחד העוצרים, או אחד מחברי מועצת ממלאי מקום המלך.

{{ח:סעיף|196|סעיף 196}}
{{ח:ת}} ייענש על השפלה:
{{ח:תת|(1)}} במאסר משבועיים עד לשישה חודשים או בקנס מחמש דינרים עד לשלושים דינרים או בשני העונשים יחד באם היתה מופנית כלפי פקיד בזמן מילוי תפקידו או בגלל אשר עשה בתוקף תפקידו.
{{ח:תת|(2)}} ואם היה הפקיד שנפגע על־ידי השפלה בזמן מילוי תפקידו או בגלל אשר עשה בתוקף תפקידו מאלה אשר מקיימים בידיהם סמכות רשמית יהיה העונש מחודש עד לשנה.
{{ח:תת|(3)}} אם ההשפלה היתה באמצעות דיבור או תנועות איום על שופט היושב על כס בית המשפט יהיה העונש משלושה חודשים ועד לשנתיים.

{{ח:סעיף|197|סעיף 197}}
{{ח:ת}} ייענש במאסר משישה חודשים ועד לשלוש שנים כל מי שקרע או בז לדגל או לסמל הלאומי או לדגל הליגה הערבית בצורה פומבית.

{{ח:סעיף|198|סעיף 198}}
{{ח:ת}} על מנת למצות את המטרה שנקבעה {{ח:פנימי|חלק 2.3 פרק 2 סימן 3|בחלק זה}}, הפרסום של כל חומר שיש בו הוצאת שם רע או דיבה ייחשב כפרסום בלתי חוקי אלא ש:
{{ח:תת|(1)}} אם היה נושא שם הרע או הדיבה נכון ופרסומו מביא תועלת לטובת הציבור.
{{ח:תת|(2)}} אם היה נושא שם הרע או הדיבה מותר מהסיבות הבאות:
{{ח:תתת|(א)}} נושא שם הרע או הדיבה פורסם מטעם הממשלה או הפרלמנט או באיזה מסמך או פרטיכל רשמי או,
{{ח:תתת|(ב)}} נושא שם הרע או הדיבה פורסם לגבי אדם הכפוף לשיפוט הצבאי או שיפוט המשטרה או למשמר הגבול והיה לגבי התנהגותו כאדם הכפוף לאותו שיפוט ואם הפרסום נעשה על־ידי אדם שיש לו סמכות עליו לגבי התנהגותו כלפי אדם אחר הכפוף לאותה סמכות או,
{{ח:תתת|(ג)}} נושא שם הרע או הדיבה פורסם בעת הליכים משפטיים מטעם אדם אחר שהשתתף באותם ההליכים בתור שופט, עורך־דין, עד או צד בתביעה או,
{{ח:תתת|(ד)}} נושא שם הרע או הדיבה הוא לאמיתו גילוי נכון של כל דבר שדובר בו, קרה, או הופץ בפרלמנט, או,
{{ח:תתת|(ה)}} נושא שם הרע או הדיבה הוא לאמיתו גילוי נכון של כל דבר שדובר בו, קרה או נתגלה בעת נקיטת הליכים משפטיים בפני איזה בית משפט בתנאי שבית המשפט לא אסר את פרסום מה שנזכר או שהמשפט, שהושלמו בו אותם ההליכים, נערך בדלתיים סגורות, או
{{ח:תתת|(ו)}} נושא שם הרע או הדיבה הוא עותק, תצלום, או תמצית נכון מחומר שכבר פורסם ופרסום אותו נושא היה מותר על פי הוראות סעיף זה.
{{ח:תת|(3)}} אם היה הפרסום מותר, אחת היא – על מנת למצות את המטרה שנקבעה {{ח:פנימי|חלק 2.3 פרק 2 סימן 3|בחלק זה}}, באם נושא הפרסום היה נכון או בלתי נכון או אם הפרסום נעשה בתום לב או לא, בתנאי שלא תשחררנה הוראות סעיף זה כל אדם מהעונש המגיע לו על־פי הוראות פרק אחר מחוק זה או על־פי הוראות חוק אחר.

{{ח:סעיף|199|סעיף 199}}
{{ח:ת}} פרסום נושא המהווה הוצאת שם רע ודיבה מותר בתנאי שקרה בתום לב ובאם הקשר בין המפרסם ובעל האינטרס בפרסום מחייב את המפרסם על־פי החוק לפרסם אותו נושא לטובת בעל האינטרס בפרסום, או היה למפרסם אינטרס אישי חוקי בפרסום אותו נושא באותו אופן בתנאי שלא יחרוג גבול הפרסום וצורתו מהסבירות בהתאם לנסיבות.

{{ח:קטע4|חלק 2.3 פרק 2 סימן 4|(4) קריעת כרוזים רשמיים}}

{{ח:סעיף|200|סעיף 200}}
{{ח:תת|(1)}} כל מי שקרע או כיער או השחית בזדון ובפומבי כרוז, מסמך שהודבק או היה על סף ההדבקה בבנין או במקום ציבורי לשם ביצוע כל חוק, או צו של אדם פקיד בשירות ציבורי, ייענש בקנס שלא יעלה על עשרה דינרים.
{{ח:תת|(2)}} אם בוצע המעשה לשם זילזול ברשות או מחאה על אחד ממעשיה יהיה העונש מאסר משבוע עד לחודש אחד.

{{ח:קטע4|חלק 2.3 פרק 2 סימן 5|(5) סיגול תוארים או תפקידים}}

{{ח:סעיף|201|סעיף 201}}
{{ח:תת|(1)}} מי שהתלבש בפומבי וללא זכות בחליפה רשמית או ענד במשהוא מיוחד לדרגה מעל לדרגתו – ייענש במאסר לתקופה שלא תעלה על שנה.
{{ח:תת|(2)}} מי שענד בפומבי וללא רשות מדליה, סימן או לבוש, מהמדליות, הסימנים או הלבוש הרשמיים ייענש בקנס שלא יעלה על חמישים דינרים.
{{ח:תת|(3)}} כל ירדני העונד בפומבי וללא זכות או ללא רשות מאת הוד מלכותו המלך מדליה נכרית, ייענש בקנס שלא יעלה על עשרה דינרים.

{{ח:סעיף|202|סעיף 202}}
{{ח:תת|(1)}} ייענש במאסר מחודש עד לשנה כל אדם ש:–
{{ח:תתת|(א)}} התחזה כפקיד בשירות הציבורי, אזרחי או צבאי, בנסיבות שהיה על אותו פקיד לעשות איזה מעשה, או להופיע באיזה מקום בתוקף תפקידו, או
{{ח:תתת|(ב)}} התראה ללא זכות כפקיד בשירות הציבור, אזרחי או צבאי, והתימר שמזכותו לעשות איזה מעשה או להופיע לאחד המקומות על מנת לבצע איזו פעולה בתוקף תפקידו.
{{ח:תת|(2)}} וייענש במאסר משלושה חודשים עד לשנתיים כל מי שבצע אחד מהפעולות הנזכרות בסעיפים הקטנים הקודמים כשהוא לבוש בזמן מלוי התפקיד לבוש או סימן מיוחד שנועד לפקידים.

{{ח:קטע4|חלק 2.3 פרק 2 סימן 6|(6) פתיחת חותמות רשמיים ופגיעה במסמכים רשמיים}}

{{ח:סעיף|203|סעיף 203}}
{{ח:תת|(1)}} מי שניגש בזדון לפתיחת חותמת שהוטבעה לפי צו מהשלטונות הרשמיים או מבתי המשפט או מאחד ממשרדיה לשם שמירת בית עסק, כספים, חפצים, או ניירות הקשורות באיזה שירות שהוא, או הסרתה או הפיכתה ללא תועלת – ייענש במאסר משבוע עד לשנה.
{{ח:תת|(2)}} ואם בוצע המעשה יחד עם מעשי אלימות, לא יהיה המאסר – פחות משלושה חודשים.
{{ח:תת|(3)}} יוענש מי שמעיז בפתיחת החותמת והסרתה בעונש שנקבע למי שמעיז לגנוב על־ידי שבירת מנעול בית העסק הנעול ואם היה הגנב הפקיד האחראי ייענש באותו עונש.

{{ח:סעיף|204|סעיף 204}}
{{ח:תת|(1)}} מי שלקח, הוריד או השחית השחתה מלאה או חלקית ניירות או מיסמכים שהופקדו בכספות לשמירה או במשרדי בתי המשפט או במחסנים הציבוריים או שהופקדו אצל נאמן כללי – יוענש במאסר לתקופה משישה חודשים עד לשלוש שנים.
{{ח:תת|(2)}} ואם בוצע המעשה על־ידי פתיחת החותמות או ההסרה או על־ידי טיפוס או על־ידי מעשי אלימות נגד אנשים יהיה העונש עבודות פרך לתקופה זמנית.

{{ח:סעיף|205|סעיף 205}}
{{ח:ת}} יוטלו העונשים המפורטים {{ח:פנימי|סעיף 204|בסעיף הקודם}}, על כל השוני שבהם, על כל מי ששרף או השמיד ולו בצורה חלקית רשימות טיוטות או מיסמכים השייכים לרשויות הרשמיות.

{{ח:קטע2|חלק 2.4|שער רביעי {{ש}} העבירות הפוגעות במינהל המשפטי}}
{{ח:קטע3|חלק 2.4 פרק 1|פרק ראשון {{ש}} העבירות הפוגעות בהליכי השיפוט}}
{{ח:קטע4|חלק 2.4 פרק 1 סימן 1|(1) אי גילוי פשעים ועוונות}}

{{ח:סעיף|206|סעיף 206}}
{{ח:תת|(1)}} ייענש במאסר מחודש עד לשנה כל מי שידע על קיום קשר לביצוע עבירה מהעבירות שצוינו {{ח:פנימי|סעיף 135|בסעיפים (135}}, {{ח:פנימי|סעיף 136|136}}, {{ח:פנימי|סעיף 137|137}}, {{ח:פנימי|סעיף 138|138}}, {{ח:פנימי|סעיף 142|142}}, {{ח:פנימי|סעיף 143|143}}, {{ח:פנימי|סעיף 145|145}}, {{ח:פנימי|סעיף 148|ו־148) מחוק זה}} ולא הודיע לשלטונות הרשמיים במהירות סבירה.
{{ח:תת|(2)}} לא תחול הוראת סעיף זה על בן זוג של אדם שיש לו נגיעה באותה מזימה ולא על הוריו וצאצאיו.

{{ח:סעיף|207|סעיף 207}}
{{ח:תת|(1)}} כל פקיד שמוטל עליו לחקור ולהתחקות אחר עבירות, והתרשל או דחה מלהודיע על עבירה שנודעה לו – יוענש במאסר משבוע עד לשנה או בקנס מחמישה דינרים עד לעשרים דינרים.
{{ח:תת|(2)}} כל פקיד שהתרשל או איחר מלהודיע לשלטונות המוסמכים על פשע או עוון שנודעו לו בזמן או תוך כדי מילוי תפקידו – ייענש במאסר משבוע עד לשלושה חודשים או בעונש מחמש דינרים עד לעשרים דינרים.
{{ח:תת|(3)}} מי שתוך כדי עבודתו באחד המקצועות הרפואיים הושיט עזרה לאדם הנראה כי בוצע בו פשע או עוון ולא הודיע לשלטונות המוסמכות יוטל עליו העונש שצויין בסעיף הקטן (2).

{{ח:קטע4|חלק 2.4 פרק 1 סימן 2|(2) סחיטת הודאות וידיעות בכח}}

{{ח:סעיף|208|סעיף 208}}
{{ח:תת|(1)}} מי שייסר אדם בכל סוג מסוגי העינויים והאלימות שאינם מורשים לפי החוק על מנת להשיג הודאה על עבירה או על ידיעות אודותיה, ייענש במאסר משלושה חודשים עד לשלוש שנים.
{{ח:תת|(2)}} אם הוליכו פעולות העינויים והאלימות למחלה או לפצע יהיה העונש משישה חודשים עד לשלוש שנים אלא אם חויבו אותן הפעולות עונש חמור יותר.

{{ח:קטע4|חלק 2.4 פרק 1 סימן 3|(3) בדיית פשעים ושקרים}}

{{ח:סעיף|209|סעיף 209}}
{{ח:ת}} מי שהודיע לרשות השיפוטית או לאיזו רשות המוטל עליה להודיע לרשות השיפוטית על איזו עבירה שלא בוצעה ומי שגרם להתחלת חקירה ראשונית או משפטית על־ידי בדיית ראיות מטריאליות על עבירה כזאת, יוענש במאסר לתקופה שלא תעלה על שישה חודשים או בקנס שלא יעלה על עשרה דינרים או בשני העונשים יחד.

{{ח:סעיף|210|סעיף 210}}
{{ח:תת|(1)}} מי שהגיש תלונה או הודעה בכתב אל הרשות השיפוטית, או איזו רשות המוטל עליה להודיע לרשות השיפוטית, שבה הוא מיחס לאחד האנשים איזה עוון או עבירה והוא יודע על נקיון כפו, או בדה ראיות מטריאליות המראות על ביצוע עבירה זו, ייענש לפי אותו חומר שהגיש, במאסר משבוע עד לשלוש שנים.
{{ח:תת|(2)}} ובאם המעשה המיוחס הוא פשע, יוענש הבדאי בעבודות פרך לתקופה זמנית.

{{ח:סעיף|211|סעיף 211}}
{{ח:ת}} אם חזר המודיע מהודעתו או הבדאי מבדייתו לפני כל הליך שהוא, ייענש בשישית העונש שצויין {{ח:פנימי|סעיף 209|בשני הסעיפים הקודמים}} ואם חזר בו במה שהוא יחס או הודה כי בדה ראיות מטריאליות לאחר הליכים משפטיים יורד ממנו שני שלישים מהעונש שצויין {{ח:פנימי|סעיף 209|בשני הסעיפים הקודמים}}.

{{ח:קטע4|חלק 2.4 פרק 1 סימן 4|(4) זהות כוזבת}}

{{ח:סעיף|212|סעיף 212}}
{{ח:ת}} מי שנקרא בשמו על־ידי שופט, קצין מהמשטרה או ממשמר הגבול או איזה פקיד מפקידי התביעה וענה בשם או תואר שאינם שלו, או מסר פרטים כוזבים אודות זהותו, מקום מגוריו, כתובתו, או אודות זהותו, מקום מגוריו או כתובתו של אדם אחר ייענש במאסר לתקופה שלא תעלה על חודש או בקנס מדינר אחד עד עשרה דינרים.

{{ח:סעיף|213|סעיף 213}}
{{ח:ת}} מי שיחס לעצמו שם שאינו לו בחקירה משפטית או בפני בית משפט, ייענש במאסר מחודש עד לשנה.

{{ח:קטע4|חלק 2.4 פרק 1 סימן 5|(5) עדות שקר}}

{{ח:סעיף|214|סעיף 214}}
{{ח:תת|(1)}} מי שמסר עדות שקר בפני רשות שיפוטית או בפני מפקח או גוף שיש להם סמכות לקבל עדות בשבועה והוא הכחיש את האמת או הסתיר חלק או כל ממה שהוא יודע מפרטי הענין שנשאל אודותיו, מבלי להתחשב באם האדם שמסר את העדות הינו עד שעדותו מתקבלת או לא, או באם עדותו נתקבלה בהליכים או לא נתקבלה, ייענש במאסר משלושה חודשים עד לשלוש שנים.
{{ח:תת|(2)}} ואם מעשה זה נעשה בעת חקירת פשע או דיון משפטי, ייגזר עליו עבודות פרך לתקופה זמנית, ואם כתוצאה מעדות השקר יצא פסק־דין מוות או מאסר־עולם לא יפחת העונש של עבודות פרך מעשר שנים.
{{ח:תת|(3)}} ואם העדות נמסרה על־ידי העד ללא הצהרה בשבועה, יורד חצי העונש.

{{ח:סעיף|215|סעיף 215}}
{{ח:ת}} ישוחרר מעונש:
{{ח:תת|(1)}} עד שמסר עדות שקר בעת חקירה פלילית וחזר בה לפני סיום החקירה או לפני שהולשן עליו.
{{ח:תת|(2)}} עד שמסר עדות שקר בכל בית משפט וחזר בה לפני הוצאת פסק־דין לגבי התביעה העיקרית אפילו פסק לא סופי.

{{ח:סעיף|216|סעיף 216}}
{{ח:תת|(1)}} יהא פטור מהעונש:
{{ח:תתת|(א)}} עד העלול להיות צפוי – באם דיבר את האמת – לנזק מופרז שיש לו נגיעה לחרותו, כבודו או לחרות וכבוד אשתו – אפילו אם היתה גרושה – או אחד מהוריו, צאצאיו, אחיותיו, אחיו, וכן חותניו או חותני אחד מכל אלה שהוזכרו לעיל.
{{ח:תתת|(ב)}} אדם שגילה לפני בית המשפט את שמו, שם משפחתו ותוארו בלי שיהיה חייב למסור עדות או שהיה מן הנכון להפנות את תשומת לבו שאין הוא חייב למסור עדות באם רצה בכך.
{{ח:תת|(2)}} בשני המקרים הנזכרים לעיל באם העמידה עדות השקר אדם מסוים בפני הליכים משפטיים או לפסק־דין יורד העונש מחצי עד לשני שלישים.

{{ח:סעיף|217|סעיף 217}}
{{ח:ת}} יופחת העונש שיש להטילו על אדם עד כדי המחצית אם ניתנה עדות השקר על ידי עד שהוסת על ידי אותו אדם ואם העד היה מדבר את האמת היה מעמיד בהכרח את אותו האדם או את אחד מקרוביו בפני נזק כמפורש {{ח:פנימי|סעיף 216|בסעיף קטן (1) של הסעיף הקודם}}.

{{ח:קטע4|חלק 2.4 פרק 1 סימן 6|(6) מסירת דו״ח כוזב או תירגום כוזב}}

{{ח:סעיף|218|סעיף 218}}
{{ח:תת|(1)}} מומחה שמונה על ידי הרשות המשפטית בתביעה אזרחית או פלילית ופסק בדבר שאינו תואם את האמת או פירש אותו בפירוש לא נכון, והוא יודע את האמת, ייענש במאסר משלושה חודשים עד לשלוש שנים, וייאסר עליו להיות מומחה לאחר מכן.
{{ח:תת|(2)}} וייענש בעבודות פרך לתקופה זמנית באם תפקיד המומחה היה קשור בתביעה פלילית.

{{ח:סעיף|219|סעיף 219}}
{{ח:ת}} מתרגם שתירגם, בכוונה תחילה, תירגום לא נכון – בתביעה אזרחית או פלילית – יהיה צפוי לעונשים הנעים בגבולות שפורטו {{ח:פנימי|סעיף 218|בסעיף הקודם}}.

{{ח:סעיף|220|סעיף 220}}
{{ח:ת}} יחולו על מומחה או על מתרגם הוראות {{ח:פנימי|סעיף 216|סעיף (216)}}.

{{ח:קטע4|חלק 2.4 פרק 1 סימן 7|(7) שבועת שקר}}

{{ח:סעיף|221|סעיף 221}}
{{ח:תת|(1)}} מי שנשבע – בתור תובע או נתבע – שבועת שקר בתביעה אזרחית ייענש במאסר משישה חודשים עד לשלוש שנים ובקנס מחמש דינרים עד לחמישים דינרים.
{{ח:תת|(2)}} וישוחרר מהעונש מי שחזר לאמת לפני הוצאת פסק־דין אפילו לא־סופי ביחס לתביעה שבה נגעה השבועה.

{{ח:קטע4|חלק 2.4 פרק 1 סימן 8|(8) המעשים הפוגעים בהליכי הצדק}}

{{ח:סעיף|222|סעיף 222}}
{{ח:ת}} מי שהסתיר או השמיד בזדון תעודה, מיסמך או דבר אחר מאיזה סוג שהוא או השחית אותו עד שאי אפשר לקוראו או לדעת את תוכנו, והוא יודע את נחיצותו בכל הליך משפטי – בכוונה למנוע את השימוש בו בתור ראיה – ייענש במאסר עד לשנה אחת או בקנס עד לחמישים דינרים או בשני העונשים יחד.

{{ח:סעיף|223|סעיף 223}}
{{ח:ת}} מי שפנה, בכתב או בעל פה, לשופט בכוונה להשפיע באופן בלתי חוקי על תוצאות הליכים משפטיים – ייענש במאסר לתקופה שלא תעלה על חודש או בקנס שאינו עולה על עשרה דינרים או בשני העונשים.

{{ח:סעיף|224|סעיף 224}}
{{ח:ת}} מי שפירסם ידיעות או דברי ביקורת העלולים להשפיע על איזה שופט או עד או למנוע איזה אדם מלמסור את ידיעותיו לנוגעים בדבר – ייענש במאסר לתקופה שלא תעלה על שלושה חודשים או בקנס שלא יעלה על חמישים דינרים.

{{ח:קטע4|חלק 2.4 פרק 1 סימן 9|(9) פירסומים אסורים}}

{{ח:סעיף|225|סעיף 225}}
{{ח:ת}} יוענש בקנס מחמישה דינרים עד לעשרים וחמישה דינרים מי שפירסם:
{{ח:תת|(1)}} מיסמך ממיסמכי החקירה של פשעים ועוונות לפני קריאתו בישיבה פומבית.
{{ח:תת|(2)}} תוכן משפט בדלתיים סגורות.
{{ח:תת|(3)}} תוכן משפט של תביעת גידופים.
{{ח:תת|(4)}} כל משפט שבית המשפט אסר את פרסומו.

{{ח:סעיף|226|סעיף 226}}
{{ח:ת}} יוענש במאסר עד לשלושה חודשים או בקנס עד לעשרה דינרים או בשני העונשים יחד מי שמתרים בצורה פומבית או בכל אמצעי מאמצעי הפירסום לשם קבלת פיצוי על פסק־דין פלילי שהטיל קנסות, אגרות, דמי נזיקין או דמי אבטלה.

{{ח:קטע3|חלק 2.4 פרק 2|פרק שני {{ש}} התנגדות להוצאה לפועל של החלטות בתי המשפט}}
{{ח:קטע4|חלק 2.4 פרק 2 סימן 1|(1) עבירות הנוגעות לתוקף החלטות בתי המשפט}}

{{ח:סעיף|227|סעיף 227}}
{{ח:תת|(1)}} ייענש במאסר מחודש עד לשנה או בקנס מעשרה דינרים עד לחמישים דינרים:
{{ח:תתת|(א)}} מי ששם ידו על נכס שהוצא מרשותו באופן חוקי.
{{ח:תתת|(ב)}} מי שמפיר את הצעדים שננקטו על־ידי בית המשפט כדי לשמור את הבעלות או החזקה.
{{ח:תת|(2)}} ואם המעשה היה מלווה במעשי אלימות יהיה המאסר משלושה חודשים עד לשנתיים.

{{ח:קטע4|חלק 2.4 פרק 2 סימן 2|(2) בריחת האסירים}}

{{ח:סעיף|228|סעיף 228}}
{{ח:תת|(1)}} אדם שהיה עצור כחוק בשל עבירה מסוג פשע וברח ממאסרו, דינו מאסר לתקופה שלא תעלה על שלוש שנים. היה הבורח עצור בשל עבירה מסוג עוון, ייענש במאסר שלא יעלה על שנה אחת או לקנס שלא יעלה על חמישים דינרים.
{{ח:תת|(2)}} וכל נידון בעונש לתקופה זמנית בשל פשע או עוון וברח ממאסרו – יווסף לעונשו העיקרי תקופה שלא תעלה על החצי אלא אם צויין אחרת בחוק.

{{ח:סעיף|229|סעיף 229}}
{{ח:תת|(1)}} המסייע לבריחתו של אדם שנעצר או נאסר, בהתאם לחוק, באשמת עוון, דינו מאסר עד ששה חדשים.
{{ח:תת|(2)}} המסייע לבריחתו של אדם שנעצר או נאסר באשמת פשע, למעט פשע שדינו מוות או מאסר עולם עם עבודת פרך – דינו מאסר משנה עד שלש שנים.
{{ח:תת|(3)}} המסייע לבריחתו של אדם שנעצר או נאסר באשמת פשע שדינו מוות או מאסר־עולם, צפוי הוא לעבודת פרך לתקופה שלא תעלה על שבע שנים.

{{ח:סעיף|230|סעיף 230}}
{{ח:תת|(1)}} כל מי שהיה מופקד לשמירה על אדם שנעצר או נאסר, בהתאם לחוק, ואפשר לו לברוח או הקל על בריחתו, בנסיבות {{ח:פנימי|סעיף 229|שבפסקה (1) לסעיף הקודם}}, – דינו מאסר משלושה חודשים עד שנה.
{{ח:תת}} במקרה של {{ח:פנימי|סעיף 229|פסקה (2) הנ״ל}}, מאסר מששה חדשים עד שנתיים.
{{ח:תת}} במקרה של {{ח:פנימי|סעיף 229|פסקה (3) לסעיף הקודם}}, מאסר משנה עד שלש שנים.
{{ח:תת|(2)}} התאפשרה הבריחה כתוצאה של רשלנות מצד השומר, דינו של אותו שומר מאסר מחודש עד שנה במקרה של {{ח:פנימי|סעיף 229|פסקה (1) הנ״ל}}.
{{ח:תת}} במקרה של {{ח:פנימי|סעיף 229|פסקה (2) הנ״ל}}, מאסר מששה חודשים עד שנתיים.
{{ח:תת}} במקרה של {{ח:פנימי|סעיף 229|פסקה (3) לסעיף הקודם}}, מאסר משנה עד שלש שנים.

{{ח:סעיף|231|סעיף 231}}
{{ח:תת|(1)}} כל אדם שהוטלה עליו שמירה על עצור או אסיר ובכדי להקל על בריחתו הוא סיפק לו נשק או מכשיר אחר העשוי להקל על בריחתו תוך שמוש בכח – דינו מאסר לתקופה בלתי קצובה עם עבודת פרך (ראה הערות).
{{ח:תת|(2)}} אם העבריין כנ״ל לא היה האיש שעליו הוטלה השמירה, דינו מאסר שלא יפחת משנתיים.

{{ח:סעיף|232|סעיף 232}}
{{ח:ת}} העונש האמור לעיל יופחת עד למחציתו, אם העבריין הביא למעצרו של הבורח או הניע אותו להסגיר את עצמו תוך שלושה חודשים מיום בריחתו, בתנאי שתוך היות הבורח בחופשי לא ביצע עבירה נוספת מסוג פשע או עוון.

{{ח:קטע3|חלק 2.4 פרק 3|הפרק השלישי {{ש}} עשיית דין לעצמו}}

{{ח:סעיף|233|סעיף 233}}
{{ח:ת}} מי שעשה דין לעצמו ויש באפשרותו לפנות מיד לשלטונות המוסמכים ייענש בקנס שלא יעלה על עשרה דינרים.

{{ח:סעיף|234|סעיף 234}}
{{ח:ת}} אם המעשה שנזכר {{ח:פנימי|סעיף 233|בסעיף הקודם}} היה מלווה במעשי אלימות, יוענש העבריין במאסר לתקופה שלא תעלה על שישה חודשים או בקנס שלא יעלה על עשרים וחמישה דינרים.

{{ח:סעיף|235|סעיף 235}}
{{ח:ת}} יופסקו ההליכים של תביעת הצד הניזוק באם העוון הנזכר לא היה מלווה בעבירה אחרת שאפשר לטפל בה ללא תביעה.

{{ח:קטע2|חלק 2.5|השער החמישי {{ש}} עבירות הפוגעות באימון הציבור}}
{{ח:קטע3|חלק 2.5 פרק 1|פרק ראשון}}
{{ח:קטע4|חלק 2.5 פרק 1 סימן 1|(1) זיוף חותם ממלכתי, סימנים רשמיים שטרי בנק ובולים}}

{{ח:סעיף|236|סעיף 236}}
{{ח:תת|(1)}} מי שזייף את חותם המדינה או חתימת הוד מלכותו המלך או חותמו או השתמש בחותם המזויף והוא יודע את זאת, ייענש בעבודות פרך לתקופה של שבע שנים לפחות.
{{ח:תת|(2)}} מי שהשתמש ללא זכות בחותם המדינה או זייף טביעת חותמה, ייענש בעבודות פרך לתקופה זמנית.

{{ח:סעיף|237|סעיף 237}}
{{ח:תת|(1)}} מי שזייף חותם, הטביע תוים, סימן, או נוקש המתייחסים למינהלה־ציבורית ירדנית או זייף את הטביעה של הכלים האלה או חותם, חתימה או סימן של אחד מפקידי הממשלה.
{{ח:תת|(2)}} ומי שהשתמש למטרה בלתי חוקית באיזה סימן מהסימנים הרשמיים הנזכרים בסעיף הקטן הקודם, אמיתיים היו או מזוייפים, ייענש במאסר לתקופה משנה עד לשלוש שנים ובקנס מעשרה דינרים עד לחמישים דינרים.

{{ח:סעיף|238|סעיף 238}}
{{ח:ת}} מי שעשה את הזיוף שנגזר עליו עונש על פי {{ח:פנימי|סעיף 236|שני הסעיפים הקודמים}} והשמיד את העצם המשמש לעבירה לפני כל שימוש או הליך, ישוחרר מהעונש.

{{ח:קטע4|חלק 2.5 פרק 1 סימן 2|(2) זיוף שטרי בנק}}

{{ח:סעיף|239|סעיף 239}}
{{ח:ת}} ”שטר בנק“ פירושו {{ח:פנימי|חלק 2.5 פרק 1 סימן 2|בחלק זה}} כל שטר שהוצא על־ידי בנק במדינה או על־ידי איזו חברה רשומה העוסקת בעסקי בנקאות בכל מקום שהוא בעולם, וכל שטר בנק שהוצא על־ידי בנק, שטרי כסף ירדניים שהוצאו בהתאם לחוק המטבע וכל נייר כספי (לא חשוב השם הנקרא בו) באם הוא משמש כמטבע חוקי במדינה שהוצא בה.

{{ח:סעיף|240|סעיף 240}}
{{ח:ת}} ייענש בעבודות פרך לתקופה שלא תפחת מחמש שנים:–
{{ח:תת|(1)}} כל מי שזייף שטר בנק בכוונה לרמות או עשה שינויים בו, או סחר בשטר בנק הנראה כמזויף והוא יודע על כך.
{{ח:תת|(2)}} מי שהכניס לממלכה הירדנית שטר כסף מזויף או שטר משונה הנראה כשטר בנק והוא יודע שהינו מזויף או משונה
{{ח:תת|(3)}} מי שהחזיק איזה שטר בנק הנראה כמזויף או כמשונה והוא יודע על כך, יוענש במאסר לתקופה מחודש אחד עד לשלוש שנים

{{ח:סעיף|241|סעיף 241}}
{{ח:ת}} מי שזייף או גרם לזיוף נייר הנראה כשטר בנק, חלק משטר בנק, או נייר הדומה לשטר בנק, באיזו צורה שהיא, ושעלול להונות בו אנשים או לסחור בו, עם ידיעתו על זיופו, יוענש בעבודות פרך לתקופה קצובה.

{{ח:סעיף|242|סעיף 242}}
{{ח:ת}} מי שעשה את אחד המעשים הבאים ללא הסמכה מאת הרשויות המוסמכות יוענש בעבודת פרך לתקופה קצובה שלא תעלה על חמש שנים:
{{ח:תת|(1)}} יצר, השתמש, מכר, הציע למכירה, החזיק בידיעה ממנו, נייר הדומה לנייר המיוחד המשמש לכל סוג משטרי הבנק או נייר שעלולים לחשבו מאותו נייר מיוחד, או
{{ח:תת|(2)}} יצר, השתמש, החזיק ברשותו, רכש בידיעה ממנו מסגרת תבנית או כלי המשמשים ליצורו של נייר כזה או המשמשים להטבעת מלה, ספרה, ציור, או סימן מיוחד באותו נייר והמופיעים בו.
{{ח:תת|(3)}} גורם על ידי איזה מעשה־תככים או איזו תחבולה שהמילים, הציורים או הסימנים המיוחדים האלה יופיעו בכל נייר או כל מילים, ציורים או סימנים מיוחדים אחרים המכוונים להדמות להם ולהתקבל בחזקת אלה יופיעו באותו נייר, או
{{ח:תת|(4)}} חרט או צייר באופן אחר על גבי איזה לוח שהוא או על גבי איזה חומר, ציון המתימר להיות ציון של שטר בנק או חלק משטר בנק או חרט, צייר איזה שם, מילה, ספרה, ציור, אות או קישוט הדומים או המכוונים לכאורה להדמות לכל חתימה שעל בנקנוט, או
{{ח:תת|(5)}} המשתמש או מחזיק ביודעין תחת השגחתו או ברשותו בלוח כזה או בחומר, או במכשיר או באמצעי לעשיית או להדפסתו של בנקנוט.

{{ח:סעיף|243|סעיף 243}}
{{ח:ת}} אדם המוציא או משתתף בהוצאת כל שטר משטרי הבנק בלא רשות חוקית, יוענש בעבודות פרך לתקופה זמנית שלא תעלה על חמש שנים.

{{ח:סעיף|244|סעיף 244}}
{{ח:ת}} הממשלה רשאית לתפוס ולהחרים כל שטר בנק שנמצא מזויף או מחוקה, מבלי לשלם פיצויים לבעלו, ואפשר להשמידו או לנהוג בו באותו אופן שיורה שר האוצר, באישור ראש המיניסטרים.

{{ח:קטע4|חלק 2.5 פרק 1 סימן 3|(3) עבירות בענין מטבעות}}

{{ח:סעיף|245|סעיף 245}}
{{ח:ת}} {{ח:פנימי|חלק 2.5 פרק 1|בפרק זה}}:
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} המונח ”מטבע“ כולל מטבע מכל סוג ומין העשוי מכל סוג של מתכות או מתכות מעורבות והמופץ באופן חוקי בממלכה או בכל ארץ אחרת.
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מתכת“ כוללת כל תערובת של מתכות וכל תרכובת של מתכות.
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מטבעות מזויפים“ פירושם: כל המטבעות שאינם אמיתיים אך דומים למטבעות האמיתיים או במכוונים לכאורה להדמות או להתקבל כמטבעות אמיתיים, והם כוללים מטבעות אמיתיים שעברו תהליך של ציפוי או שינוי צורה, באופן שיהיו דומים או מכוונים לכאורה להדמות או להתקבל כמטבעות בעלי ערך גבוה יותר, והם כוללים גם מטבעות אמיתיים שכורסמו, שופשפו, או אלה שמידתם, או משקלם הופחתו באיזה אופן שהוא או שצופו, או שונתה צורתם באופן המכסה את הכרסום, השפשוף או ההפחתה, והם כוללים כל המטבעות שנזכרו לעיל בין שהם ראויים להפצה ובין שאינם ראויים להפצה, בין שתהליך הציפוי או השינוי, הוא שלם ובין שאינו שלם.
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”ציפוי בזהב או בכסף“ כשהם חלים על מטבע, פירושו: פעולת הציפוי המשווה למטבע דמות של זהב או כסף, יהא אשר יהיה האמצעי שהשתמשו בו.

{{ח:סעיף|246|סעיף 246}}
{{ח:ת}} כל אדם העושה או המתחיל לעשות מטבע מזויף, של זהב או של כסף, יוענש בעבודות פרך לתקופה שלא תפחת מחמש שנים.

{{ח:סעיף|247|סעיף 247}}
{{ח:ת}} יוענש בעבודות פרך לתקופה שלא תפחת מחמש שנים כל אדם אשר:
{{ח:תת|(1)}} מזהיב או מכסיף חתיכת מתכת בעלת מדה או צורה המתאימות ליציקת מטבע על מנת שהמתכת תוצק למטבע מזוייף של זהב או של כסף, או
{{ח:תת|(2)}} מכשיר את מדתה או צורתה של חתיכת מתכת כדי להקל את יציקתה למטבע מזוייף של זהב או כסף, מתוך כוונה לעשות במתכת הנ״ל מטבע מזוייף, או
{{ח:תת|(3)}} מביא לממלכה מטבע מזוייף של זהב או כסף כשהוא יודע שהמטבע מזוייף, או
{{ח:תת|(4)}} עושה או מתקין לוח או תבנית המיועדים לשמש כגילוף לציור החקוק על צדדי מטבע מזהב או מכסף או על אחד מאותם צדדים או חלק מהם, או
{{ח:תת|(5)}} עושה או מתקין כלי, מכשיר או מכונה שהותאמו לסמן בהם מסביב לקצוותו של מטבע בסימנים או בציורים הדומים לכאורה לאותם הסימנים והציורים שעל הקצוות של איזו מטבע זהב או כסף, או
{{ח:תת|(6)}} עושה או מתקין כלי, מכשיר או מכונה שהותאמו לחיתוך גושים עגולים של זהב או כסף או מתכת אחרת ליציקה.

{{ח:סעיף|248|סעיף 248}}
{{ח:תת|(1)}} כל המשפשף או המכרסם מטבע זהב או כסף באופן המביא לידי הפחתת משקלו, על מנת שהמטבע יישאר לאחר השפשוף או הכרסום כמטבע זהב או כסף העובר לסוחר, יוענש בעבודות פרך לתקופה שלא תפחת מחמש שנים.
{{ח:תת|(2)}} כל המחזיק או המשתמש באופן בלתי חוקי בנפולת או שחולת של זהב או כסף או של מטילי זהב או כסף או אבקת זהב או כסף או תמיסתם או כל צורה שהיא של זהב או כסף שהופקו מתוך שחול או גירוד מטבע זהב או כסף באופן המביא לידי הפחתת משקלו וכשהוא יודע שאלה הופקו כאמור, ייענש במאסר עד לשלוש שנים.

{{ח:סעיף|249|סעיף 249}}
{{ח:ת}} כל המפיץ מטבע מזויף של זהב או כסף כשהוא יודע שהמטבע מזוייף, ייענש במאסר לתקופה שלא תעלה על שנתיים.

{{ח:סעיף|250|סעיף 250}}
{{ח:ת}} ייענש במאסר עד לשלוש שנים כל אדם אשר:–
{{ח:תת|(1)}} המפיץ מטבעות מזויפים של זהב או של כסף, כשהוא יודע שהם מזויפים, ובשעה שהוא הפיצם היה ברשותו עוד מטבעות אחרים מזויפים של זהב או של כסף, או
{{ח:תת|(2)}} המפיץ מטבעות מזויפים של זהב או של כסף, כשהוא ידע שהם מזויפים ובו ביום, או באחד מעשרת הימים שלאחר מכן, הוא הפיץ מטבעות אחרים מזויפים של זהב או של כסף, כשהוא ידע שהם מזויפים, או
{{ח:תת|(3)}} החזיק ברשותו שלושה מטבעות או יותר של זהב או של כסף מזויפים, כשהוא ידע שהם מזויפים, ומתוך כונה להפיץ איזה מהם.

{{ח:סעיף|251|סעיף 251}}
{{ח:ת}} כל מי שעושה עבירה מאחת העבירות הנזכרות {{ח:פנימי|סעיף 249|בשני הסעיפים האחרונים}}, לאחר שקודם לכן נתחייב בדין על אחת העבירות דלעיל, ייענש בעבודות פרך לתקופה שלא תעלה על חמש שנים.

{{ח:סעיף|252|סעיף 252}}
{{ח:ת}} ייענש בעבודות פרך לתקופה שלא תעלה על שבע שנים כל אדם אשר:–
{{ח:תת|(1)}} העושה מטבע מזויף שאינו של זהב או של כסף, או
{{ח:תת|(2)}} מבלי רשות או צידוק חוקיים, עושה, מתקין, מחזיק או מעביר לאחר איזה כלי, מכשיר או מכונה המיועדים או שהתאימו אותם ליציקת מטבעות מזוייפים, שאינם של זהב או כסף, או
{{ח:תת|(3)}} קונה, מוכר, מקבל, משלם או מעביר, מטבע, בערך נמוך מהערך הנקוב, המסומן עליו או מזה שהיה מכוון לכאורה להיות מסומן עליו, או מציע לעשות אחד המעשים האלה.

{{ח:סעיף|253|סעיף 253}}
{{ח:ת}} ייענש במאסר לתקופה שלא תעלה על שנה אחת כל אדם:–
{{ח:תת|(1)}} המפיץ מטבע מזויף, שאינו של זהב או של כסף, כשהוא יודע שהמטבע מזויף, או
{{ח:תת|(2)}} המחזיק ברשותו שלושה מטבעות מזויפים או יותר, שאינם של זהב או של כסף, כשהוא יודע שהם מזויפים ומתוך כונה להפיץ אחד מהם.

{{ח:סעיף|254|סעיף 254}}
{{ח:ת}} ייענש בקנס שלא יעלה על עשרים וחמישה דינרים כל אדם אם:–
{{ח:תת|(1)}} קיבל בתום לב מטבעות מזויפים או חקויים או שטר בנק מזויף או חקוי והחליף אותם לאחר שידע מפגימותם.
{{ח:תת|(2)}} סחר, ביודעין, במטבעות או בשטרי כסף שיצאו מהמחזור.

{{ח:סעיף|255|סעיף 255}}
{{ח:ת}} כל אדם המסרב לקבל מטבעות או שטרי כסף, הנחשבים להילך חוקי בממלכה, במחירם הנקוב, יהיה צפוי לקנס שלא יעלה על עשרה דינרים.

{{ח:קטע4|חלק 2.5 פרק 1 סימן 4|(4) זיוף בולים}}

{{ח:סעיף|256|סעיף 256}}
{{ח:ת}} ייענש בעבודות פרך לתקופה שלא תעלה על עשר שנים כל אדם אשר:–
{{ח:תת|(1)}} מחקה או מזייף איזו טביעה, בולי הכנסה, בולי דאר ממלכתיים או בולים שאושר שימושם על־ידי הממלכה.
{{ח:תת|(2)}} עושה או מחזיק ביודעין תבנית או מכשיר שאפשר להתאימם להדפסת הטביעה או הבולים.

{{ח:סעיף|257|סעיף 257}}
{{ח:ת}} ייענש בעבודות פרך לתקופה שלא תעלה על עשר שנים כל אדם אשר:–
{{ח:תת|(1)}} עושה או מתקין תבנית, לוח, או מכונה שאפשר להטביע בהם ציור הדומה לציור המוטבע על־ידי התבנית, הלוח או המכונה המשמשים לעשיית בול, בין בול מוטבע ובין בול מודבק, בין בממלכה ובין במדינה נכרית, או עושה או מתקין תבנית, לוח או מכונה שאפשר להדפיס בהם איזה מלים, שורות, אותיות או סימנים בדומים למילים, שורות, אותיות או סימנים הנמצאים על ניר שהוכן מלכתחילה על־ידי הרשות המתאימה לאחת המטרות שנזכרו לעיל, או
{{ח:תת|(2)}} מחזיק ברשותו או מעביר לאחר ביודעין איזה ניר או חומר אחר שהודפס בו ציור של תבנית, לוח, או מכונה או איזה ניר שיש עליו או בתוכו מילים, ספרות, אותיות, סימנים או שורות הנזכרים לעיל.

{{ח:סעיף|258|סעיף 258}}
{{ח:תת|(1)}} ייענש במאסר לתקופה שלא תעלה על שנה או בקנס שלא יעלה על חמישים דינרים או בשני העונשים גם יחד מי שהשתמש ביודעין באחד הבולים המחוקים או המזוייפים.
{{ח:תת|(2)}} ויוענש במאסר לתקופה שלא תעלה על חודש ובקנס שלא יעלה על עשרים דינרים או בשני העונשים גם יחד מי שהשתמש ביודעין בבול משומש.

{{ח:קטע4||הוראות כלליות}}

{{ח:סעיף|259|סעיף 259}}
{{ח:תת|(1)}} ישוחרר מהעונש מי שהשתתף באחד הפשעים המצוינים {{ח:פנימי|סעיף 236|בסעיפים (236–257)}} והודיע לשלטונות לפני השלמתו.
{{ח:תת|(2)}} עבריין המאפשר לתפוס – ואפילו לאחר התחלת ההליכים – את יתר העבריינים יופחת עונשו על פי מה שצוין {{ח:פנימי|סעיף 97|בסעיף (97) מחוק זה}}.

{{ח:קטע3|חלק 2.5 פרק 2|הפרק השני {{ש}} זיופים}}

{{ח:סעיף|260|סעיף 260}}
{{ח:ת}} ”זיוף“ פרושו: שנוי ביחס לעובדה או ראיה אשר רוצים להוכיחן במסמך או בכתב יד, – ואשר הבאתו כראיה גורמת או עלולה לגרום לנזק חמרי, מוסרי או צבורי.

{{ח:סעיף|261|סעיף 261}}
{{ח:ת}} אדם המשתמש או המציג דבר מזויף ביודעין, דינו כדין המזייף עצמו, אלא אם כן קבע החוק עונש אחר.

{{ח:קטע4|חלק 2.5 פרק 2 סימן 1|(1) זיופים פליליים}}

{{ח:סעיף|262|סעיף 262}}
{{ח:תת|(1)}} פקיד המזייף תוך מלוי תפקידו בהשתמשו לרעה בחתימה או חותמת או בטביעות אצבע או בזיוף חתימה או בעשיית מסמך או רישום או על־ידי השמטה או הוספות בתוכן של מסמך או רישום – דינו עבודת פרך לתקופה (זמנית) של חמש שנים לפחות.
{{ח:תת|(2)}} אם המסמך המזוייף הוא מהמסמכים אשר היו בתוקף עד שהוכרו כמזוייפים, – לא יפחת העונש משבע שנות מאסר. הוראות סעיף זה תופסות גם במקרה והמסמך הושמד כולו או מקצתו.
{{ח:תת|(3)}} יחולו הוראות סעיף זה במידה והושחת המיסמך כליל או בצורה חלקית.

{{ח:סעיף|263|סעיף 263}}
{{ח:ת}} ייענש בעונש כמפורט {{ח:פנימי|סעיף 262|בסעיף הקודם}} כל:–
{{ח:תת|(1)}} פקיד אשר ערך מסמך שמסמכותו לערכו, ושינה את תוכנו או השתמש לרעה בחתימה שניתנה לו תוך אמון על נייר חלק או רשם חוזה או דברים שלא נאמרו על־ידי הצדדים המעורבים או לא הוכתבו על ידם, או אישר דברים כוזבים כנכונים או דברים בלתי מוכרים כמוכרים או שינה כל דבר אחר או הזניח דבר או הביאו בצורה בלתי נכונה.
{{ח:תת|(2)}} פקיד אשר נמצא ברשותו ובשמירתו רישום או דו״ח על פי הרשאה חוקית והוא מרשה ביודעין שיוכנס רישום בנקודה בעלת משמעות, ביודעו שרישום זה אינו נכון.

{{ח:סעיף|264|סעיף 264}}
{{ח:ת}} לפקיד צבורי יחשב, בסעיפים הקודמים, כל אדם שהוסמך לאשר אמיתות מסמך, חתימה או חותמת.

{{ח:סעיף|265|סעיף 265}}
{{ח:ת}} שאר האנשים המבצעים זיוף במסמך רשמי, באחד האמצעים הנזכרים בסעיפים הקודמים, ייענשו בעבודת פרך לתקופה (זמנית) או במעצר, – אלא אם כן קבע החוק אחרת.

{{ח:קטע4|חלק 2.5 פרק 2 סימן 2|(2) אישורים כוזבים}}

{{ח:סעיף|266|סעיף 266}}
{{ח:תת|(1)}} מי שמסר בעת מילוי תפקיד ציבורי, שירות ציבורי, מקצוע רפואי או בריאותי, או באיזה אופן אחר, אישור כוזב שהוכן לשם מסירה לשלטונות הרשמיים, או העלול להביא לו, או לאחרים טובת הנאה בלתי חוקית, או העלול לגרום נזק לאחד האנשים, ומי שהתחזה בשם אחד האנשים הנזכרים לעיל או זייף אותו אישור או השתמש בו – יוטל עליו עונש מאסר לתקופה מחודש עד לשנה.
{{ח:תת|(2)}} ובאם האישור הכוזב הוכן לשם הגשתו בפני בית המשפט או לשם הצדקת השחרור משירות ציבורי, לא יופחת המאסר מתקופה של שלושה חודשים.
{{ח:תת|(3)}} ובאם בוצעה העבירה על־ידי אחד האנשים פרט לאלה שנזכרו לעיל, ייענש במאסר לתקופה שלא תעלה על שישה חודשים.

{{ח:סעיף|267|סעיף 267}}
{{ח:ת}} הודעות הנכתבות על־ידי פקידי בתי הדין ויתר פקידי הממלכה והמשרדים הרשמיים וכמו כן הפרוטוקולים והדו״חות שנערכו על־ידי התביעה הכללית ייחשבו כתעודות מאושרות לצורך ביצוע החוק הפלילי.

{{ח:סעיף|268|סעיף 268}}
{{ח:ת}} ייענש במאסר לתקופה מחודש עד לשישה חודשים כל אדם:
{{ח:תת|(1)}} המשתמש בתעודה להתנהגות טובה שהוצאה לאדם אחר על מנת לקבל עבודה.
{{ח:תת|(2)}} הוצאה לו תעודה להתנהגות טובה ומסרה, מכרה או השאילה לאדם אחר על מנת להשתמש בה להשגת עבודה.

{{ח:קטע4|חלק 2.5 פרק 2 סימן 3|(3) התחזות כאחר}}

{{ח:סעיף|269|סעיף 269}}
{{ח:ת}} מי שניגש לרשות ציבורית בזהות בדויה על מנת לקבל טובת הנאה, לעצמו או לאחר, או לשם גרימת נזק לאחד האנשים, ייענש במאסר לתקופה מחודש עד לשנה.

{{ח:סעיף|270|סעיף 270}}
{{ח:ת}} יוטל אותו עונש על כל אדם המכיר בנסיבות הנזכרות לעיל את זהות האיש הבדוי שהופיע בפניהם הרשויות הרשמיים.

{{ח:קטע4|חלק 2.5 פרק 2 סימן 4|(4) הזיוף – במסמכים פרטיים}}

{{ח:סעיף|271|סעיף 271}}
{{ח:ת}} המבצע זיוף במסמך פרטי באחד האמצעים המוגדרים {{ח:פנימי|סעיף 262|בסעיפים (262}}, {{ח:פנימי|סעיף 263|263)}}, – דינו מאסר משנה עד שלוש שנים.

{{ח:סעיף|272|סעיף 272}}
{{ח:ת}} איש אשר:–
{{ח:תת|(1)}} מוחק את הרשום בשיק או מוסיף בו או המשנה בו, או –
{{ח:תת|(2)}} הנותן או מקבל שיק ערוך והוא יודע שהרשום בו נמחק, הוסף או שונה, –
{{ח:ת}} ייענש במאסר משנה עד שלוש שנים וקנס שלא יפחת מחמישים דינרים.

{{ח:קטע2|חלק 2.6|שער שישי {{ש}} עבירות הנוגעות לדת ולמשפחה}}
{{ח:קטע3|חלק 2.6 פרק 1|פרק ראשון {{ש}} עבירות נגד הדת ונגד קדושת המתים}}

{{ח:סעיף|273|סעיף 273}}
{{ח:ת}} מי שהוכחה חוצפתו על־ידי ניבול פיו בפומבי נגד נביא ממקבלי החוקות ייאסר לתקופה משנה עד לשלוש שנים.

{{ח:סעיף|274|סעיף 274}}
{{ח:ת}} המפר את צום רמדאן בפומבי ייענש במאסר עד לחודש אחד או בקנס עד לחמשה עשר דינרים.

{{ח:סעיף|275|סעיף 275}}
{{ח:ת}} כל ההורס, מזיק, או מחלל מקום פולחן, סמל או כל חפץ המוחזק כמקודש אצל כל סוג אנשים, מתוך כונה להעליב על־ידי כך את דתם של כל סוג אנשים, או כשהוא יודע שאותו סוג אנשים עלול לראות את מעשהו זה בחזקת עלבון לדתם יוענש במאסר לתקופה מחודש עד לשנתיים או בקנס מחמישה דינרים עד לחמישים דינרים.

{{ח:סעיף|276|סעיף 276}}
{{ח:ת}} כל המפריע בזדון ומבלי צידוק או הצטדקות חוקיים – אסיפת אנשים שנועדו יחד כחוק לצרכי קיום פולחן דתי או לועג להם או מדריך את מנוחתם בעת האסיפה או המתקיף כל אחד מן הנאספים שם – ייענש במאסר לתקופה עד לשלושה חודשים או בקנס עד לעשרים דינרים.

{{ח:סעיף|277|סעיף 277}}
{{ח:ת}} המחלל מקום המשמש לקבורת מתים או מקום המיועד לקיום טכס הלויה למתים או לשמירת גופות המתים או המחלל מצבות המתים, מלכלכן, הורסן, או המחלל קדושת המתים, גורם להפרעה לאנשים המתאספים במטרה לקיים את טכסי ההלויה בכוונה לפגוע ברגשי איזה אדם, העלבת דתו, או שהוא יודע כי מעשהו זה עלול לפגוע ברגשי איזה אדם, או להעליב את הדת, ייענש במאסר לתקופה שלא תעלה על שלושה חודשים או בקנס שלא יעלה על עשרים דינרים.

{{ח:סעיף|278|סעיף 278}}
{{ח:ת}} ייענש במאסר לתקופה שלא תעלה על שלושה חודשים או בקנס שלא יעלה על עשרים דינרים כל אדם:–
{{ח:תת|(1)}} המפרסם כל דבר מודפס, או בכתב יד, או תמונה, או ציור, או דמות העשויים להעליב את רגשות הדת או את האמונה של אנשים אחרים, או –
{{ח:תת|(2)}} המביע במקום ציבורי ובאזני אדם אחר כל מלה או הגה העשויים להעליב את רגשות הדת או את האמונה של אותו אדם.

{{ח:קטע3|חלק 2.6 פרק 2|פרק שני {{ש}} עבירות הפוגעות במשפחה}}
{{ח:קטע4|חלק 2.6 פרק 2 סימן 1|(1) עבירות הקשורות לענייני נשואין}}

{{ח:סעיף|279|סעיף 279}}
{{ח:ת}} ייענש במאסר לתקופה מחודש עד לשישה חודשים כל אדם:–
{{ח:תת|(1)}} העורך ביודעין קדושין או שהוא צד לסדור קדושין שלא בהתאם לחוק זכויות המשפחה או איזה חוק אחר או הלכה אחרת ההולמים את הבעל והאשה, או-
{{ח:תת|(2)}} המשיא נערה או המסדר קדושין לנערה שלא הגיעה לגיל חמש עשרה או העוזר בסידור הקידושין שלה בכל אופן שהוא, או –
{{ח:תת|(3)}} המשיא נערה או המסדר קדושין לנערה שלא הגיעה לגיל שמונה עשרה או העוזר בסידור הקידושין שלה בכל אופן שהוא מבלי להיווכח תחילה כי אפוטרופסה הסכים לנישואיה אלה.

{{ח:סעיף|280|סעיף 280}}
{{ח:תת|(1)}} כל אדם זכר היה או נקבה, הנושא אדם אחר, כשיש לו בן זוג בחיים, בין אם היו הנישואין החדשים מבוטלים או שאפשר לבטלם ובין שלא, יוענש במאסר לתקופה מששה חודשים עד לשלוש שנים אלא אם הוכיח:
{{ח:תתת|(א)}} שהנישואין הקודמים הוכרזו כמבוטלים על־ידי בית משפט מוסמך או רשות דתית מוסמכת, או –
{{ח:תתת|(ב)}} שההלכה הנוגעת לנישואין החלה על הבעל – בתאריך הנישואין הקודמים או תאריך הנישואין החדשים מרשה לו להינשא ליותר מאשה אחת.
{{ח:תת|(2)}} ייענש באותו העונש מי שערך ביודעין טקסי נישואין הנזכרים בסעיף הקטן הקודם.

{{ח:סעיף|281|סעיף 281}}
{{ח:ת}} מי שגירש את אשתו ולא סר לקאדי, או מי שבא במקומו, תוך תקופה של חמשה עשר יום לשם בקשה לרישום הגירושין בהתאם לחוק זכויות המשפחה, ייענש במאסר לתקופה שלא תעלה על חודש אחד או בקנס שלא יעלה חמשה עשר דינרים.

{{ח:קטע4|חלק 2.6 פרק 2 סימן 2|(2) עוונות הפוגעות במוסר המשפחה}}

{{ח:סעיף|282|סעיף 282}}
{{ח:תת|(1)}} כל אשה הזונה מרצון תיענש במאסר מששה חודשים עד לשנתיים.
{{ח:תת|(2)}} וייגזר אותו עונש על שותף הזונה, באם היה נשוי, ואם לא – ייגזר עונש מאסר משלושה חודשים עד לשנה.
{{ח:תת|(3)}} ראיות שיתקבלו ויהיו הוכחות נגד שותף הזונה, הן תפיסת שניהם בזמן המעשה או הודאת הנאשם לפני השופט החוקר או לפני בית המשפט או מציאת מכתבים או ניירות אחרים כתובים.

{{ח:סעיף|283|סעיף 283}}
{{ח:ת}} בעל הנואף בבית מגורי אשתו, או הלוקח לו אהובה בפומבי, ייענש במאסר לתקופה מחודש עד לשנה.

{{ח:סעיף|284|סעיף 284}}
{{ח:תת|(1)}} אין לפתוח הליכים בקשר למעשה זנות אלא, על־ידי תלונת בן הזוג בתקופת הנישואין ועד לסיום ארבעה חודשים לאחר הגירושין, או על־ידי תלונת אפוטרופסה באם אין לה בן זוג; ואין לפתוח בהליכים נגד הבעל על עבירת ניאוף שצוינה {{ח:פנימי|סעיף 283|בסעיף הקודם}} אלא על־פי תלונת אשתו, ותבוטל התביעה והעונש על־ידי ביטולם.
{{ח:תת|(2)}} אין לפתוח בהליכים נגד השותף אלא יחד עם האשה.
{{ח:תת|(3)}} לא תתקבל תלונה לאחר עבור שלושה חודשים מהיום שנודע לבעל או לאפוטרופוס על העבירה.
{{ח:תת|(4)}} באם החזיר הבעל את אשתו ואם נפטר הבעל, או האפוטרופוס המתלונן, או הזונה או שותפה בזנות תבוטל התלונה.

{{ח:סעיף|285|סעיף 285}}
{{ח:ת}} משכב בין הורים לצאצאיהם, חוקיים היו או לא חוקיים, או בין אחים ואחיות משני הורים או מהורה אחד, או בין אחד מאלה לבין איזה גיס או חתן, או בין אדם סתם לבין זה הנתון לפיקוחו בתוקף החוק או בפועל, יחייב עונש מאסר לתקופה משנתיים עד לשלוש שנים.

{{ח:סעיף|286|סעיף 286}}
{{ח:ת}} ההליכים ייפתחו נגד העבריין המתואר {{ח:פנימי|סעיף 285|בסעיף הקודם}} על סמך תלונה שתוגש על־ידי קרוב משפחה עד הדרגה הרביעית או על־ידי חתן או גיס של אחד העבריינים.

{{ח:קטע4|חלק 2.6 פרק 2 סימן 3|(3) עבירות נגד קטינים וזקנים}}

{{ח:סעיף|287|סעיף 287}}
{{ח:תת|(1)}} מי שחוטף או מסתיר ילד למטה מגיל שבע, או מחליפו בילד אחר או מיחס לאיזו אשה תינוק שלא ילדה אותו, ייענש במאסר לתקופה משלושה חודשים עד לשלוש שנים.
{{ח:תת|(2)}} ולא יפחת העונש ממאסר של ששה חודשים באם המטרה מהעבירה או תוצאתה, היתה סילוק או סילוף הראיה הקשורה במצבו האישי של התינוק או רישום מצב אישי בדוי ברישומים הרשמיים.

{{ח:סעיף|288|סעיף 288}}
{{ח:ת}} מי שהניח ילד במוסד לילדים עזובים והסתיר את זהות הילד בהיותו רשום במירשם התושבים כילד בלתי חוקי מוכר או ילד חוקי, יוענש במאסר לתקופה מחודשיים עד לשנתיים.

{{ח:סעיף|289|סעיף 289}}
{{ח:ת}} מי שעוזב ילד בגיל פחות משנתיים ללא סיבה חוקית או מתקבלת על הדעת ומסכן על־ידי כך את חיי הילד או גורם או עלול לגרום נזק תמידי לבריאותו, ייענש במאסר לתקופה משנה עד לשלוש שנים.

{{ח:סעיף|290|סעיף 290}}
{{ח:ת}} ייענש במאסר לתקופה מחודש עד לשנה כל אדם:–
{{ח:תת|(1)}} שהוא הורה, אפוטרופוס, או ממונה על ילד רך בשנים ואינו יכול לדאוג לעצמו, או כל אדם שבידו מסור הפיקוח החוקי לשמירה וטיפול בילד כזה המסרב או המתרשל לספק מזונות, מלבושים, כלי מטה ושאר צרכים – בהיות לאל ידו לעשות זאת – וגורם במעשה זה נזק לבריאות הילד.
{{ח:תת|(2)}} שהוא הורה, אפוטרופוס או ממונה על ילד שלא השלים גיל שתים עשרה, או כל אדם שבידו מסור ענין הפיקוח החוקי לשמירה וטיפול בילד כזה הנוטש אותו בזדון – ללא סיבה חוקית או מתקבלת על הדעת – ללא אמצעי מחיה ויש בידו לכלכל אותו ילד.

{{ח:קטע4|חלק 2.6 פרק 2 סימן 4|(4) פגיעה בפיקוח על הקטינים}}

{{ח:סעיף|291|סעיף 291}}
{{ח:תת|(1)}} מי שחוטף או מגלה קטין שלא השלים את גיל החמש עשרה ואפילו בהסכמתו, על מנת לגזול אותו ממי שיש לו הפיקוח החוקי או הנאמנות עליו, ייענש במאסר לתקופה מחודש עד לשלוש שנים ובקנס מחמשה דינרים עד לעשרים וחמשה דינרים.
{{ח:תת|(2)}} ובאם הקטין לא השלים את גיל השתים עשרה, או נחטף או הוגלה בכח או במעשי תרמית, יהיה העונש משלושה חודשים עד לשלוש שנים.

{{ח:קטע2|חלק 2.7|שער שביעי {{ש}} עבירות נגד המוסר}}
{{ח:קטע3|חלק 2.7 פרק 1|פרק ראשון {{ש}} הפגיעה בכבוד המשפחה}}
{{ח:קטע4|חלק 2.7 פרק 1 סימן 1|(1) הבעילה}}

{{ח:סעיף|292||תיקון: 2112}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|293||תיקון: 2112}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|294||תיקון: 2112}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|295||תיקון: 2112}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:קטע4|חלק 2.7 פרק 1 סימן 2|(2) אינוס}}

{{ח:סעיף|296||תיקון: 2112}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|297||תיקון: 2112}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|298||תיקון: 2112}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|299||תיקון: 2112}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:קטע4||הוראות כלליות}}

{{ח:סעיף|300||תיקון: 2112}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|301||תיקון: 2112}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:קטע4|חלק 2.7 פרק 1 סימן 3|(3) חטיפה}}

{{ח:סעיף|302|סעיף 302}}
{{ח:ת}} החוטף אדם במרמה או בכח – זכר או נקבה – ובורח אתו למקום כל שהוא, ייענש כדלקמן:–
{{ח:תת|(1)}} מאסר משנתיים עד שלוש שנים, אם הנחטף היה זכר ולא מלאו לו 15 שנה.
{{ח:תת|(2)}} עבודת פרך לתקופה (זמנית), אם הנחטף היה נקבה.
{{ח:תת|(3)}} עבודת פרך שלא תפחת מחמש שנים, אם הנחטפת היתה נשואה, בין אם מלאו לה 15 שנה ובין אם לאו.
{{ח:תת|(4)}} עבודת פרך שלא תפחת מ־10 שנים אם הנחטף היה זכר או נקבה ובוצע בה אונס או חולל כבודם.
{{ח:תת|(5)}} עבודת פרך לתקופה שלא תפחת מ־10 שנים, אם החטפת היתה אשת איש, שלא מלאו לה 15 שנה ובצעו בה בעילה.
{{ח:תת|(6)}} עבודת פרך לתקופה שלא תפחת מ־7 שנים, אם הנחטפת היתה אשת איש, מלאו לה 15 שנים ובצעו בה בעילה.

{{ח:סעיף|303|סעיף 303}}
{{ח:ת}} העביר החוטף את הנחטף מרצונו תוך 48 שעות למקום מבטחים והחזיר לו את חרותו, מבלי לבצע בו מעשה הפוגע בכבודו, ומבלי שביצע עבירה אחרת – מסוג פשע או עוון, – ייענש במאסר מחודש עד שנה.

{{ח:קטע4|חלק 2.7 פרק 1 סימן 4|(4) הפיתוי ופגיעה בכבוד המשפחה והכניסה למקומות המיוחדים לנשים}}

{{ח:סעיף|304|סעיף 304|תיקון: 2112}}
{{ח:תת|(1)}} {{ח:הערה|(בוטל).}}
{{ח:תת|(2)}} {{ח:הערה|(בוטל).}}
{{ח:תת|(3)}} המסית אשה, בין אם היה לה בעל ובין אם לאו, לעזוב את ביתה כדי להצטרף לגבר זר, או המסכסך בינה לבין בעלה כדי לערער את קשרי הנשואין, – דינו מאסר שלא יפחת משלושה חדשים.

{{ח:סעיף|305||תיקון: 2112}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|306||תיקון: 2112}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|307|סעיף 307}}
{{ח:ת}} המתחזה כאשה ונכנס למקום המיועד לנשים, או שבעת המעשה מותרת בו הכניסה לנשים בלבד, דינו מאסר שלא יעלה על ששה חדשים.

{{ח:קטע4||הוראות כלליות}}

{{ח:סעיף|308||תיקון: 2112}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:קטע3|חלק 2.7 פרק 2|פרק שני {{ש}} שידול לזנות ועבירות נגד המוסר הכללי}}
{{ח:קטע4|חלק 2.7 פרק 2 סימן 1|(1) שידול לזנות}}

{{ח:סעיף|309|סעיף 309}}
{{ח:ת}} ”בית זנות“ פירושו {{ח:פנימי|חלק 2.7 פרק 2|בפרק זה}}: כל בית או חדר או שורה של חדרים בכל בית שבהם יושבות או מבקרות שתי נשים או יותר לשם מעשי זנות.

{{ח:סעיף|310|סעיף 310}}
{{ח:ת}} ייגזר עונש מאסר לתקופה מחודש עד לשלוש שנים ובקנס מחמש דינרים עד לחמישים דינרים על המשדל או מנסה לשדל:
{{ח:תת|(1)}} אשה למטה מבת עשרים שאינה זונה רגילה ושאינה ידועה כבעלת אופי בלתי מוסרי לשכב שלא כחוק עם כל אדם אחר בין בתוך הממלכה או מחוצה לה, או –
{{ח:תת|(2)}} המשדל או מנסה לשדל אשה למען תהיה לזונה מופקרת לרבים בתוך הממלכה או מחוצה לה, או –
{{ח:תת|(3)}} המשדל או המנסה לשדל אשה לעזוב את הממלכה, מתוך כונה שתגור או תבקר תכופות בבית זנות במקום אחר שהוא, או –
{{ח:תת|(4)}} המשדל או מנסה לשדל כל אשה לעזוב את מקום מגוריה הרגיל בממלכה, כשמקום כזה אינו בית זנות, למען תגור או תבקר תכופות בבית זנות לצורך זנות, בין בממלכה או מחוצה לה, או –
{{ח:תת|(5)}} המשדל או מנסה לשדל כל אדם למטה מגיל חמש עשרה לשכב אתו משכב זכר.

{{ח:סעיף|311|סעיף 311}}
{{ח:ת}} ייגזר עונש מאסר לתקופה משנה עד לשלוש שנים על אדם:–
{{ח:תת|(1)}} המשדל או מנסה לשדל באיומים ובהפחדות כל אשה לשכב עם איזה אדם שלא כחוק בין בתוך הממלכה או מחוצה לה, או –
{{ח:תת|(2)}} המשדל בטענות או באמתלות כוזבות אשה, שאינה ידועה כזונה מופקרת לרבים, או כאשה מושחתת, לשכב עם איזה אדם שלא כחוק בתוך הממלכה או מחוצה לה, או –
{{ח:תת|(3)}} המשקה או גורם להשקאת כל אשה איזה סם, חומר, או דבר, מתוך כונה לטמטם את הכרתה או להשתלט עליה כדי שתהיה על־ידי כך אפשרות לאיזה אדם לבעול אשה כזאת, שלא כחוק.

{{ח:סעיף|312|סעיף 312}}
{{ח:ת}} ייגזר עונש מאסר עד לששה חודשים או בקנס עד למאה דינרים או בשני העונשים יחד על כל אדם:–
{{ח:תת|(1)}} המחזיק או מנהל בית זנות או מסייע או עוזר בהנהלתו, או –
{{ח:תת|(2)}} כשהוא השוכר של איזה בית או הממונה על איזה בית, מרשה ביודעין שאותו הבית או חלק מחלקיו ישמש כבית זנות, או –
{{ח:תת|(3)}} כשהוא בעל הבית של כל בית או סוכנו של בעל בית כזה, והוא משכיר בית כזה או כל חלק הימנו מתוך ידיעה שבית כזה או כל חלק הימנו ישמש בית זנות, או משים עצמו בזדון צד לשמוש של הבית או של חלק הימנו כבית זנות.

{{ח:סעיף|313|סעיף 313}}
{{ח:תת|(1)}} משיתחייב בדין שוכר בית כל שהוא על שהחזיק או שניהל במקום, או בחלק כל שהוא ממנו, בית זונות, או על פעלו או עזרו בהנהלתו, או על הרשותו ביודעין להשתמש במקום או בחלק כל־שהוא ממנו, כבית זונות, רשאי בית המשפט להוציא פסק דין לביטול חוזה השכירות ופינוי המושכר ומסירתו לבעל הבית.
{{ח:תת|(2)}} משיתחייב בעל בית בעברה מהעברות שנזכרו בפסקה (1) לעיל, רשאי בית המשפט לתת צו בנעילת אותו בית בהתאם {{ח:פנימי|סעיף 35|לסעיף (35) מחוק זה}}.

{{ח:סעיף|314|סעיף 314}}
{{ח:ת}} כל אדם שבאפוטרופסתו או בהשגחתו נמצא(ת) ילד(ה) שגילו(ה) בין השנה הששית לשנה השש עשרה, והוא מרשה לילד(ה) לדור או לבקר בבית זנות, ייגזר עליו עונש מאסר לתקופה עד לששה חודשים או בקנס עד לעשרים דינרים.

{{ח:סעיף|315|סעיף 315}}
{{ח:תת|(1)}} כל גבר החי לגמרי, או במקצת, על רוחיה של זונה, ייענש במאסר לתקופה מששה חודשים עד לשנתיים.
{{ח:תת|(2)}} כשהוכח שדבר חי יחד עם זונה או מצוי בקביעות בחברתה או אם הוכח שהשתמש בהשפעתו או בשליטתו על תנועותיה של זונה באופן המראה שהוא עוזר או מסייע בידה או מכריחה לזנות עם כל אדם אחר, או לזנות בכלל, יחשב אותו אדם, בלתי אם הוכיח לבית המשפט את ההיפך, כאילו הוא חי ביודעין על רווחיה של זונה.

{{ח:סעיף|316|סעיף 316}}
{{ח:ת}} כל אשה אשר נתברר שלצורך קבלת שכר, השפיעה על תנועותיה של זונה באופן המראה שהיא מסייעת בידיה, או מכריחה אותה לזנות עם איזה אדם אחר, או לזנות בכלל, ייגזר עליה עונש מאסר לתקופה עד שנה או בקנס עד לחמישים דינרים.

{{ח:סעיף|317|סעיף 317}}
{{ח:ת}} ייענש במאסר לתקופה מחודשיים עד לשנתיים כל המעכב אשה נגד רצונה:
{{ח:תת|(1)}} בכל בית למען תשכב שלא כחוק עם כל אדם, בין עם איזה אדם מיוחד ובין עם אדם סתם, או –
{{ח:תת|(2)}} בכל בית זנות.

{{ח:סעיף|318|סעיף 318}}
{{ח:ת}} כשאשה נמצאת בבית לצורך משכב בלתי חוקי או בבית זנות, יחשב אדם כאילו עכבה באותו הבית או באותו בית הזנות, אם, מתוך כונה להכריחה או להניעה להשאר באותו הבית או אותו בית הזנות, הוא מנע מאשה כזאת כל לבוש או כל נכס אחר השייך לה.

{{ח:קטע4|חלק 2.7 פרק 2 סימן 2|(2) עבירות נגד המוסר הכללי}}

{{ח:סעיף|319|סעיף 319}}
{{ח:ת}} ייענש במאסר לתקופה שלא תעלה על שלושה חודשים או בקנס שלא יעלה על חמישים דינרים כל אדם:
{{ח:תת|(1)}} המוכר, או המחזיק ברשותו לשם מכירה או הפצה, או הדפיס או מעתיק באופן אחר לשם מכירה, או הפצה כל חומר־תועבה בין בדפוס או בכתב, או כל תמונת תועבה, צלום או דוגמה או כל חפץ אחר העשוי לגרום להשחתת המוסר, או –
{{ח:תת|(2)}} המציג לראוה או מפיץ לשם הצגה במקום צבורי כל תמונה, צלום או דוגמה מתועבים או כל חפץ אחר העשוי לגרום להשחתת המוסר, או –
{{ח:תת|(3)}} המנהל או משתתף בכל עסק לשם מכירה או פרסום או הצגה של כל חומר תועבה, בדפוס או בכתב, או של כל תמונה, צילומים או דוגמאות או איזה חפצים אחרים העשויים לגרום להשחתת המוסר, או –
{{ח:תת|(4)}} המפרסם או המודיע ברבים באיזה אופן שהוא כי פלוני מתעסק במכירה, בהדפסה, בהעתקה, בהצגה או בהפצה של כל חומר תועבה או דבר תועבה כזה.

{{ח:סעיף|320||תיקון: 2112}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:קטע3|חלק 2.7 פרק 3|פרק שלישי {{ש}} הפלות}}

{{ח:סעיף|321|סעיף 321}}
{{ח:ת}} כל אשה אשר הביאה את עצמה לידי הפלה על־ידי שימוש בכל אמצעי שהוא, או הרשתה שישתמשו כלפיה באמצעי כזה, ייגזר עליה עונש מאסר לתקופה מששה חודשים עד לשלוש שנים.

{{ח:סעיף|322|סעיף 322}}
{{ח:תת|(1)}} כל אדם המתכון להביא אשה מרצונה לידי הפלה באיזה אמצעי שהוא, ייגזר עליו עונש מאסר לתקופה משנה עד לשלוש שנים.
{{ח:תת|(2)}} ואם הביאה ההפלה או האמצעים שהשתמשו בהם להפלה לידי מות האשה, ייענש המבצע בעבודות פרך לתקופה זמנית שלא תפחת מחמש שנים.

{{ח:סעיף|323|סעיף 323}}
{{ח:תת|(1)}} הגורם בזדון להפלתה של אשה בניגוד לרצונה, ייענש בעבודות פרך לתקופה זמנית שלא תעלה על עשר שנים.
{{ח:תת|(2)}} לא יפחת העונש מעשר שנים באם גרמה ההפלה, או האמצעים שהשתמשו בהם להפלה, לידי מות האשה.

{{ח:סעיף|324|סעיף 324}}
{{ח:ת}} תיהנה מצידוק מקל, כל אשה שהביאה את עצמה לידי הפלה לשם שמירה על כבודה וייהנה גם מאותו צידוק מקל המבצע את אחד העברות שצוינו {{ח:פנימי|סעיף 322|בסעיפים (322}} {{ח:פנימי|סעיף 323|ו־323)}} לשם שמירת כבוד אחד צאצאיו או קרובותיו עד הדרגה השלישית.

{{ח:סעיף|325|סעיף 325}}
{{ח:ת}} באם מבצע אחד העבירות שצוינו {{ח:פנימי|חלק 2.7 פרק 3|בפרק זה}} היה רופא, מנתח, רוקח או מילדת, יוסף לעונש שייגזר עוד שליש.

{{ח:קטע2|חלק 2.8|שער שמיני {{ש}} פשעים ועוונות נגד הגוף}}
{{ח:קטע3|חלק 2.8 פרק 1|פרק ראשון}}
{{ח:קטע4|חלק 2.8 פרק 1 סימן 1|(1) הריגה ורצח בכוונה תחילה}}

{{ח:סעיף|326|סעיף 326}}
{{ח:ת}} ההורג אדם בכוונה – דינו 15 שנות עבודת פרך.

{{ח:סעיף|327|סעיף 327}}
{{ח:ת}} בוצעה הריגה בכוונה, תוך אחד מאלה:–
{{ח:תת|(1)}} כהכנה לבצע עבירה מסוג עוון, להקלה על ביצועה או לשם ביצועה, או כדי להקל על בריחת המסיתים לביצוע העבירה, או עושיּה או המתערבים בה, על מנת שיתחמקו מעונשם;
{{ח:תת|(2)}} כלפי פקיד בזמן מלוי תפקידו או עקב מה שעשה בתוקף תפקידו;
{{ח:תת|(3)}} כלפי יותר מאיש אחד;
{{ח:תת|(4)}} תוך התעללות בהרוג בצורה אכזרית לפני הריגתו;
{{ח:ת}} ייענש העבריין בעבודת פרך לכל חייו.

{{ח:סעיף|328|סעיף 328}}
{{ח:ת}} ההורג בכוונה ייענש בעונש מוות, אם ביצע את המעשה:–
{{ח:תת|(1)}} בכוונה תחילה (מעשה זה יקרא ”רצח בכוונה תחילה“);
{{ח:תת|(2)}} כהכנה לעשיית פשע, או כהקלה לעשייתו או בצועו או כדי להקל על בריחת המסיתים לפשע זה או בריחת מבצעי הפשע או המתערבים בעשייתו, או כדי לאפשר להם להתחמק מעונשים;
{{ח:תת|(3)}} אם העבריין בצע את הפשע נגד אחד מהוריו.

{{ח:סעיף|329|סעיף 329}}
{{ח:ת}} ”כוונה תחילה“ – פרושה הכוונה שהוחלט עליה לפני המעשה לשם ביצוע עבירה מסוג עוון או פשע, כשמטרת המתכוון היא לפגוע באדם מסויים או בכל אדם סתם שיפגוש, בין אם הכוונה נובעת מאירוע כל שהוא או מותנית בתנאי מסוים.

{{ח:סעיף|330|סעיף 330}}
{{ח:ת}} המכה או הפוצע אדם במכשיר שאין בו כדי לגרום למוות, או הנותן לו חומר מזיק ולא התכוון על־ידי כך להרגו, אולם הנפגע מת כתוצאה מהפגיעה – דינו עבודת פרך שלא תפחת מתקופה של חמש שנים.

{{ח:סעיף|331|סעיף 331}}
{{ח:ת}} גרמה אשה במעשה או במחדל מכוון להריגת ולדה שלא מלאו לו שנה, בנסיבות המחייבות עונש מוות, אך, בית המשפט שוכנע שבזמן גרימת המוות לא חזרה לשליטה מלאה על חושיה כתוצאה מהלידה או כתוצאה מהנקה שלאחר הלידה, יוחלף עונש המוות במאסר לתקופה שלא תהיה פחותה מחמש שנים.

{{ח:סעיף|332|סעיף 332}}
{{ח:ת}} כל אם הגורמת בזדון – לשם הימנעות מקלון, על־ידי מעשה או נטישה – למות ילדה הבלתי חוקי לאחר היוולדו תיענש במאסר לתקופה שלא תפחת מחמש שנים.

{{ח:קטע4|חלק 2.8 פרק 1 סימן 2|(2) חבלות בגוף האדם}}

{{ח:סעיף|333|סעיף 333}}
{{ח:ת}} המכה אדם בכוונה או הפוצע אותו או המסב לו נזק, על־ידי שמוש בכח, והתקיפה גורמת למחלה או להעדרות מהעבודה לתקופה העולה על 20 יום – דינו מאסר משלושה חדשים עד שלוש שנים.

{{ח:סעיף|334|סעיף 334}}
{{ח:תת|(1)}} אם לא נגרמה עקב המעשים המפורטים {{ח:פנימי|סעיף 333|בסעיף הקודם}} מחלה כל שהיא ולא העדרות מעבודה, או שנגרמה מחלה והעדרות, אולם אלה פחותים מעשרים יום, ייענש העבריין במאסר לתקופה שלא תעלה על שנה או בקנס שלא יעלה על 25 דינרים, או בשני העונשים יחד.
{{ח:תת|(2)}} אם עקב המעשים המפורטים {{ח:פנימי|סעיף 333|בסעיף הקודם}} לא נגרמה מחלה או העדרות מעבודה העולה על 10 ימים, לא ינקטו הליכים משפטיים ללא תלונת הניזוק בכתב או בעל־פה, ובמקרה כזה רשאי המתלונן לבטל את תלונתו בטרם יגיע בית המשפט לשלב הסופי. במקרה זה תבוטל תביעת הכלל.

{{ח:סעיף|335|סעיף 335}}
{{ח:ת}} גרם המעשה לקטיעה או להוצאת אבר או קטיעת גפיים או לשתוקו או לשתוק אחד מחושיו או שגרם להשחתה חמורה של הגוף או לנכות תמידית אחרת או למום תמידי – דינו של המבצע עבודת פרך לתקופה זמנית שלא תעלה על 10 שנים.

{{ח:סעיף|336|סעיף 336}}
{{ח:ת}} מי שגרם במעשי אלימות או תקיפה הנזכרים {{ח:פנימי|סעיף 333|בסעיף (333)}} להפלה של אשה הרה והוא יודע על הריונה, ייגזרו עליו עבודות פרך לתקופה זמנית שלא תעלה על עשר שנים.

{{ח:סעיף|337|סעיף 337}}
{{ח:ת}} יוחמר בעונשים שצוינו {{ח:פנימי|סעיף 333|בסעיפים (333}}, {{ח:פנימי|סעיף 334|334}} {{ח:פנימי|סעיף 335|ו־335)}}, עד כי יוסף להם משליש עד חצי באם המעשה בוצע באופן שפורט {{ח:פנימי|סעיף 327|בסעיפים (327}} {{ח:פנימי|סעיף 328|ו־328)}}.

{{ח:סעיף|338|סעיף 338}}
{{ח:ת}} השתתפו מספר אנשים בקטטה שכתוצאה ממנה נגרמה הריגה או שתוק אבר או פציעה או נזק לאחד האנשים, ולא ניתן לזהות או לגלות את המבצע הישיר עצמו, ייענש כל אחד שהשתתף בקטטה שכתוצאה ממנה נגרם מוות, או שתוק האבר, הפציעה או הנזק – בעונש הקבוע בחוק לאותו המעשה, תוך הפחתה עד למחצתו.
{{ח:ת}} אם הפשע שבוצע מחייב עונש מוות או מאסר עולם עם עבודת פרך, ייענש כל משתתף במעשים שגרמו לתוצאות הנ״ל לעבודת פרך לתקופה (זמנית) שלא תפחת מ־10 שנים.

{{ח:סעיף|339|סעיף 339}}
{{ח:תת|(א)}} המשדל אדם אחר שיאבד עצמו לדעת, או המסייע לו כך באחד הדרכים הנזכרות {{ח:פנימי|סעיף 80|בסעיף (80)}}, ייגזר עליו עונש מאסר לתקופה זמנית.
{{ח:תת|(ב)}} ואם ההתאבדות נשארה בשלב הכנה ייענש אותו אדם במאסר לתקופה משלושה חודשים עד לשנתיים, ויהיה עד לשלוש שנים באם נבע מהמעשה נזק או מום, תמידיים.

{{ח:קטע4|חלק 2.8 פרק 1 סימן 3|(3) הצטדקות בהריגה}}

{{ח:סעיף|340|סעיף 340}}
{{ח:תת|(1)}} ייהנה מהצטדקות משחררת, כל אדם המפתיע את אשתו או האסורה עליו כדין כשהיא שוכבת עם אדם אחר וניגש להריגתם, פציעתם או חבלתם, שניהם או אחד מהם.
{{ח:תת|(2)}} ייהנה מבצע ההריגה, הפציעה, או החבלה מהצטדקות מקלה באם הפתיע את אשתו או אחד מהוריו, צאצאיו או אחיותיו עם אדם אחר כשהם שוכבים במיטה שלא כחוק.

{{ח:סעיף|341|סעיף 341}}
{{ח:ת}} המעשים הבאים יראו אותם כהגנה חוקית:–
{{ח:תת|(1)}} מעשה הריגה, פציעה או איזה מעשה מזיק אחר לשם הגנה עצמית, הגנה על כבוד עצמי, או הגנה על חיי הזולת וכבודו בתנאי:–
{{ח:תתת|(א)}} שההגנה תבוצע בזמן בצוע התוקפנות.
{{ח:תתת|(ב)}} שהתוקפנות היא בלתי מוצדקת.
{{ח:תתת|(ג)}} שאין ביכולת קרבן התקיפה להינצל מהתוקפנות אלא על־ידי מעשה ההריגה, הפציעה או המעשה המזיק.
{{ח:תת|(2)}} מעשה הריגה, פציעה או איזה מעשה מזיק אחר לשם הגנה על רכוש עצמי או רכוש אחר שהופקד למשמורת בתנאי:–
{{ח:תתת|(א)}} שההגנה תבוצע בזמן הגזילה או הגניבה המלווים במעשי אלימות, או,
{{ח:תתת|(ב)}} שהגניבה תביא לנזק עצום הגורמת לאבדן השליטה של האיש הנגנב ונשאר אובד עצות, אף על פי שלא היתה הגניבה מלווה במעשי אלימות.
{{ח:תת}} ואם לא היה בשני המקרים הנזכרים לעיל אפשרות להרחיק את הגנבים והגזלנים והחזרת הרכוש אלא על־ידי מעשה ההריגה, הפציעה או המעשה המזיק.

{{ח:סעיף|342|סעיף 342}}
{{ח:ת}} יראו כהגנה ליגאלית כל מעשה הריגה, פציעה או איזה מעשה מזיק אחר שבוצע כדי להרחיק אדם שנכנס או נסה להיכנס בלילה לתוך בית מאוכלס או לתוך דירת מגורים, כפי שהוגדר {{ח:פנימי|סעיף 2|בסעיף השני}}, על־ידי טיפוס על גדר או קיר או כניסה או על־ידי קדיחתם, שבירתם או על־ידי שימוש במפתחות חקויים או במכשירים מיוחדים ואם בוצעה התוקפנות ביום לא ייהנה המבצע אלא מהצטדקות מקלה בהתאם {{ח:פנימי|סעיף 97|לסעיף (97)}}.

{{ח:קטע4|חלק 2.8 פרק 1 סימן 4|(4) הריגה או חבלה גופנית שלא בכוונה}}

{{ח:סעיף|343|סעיף 343}}
{{ח:ת}} הגורם למותו של אחר כתוצאה מרשלנות או חוסר זהירות או אי מלוי חוק או תקנות – דינו מאסר מששה חדשים עד שלוש שנים.

{{ח:סעיף|344|סעיף 344}}
{{ח:תת|(1)}} אם כתוצאה מטעות העבריין נגרמה רק חבלה לפי {{ח:פנימי|סעיף 333|הסעיפים (333}}, {{ח:פנימי|סעיף 335|335)}} – דינו מאסר מחודש עד שנה או קנס מ־5 דינרים עד 50 דינר{{ח:הערה|ים}}.
{{ח:תת|(2)}} דין כל חבלה אחרת שלא בכוונה, מאסר שלא יעלה על ששה חדשים או קנס עד 20 דינר{{ח:הערה|ים}}.
{{ח:תת|(3)}} ויועמדו ההליכים בקשר לתביעת האדם הנפגע באם לא נבע מהחבלה שום מחלה או בטלה מהעבודה לתקופה העולה על עשרה ימים, ויהיה לויתור התובע מתביעתו אותה הפרוצדורה שפורטה {{ח:פנימי|סעיף 334|בסעיף (334)}}.

{{ח:קטע4|חלק 2.8 פרק 1 סימן 5|(5) הריגה וחבלה גופנית הנובעות ממספר סיבות}}

{{ח:סעיף|345|סעיף 345}}
{{ח:ת}} אם נגרם מוות או פגיעה מתוך כוונה, אולם התוצאה באה מתוך סיבות שלא היו ידועות לתוקף ולא היו קשורות במעשהו או שהצטרפה סיבה נפרדת – דינו כדלקמן:
{{ח:תת|(1)}} עבודת פרך לתקופה שלא תפחת מעשר שנים, אם מעשהו מחייב עונש מוות או מאסר עולם עם עבודת פרך;
{{ח:תת|(2)}} הפחתת כל עונש בלתי קצוב אחר עד למחציתו, אם מעשהו מחייב עונש אחר מעונש מוות או מאסר עולם עם עבודת פרך.

{{ח:קטע3|חלק 2.8 פרק 2|פרק שני {{ש}} עבירות כלפי חופש האדם וכבודו}}
{{ח:קטע4|חלק 2.8 פרק 2 סימן 1|(1) גזילת החופש}}

{{ח:סעיף|346|סעיף 346}}
{{ח:ת}} כל האוסר או כולא אדם שלא כחוק, ייגזר עליו עונש מאסר לתקופה שלא תעלה על שנה או בקנס שלא יעלה על חמישים דינרים, אם הוציא לפועל את המאסר הבלתי חוקי על־ידי־כך שהעמיד פנים כאילו הוא מכהן בתפקיד רשמי, או שהתחזה כמי שיש לו כתב הרשאה חוקי כדי לעצור את אותו אדם – ייענש במאסר לתקופה משישה חודשים עד לשנתיים, ואם בוצעו המעשים האלה נגד פקיד בעת מילוי תפקידו או בגלל מעשיו בעת מילוי תפקידו יהיה העונש משישה חודשים עד לשלוש שנים.

{{ח:קטע4|חלק 2.8 פרק 2 סימן 2|(2) הפרת האיסור להכנס לבתים}}

{{ח:סעיף|347|סעיף 347}}
{{ח:תת|(1)}} כל הנכנס לבית מגורים של אחר או למקום המחובר אליו, בנגוד לרצונו של בעל המקום וכל מי שנשאר במקומות הנ״ל בנגוד לרצונו של בעל הזכות להרחקתו משם – דינו מאסר שלא יעלה על ששה חדשים.
{{ח:תת|(2)}} אם בוצע המעשה בלילה או על־ידי שמוש בכח כלפי אנשים, או על־ידי שבירה או על־ידי שמוש בנשק, או בוצע על־ידי מספר אנשים בצוותא:–
{{ח:תת}} דינו מחודש עד שנה אחת מאסר.
{{ח:תת|(3)}} לא יינקטו צעדים לגבי הנזכר בסעיף קטן (1), אלא אם הוגשה תלונה על־ידי הצד הנפגע.

{{ח:סעיף|348|סעיף 348}}
{{ח:תת|(1)}} המסיג גבול על־ידי שבירה או על־ידי שמוש בכח כלפי אנשים למקומות שלא הוזכרו {{ח:פנימי|סעיף 347|בסעיף הקודם}} והשייכים לזולת ואין הכניסה אליהם מותרת לרבים, או נשאר שם בנגוד לרצון בעל הזכות להרחיקו משם – דינו מאסר עד שבוע או קנס עד 10 דינרים.
{{ח:תת|(2)}} לא ינקטו צעדים נגד העבריין, אלא על יסוד תלונה של הצד הנפגע.

{{ח:קטע4|חלק 2.8 פרק 2 סימן 3|(3) האיום}}

{{ח:סעיף|349|סעיף 349}}
{{ח:תת|(1)}} המאיים על אחר על־ידי שליפת נשק כלפיו – דינו מאסר שלא יעלה על ששה חדשים.
{{ח:תת|(2)}} אם הנשק היה חם והמאיים השתמש בו – דינו מאסר מחודשיים עד שנה.

{{ח:סעיף|350|סעיף 350}}
{{ח:ת}} המאיים על אחד בפשע שעונשו מוות או מאסר עולם עם עבודת פרך או עבודת פרך זמנית או לתקופה של חמש עשרה שנים, בין אם באמצעות מכתב סגור ובין אם באמצעות אדם שלישי, ולאיום זה נתלותה תביעה לעשות מעשה, אפילו הוא חוקי, או להמנע מעשיתו, דינו מאסר מששה חדשים עד שלוש שנים.

{{ח:סעיף|351|סעיף 351}}
{{ח:ת}} אם לא נתלותה לאיום באחד הפשעים הנ״ל תביעה כאמור, או שנתלותה התביעה, אולם נמסרה בעל־פה ושלא באמצעות אדם אחר – דינו מאסר מחודש עד שנתיים.

{{ח:סעיף|352|סעיף 352}}
{{ח:ת}} המאיים בפשע שהוא קל מהפשעים הנזכרים {{ח:פנימי|סעיף 350|בסעיף (350)}}, ובאחד האמצעים המפורטים {{ח:פנימי|סעיף 350|באותו סעיף עצמו}}, – דינו מאסר עד שנה.

{{ח:סעיף|353|סעיף 353}}
{{ח:ת}} על איום לבצוע עוון, באמצעות כתב או באמצעות אדם שלישי יוטל עונש מאסר לתקופה שלא תעלה על שישה חודשים.

{{ח:סעיף|354|סעיף 354}}
{{ח:ת}} כל איום אחר על גרימת נזק או פגיעה בלתי חוקיים, אם על־ידי דיבור או על־ידי שימוש באחד האמצעים הנזכרים {{ח:פנימי|סעיף 73|בסעיף (73)}}, והעלולים להשפיע על רוח קרבן העבירה השפעה גדולה, ייענש על־פי תביעה במאסר עד לשבוע ימים או בקנס שאינו עולה על חמישה דינרים.

{{ח:קטע4|חלק 2.8 פרק 2 סימן 4|(4) גלוי סודות}}

{{ח:סעיף|355|סעיף 355}}
{{ח:ת}} ייענש במאסר לתקופה שלא תעלה על שלוש שנים כל אדם:–
{{ח:תת|(1)}} המשיג בתוקף תפקידו או משרתו הרשמית, סודות רשמיים ומגלה סודות אלו למי שאין לו סמכות לדעת אותם, או למי שתפקידו אינו דורש את ידיעתם לטובת הציבור.
{{ח:תת|(2)}} בעת מילוי תפקיד רשמי או שירות ממשלתי השאיר בחזקתו מסמכים סודיים או צילומים, כתבי יד, דוגמות או העתקיהם בלי רשות לכך או מבלי שתפקידו יחייב את זאת.
{{ח:תת|(3)}} בתוקף מקצועו ידע איזה סוד וגילה אותו, בלי צידוק חוקי.

{{ח:סעיף|356|סעיף 356}}
{{ח:תת|(1)}} ייגזר עונש מאסר מחודש עד לשנה על כל אדם העובד במשרד הדאר והטלגרף והמשתמש לרעה בתפקידו על־ידי פתיחת מכתב סגור, השחתתו, גניבתו או גילוי תוכנו לאדם שאינו הנמען.
{{ח:תת|(2)}} וייגזר עונש מאסר לתקופה של ששה חודשים או בקנס עד לעשרים דינרים על כל אדם העובד בשירות הטלפונים וגילה לאחרים תוכן שיחה טלפונית שנודעה לו בעת מילוי תפקידו.

{{ח:סעיף|357|סעיף 357}}
{{ח:ת}} כל אדם המשחית או הפותח בזדון מכתב או מברק שלא נשלחו לו ייענש בקנס שלא יעלה על חמישה דינרים.

{{ח:קטע4|חלק 2.8 פרק 2 סימן 5|(5) הוצאת שם רע, דיבה והשפלה}}

{{ח:סעיף|358|סעיף 358}}
{{ח:ת}} ייענש כל אדם המוציא שם רע באחד האופנים המפורטים {{ח:פנימי|סעיף 188|בסעיף (188)}} במאסר לתקופה מחודשיים עד לשנה.

{{ח:סעיף|359|סעיף 359}}
{{ח:ת}} ייענש המוציא דיבה על אחד האנשים ובאחד האופנים הנזכרים {{ח:פנימי|סעיף 188|בסעיפים (188}} {{ח:פנימי|סעיף 189|ו־189)}} ועל השפלה הנעשית באחד האופנים המצוינים {{ח:פנימי|סעיף 190|בסעיף (190)}} במאסר לתקופה משבוע עד לשלושה חודשים או בקנס מחמישה דינרים עד לעשרים וחמישה דינרים.

{{ח:סעיף|360|סעיף 360}}
{{ח:ת}} המשפיל אדם לא על־ידי הוצאת שם רע ולא על־ידי הוצאת דיבה אלא באמצעות הדיבור פנים אל פנים או באמצעות המכתב הנשלח אליו או המכוון להביא אותו לידיעתו, או באמצעות ניבול הפה או סימן מיוחד או יחס גס – ייענש במאסר לתקופה שלא תעלה על חודש או בקנס שלא יעלה על עשרה דינרים.

{{ח:סעיף|361|סעיף 361}}
{{ח:ת}} הזורק צואה ודבר בחזקת טמא על אדם – ייענש במאסר לתקופה משישה חודשים עד לשנה ובקנס מעשרים דינרים עד לחמישים דינרים.

{{ח:קטע4||הוראות כלליות}}

{{ח:סעיף|362|סעיף 362}}
{{ח:ת}} אין להרשות למוציא שם רע או מוציא דיבה הצדקות על־ידי הוכחות נכונות המעשה נושא שם הרע או הדיבה או נכונות הדברים אלא אם היה, נושא שם הרע או הדיבה, נחשב על־פי החוק כאחד העבירות, ויהפך מוציא הדיבה למוציא שם רע באם ביטא את מונחי הדיבה בצורה המאפשרת יחוד או יחוס לדבר מסוים, ואז פתיחת ההליכים יהיו על־פי סעיפי הוצאת שם רע.

{{ח:סעיף|363|סעיף 363}}
{{ח:ת}} באם קרבן ההשפלה הוא שהביא לעצמו את ההשפלה על־ידי מעשה בלתי חוקי, או קיבל את ההשפלה ברצון, או החזיר בהשפלה דומה, רשאי בית המשפט להוריד את עונש שני הצדדים או את עונש אחד מהם משליש עד לשני שלישים או לבטלו כליל, באם העונש שנגזר היה בעבור הוצאת שם רע, הוצאת דיבה או השפלה.

{{ח:סעיף|364|סעיף 364}}
{{ח:ת}} התביעה בעבור הוצאת שם רע, הוצאת דיבה או השפלה מותנית בתביעתו האישית של קרבן העבירה.

{{ח:סעיף|365|סעיף 365}}
{{ח:ת}} התובע אישית ידרוש בתביעתו פיצויים בעבור הוצאת שם רע, דיבה או השפלה כפי שהוא מעריך, על הנזקים האישיים שנגרמו לו, ולבית המשפט הרשות להעריך את גובה הפיצויים לפי מהות העבירה והשפעתה על קרבן המעשה ועל־פי מעמדו החברתי.

{{ח:סעיף|366|סעיף 366}}
{{ח:ת}} אם הוצאת שם רע או הוצאת דיבה היו נגד הנפטר, רשאים יורשיו בלבד להגיש תביעה משפטית.

{{ח:סעיף|367|סעיף 367}}
{{ח:ת}} במקרים אשר תוכח בהם, עבירת הוצאת הדיבה, שם הרע או השפלה, העונש יבוטל בהתאם {{ח:פנימי|סעיף 363|לסעיף (363)}}.

{{ח:קטע3|חלק 2.8 פרק 3|פרק שלישי {{ש}} עבירות מין|תיקון: 2112}}

{{ח:סעיף|367א|הגדרות|תיקון: 2112}}
{{ח:ת}} לעניין {{ח:פנימי|חלק 2.8 פרק 3|פרק זה}}:
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”אח או אחות חורגים“ – בן או בת של בן זוג של הורה;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”אחראי על חסר ישע“ – כל אחד מאלה:
{{ח:תתת|(1)}} הורה, הורה חורג, אפוטרופוס או מי שעליו האחריות לצרכי מחייתו, לבריאותו, לחינוכו או לשלומו של חסר ישע או שחסר הישע נתון במשמורתו או בהשגחתו לפי דין;
{{ח:תתת|(2)}} בן משפחה של חסר ישע, שמלאו לו שמונה עשרה שנים ואיננו חסר ישע, והוא אחד מאלה: בן זוגו של הורו, סבו או סבתו, צאצאו, אחיו או אחותו, גיסו או גיסתו, דודו או דודתו ובן זוג של כל אחד מאלה;
{{ח:תתת|(3)}} מי שחסר הישע מתגורר עימו או נמצא עימו דרך קבע, ומלאו לו שמונה עשרה שנים; ובלבד שקיימים ביניהם יחסי תלות או מרות;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”בועל“ – המחדיר איבר מאיברי הגוף או חפץ לאיבר המין של האישה;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”בן משפחה“ – כל אחד מאלה:
{{ח:תתת|(1)}} הורה; בן זוגו של הורה אף אם אינו נשוי לו; סב או סבתא;
{{ח:תתת|(2)}} מי שמלאו לו חמש עשרה שנים והוא אחד מאלה: אח או אחות; אח או אחות חורגים; דוד או דודה; גיס או גיסה. ואולם לעניין עבירה של בעילה אסורה לפי {{ח:פנימי|סעיף 367י|סעיף 367י(ב)}} או של מעשה מגונה לפי {{ח:פנימי|סעיף 367י|סעיף קטן 367י(ג)(3)}} שנעשו במי שמלאו לו שש עשרה שנים, לא ייכללו דוד או דודה, גיס או גיסה בהגדרת ”בן משפחה“;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”חסר ישע“ – מי שמחמת גילו, מחלתו או מוגבלותו הגופנית או הנפשית, ליקויו השכלי או מכל סיבה אחרת, אינו יכול לדאוג לצרכי מחייתו, לבריאותו או לשלומו;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”טיפול נפשי“ – אבחון, הערכה, ייעוץ, טיפול, שיקום, או ניהול שיחות, שנעשו באופן מתמשך, בדרך של מפגש פנים אל פנים, כדי לסייע לאדם הסובל ממצוקה, הפרעה, מחלה או בעיה אחרת, שמקורן רגשי או נפשי;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”ייעוץ או הדרכה“ – ייעוץ או הדרכה שניתנו באופן מתמשך, בדרך של מפגש פנים אל פנים;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”כהן דת“ – כהן דת, מי שמציג את עצמו ככזה או אדם הידוע או המציג את עצמו כבעל סגולות רוחניות מיוחדות;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מטפל נפשי“ – מי שעוסק, או שמציג את עצמו כעוסק, במתן טיפול נפשי, כמשלח יד או מכוח תפקיד;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מעשה מגונה“ – מעשה לשם גירוי, סיפוק או ביזוי מיניים;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מעשה סדום“ – החדרת איבר מאיברי הגוף או חפץ לפי הטבעת של אדם, או החדרת איבר מין לפיו של אדם;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”קטין“ – מי שטרם מלאו לו שמונה עשרה שנים.

{{ח:סעיף|367ב|אינוס|תיקון: 2112}}
{{ח:תת|(א)}} הבועל אישה –
{{ח:תתת|(1)}} שלא בהסכמתה החופשית;
{{ח:תתת|(2)}} בהסכמת האישה, שהושגה במרמה לגבי מיהות העושה או מהות המעשה;
{{ח:תתת|(3)}} כשהאישה היא קטינה שטרם מלאו לה ארבע עשרה שנים, אף בהסכמתה; או
{{ח:תתת|(4)}} תוך ניצול מצב של חוסר הכרה בו שרויה האישה, או מצב אחר המונע ממנה לתת הסכמה חופשית;
{{ח:תתת|(5)}} תוך ניצול היותה חולת נפש או לקויה בשכלה, אם בשם מחלתה או בשל הליקוי בשכלה לא הייתה הסכמתה לבעילה הסכמה חופשית;
{{ח:תת}} הרי הוא אונס ודינו – מאסר שש עשרה שנים.
{{ח:תת|(ב)}} על אף האמור בסעיף קטן (א), דין האונס – מאסר עשרים שנים אם האינוס נעשה באחת מנסיבות אלה:
{{ח:תתת|(1)}} בקטינה שטרם מלאו לה שש עשרה שנים ובנסיבות האמורות בסעיף קטן (א)(1), (2), (4) או (5);
{{ח:תתת|(2)}} באיום בנשק חם או קר;
{{ח:תתת|(3)}} תוך גרימת חבלה גופנית או נפשית או היריון;
{{ח:תתת|(4)}} תוך התעללות באישה, לפני המעשה, בזמן המעשה או אחריו;
{{ח:תתת|(5)}} בנוכחות אחר או אחרים שחברו יחד עימו לביצוע האינוס בידי אחד או אחדים מהם.

{{ח:סעיף|367ג|בעילה אסורה בהסכמה|תיקון: 2112}}
{{ח:תת|(א)|(1)}} הבועל קטינה שמלאו לה ארבע עשרה שנים וטרם מלאו לה שש עשרה שנים, והיא אינה נשואה לו, או הבועל קטינה שמלאו לה שש עשרה שנים וטרם מלאו לה שמונה עשרה שנים, תוך ניצול יחסי תלות, מרות, חינוך או השגחה, או תוך הבטחת שווא לנישואין, דינו – מאסר חמש שנים;
{{ח:תתת|(2)}} לעניין סעיף קטן זה, יראו מטפל נפשי שהוא פסיכולוג, פסיכיאטר או עובד סוציאלי, או מי שמציג עצמו כאחד מאלה, שבעל קטינה שמלאו לה שש עשרה שנים וטרם מלאו לה שמונה עשרה שנים, במהלך התקופה שבה ניתן לקטינה טיפול נפשי על ידו, כאילו עשה את המעשה האמור תוך ניצול יחסי תלות; חזקה זו לא תחול אם מעשים כאמור החלו לפני תחילתו של הטיפול הנפשי במסגרת קשר זוגי.
{{ח:תת|(ב)}} הבועל אישה שמלאו לה שמונה עשרה שנים תוך ניצול מרות ביחסי עבודה או בשירות או עקב הבטחת שווא לנישואין תוך התחזות כפנוי למרות היותו נשוי, דינו – מאסר שלוש שנים.

{{ח:סעיף|367ד|מעשה סדום|תיקון: 2112}}
{{ח:תת|(א)|(1)}} העושה מעשה סדום באדם שמלאו לו ארבע עשרה שנים וטרם מלאו לו שש עשרה שנים, או העושה מעשה סדום באדם שמלאו לו שש עשרה שנים וטרם מלאו לו שמונה עשרה שנים, תוך ניצול יחסי תלות, מרות, חינוך או השגחה, דינו – מאסר חמש שנים;
{{ח:תתת|(2)}} לעניין סעיף קטן זה, יראו מטפל נפשי שהוא פסיכולוג, פסיכיאטר או עובד סוציאלי, או מי שמציג עצמו כאחד מאלה, שעשה מעשה סדום באדם שמלאו לו שש עשרה שנים וטרם מלאו לו שמונה עשרה שנים, במהלך התקופה שבה ניתן לאותו אדם טיפול נפשי על ידו, כאילו עשה את המעשה תוך ניצול יחסי תלות; חזקה זו לא תחול אם מעשים כאמור החלו לפני תחילתו של הטיפול הנפשי במסגרת קשר זוגי.
{{ח:תת|(ב)}} העושה מעשה סדום באדם שמלאו לו שמונה עשרה שנים תוך ניצול מרות ביחסי עבודה או בשירות, דינו – מאסר שלוש שנים.
{{ח:תת|(ג)}} העושה מעשה סדום באדם באחת הנסיבות המנויות {{ח:פנימי|סעיף 367ב|בסעיף 367ב}}, בשינויים המחוייבים, דינו כדין אונס.

{{ח:סעיף|367ה|יחסי מין בין מטפל נפשי למטופל|תיקון: 2112}}
{{ח:ת}} מטפל נפשי הבועל אישה או העושה מעשה סדום באדם, שמלאו להם שמונה עשרה שנים, במהלך התקופה שבה ניתן להם טיפול נפשי על ידו ועד תום שלוש שנים מסיום הטיפול כאמור, בהסכמה שהושגה תוך ניצול תלות נפשית ממשית בו, שמקורה בטיפול הנפשי שניתן להם על ידו, דינו – מאסר ארבע שנים; לעניין סעיף זה יראו מעשים כאמור שנעשו על ידי מטפל נפשי שהוא פסיכולוג, פסיכיאטר או עובד סוציאלי, או מי שמציג עצמו כאחד מאלה, במהלך התקופה שבה ניתן הטיפול הנפשי כאילו נעשו תוך ניצול תלות נפשית ממשית כאמור; חזקה זו לא תחול אם המעשים החלו לפני תחילתו של הטיפול הנפשי.

{{ח:סעיף|367ו|יחסי מין בין כהן דת לאדם שקיבל ממנו ייעוץ או הדרכה|תיקון: 2112}}
{{ח:ת}} כהן דת הבועל אישה או העושה מעשה סדום באדם, שמלאו להם שמונה עשרה שנים, במהלך התקופה שבה ניתן להם ייעוץ או הדרכה על ידו או סמוך לאחר מכן, בהסכמה שהושגה תוך ניצול תלות נפשית ממשית בו, שמקורה בייעוץ או בהדרכה שניתנו להם על ידו, דינו – מאסר ארבע שנים.

{{ח:סעיף|367ז|מעשה מגונה|תיקון: 2112}}
{{ח:תת|(א)}} העושה מעשה מגונה באדם באחת הנסיבות המנויות {{ח:פנימי|סעיף 367ב|בסעיף 367ב(א)(2) עד (5)}}, בשינויים המחוייבים, דינו – מאסר שבע שנים.
{{ח:תת|(ב)}} העושה מעשה מגונה באדם באחת הנסיבות המנויות {{ח:פנימי|סעיף 367ב|בסעיף 367ב(ב)(1) עד (5)}}, בשינויים המחוייבים, דינו – מאסר עשר שנים.
{{ח:תת|(ג)}} העושה מעשה מגונה באדם בלא הסכמתו, אך שלא בנסיבות כאמור בסעיפים קטנים (א), (ב), או (ד), דינו – מאסר שלוש שנים.
{{ח:תת|(ד)}} נעברה עבירה לפי סעיף קטן (ג) תוך שימוש בכוח או הפעלת אמצעי לחץ אחרים, או תוך איום באחד מאלה, כלפי האדם או כלפי זולתו, דינו של עובר העבירה – מאסר שבע שנים.
{{ח:תת|(ה)|(1)}} העושה מעשה מגונה באדם שהוא קטין שמלאו לו ארבע עשרה שנים תוך ניצול יחסי תלות, מרות, חינוך, השגחה, עבודה או שירות, דינו – מאסר ארבע שנים;
{{ח:תתת|(2)}} לעניין סעיף קטן זה יראו מטפל נפשי שהוא פסיכולוג, פסיכיאטר או עובד סוציאלי, או מי שמציג עצמו כאחד מאלה, שעשה מעשה מגונה באדם שמלאו לו ארבע עשרה שנים וטרם מלאו לו שמונה עשרה שנים, במהלך התקופה שבה ניתן לאותו אדם טיפול נפשי על ידו, כאילו עשה את המעשה תוך ניצול יחסי תלות; חזקה זו לא תחול אם מלאו לאדם שש עשרה שנים, והמעשים החלו לפני תחילתו של הטיפול הנפשי במסגרת קשר זוגי.
{{ח:תת|(ו)}} מטפל נפשי העושה באדם שמלאו לו שמונה עשרה שנים מעשה מגונה בנסיבות המפורטות {{ח:פנימי|סעיף 367ה|בסעיף 367ה}}, דינו – מאסר שלוש שנים.
{{ח:תת|(ז)}} כהן דת העושה באדם שמלאו לו שמונה עשרה שנים מעשה מגונה בנסיבות המפורטות {{ח:פנימי|סעיף 367ו|בסעיף 367ו}}, דינו – מאסר שלוש שנים.
{{ח:תת|(ח)}} העושה מעשה מגונה באדם שמלאו לו שמונה עשרה שנים, תוך ניצול מרות ביחסי עבודה או בשירות, דינו – מאסר שנתיים.

{{ח:סעיף|367ח|מעשה מגונה בפומבי|תיקון: 2112}}
{{ח:תת|(א)}} העושה מעשה מגונה בפומבי בפני אדם אחר, ללא הסכמתו, או העושה מעשה כאמור בכל מקום שהוא תוך ניצול יחסי תלות, מרות, חינוך, השגחה, עבודה או שירות, דינו – מאסר שנה.
{{ח:תת|(ב)}} העושה, בכל מקום שהוא, מעשה מגונה בפני אדם שטרם מלאו לו שש עשרה שנים, דינו – מאסר שלוש שנים.

{{ח:סעיף|367ט|גרם מעשה|תיקון: 2112}}
{{ח:ת}} לעניין עבירה לפי {{ח:פנימי|חלק 2.8 פרק 3|פרק זה}}, אחת היא אם העושה עשה את המעשה או גרם שהמעשה ייעשה בו או באדם אחר.

{{ח:סעיף|367י|עבירות מין במשפחה ובידי אחראי על חסר ישע|תיקון: 2112}}
{{ח:תת|(א)}} העובר עבירה של אינוס לפי {{ח:פנימי|סעיף 367ב|סעיף 367ב(א)}} או של מעשה סדום לפי {{ח:פנימי|סעיף 367ד|סעיף 367ד(ג)}} באדם שהוא קטין, והוא בן משפחתו או באדם שהוא חסר ישע והוא אחראי עליו, דינו – מאסר עשרים שנים.
{{ח:תת|(ב)}} הבועל אישה שמלאו לה ארבע עשרה שנים וטרם מלאו לה עשרים ואחת שנים או העושה מעשה סדום באדם שמלאו לו ארבע עשרה שנים וטרם מלאו לו עשרים ואחת שנים, והוא בן משפחתם, דינו – מאסר שש עשרה שנים.
{{ח:תת|(ג)}} העושה מעשה מגונה באדם שהוא קטין והוא בן משפחתו או באדם שהוא חסר ישע והוא אחראי עליו, דינו –
{{ח:תתת|(1)}} בעבירה לפי {{ח:פנימי|סעיף 367ז|סעיף 367ז(א) או (ד)}} – מאסר עשר שנים;
{{ח:תתת|(2)}} בעבירה לפי {{ח:פנימי|סעיף 367ז|סעיף 367ז(ב)}} – מאסר חמש עשרה שנים;
{{ח:תתת|(3)}} בכל מקרה שאינו בין המנויים בפסק{{ח:הערה|א}}ות (1) ו־(2) – מאסר חמש שנים.
{{ח:תת|(ד)}} העושה מעשה מגונה בפני אדם שהוא קטין, בכל מקום שהוא, והוא בן משפחתו, דינו – מאסר ארבע שנים.
{{ח:תת|(ה)}} אחראי על חסר ישע העובר עבירה לפי {{ח:פנימי|סעיף 367ח|סעיף 367ח(א)}} בחסר הישע, דינו – מאסר שנתיים.

{{ח:סעיף|367יא|איסור פרסום|תיקון: 2112}}
{{ח:תת|(א)}} המפרסם ברבים שמו של אדם או של כל דבר שיש בו כדי לזהות אדם כמי שנפגע בעבירה או כמי שהתלונן כי הוא נפגע בעבירה לפי {{ח:פנימי|חלק 2.8 פרק 3|פרק זה}}, בין על ידי כלל הציבור ובין על ידי סביבתו הקרובה, או לרמוז על זיהויו כאמור, בין באמצעות פרסום של קולו, דמותו, כולה או חלקה, סביבתו או דמויות הקרובות לו, ובין בדרך אחרת, דינו – מאסר שנה.
{{ח:תת|(ב)}} לא יישא אדם באחריות פלילית לפי סעיף קטן (א) אם האדם ששמו או זהותו פורסמו כאמור נתן את הסכמתו בכתב לפרסום, או אם בית משפט התיר את הפרסום מטעמים מיוחדים שיירשמו.
{{ח:תת|(ג)}} המצלם אדם, בשל היותו מי שנפגע בעבירה או מי שהתלונן כי הוא נפגע בעבירה לפי {{ח:פנימי|חלק 2.8 פרק 3|פרק זה}}, תוך כדי בילוש או התחקות אחריו, העלולים להטרידו, או תוך הטרדה אחרת, לרבות תוך המתנה לאותו אדם בבית המשפט או בתחנת משטרה, והכול בלא הסכמתו שניתנה מראש, דינו – מאסר שישה חודשים או מחצית הקנס הקבוע {{ח:חיצוני|צו בדבר העלאת קנסות שנקבעו בדין ובתחיקת בטחון (יהודה והשומרון)#סעיף 1|בסעיף 1(א)(4) לצו בדבר העלאת קנסות שנקבעו בדין ובתחיקת בטחון (יהודה והשומרון) (מס׳ 845), תש״ם–1980}}; הסכמה כאמור תינתן לעניין בגיר – בכתב, ולעניין קטין – בפני בית המשפט.
{{ח:תת|(ד)}} הוראות סעיף זה לא יחולו על פרסום או צילום שנעשה על ידי המשטרה או מטעמה לשם חקירת עבירות, חקירת מוות או איתור נעדרים, כשהפרסום או הצילום חיוני לצורך החקירה או האיתור כאמור.

{{ח:סעיף|367יב|סייג לאחריות פלילית|תיקון: 2112}}
{{ח:ת}} באישום בשל עבירה לפי {{ח:פנימי|סעיף 367ג|סעיפים 367ג(א)}} {{ח:פנימי|סעיף 367ד|או 367ד(א)}}, תהיה זו הגנה לנאשם שהבדל הגילים בינו לבין הקטין אינו עולה על שלוש שנים אם הקטין הסכים למעשה ואם המעשה נעשה במהלך יחסי רעות רגילים וללא ניצול מעמדו של הנאשם.

{{ח:קטע2|חלק 2.9|שער תשיעי {{ש}} עבירות המסכנות את הכלל}}
{{ח:קטע3|חלק 2.9 פרק 1|פרק ראשון {{ש}} הצתה}}

{{ח:סעיף|368|סעיף 368}}
{{ח:תת|(1)}} ייענש בעבודות פרך לתקופה זמנית שלא תפחת משבע שנים כל אדם:
{{ח:תת}} המשלח אש בזדון בבנינים, בבתי חרושת, בבתי־מלאכה, במחסנים או בבתים מאוכלסים או בלתי מאוכלסים, הנמצאים בעיר או בכפר, או,
{{ח:תת|(2)}} בקרונות הרכבת או ברכב המוביל אדם או יותר שאינו העבריין, או בקרונות המחוברים לקטר ושבהם אדם או יותר, או,
{{ח:תת|(3)}} בכל ספינה שטה או עוגנת באחד הנמלים, או,
{{ח:תת|(4)}} בכל מטוס טס או חונה בשדה תעופה, ואין ניפקא מינה אם זה רכושו או לא, או,
{{ח:תת|(5)}} בבנינים מאוכלסים או מיועדים למגורים והנמצאים מחוץ למקומות מאוכלסים, ואין ניפקא מינה באם זה רכושו או לא.

{{ח:סעיף|369|סעיף 369}}
{{ח:ת}} ייענש בעבודות פרך לתקופה זמנית כל אדם המשלח אש בזדון:–
{{ח:תת|(1)}} בחורשות או ביערות עצים לחטיבה של אחרים, או בפרדסים או ביבולים לפני קצירתם.
{{ח:תת|(2)}} בחורשות או ביערות עצים לחטיבה או בפרדסים או ביבולים שהם רכושו הפרטי ושמהם התפשטה האש לרכוש של אחרים וגרמה לו נזק.

{{ח:סעיף|370|סעיף 370}}
{{ח:ת}} ייענש בעבודות פרך לתקופה זמנית כל אדם המשלח אש בזדון בבנינים בלתי מאוכלסים ואינם משמשים למגורים והנמצאים במקומות מחוץ לאיזורים מאוכלסים, או ביבולים או בערימות קש או בערימות חציר או בערימות או חבילות עצים לתדלוק בין אם היו הדברים האלה רכושו הפרטי שממנה התפשטה האש לרכוש אחרים ובין אם לאו.

{{ח:סעיף|371|סעיף 371}}
{{ח:ת}} כל המשלח אש מלבד למה שנזכר לעיל בכוונה להסב נזק חומרי לאחרים או לזכות בשלל בלתי חוקי לעצמו או לאחרים, ייענש במאסר {{ח:הערה|א}}ו בקנס.

{{ח:סעיף|372|סעיף 372}}
{{ח:ת}} אם כתוצאה מהשריפה נפטר איזה אדם, ייענש משלח האש בעונש מוות במקרים שצוינו {{ח:פנימי|סעיף 368|בסעיפים (368}} {{ח:פנימי|סעיף 369|ו־369)}} מאסר עולם עם עבודת פרך במקרים שצוינו {{ח:פנימי|סעיף 370|בסעיפים (370}} {{ח:פנימי|סעיף 371|ו־371)}}.

{{ח:סעיף|373|סעיף 373}}
{{ח:ת}} יחולו הוראות הסעיפים הקודמים ובאותם התנאים על כל אדם המשחית ולו באופן חלקי את אחד הפריטים הנזכרים בהם על־ידי שימוש בחומר נפץ.

{{ח:סעיף|374|סעיף 374}}
{{ח:ת}} כל מי שגרם על־ידי רשלנות, אי תשומת לבו, או אי מילויו אחרי הוראות החוקים והתקנות, לשריפה איזה דבר שהוא קנין הזולת, ייענש במאסר לתקופה עד לשנה או בקנס עד לחמישים דינרים.

{{ח:סעיף|375|סעיף 375}}
{{ח:תת|(1)}} ייענש במאסר משבוע עד לשנה או בקנס שאינו עולה על חמישים דינרים כל אדם המסלק מכשיר שהותקן לכיבוי אש או החליף את מקומו או הוציאו מכלל שימוש.
{{ח:תת|(2)}} וייענש באותו עונש מי שחייב בתוקף החוק והתקנות לרכוש מכשיר לכיבוי אש והזניח את התקנתו כנהוג או השאירו בלתי ראוי לשימוש.

{{ח:קטע3|חלק 2.9 פרק 2|פרק שני {{ש}} פגיעה בדרכי התחבורה הציבוריים ובמפעלים התעשייתים}}
{{ח:קטע4|חלק 2.9 פרק 2 סימן 1|(1) דרכי התעבורה והתחבורה}}

{{ח:סעיף|376|סעיף 376}}
{{ח:ת}} ההורס בזדון דרך ציבורית, גשר, מפעל ציבורי או הסב להם נזק ייענש במאסר עד לשנה ואם כתוצאה ממעשהו נשקפה סכנה לבטחון התעבורה, ייענש במאסר מחודש עד לשנתיים.

{{ח:סעיף|377|סעיף 377}}
{{ח:ת}} המוציא מכלל שימוש מסילת ברזל או מכונות לתנועה ואיתות, או המטיל איזה דבר המעכב את פעולתן או המשתמש בשיטה מסוימת בכדי לגרום התנגשות בין רכבות או סטייתן מהמסילות – ייענש בעבודות פרך לתקופה זמנית.

{{ח:סעיף|378|סעיף 378}}
{{ח:תת|(1)}} ייענש בעבודות פרך לתקופה זמנית על אדם שניפץ או השבית מכונות האיתות או השתמש בסימנים מטעים או איזו שיטה מיוחדת במטרה להטבעת ספינה או הפלת מטוס.
{{ח:תת|(2)}} ואם כתוצאה מהמעשה טבעה הספינה או הופל המטוס – ייגזר עונש מאסר לתקופה של עשר שנים לפחות.

{{ח:סעיף|379|סעיף 379}}
{{ח:תת|(1)}} המנתק בזדון את קשר הטלגרף או את שיחות הטלפון או שידורי הרדיו על־ידי הסבת נזקים למכונות ולקוים או באיזה אמצעי אחר ייענש במאסר לתקופה משלושה חודשים עד לשנתיים.
{{ח:תת|(2)}} ואם כתוצאה מהמעשה נשקפה סכנה לבטחון הציבור, ייענש במאסר לתקופה משישה חודשים עד לשנתיים.

{{ח:סעיף|380|סעיף 380}}
{{ח:ת}} ייענש בעבודות פרך לתקופה זמנית כל אדם:–
{{ח:תת|(1)}} המנתק בעת מהומה או מרד מזוין שאירעו בממלכה קו, או יותר, מקוי הטלפון או הטלגרף או המשבית את מכשירי השידור או המוציא אותם באיזה אופן שהוא מכלל שימוש או המשתלט עליהם במעשי אלימות או במעשה אחר עד כדי גרימת ניתוק השיחות והקשר בין פקידי הממשלה, בין האנשים לבין עצמם והשבתת השידור.
{{ח:תת|(2)}} מונע על־ידי מעשי אלימות את תיקון קוי הטלפון או הטלגרף או את מכשירי השידור.

{{ח:סעיף|381|סעיף 381}}
{{ח:ת}} יוסף לעונשים שנזכרו בסעיפים הקודמים החצי, באם נפגע אחד האנשים במום, וייגזר עונש מוות באם גרם המעשה למות אחד האנשים.

{{ח:סעיף|382|סעיף 382}}
{{ח:ת}} מי שגרם בשגגה להרס ולחורבן ובשאר מעשים שנזכרו בסעיפים הקודמים, ייענש במאסר לתקופה שלא תעלה על שישה חודשים או בקנס שלא יעלה על חמישים דינרים.

{{ח:קטע4|חלק 2.9 פרק 2 סימן 2|(2) מעשים הפוגעים בתעשייה}}

{{ח:סעיף|383|סעיף 383}}
{{ח:ת}} כל תעשיין או בעל בית־מלאכה המזניח התקנת מכשירים או סימנים כדי למנוע תאונות עבודה או שהוא השאירם בצורה בלתי ראויה לשימוש – ייענש במאסר לתקופה מחודש עד לשנתיים או בקנס מעשרה דינרים עד לחמישים דינרים.

{{ח:סעיף|384|סעיף 384}}
{{ח:ת}} הגורם על־ידי אי זהירות או רשלנות או אי מילוי אחרי הוראות החוקים והתקנות להשבתת המכשירים והסימנים הנזכרים לעיל, ייענש במאסר לתקופה שאינה עולה על שישה חודשים.

{{ח:סעיף|385|סעיף 385}}
{{ח:תת|(1)}} העוקר בזדון אחד מהמכשירים האלה או המוציא אותם מכלל שימוש – ייענש במאסר לתקופה משלושה חודשים עד לשנתיים.
{{ח:תת|(2)}} ויוטלו עבודות פרך לתקופה זמנית אם נגרם על־ידי המעשה תאונה חמורה ובעבודות פרך עם מאסר עולם באם נגרמו אבידות בנפש.

{{ח:קטע3|חלק 2.9 פרק 3|פרק שלישי {{ש}} זיוף מצרכים}}

{{ח:סעיף|386|סעיף 386}}
{{ח:תת|(1)}} ייענש במאסר מחודש עד לשנה ובקנס מחמישה דינרים עד לחמישים דינרים או באחד העונשים האלה כל אדם:–
{{ח:תתת|(א)}} המזייף מצרכים המיועדים להזנת האדם או בעלי החיים, או תרופות או משקאות, תוצרת תעשייתית, חקלאית או טבעית המיועדת למכירה.
{{ח:תתת|(ב)}} המציע תוצרת או מצרכים הנזכרים לעיל לשם מכירה או מכירתם ביודעין שהם מזוייפים או מקולקלים.
{{ח:תתת|(ג)}} המציע תוצרת העלולה לגרום לזיוף מצרכים לשם מכירה, או מכירתה ביודעין את אופן שימושה.
{{ח:תתת|(ד)}} המסית באחד האמצעים המצויינים {{ח:פנימי|סעיף 80|בסעיף (80)}} על השימוש בתוצרת או המצרכים הנזכרים לעיל.
{{ח:תת|(2)}} ואם חזר העבריין פעם נוספת על המעשה, ייאסר עליו לעסוק בעסק שהיה אמצעי לביצוע העבירה.

{{ח:סעיף|387|סעיף 387}}
{{ח:ת}} באם התוצרת או המצרכים המזוייפים או המקולקלים מזיקים לבריאות האדם או לבעלי החיים, ייגזר עונש מאסר לתקופה משלושה חודשים עד לשנתיים ובקנס מחמישה דינרים עד לחמישים דינרים.
{{ח:ת}} העונשים האלו יוטלו למרות שהקונה או הצרכן יודע מהזיוף או הקילקול המזיקים.

{{ח:סעיף|388|סעיף 388}}
{{ח:ת}} ייענש בקנס שלא יעלה על עשרה דינרים או במאסר לתקופה שלא תעלה על שלושה חודשים או בשני העונשים יחד, מי שרכש או החזיק ברשותו באיזה מקום שהוא, בלי סיבה חוקית, תוצרת מאכל או משקה לאחר שנהפכה למזיקה לבריאות או בלתי ראויה לאכילה או לשתייה כשהוא יודע או יש לו יסוד להאמין שהמאכל או המשקה מזיקים לבריאות או אינם ראויים לאכילה או לשתייה.

{{ח:קטע2|חלק 2.10|שער עשירי {{ש}} עבירות פשיטת יד, שכרות, ומשחקי קוביה}}
{{ח:קטע3|חלק 2.10 פרק 1|פרק ראשון {{ש}} פושטי יד}}

{{ח:סעיף|389|סעיף 389}}
{{ח:ת}} כל אדם:–
{{ח:תת|(1)}} המתנהג באופן פרוע או בלתי צנוע בכל מקום ציבורי.
{{ח:תת|(2)}} פושט יד או מקבץ נדבות כשהוא מגלה פצעים או מומים או כשהוא משתמש בכל אמצעי אחר בין אם היה נודד ובין אם היה יושב במקום ציבורי, או כשהוא מוביל ילד למטה מגיל שש עשרה כדי לפשוט יד ולקבץ נדבות או כשהוא משדלו לכך.
{{ח:תת|(3)}} מי שנמצא משוטט ממקום למקום בתור מקבץ נדבות וצדקה או משתדל לקבל נדבות, מאיזה מין שהוא, בכל אמתלא כוזבת.
{{ח:תת|(4)}} מי שמתנהג בכל מקום ציבורי בצורה העשויה לגרום להפרת השלום.
{{ח:תת|(5)}} מי שנמצא משוטט בכל מקום או בקרבתו או בכל דרך או דרך־מלך או בכל מקום הנמצא בסביבתם או בכל מקום ציבורי בזמן ובנסבות שיש בהם כדי להביא לכלל מסקנה שהוא נמצא שם לשם מטרה בלתי חוקית או פרועה.
{{ח:ת}} יהיה צפוי למאסר לתקופה שאינה עולה על שלושה חודשים לעבירה הראשונה, ולבית המשפט ההחלטה לסדרו בכל מוסד שנקבע על־ידי שר הענינים הסוציאליים לטיפול בפושטי יד לתקופה שלא תפחת משנה ולא תעלה על שלוש שנים.
{{ח:ת}} אך שר העניינים הסוציאליים רשאי באיזה זמן מהזמנים לשחרר כל אדם שסודר במוסד על־פי סעיף זה לפי התנאים שימצא אותם לנכון, והוא רשאי לצוות להחזיר אותו אדם למוסד הנזכר להשלמת התקופה שנגזרה עליו באם הופרו התנאים שנקבעו לו, ואם נעשתה עבירה בפעם השניה או יותר יהיה צפוי למאסר לתקופה שלא תעלה על שנה אחת.

{{ח:קטע3|חלק 2.10 פרק 2|פרק שני {{ש}} שכרות ושימוש בסמים}}

{{ח:סעיף|390|סעיף 390}}
{{ח:ת}} כל האשם, בעודו שכור בכל מקום ציבורי, בהתנהגות פרועה או המדריכה את מנוחת הציבור, יהיה צפוי לקנס שלא יעלה על עשרה דינר{{ח:הערה|ים}} או במאסר עד לשבוע ימים.

{{ח:סעיף|391|סעיף 391}}
{{ח:ת}} כל המספק משקאות משכרים לאדם שהנהו כבר שכור, או לכל אדם הנראה כפחות מבן שמונה עשרה, יהיה צפוי לקנס עד לעשרה דינרים.

{{ח:סעיף|392|סעיף 392}}
{{ח:תת|(1)}} אם האדם המספק את המשקאות המשכרים הנהו בעליו של כל בית מרזח, או אם הוא עובד בכל בית עסק כזה, יהיה צפוי למאסר עד לחודש או בקנס עד לעשרה דינרים.
{{ח:תת|(2)}} ובאם חזר על המעשה יהיה צפוי לסגירת בית העסק לתקופה הנראית לבית המשפט.

{{ח:קטע3|חלק 2.10 פרק 3|פרק שלישי {{ש}} משחקי קוביה}}

{{ח:סעיף|393|סעיף 393}}
{{ח:תת|(1)}} כל אדם שהנו הבעל או המחזיק או המשתמש בכל בית או חדר או מקום והוא פותחם, מנהלם או משתמש בהם לשם משחק בלתי חוקי בקוביה, וכל אדם שהנו הבעל או המחזיק בכל בית או חדר או מקום, והוא מרשה ביודעין ובזדון שכל אדם אחר יפתח אותו, ינהלו או ישתמש בו למטרה האמורה לעיל, וכל אדם שבידו מסורים הפיקוח או ההנהלה על בית, חדר או מקום שפתחוהו, מנהלים אותו או משתמשים בו למטרה האמורה או העוזר באיזה אופן שהוא להנהלת העסק של אותו בית או אותו חדר או אותו המקום למטרה האמורה, הרי יהא דינו של אותו אדם כדין מנהל בית פומבי למשחק בקוביה.
{{ח:תת|(2)}} בסעיף זה ”משחק בלתי חוקי בקוביה“ כולל כל משחק בקלפים שאינו משחק הדורש הבנה שכלית (השדה), וכל משחק שאפשרויות הזכיה וההפסד שבו אינן נוחות במדה שוה לכל המשחקים, לרבות שומר הקופה (הבנקאי) או אדם אחר או בני אדם אחרים המנהלים את המשחק או שנגדם משחקים או מתערבים המשחקים האחרים.

{{ח:סעיף|394|סעיף 394}}
{{ח:ת}} כל המנהל בית פומבי למשחק קוביה – יהיה צפוי למאסר עד שישה חודשים ובקנס עד חמישים דינרים.

{{ח:סעיף|395|סעיף 395}}
{{ח:ת}} כל אדם, מחוץ לאלה הנזכרים {{ח:פנימי|סעיף 393|בסעיף קטן (1) מסעיף (393)}}, שנמצא בבית פומבי למשחק בקוביה, יחשב, מלבד אם הוכח ההיפך, שהיה שם לצורך משחק בלתי חוקי בקוביה ויהיה צפוי לקנס שאינו עולה על חמישה דינרים על העבירה הראשונה ולקנס שאינו עולה על עשרה דינרים או במאסר לתקופה שלא תעלה על שלושה חודשים או בשני העונשים גם יחד על כל עברה שלאחריה.

{{ח:סעיף|396|סעיף 396}}
{{ח:ת}} כל מכשיר, מכונה או דבר המשמשים או לכאורה משמשים לשם משחק בלתי חוקי והם נמצאו בכל בית, חדר או מקום המוחזק או המשתמשים בו לשם משחק בלתי חוקי בקוביה, יכול כל מפקח ממפקחי המשטרה או הג׳נדרמה לתפוס אותם ולאחר שפיטת אדם בקשר עם החזקתו או שימושו של הבית או החדר או המקום בניגוד להוראות חוק זה, יכול בית המשפט ליתן צו בענין החרמתם או השמדתם או החזרתם של המכשיר, המכונה או הדבר, ככל אשר ייטב בעיני בית המשפט.

{{ח:סעיף|397|סעיף 397}}
{{ח:תת|(1)}} כל הפותח או מנהל מקום המשמש לסדור הגרלה מאיזו מין שהוא, או המשתמש במקום כזה, יהיה צפוי לעונש מאסר עד לשישה חודשים או בקנס עד לחמישים דינרים.
{{ח:תת|(2)}} כל אדם המדפיס או מפרסם או גורם להדפסתה או לפרסומה של כל מודעה על כל הגרלה או בקשר אתה או בדבר מכירת כל כרטיס, או פתק הגרלה או בדבר חלק מכרטיס או פתק הגרלה או בקשר אתה או המוכר, המציע למכירה כל כרטיס כזה או כל פתק הגרלה כזאת, יהיה צפוי לקנס שאינו עולה על חמישים דינרים.
{{ח:תת|(3)}} בסעיף זה המונח ”הגרלה“ כולל כל שיטה או תכסיס למכירת נכסים, נתינתם, העברתם או חלוקתם התלויות בזכיה בגורל או הנגרלות על ידו, בין על־ידי הטלה של קוביות או על־ידי העלאת כרטיסים, פתקאות, גורלות, מספרים או ספרות או על־ידי הנעת גלגל או על־ידי בעל חי מאולף או בכל אופן אחר שהוא.
{{ח:תת|(4)}} הוראות סעיף זה לא תחולנה על כל הגרלה שלשם סידורה נתקבלה תחילה רשות מאת הרשות המוסמכת.

{{ח:סעיף|398|סעיף 398}}
{{ח:ת}} מי שנמצא כמנהל בית או חדר או מספר של חדרים או של איזה מקום שנזכרו {{ח:פנימי|סעיף 393|בסעיפים (393}} {{ח:פנימי|סעיף 397|ו־397) מחוק זה}}, בין אם הוא גבר ובין אם הוא אשה, וכל המתנהג כמנהל של אותו מקום או כאדם שבהשגחתו ובטיפולו מצוי אותו מקום, דינו כבעל מקום כזה, בין אם הוא בעלו האמיתי ובין אם לא.

{{ח:קטע2|חלק 2.11|שער אחד עשר {{ש}} עבירות נגד הרכוש}}
{{ח:קטע3|חלק 2.11 פרק 1|פרק ראשון}}
{{ח:קטע4|חלק 2.11 פרק 1 סימן 1|(1) גניבה}}

{{ח:סעיף|399|סעיף 399}}
{{ח:תת|(1)}} ”גניבה“ פרושה נטילת רכוש מטלטל של הזולת ללא הסכמתו.
{{ח:תת|(2)}} ”נטילת רכוש“ פרושה למנוע מבעל החפץ מלהשתמש בו על־ידי סלוקו ממקומו, העברתו, – ואם היה החפץ קשור לרכוש דלא ניידי הסרתו תוך הפרדה מלאה והעברתו.
{{ח:תת|(3)}} בעלות על רכוש כוללת גם חזקה.

{{ח:סעיף|400|סעיף 400}}
{{ח:ת}} בוצעה גניבה ונתמלאו כל חמשת התנאים הבאים, ייענש העבריין במאסר עולם עם עבודות פרך, או עבודות פרך לתקופה זמנית, שלא תפחת מחמש עשרה שנים:–
{{ח:תת|(1)}} הגניבה בוצעה בלילה.
{{ח:תת|(2)}} השתתפו בה שני אנשים או יותר.
{{ח:תת|(3)}} אחד המבצעים או יותר נשאו נשק גלוי או מוסתר.
{{ח:תת|(4)}} בוצעה כניסה למקום המיועד למגורי אנשים או למקום המחובר למקום מגורים, או הכולל מקום מגורים, על־ידי הריסת קיר או על־ידי טיפוס על גדר או על־ידי שבירה או עקירת דלת או על־ידי פתיחת מנעולים במפתחות מותאמים או במכשירים מיוחדים או על־ידי התחזות כפקיד או על־ידי לבישת מדיו וסמניו או על־ידי טענת הסתייעות ב”צו“ מאת השלטון.
{{ח:תת|(5)}} הגנב או הגנבים איימו או השתמשו בכח כלפי האנשים בין להכנת הפשע, להקלת ביצועו ובין לשם הבטחת בריחתם של העבריינים או כדי להשתלט על הרכוש הגנוב.

{{ח:סעיף|401|סעיף 401}}
{{ח:תת|(1)}} בוצעה גניבה ונתמלאו כל התנאים המפורטים מטה, ייענש העבריין בעבודת פרך לתקופה זמנית שלא תפחת מחמש שנים:–
{{ח:תתת|(א)}} הגניבה בוצעה בלילה;
{{ח:תתת|(ב)}} השתתפו בה שני אנשים או יותר;
{{ח:תתת|(ג)}} אחד המבצעים או יותר איימו בנשק או בשמוש בכח כלפי אנשים, בין אם לשם הכנת הפשע או להקלת בצועו ובין אם לשם הבטחת בריחת המבצעים או לשם השתלטות על הרכוש הגנוב.
{{ח:תת}} גרם השימוש בכח לחבלה או לפציעה, דינו של העבריין עבודת פרך לתקופה זמנית שלא תפחת מעשר שנים.
{{ח:תת|(2)}} בוצעה הגניבה ביום או על־ידי איש אחד, יענש העבריין לעבודת פרך לתקופה זמנית,
{{ח:תת}} גרם השמוש בכח לחבלה או פציעה, – יענש העבריין לעבודת פרך לתקופה זמנית שלא תפחת מחמש שנים, – בוצעה הגניבה בנסיבות המתוארות בפסקה (1) לסעיף זה, (בלילה), יענש העבריין לעבודת פרך שלא תפחת מעשר שנים.

{{ח:סעיף|402|סעיף 402}}
{{ח:ת}} המבצע שוד בדרך צבורית ייענש כדלקמן:–
{{ח:תת|(1)}} בוצע השוד לאור היום על־ידי שני אנשים או יותר, תוך שמוש בכח, – דינו של העבריין לא יפחת מחמש שנים.
{{ח:תת|(2)}} בוצע השוד בלילה על־ידי שני אנשים או יותר, תוך שמוש בכח, והיה אחד או יותר מהם חמושים, דינו של העבריין לא יפחת מעשר שנים.
{{ח:תת|(3)}} בוצע השוד כמתואר בפסקה (2) והשמוש בכח גרם לחבלה או פציעה, – דינו של העבריין מאסר עולם עם עבודת פרך.

{{ח:סעיף|403|סעיף 403}}
{{ח:תת|(1)}} בוצע השוד תוך שמוש בכח כלפי אנשים, בין אם כדי להכין הפשע או להקל על בצועו ובין כדי להבטיח בריחת הפושעים או השתלטות על הרכוש, – דינו של העבריין לא יפחת מחמש שנים.
{{ח:תת|(2)}} בוצע השוד על־ידי איש אחד, בין אם לאור היום ובין אם בלילה, יענש העבריין בעבודת פרך לתקופה זמנית.

{{ח:סעיף|404|סעיף 404}}
{{ח:ת}} בוצעה גניבה ונתמלא אחד התנאים הבאים:–
{{ח:תת|(1)}} במקומות נעולים ומגודרים, בין אם המקומות מאוכלסים ובין אם לאו, בין אם הם קשורים במקומות מאוכלסים או לאו, על־ידי פריצת קיר או על־ידי טפוס על קיר, על־ידי שבירת דלת או חלון או על־ידי פתיחתם במכשיר מיוחד או במפתחות מותאמים, או –
{{ח:תת|(2)}} על־ידי שבירת דלתות החדרים או קופות פלדה או ארונות נעולים הנמצאים במקומות מאוכלסים או בלתי מאוכלסים, או על־ידי פתיחתם במכשיר מיוחד או במפתח מותאם, אף אם לא הגיע אליהם על־ידי פתיחת קיר או טפוס או פתיחת המנעולים במכשיר מיוחד או מפתח מותאם.
{{ח:ת}} ייענש העבריין בעבודת פרך לתקופה זמנית.

{{ח:סעיף|405|סעיף 405}}
{{ח:ת}} המבצע גניבה בזמן מרד או בעת מהומות או מלחמה או שריפה, או טביעת אוניה או בעת אסון אחר – דינו עבודת פרך.

{{ח:סעיף|406|סעיף 406}}
{{ח:ת}} הגונב באחד התנאים כדלקמן:
{{ח:תת|(1)|(א)}} הגניבה בוצעה בלילה והשתתפו בה יותר מאיש אחד;
{{ח:תתת|(ב)}} הגניבה בוצעה על־ידי איש אחד, בשעות הלילה, במקום מאוכלס או בבית תפילה;
{{ח:תתת|(ג)}} הגניבה בוצעה ביום על־ידי שנים או יותר במקום מאוכלס או במקום תפילה –
{{ח:תת}} דינו של העבריין מאסר משנה עד שלוש {{ח:הערה|שנים}}.
{{ח:תת|(2)}} היה הגנב נושא נשק גלוי או מוסתר, גם אם המקום אינו מאוכלס והגניבה לא בוצעה בלילה ולא השתתפו בה אלא איש אחד, – דינו מאסר משנה עד שלוש שנים.
{{ח:תת|(3)|(א)}} כשהגנב הוא משרת בשכר וגונב רכוש מעבידו או רכושו של אדם שבא לבית מעבידו, או רכושו של בעל הבית אשר אליו הלך יחד עם מעבידו – או
{{ח:תתת|(ב)}} שהגנב הינו משרת או פועל או מתלמד וגונב מבית מעבידו או ממחסנו או ממלמדו – או
{{ח:תתת|(ג)}} כשגונב אדם ממקום שבו הוא עובד;
{{ח:תת}} דינו מאסר משנה עד שלוש שנים.
{{ח:תת|(4)}} אם הגנב הוא בעל מלון או חאן או עגלון או ימאי או נהג מכונית וכיוצא באלה, והוא גונב דבר אשר הופקד בידו או חלק ממנו – דינו מאסר משנה עד שלוש שנים.

{{ח:סעיף|407|סעיף 407}}
{{ח:ת}} המבצע גניבה שלא פורטה {{ח:פנימי|חלק 2.11 פרק 1|בפרק זה}}, על־ידי לקיחה או כייסות, – דינו מאסר משלושה חדשים עד שנה.

{{ח:סעיף|407א|הגדרות|תיקון: 1428}}
{{ח:ת}} לענין סעיפים 407א עד 407יג:
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”בעל רכב“ – לרבות מי שמחזיק בו כדין.
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”החוק“ – החוק הפלילי מס׳ 16 לשנת 1960.
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”הפורץ“ ו”מתפרץ“ –
{{ח:תתת|(1)}} השובר חלק חיצוני או פנימי של רכב, או פותח – במפתח, במשיכה, בדחיפה, בהרמה או בכל דרך אחרת דלת, חלון או כל דבר שנועד לסגור או לכסות פתח ברכב, נקרא פורץ.
{{ח:תתת|(2)}} המכניס לרכב חלק מגופו או מהכלי שבו הוא משתמש, נקרא נכנס.
{{ח:תתת|(3)}} הפורץ ונכנס או פורץ ויוצא, נקרא מתפרץ.
{{ח:תתת|(4)}} הנכנס לרכב באיום, בתחבולה או בקנוניה עם אדם ברכב, רואים אותו כאילו פורץ ונכנס.
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”רכב“ – רכב הנע מכוח מכני מכל צורה שהיא או הנגרר על־ידי רכב וכן מכונה או מתקן הנעים או הנגררים כאמור, ולרבות אופנוע עם רכב צידי או גרור או בלעדיהם, תלת־אופנוע וכן אופניים או תלת־אופן, אם יש להם מנוע עזר.
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”זיוף“ – אחת מאלה:
{{ח:תתת|(1)}} עשית מסמך הנחזה להיות את אשר איננו, והוא עשוי להטעות.
{{ח:תתת|(2)}} שינוי מסמך, לרבות הוספת פרט או השמטת פרט, בכוונה לרמות, או ללא סמכות כדין ובאופן הנחזה כאילו נעשה השינוי במסמך כדין.
{{ח:תתת|(3)}} חתימת מסמך בשם פלוני ללא כל סמכות כדין, או בשם מדומה, באופן העשוי להיחזות כאילו נחתם המסמך בידי פלוני.
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מסמך“ – תעודה בכתב, וכל אמצעי אחר, בין בכתב ובין בצורה אחרת, העשוי לשמש ראיה.

{{ח:סעיף|407ב|גניבת רכב|תיקון: 1428}}
{{ח:תת|(א)}} הגונב רכב, דינו מאסר שבע שנים.
{{ח:תת|(ב)}} הנוטל רכב ללא רשות מבעליו, והוא מעבירו למקום אחר או לאדם אחר בנסיבות המצביעות על כוונה שלא להחזירו לבעליו, אף אם עשה על אחד מאלה על ידי אחר, דינו כדין גונב רכב.

{{ח:סעיף|407ג|שימוש ברכב ללא רשות|תיקון: 1428}}
{{ח:ת}} הנוהג, משתמש או מעביר ממקום למקום, רכב ללא רשות מבעליו, ונוטש אותו במקום ממנו נלקח או בסמוך אליו, דינו – מאסר שלוש שנים; עושה כן ונוטש את הרכב בכל מקום אחר, דינו – מאסר חמש שנים.

{{ח:סעיף|407ד|גניבה מרכב או פירוק רכב|תיקון: 1428}}
{{ח:תת|(א)}} הגונב דבר מתוך רכב, דינו – מאסר שלוש שנים.
{{ח:תת|(ב)}} המפרק חלק מרכב ללא רשות מבעליו, בין אם החלק מחובר לרכב דרך קבע בין אם לאו, דינו – מאסר חמש שנים.
{{ח:תת|(ג)}} העושה כאמור בסעיף קטן (ב) ביודעו שרכב גנוב – דינו מאסר שבע שנים.

{{ח:סעיף|407ה|חבלה במזיד|תיקון: 1428}}
{{ח:ת}} ההורס או פוגע במזיד ברכב או בחלק ממנו, דינו – מאסר חמש שנים.

{{ח:סעיף|407ו|פריצה לרכב|תיקון: 1428}}
{{ח:ת}} הפורץ רכב או המתפרץ לרכב, דינו – מאסר שלוש שנים; עשה כן בכוונה לבצע גניבה או פשע, דינו – מאסר שבע שנים.

{{ח:סעיף|407ז|החזקת מכשירי פריצה|תיקון: 1428}}
{{ח:ת}} מי שנמצא ברשותו מכשיר המשמש לשם פריצה לרכב ואין לו הסבר סביר לכך, דינו – מאסר שלוש שנים.

{{ח:סעיף|407ח|גניבה או זיוף של מסמך|תיקון: 1428}}
{{ח:תת|(1)}} המסמך קשור לבעלות, לחזקה או לשימוש ברכב; או
{{ח:תת|(2)}} המעשה נעשה כדי לבצע או להקל על ביצוע עבירה לפי {{ח:פנימי|סעיף 407א|סעיפים 407א עד 407יג}},
{{ח:ת}} דינו – מאסר חמש שנים.

{{ח:סעיף|407ט|שינוי זהות של רכב או של חלק של רכב|תיקון: 1428}}
{{ח:ת}} המזייף או מטשטש סימני זיהוי של רכב, או של חלק של רכב, או העושה מעשה המקשה על זיהוים, דינו – מאסר שבע שנים.

{{ח:סעיף|407י|קבלת רכב או חלק גנובים|תיקון: 1428}}
{{ח:ת}} המקבל בעצמו או על ידי אחר רכב או חלק של רכב ביודעו שהרכב או החלק הושגו בעבירה לפי {{ח:פנימי|סעיף 407א|סעיפים 407א עד 407יג}}, או הנוטל עליו, בעצמו, על ידי אחר, או ביחד עם אחר, את השליטה ברכב או בחלק כאמור, דינו – מאסר שבע שנים.

{{ח:סעיף|407יא|מסחר ברכב או בחלק גנובים|תיקון: 1428}}
{{ח:ת}} העוסק ביודעין במכירה, בקניה, בפירוק או בהרכבה של רכב גנוב, או של חלק גנוב של רכב, דינו – מאסר עשר שנים.

{{ח:סעיף|407יב|פסילה מהחזקת רשיון|תיקון: 1428, 1805}}
{{ח:ת}} הורשע אדם בעבירה לפי {{ח:פנימי|סעיף 407א|סימן זה {{ח:הערה|[צ״ל: לפי סעיפים 407א עד 407יא]}}}}, רשאי בית המשפט, בנוסף על כל עונש אחר, ובנוסף לסמכותו לפי {{ח:חיצוני|צו בדבר תעבורה (יהודה ושומרון)#סעיף 65|סעיף 65 לצו בדבר תעבורה [נוסח משולב] (יהודה ושומרון) (מס׳ 1805), התשע״ט–2018}}, לפסול אותו מהחזיק ברשיון נהיגה או ברשיון רכב לתקופה שיקבע.

{{ח:סעיף|407יג|שמירת דינים|תיקון: 1428}}
{{ח:ת}} הוראות {{ח:פנימי|סעיף 407א|סעיף 407א עד 407יג}} באות להוסיף על כל דין ותחיקת ביטחון ולא לגרוע מהן.

{{ח:סעיף|408|סעיף 408}}
{{ח:ת}} הגונב סוס או בהמה המיועדת להעברת מסעות או לגרירה או לרכיבה וכן כל בהמה אחרת, גדולה או קטנה, ממקומות בלתי שמורים, שבהם נעזבו מתוך צורך – דינו מאסר משנה עד שלש שנים.

{{ח:סעיף|409|סעיף 409}}
{{ח:ת}} הגונב מכונית וציוד חקלאי או דברים שהוכנו למכירה כגון: עצים, עצי הסקה, אבנים חצובים במחצבות, דגים בבריכות, דבורים בכוורות, עלוקות במקוואות מים, או ציפורים בקנים יהיה צפוי למאסר עד לשנה.

{{ח:סעיף|409א||תיקון: 954, 1431}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|410|סעיף 410}}
{{ח:תת|(1)}} הגונב גידולים קצורים או קטופים וכן שאר תוצרת חקלאית, אשר אפשר להשיג ממנה רווח, או הגונב מערימות דגן, – דינו מאסר עד שנה אחת.
{{ח:תת|(2)}} אם השתתף בגניבה יותר מאיש אחד, הגניבה בוצעה בשעות הלילה, והשתמשו להעברת הגניבה בבהמות או בעגלות וכו׳, – ייענש העבריין במאסר מששה חדשים עד שנתיים.
{{ח:תת|(3)}} אם הגידולים ושאר תוצרת חקלאית אשר אפשר להפיק מהם רווח, לא היו קצורים או קטופים ונגנבו מהשדה תוך שמוש בסל, בשק וכדומה, – או שהועברו על־ידי בהמות או עגלות וכדומה, – או שנגנבו בלילה על ידי מספר אנשים, – ייענש העבריין במאסר עד ששה חודשים.

{{ח:סעיף|411|סעיף 411}}
{{ח:ת}} המנסה לעבור עבירה מהעבירות המפורטות {{ח:פנימי|חלק 2.11 פרק 1 סימן 1|בחלק זה}}, ייענש כלהלן:

{{ח:סעיף|412|סעיף 412|תיקון: 771}}
{{ח:תת|(1)}} הקונה רכוש גנוב או המוכר רכוש גנוב או המתווך או ששימש אמצעי במכירתו או בקניתו והוא יודע שהרכוש גנוב, דינו מאסר עד שנתיים.
{{ח:תת|(2)}} היה הרכוש הגנוב בעלי חיים המפורטים {{ח:פנימי|סעיף 408|בסעיף (408)}}, – דינו מאסר שלא יפחת משנתיים.
{{ח:תת|(3)}} בוצעה הגניבה על ידי פשע והעבריין ידע על כך, דינו מאסר שלא יפחת משנתיים.
{{ח:תת|(4)}} כל מי שבחזקתו נמצאו דברים החשודים באופן סביר להיות גנובים, יואשם בעוון ויהיה צפוי למאסר עד ששה חודשים, מלבד אם הוכח לשביעות רצונו של בית המשפט שהוא רכש את החזקה בדברים אלה כדין.

{{ח:סעיף|413|סעיף 413}}
{{ח:תת|(1)}} ישוחרר מהעונש כל אדם שביצע עבירה על ידי הסתרת דברים גנובים או הסתרת האנשים שהשתתפו בגניבה שצוינו {{ח:פנימי|סעיף 83|בסעיפים (83}} {{ח:פנימי|סעיף 84|ו־84)}} והודיע לשלטונות על משתתפים אלה לפני כל הליכים או אפשר את מאסרם לאחר התחלת ההליכים נגד אלה שיודעים את מקום מחבואם.
{{ח:תת|(2)}} הוראות סעיף זה אינן חלות על עבריינים בפעם השניה.

{{ח:קטע4|חלק 2.11 פרק 1 סימן 2|(2) גזילה וסחיטה}}

{{ח:סעיף|414|סעיף 414}}
{{ח:ת}} ייגזר עונש מאסר לא פחות משלושה חודשים ובקנס שאינו פחות מעשרה דינרים על אדם שהשיג באמצעות איומים או על־ידי שימוש במעשי אלימות כל טובת הנאה בלתי חוקית לעצמו או לזולתו על־ידי:–
{{ח:תת|(1)}} סחיטת חתימה או קבלת כל שטר הכולל התחייבות, שיחרור מחוב, שטר חליפין, שינויו או השמדתו.
{{ח:תת|(2)}} עריכת שטר או קבלת טביעה, חתימה, חותם או סימן אחר עליו על מנת לפרוע אותו או לשנותו או להשתמש בו כשטר בעל ערך, ויוטלו עבודות פרך לתקופה זמנית באם המבצע נשא נשק שאיים בו על קרבן העבירה.

{{ח:סעיף|415|סעיף 415}}
{{ח:ת}} המאיים על אדם בגילוי דברים העלולים לפגום במעמד ובכבוד אותו אדם או במעמד ובכבוד אחד הקרובים של אותו אדם במטרה להשיג טובת הנאה בלתי חוקית לעצמו או לזולתו יהיה צפוי למאסר משבוע עד לשנתיים ובקנס מחמישה דינרים עד לחמישים דינרים.

{{ח:קטע4|חלק 2.11 פרק 1 סימן 3|(3) השימוש בחפצים של הזולת ללא זכות}}

{{ח:סעיף|416|סעיף 416}}
{{ח:ת}} כל המשתמש בלי זכות בדבר השייך לאחר באופן המסב לו נזק מבלי שהתכוון לגנוב את הדבר הזה יהיה צפוי למאסר עד לשישה חודשים, ובקנס עד לעשרים דינרים או באחד העונשים האלה.

{{ח:קטע3|חלק 2.11 פרק 2|הפרק השני {{ש}} הרמאות ושאר סוגי ההונאות}}
{{ח:קטע4|חלק 2.11 פרק 2 סימן 1|(1) הרמאות}}

{{ח:סעיף|417|סעיף 417}}
{{ח:ת}} המניע אדם למסור לו רכוש דניידי או דלא ניידי, או מסמך המכיל התחייבות או ויתור על חוב והוא שם ידו עליהם במרמה:–
{{ח:תת|(1)}} בהשתמשו בטענה העשויה להביא את הנפגע להאמין בקיום תוכנית או מאורע או דבר אחר שלא קיימים למעשה, או להאמין בהשגת רווח דמיוני או בתשלום סכום כסף אשר קיבל במרמה או בקיום חשבון, שהוא מזוייף – או,
{{ח:תת|(2)}} בהשתמשו בנכסי דניידי או דלא ניידי בידיעה שאין לו זכות להשתמש בהם – או,
{{ח:תת|(3)}} בייחסו לעצמו שם או תואר כוזבים,
{{ח:ת}} דינו מאסר משלושה חודשים עד שלוש שנים וקנס מחמישה דינר{{ח:הערה|ים}} עד חמישים דינר{{ח:הערה|ים}}.

{{ח:סעיף|418|סעיף 418}}
{{ח:ת}} כל המנצל במרמה את מצוקתו של אדם, שהינו פחות מבן 18 שנה, או שהוא בלתי שפוי בדעתו, או מנצל את חולשתו או יצרו – ובאופן הגורם לו נזק – לוקח ממנו מסמך המוכיח הלוואה, או השאלת חפצים, או ויתור על מסמך מסחרי או אחר, או על התחייבות או ויתור על חוב, – דינו מאסר מחודשיים עד שנתיים וקנס מדינר עד עשרים דינר{{ח:הערה|ים}}.

{{ח:סעיף|419|סעיף 419}}
{{ח:תת|(1)}} המעניק או מפנה או ממשכן את רכושו בכוונה לרמות את נושיו, או –
{{ח:תת|(2)}} מוכר או מעביר כל חלק מרכושו, לאחר שניתן פסק דין המחייבו בתשלום כספים, ולפני ההוצאה לפועל או תוך חודשיים לפני מתן פסק הדין, – בכוונה לרמות את נושיו –
{{ח:ת}} דינו מאסר עד שנה.

{{ח:סעיף|420|סעיף 420}}
{{ח:ת}} בעל רכוש או עורך דינו או סוכנו, המוכרים או ממשכנים את הרכוש:–
{{ח:תת|(1)}} בהעלימם מהקונה או ממקבל המשכון מסמך המוכיח בעלות המכר או המשכון או כל זכות אחרת או משכון אחר הקשור באותו הרכוש,
{{ח:תת|(2)}} בזייפם תעודת עליה מתבססת או עשויה להתבסס הוכחת הבעלות על הרכוש,
{{ח:ת}} דינם מאסר עד שנה

{{ח:סעיף|421|הוצאת שיק ללא כיסוי|תיקון: 890}}
{{ח:תת|(א)}} המוציא שיק שמשך והוא יודע שאין חובה על הבנקאי לפרוע את השיק מן התאריך הנקוב בו עד 30 לאחריו, או אין לו יסוד סביר להניח שיש חובה כאמור על הבנקאי והשיק הוצג לפרעון תוך התקופה האמורה וחולל, דינו – מאסר שנה או קנס עד 10,000 שקלים או פי ארבעה מהסכום הנקוב בשיק, לפי הסכום הגדול יותר.
{{ח:תת|(ב)}} בשיק שלא נקוב בו תאריך יראו לענין סעיף זה כאילו נקוב בו יום ההוצאה.
{{ח:תת|(ג)}} הוצג שיק לפרעון תוך התקופה האמורה בסעיף קטן (א) וחולל, והמוציא לא פרעו תוך עשרה ימים מיום שדרש זאת האוחז ממנו, חזקה שהוציא את השיק בידיעה או באין לו יסוד סביר להניח כאמור בסעיף קטן (א) ועליו הראיה לסתור.

{{ח:קטע3|חלק 2.11 פרק 3|הפרק השלישי {{ש}} המעילה באמון והמעילות}}

{{ח:סעיף|422|סעיף 422}}
{{ח:ת}} מי שהופקד בידו – כנאמן או כסוכן – רכוש, כספים, חפצים או מסמכים הכוללים התחייבות או ויתור על חוב, השייכים לאחר, לשם הצגתם והחזרתם או לשם שימוש בהם בצורה שנקבעה או לשם שמירתם או לעבודה בהם – בשכר או ללא שכר – והוא העלימם או החליפם או נהג בהם מנהג בעלים או השתמש בהם בנגוד למה שנקבע, או סרב למוסרם למי שהיה חייב למוסרם – דינו מאסר מחודשיים עד שנתיים וקנס מעשרה דינר{{ח:הערה|ים}} עד מאה דינר{{ח:הערה|ים}}.

{{ח:סעיף|423|סעיף 423}}
{{ח:תת|(1)}} שמש העבריין אשר ביצע את העבירות כנ״ל כמשרת, כשוליה, כפקיד או עובד – והנזק שנגרם עקב המעשה פוגע במעבידו – דינו מאסר שלא יפחת משנה אחת.
{{ח:תת|(2)}} העונש לא יפחת משלשה חדשים אם העבריין, אשר ביצע את המעשים דלעיל, היה:–
{{ח:תתת|(א)}} מנהל מוסד צדקה או אחראי לפעילות מוסד כזה;
{{ח:תתת|(ב)}} אפוטרופוס על קטינים ויתומים;
{{ח:תתת|(ג)}} מוציא לפועל של צוואה או הסכם נשואין;
{{ח:תתת|(ד)}} עורך־דין או נוטריון;
{{ח:תתת|(ה)}} ממונה מטעם השלטונות לנהל או לשמור על רכוש השייך למדינה או לבודדים.

{{ח:סעיף|424|סעיף 424}}
{{ח:ת}} כל הנוהג מנהג בעלים ברכוש דניידי שהגיע לרשותו עקב טעותו של בעל הרכוש, ביודעו שהרכוש הושג בצורה זו והעלימו או סרב להחזירו, – דינו מאסר עד ששה חדשים או קנס עד חמישים דינרים.

{{ח:קטע3||הוראות כלליות {{ח:פנימי|חלק 2.11 פרק 1|לשלושת הפרקים הקודמים}}}}

{{ח:סעיף|425|סעיף 425}}
{{ח:תת|(1)}} ישוחררו מהעונשים מבצעי העבירות שצוינו {{ח:פנימי|חלק 2.11 פרק 1|בשלושת הפרקים הקודמים}} באם הוסבו נזקים לקרבן העבירה על ידי הורים שלו או כשהקירבה בין העבריין לבין הנפגע היא של בעל ואשה שלא נפרדו כחוק.
{{ח:תת|(2)}} אם חזר העבריין על מעשהו תוך תקופה של שלוש שנים הוא יהיה צפוי – על־פי תלונת הניזוק – לעונש שצוין כחוק פחות שני שלישים.

{{ח:סעיף|426|סעיף 426}}
{{ח:תת|(1)}} העוונות שצוינו {{ח:פנימי|סעיף 415|בסעיפים (415}}, {{ח:פנימי|סעיף 416|416}}, {{ח:פנימי|סעיף 422|422}}, {{ח:פנימי|סעיף 424|424}} {{ח:פנימי|סעיף 425|ו־425)}} לא ינקטו את ההליכים המשפטיים אלא על־פי תלונת הניזוק פרט למקרה של אלמוניות הניזוק.
{{ח:תת|(2)}} השימוש לרעה בנאמנות, והצפוי לעונש בהתאם {{ח:פנימי|סעיף 422|לסעיף (422)}} מחייב מאליו נקיטת הליכים אם נלווה אליו אחד המקרים המחמירים שצוינו {{ח:פנימי|סעיף 423|בסעיף (423)}}.

{{ח:סעיף|427|סעיף 427}}
{{ח:תת|(1)}} תופחת מחצית העונש באם העוונות שצוינו בסעיפים המרכיבים את {{ח:פנימי|חלק 2.11 פרק 1|הפרק הראשון}}, {{ח:פנימי|חלק 2.11 פרק 2|השני}} {{ח:פנימי|חלק 2.11 פרק 3|והשלישי}} הסבו נזק או הביאו למבצע תועלת בלתי חשובה ובאם הנזק הוסר כולו לפני פתיחת תביעה בבית המשפט.
{{ח:תת|(2)}} ואם הוחזר ערך הנזק או הוסר בזמן ההליכים המשפטיים ולפני הוצאת איזה פסק דין – ואפילו לא סופי – יופחת רבע העונש.

{{ח:קטע3|חלק 2.11 פרק 4|פרק רביעי {{ש}} רמאות במשא ומתן}}
{{ח:קטע4|חלק 2.11 פרק 4 סימן 1|(1) משקולות ומידות בלתי חוקיים או מזויפים ורמיה בכמות הסחורה}}

{{ח:סעיף|428|סעיף 428}}
{{ח:ת}} המשתמש או המחזיק במחסנו, חנותו או בדוכני המכירה או במקומות אחרים המיועדים למסחר, משקולות או מידות או כלים אחרים המשמשים לשקילה ולמדידה והשונים מהמשקולות והמידות שנקבעו על־פי החוק או שאינם טבועים בחותם המיוחד לכך צפוי לעונש מאסר עד לשבוע ובקנס עד לחמישה דינרים או באחד העונשים האלה.

{{ח:סעיף|429|סעיף 429}}
{{ח:ת}} המחזיק באחד המקומות הנזכרים לעיל משקלות או מידות או כלים המשמשים לשקילה או למדידה מזויפים או בלתי מדויקים צפוי לעונש מאסר לתקופה שלא תעלה על שלושה חודשים או בקנס עד לעשרה דינרים.

{{ח:סעיף|430|סעיף 430}}
{{ח:ת}} המוסר ביודעין סחורה לקויה בחסר על־ידי שימוש במשקלות או מידות או כלים לשקילה או למדידה, מזויפים או בלתי מדויקים, צפוי לעונש מאסר משלושה חודשים עד לשנתיים ובקנס מעשרה דינרים עד לחמישים דינרים.

{{ח:סעיף|431|סעיף 431}}
{{ח:ת}} המרמה אחר בין בכמות הסחורה הנמסרת ובין במהותה באם מהות זו היתה המניע שגרם לעיסקה, יהיה צפוי לעונש מאסר משלושה חודשים עד לשנה ובקנס מעשרה דינרים עד לחמישים דינרים או באחד העונשים האלה.

{{ח:סעיף|432|סעיף 432}}
{{ח:ת}} כל המשקלות, המידות, וכלי השקילה והמדידה המזויפים או השונים מהמשקלות והמידות שנקבעו בחוק יוחרמו בהתאם להוראות {{ח:פנימי|סעיף 31|סעיף (31)}}.

{{ח:קטע4|חלק 2.11 פרק 4 סימן 2|(2) רמיה בסוג הסחורה}}

{{ח:סעיף|433|סעיף 433}}
{{ח:ת}} המרמה בתור צד לחוזה בטיב הסחורה או בתכונותיה, ביסודותיה או בהרכב הפרטים התועלתיים שבה או בסוגה או במקורה במידה וקביעת הסוג והמקור הם על־פי הסכם או על־פי הנוהג הגורם העיקרי למכירה, יהיה צפוי למאסר מחודש עד לשנה ובקנס מחמשה דינרים עד לחמישים דינרים או באחד מהעונשים האלה.

{{ח:קטע4|חלק 2.11 פרק 4 סימן 3|(3) עיכוב חופש המכירות בפומבי}}

{{ח:סעיף|434|סעיף 434}}
{{ח:ת}} המשבית או המעכב את חופש הפומביות במה שקשור במכירה, קנייה, השכרה או חוזים והתחייבויות על־ידי איומים, מעשי אלימות, שקרים, או הרחקת ציבור המציעים או הקבלנים תמורת כסף, מענקים או הבטחות או באיזה אמצעי אחר, צפוי לעונש מאסר לתקופה מחודש אחד עד לשישה חודשים ובקנס מעשרה דינרים עד לחמישים דינרים.

{{ח:קטע4|חלק 2.11 פרק 4 סימן 4|(4) ספיקולציות בלתי חוקיות}}

{{ח:סעיף|435|סעיף 435}}
{{ח:ת}} ייגזר עונש מאסר לתקופה שלא תעלה על שנה ובקנס שלא יעלה על מאה דינרים על כל אדם המעלה או המוריד במעשי מרמה את מחירי הסחורות או את מחירי ניירות הערך, המסחריים – ציבוריים או פרטיים – הנסחרים בבורסה וביחוד:–
{{ח:תת|(1)}} על־ידי פירסום פרטים בדויים או ידיעות כוזבות, או –
{{ח:תת|(2)}} על־ידי הגשת הצעות מכירה או קנייה בכוונה לזעזע את המחירים, או –
{{ח:תת|(3)}} על־ידי כל מעשה העלול להרוס את יסודות ההיצע והביקוש בשוק.

{{ח:סעיף|436|סעיף 436}}
{{ח:ת}} יוכפל העונש באם היתה עליה או ירידה במחירי הדגנים, הקמח, הדלק, הסוכר, השמן, הבשר, המקנה וכו׳ ממצרכי המזון.

{{ח:קטע4||הוראות כלליות}}

{{ח:סעיף|437|סעיף 437}}
{{ח:ת}} יוטל העונש במידה והוחל בביצוע העבירות שצוינו {{ח:פנימי|סעיף 430|בסעיף (430)}} ובסעיפים שצוינו {{ח:פנימי|חלק 2.11 פרק 4|בפרק הרביעי}}.

{{ח:קטע3|חלק 2.11 פרק 5|פרק חמישי}}
{{ח:קטע4|חלק 2.11 פרק 5 סימן 1|(1) פשיטת רגל במירמה בכוונה להסב נזק לנושים}}

{{ח:סעיף|433|סעיף 438}}
{{ח:תת|(1)}} פושטי רגל במירמה באופן שפורט בהוראות המיוחדות לפשיטת רגל, ושותפיהם בעבירה בהתאם להוראות האמורות, צפויים לעבודות פרך זמנית.
{{ח:תת|(2)}} מי שהוכרז עליו כפושט רגל באשמתו, יהיה צפוי לעונש מאסר לתקופה שלא תעלה על שנתיים.

{{ח:סעיף|439|סעיף 439}}
{{ח:ת}} בעת פשיטת רגל של חברה מסחרית, יהיו צפויים לעונש שצוין {{ח:פנימי|סעיף 438|בסעיף קטן (1) של הסעיף (438)}}, פרט לשותפים (בקולקטיב) והחברים בחברות ציבוריות שיש להן מניות, כל אחד מ:–
{{ח:תת|(א)}} החברים הפעילים שהיו רגילים להתערב בעסקי החברה.
{{ח:תת|(ב)}} מנהלי החברה הציבורית בעלת מניות ובאחריות מוגבלת.
{{ח:תת|(ג)}} המנהלים וחברי מועצת ההנהלה והסוכנים המורשים וחברי ועדת הביקורת והחשבונאים המוסמכים ופקידי החברות הנזכרות ובעלי המניות.
{{ח:ת}} באם ביצעו בעצמם כל מעשה של פשיטת רגל במירמה, או הקלו או אפשרו את בצועו בזדון, או פרסמו דו״חות או מאזנים בלתי נכונים או חילקו דיוידנדים מדומים.

{{ח:סעיף|440|סעיף 440}}
{{ח:ת}} חברה מסחרית שפשטה את הרגל, ייגזר עונש של ”פשיטת רגל ברשלנות“ על כל אדם מאלה שנזכרו לעיל ושניהלו או עבדו באותה חברה וביצעו אחת העבירות שצוינו {{ח:פנימי|סעיף 438|בסעיף קטן (2) מסעיף (438)}}.

{{ח:קטע4|חלק 2.11 פרק 5 סימן 2|(2) מירמה בכדי להסב נזק לנושים}}

{{ח:סעיף|441|סעיף 441}}
{{ח:ת}} כל חייב, במטרה לאבד את זכויות הנושים או למנוע הוצאה לפועל על נכסיו הקבועים, המפחית את נכסיו בכל אופן שהוא ביחוד על־ידי חתימה על שטרות מדומים או על־ידי הצהרת שקר על מציאת אקטיב או בטולו כולו או מקצתו, או על־ידי הסתרת נכסיו, הברחתם, מכירתם, השחתתם, פגימתם, כולם או מקצתם, יהיה צפוי לעונש מאסר לתקופה מחודש אחד עד לששה חודשים ובקנס מחמישה דינרים עד לחמישים דינרים.

{{ח:סעיף|442|סעיף 442}}
{{ח:ת}} אם בוצעה העבירה בשם החברה או מטעמה, יינקטו נגד החברה צעדי זהירות, וכל האנשים האחראים בחברה ושהשתתפו במעשה או הקלו או אפשרו את ביצועו, בזדון, יהיו צפויים לעונשים שצוינו {{ח:פנימי|סעיף 441|בסעיף הקודם}}.

{{ח:קטע3|חלק 2.11 פרק 6|פרק שישי {{ש}} נזקים הפוגעים בנכסי הממלכה ובנכסי הפרט}}
{{ח:קטע4|חלק 2.11 פרק 6 סימן 1|(1) חרב והרס}}

{{ח:סעיף|443|סעיף 443}}
{{ח:ת}} המחריב או ההורס בזדון בנינים ומצבות זכרון ופסלים וכו׳ מהמתקנים שנועדו לטובת הציבור או לקישוט כללי או איזה חפץ נייד שיש לו ערך היסטורי, יהיה צפוי לעונש מאסר משלושה חודשים עד לשלוש שנים ובקנס מחמישה דינרים עד לחמישים דינרים.

{{ח:סעיף|444|סעיף 444}}
{{ח:תת|(1)}} ההורס בזדון את בנין הזולת, כולו או מקצתו, יהיה צפוי לעונש מאסר משלושה חודשים עד לשנתיים ובקנס מחמישה דינרים עד לעשרים וחמישה דינרים.
{{ח:תת|(2)}} אם ההרס בוצע – ולו חלקית – לגבי בקתות, קירות בלתי מטויחים, או קירות שנבנו מאבני דבש ללא טיט, יגזר עונש מאסר עד לשישה חודשים או בקנס עד לעשרים דינרים.

{{ח:סעיף|445|סעיף 445}}
{{ח:תת|(1)}} המסב נזק, מרצון, לנכסי דנידי של אחרים, יהיה צפוי על סמך תביעת הניזוק לעונש מאסר שלא יעלה על שנה או בקנס שלא יעלה על חמישים דינרים או בשני העונשים יחד.
{{ח:תת|(2)}} ויתור הפרט מבטל את זכות התביעה הכללית.

{{ח:קטע4|חלק 2.11 פרק 6 סימן 2|(2) השגת גבול וגזילת רכוש}}

{{ח:סעיף|446|סעיף 446}}
{{ח:ת}} הסותם, ולו באופן חלקי, בור או הורס חומה מאיזה חומר שהוא או הקורע או עוקר גדר בין אם הוא ירוק ובין אם הוא יבש, או הורס, מחריב, או מעביר איזה ציון גבול שבין הנכסים השונים יהיה צפוי לעונש מאסר לתקופה שלא תעלה על שישה חודשים או בקנס שלא יעלה על עשרים דינרים.

{{ח:סעיף|447|סעיף 447}}
{{ח:ת}} אם בוצעה העבירה הנזכרת לעיל בכדי להקל על גזילת קרקע או גזילתה על־ידי איומים או מעשי אלימות נגד אנשים, ייענש העבריין במאסר לתקופה מחודש עד לשנה, ובקנס מחמישה דינרים עד לעשרים וחמישה דינרים.

{{ח:סעיף|448|סעיף 448}}
{{ח:תת|(1)}} מי שאינו נושא שטר רשמי של זכות בעלות או זכות החזקה ותפס חלקה על נכס או חלק מנכס השייך לאחר מבלי הסכמתו, יהיה צפוי לעונש מאסר עד לשישה חודשים.
{{ח:תת|(2)}} ובאם העבירה היתה מלוה באיום או במעשה אלימות יהיה העונש מאסר מחודש עד לשנה, ובאם העבירה בוצעה על־ידי קבוצת אנשים שביניהם שניים לפחות מזוינים, יהיה העונש מאסר משלושה חודשים עד לשלוש שנים.
{{ח:תת|(3)}} העונש יוטל כשהוחל במעשה העבירה שנזכרה בסעיף קטן (2).

{{ח:קטע4|חלק 2.11 פרק 6 סימן 3|(3) פגיעה ביבולים, בבעלי חיים ובכלים חקלאיים}}

{{ח:סעיף|449|סעיף 449}}
{{ח:תת|(1)}} העוקר או משחית יבולים קיימים, עצים, או שיחים, שניטעו או גדלו באופן טבעי, או נטיעות אחרות שאינן נותנות פרי, או המעלה בעלי חיים עליהם בכוונה להשחיתם, יהיה צפוי לעונש מאסר משבוע אחד עד לשלושה חודשים או בקנס מחמישה דינרים עד לעשרים וחמישה דינרים או בשני העונשים יחד.
{{ח:תת|(2)}} ואם המבצע עקר או השחית הרכבות או עצים הנותנים פרי או נצריהם, או איזה עץ שיש לו ערך חקלאי, מסחרי או תעשייתי, יהיה צפוי למאסר מחודש עד לשנתיים ובקנס על כל הרכבה או עץ או נצר דינר אחד.

{{ח:סעיף|450|סעיף 450}}
{{ח:ת}} המעלה או רועה מקנה ושאר בעלי חיים על אדמה מגודרת או נטועה עצים או זרועה או שיש יבולים ושאינה שייכת לו, או כתוצאה מרשלנותו והזנחתו גרם שבעלי חיים אלה ייכנסו לאותם המקומות, יהיה צפוי לעונש מאסר משבוע אחד עד לחודשיים או בקנס מחמישה דינרים עד לעשרים דינרים, ויחויב בעל המקנה בכל הנזק וההפסד, בתנאי שתהיה לו הזכות לדרוש את החזרת החיוב מהרועה.

{{ח:סעיף|451|סעיף 451}}
{{ח:ת}} באם הצטמצמה העבירה על גזימת ההרכבות או העצים או הנצרים יופחת מהעונש שצוין {{ח:פנימי|סעיף 450|בסעיף הקודם}} החצי.

{{ח:סעיף|452|סעיף 452}}
{{ח:תת|(1)}} ההורג בזדון וללא צורך בעל חיים המשמש לגרירה או לנשיאת משאות או לרכיבה, או ההורג איזה סוג שהוא מהמקנה השייך לאחר, ייגזר עליו עונש באופן הבא:–
{{ח:תתת|(א)}} אם העבירה בוצעה במקום המוחזק על־ידי בעל הבהמה או הנוהג בו באיזה אופן שהוא, ייאסר העבריין לתקופה שלא תעלה על שנתיים.
{{ח:תתת|(ב)}} ואם העבירה בוצעה במקום הנמצא באחזקת העבריין, ייאסר העבריין לתקופה שלא תעלה על שישה חודשים.
{{ח:תתת|(ג)}} ואם העבירה בוצעה במקום שאינו שני המקומות הנזכרים לעיל, ייאסר לתקופה שלא תעלה על שנה אחת.
{{ח:תתת|(ד)}} ואם העבירה בוצעה באמצעות רעל, יהיה העונש בכל מקרה מאסר מחודש עד לשנתיים.
{{ח:תת|(2)}} ההורג בזדון וללא צורך בעל חיים מאולף או ביתי ייענש במאסר עד לשלושה חודשים או בקנס שאינו עולה על חמישים דינרים.
{{ח:תת|(3)}} המכה או פוצע בזדון וללא צורך אחד מבעלי חיים שנזכרו בסעיף זה באופן המונע אותו מלעבוד או הגורם לו חבלה חמורה דינו מאסר עד חודש או בקנס שאינו עולה על עשרים דינרים.
{{ח:תת|(4)}} הגורם מוות לאחד מבעלי חיים שנזכרו לעיל על־ידי שיחרור אחד המטורפים או אחד מחיות הטרף או באיזה אופן שהוא, יהיה צפוי לעונש שצוין בסעיף קטן (3).

{{ח:סעיף|453|סעיף 453}}
{{ח:ת}} המשחית בזדון כלים חקלאיים או שבירתם או קילקולם, דינו מאסר לתקופה שלא תעלה על שנה או בקנס שאינו עולה על מאה דינרים.

{{ח:סעיף|454|סעיף 454}}
{{ח:ת}} כנופייה מזוינת שלא יפחת מספר אנשיה מחמישה אנשים ההורסת או משחיתה בפומבי רכוש, חפצים, יבול של אחרים על־ידי שימוש בכח ובמעשי אלימות דין אנשיה עבודות פרך זמנית.

{{ח:קטע3|חלק 2.11 פרק 7|פרק שביעי {{ש}} עבירות הקשורות בתקנות המים}}

{{ח:סעיף|455|סעיף 455}}
{{ח:ת}} ייגזר עונש מאסר לתקופה שלא תעלה על שנה ובקנס שלא יעלה על עשרים וחמישה דינרים או באחד משני העונשים האלה על אדם המבצע ללא רשות:–
{{ח:תת|(1)}} עבודות קדיחה לחיפוש אחרי מים הנמצאים מתחת לאדמה או מים מתפרצים או לשם עצירתם אלא אם היתה המטרה קדיחת בארות מים לא מתפרצים באדמה פרטית.
{{ח:תת|(2)}} בצוע חפירות במרחק מגדות מעברי המים או מתעלות ההשקייה, הביוב והניקוז שהוא פחות מעומק החפירות האלה ובכל מקרה פחות משלושה מטרים.
{{ח:תת|(3)}} עקירת אבנים, כריית חול או עפר, עקירת עצים, שיחים או עשבים מהגדות האלה או מהאגנים של מעברי המים – זמניים או קבועים, או מגדות האגמים, הביצות הברכות והפלגים.
{{ח:תת|(4)}} פגיעה באיזה אופן שהוא בגדות המעיינות ומעברי המים – זמניים או קבועים – והביצות, האגמים, הברכות והפלגים או בגדות תעלות ההשקייה או הביוב או המים וצינורות שנבנו בהרשאה לטובת הציבור.
{{ח:תת|(5)}} מניעת זרימת המים הציבוריים בצורה חופשית.
{{ח:תת|(6)}} בצוע איזה מעשה – קבוע או זמני – העלול להשפיע על זרימת כמויות המים הציבוריים.

{{ח:סעיף|456|סעיף 456}}
{{ח:ת}} ייגזר עונש מאסר לתקופה שלא תעלה על ששה חודשים ובקנס שלא יעלה על עשרים וחמישה דינרים על כל אדם המחריב, הופך, או הורס כל מבנה שהוקם על מנת לנצל את המים הציבוריים ושמירתם או שהוקם כהגנה מפני גיאות מים אלה ובפרט הגשרים, הסכרים, המעברים והתעלות המשמשים להשקייה, ניקוז או סילוק המים וצינורות המים הגלויים והנסתרים בין אם המים ניתנו על־פי זיכיון ובין אם לאו.

{{ח:סעיף|457|סעיף 457}}
{{ח:ת}} ייגזר עונש מאסר לתקופה שלא תעלה על שנה ובקנס שלא יעלה על עשרים דינרים {{ח:הערה|על}} כל אדם:–
{{ח:תת|(1)}} השופך או המשליך לתוך מים ציבוריים, בין שהוענקו על־פי זיכיון ובין אם לאו, נוזלים או חומרים המזיקים לבריאות או לשלוות הציבור או המונעים ממנו את ניצול המים האלה.
{{ח:תת|(2)}} המשליך זבל של בעלי חיים או שם ליכלוך באדמות הנמצאות בתחום שנקבע על־ידי הרשות לשם הגנה על מעיין המשמש לתועלת הציבור.
{{ח:תת|(3)}} עשה איזה מעשה העלול לזהם את המעיין או המים שמהם שותים הזולת.

{{ח:סעיף|458|סעיף 458}}
{{ח:ת}} המזהם בזדון מעיין או מים ששותים ממנו הזולת, יהיה צפוי לעונש מאסר משנה עד לשלוש שנים ובקנס שאינו עולה על חמישים דינרים.

{{ח:קטע2|חלק 2.12|שער שניים עשר {{ש}} עבירות קלות}}
{{ח:קטע3|חלק 2.12 פרק 1|פרק ראשון {{ש}} הגנה על הכבישים, המקומות הציבוריים ורכוש הפרט}}

{{ח:סעיף|459|סעיף 459}}
{{ח:ת}} ייגזר עונש מאסר עד לשבוע או בקנס עד לחמישה דינרים על כל אדם הגורם ל:–
{{ח:תת|(1)}} הריסת הכבישים והרחבות הציבוריים.
{{ח:תת|(2)}} חרישה, זריעה או נטיעה ללא הרשאה באדמה הנמצאת בתחום שבעים וחמישה סנטימטרים משפת הכביש הציבורי.
{{ח:תת|(3)}} עקירת או השחתת השלטים ולוחות המספרים והקילומטרים הנקבעים בהצטלבות הרחובות או על הבנינים או על אחד הצדדים.

{{ח:סעיף|460|סעיף 460}}
{{ח:ת}} יוטל קנס עד לחמישה דינרים על כל אדם:–
{{ח:תת|(1)}} המציף במים את הכביש הציבורי או את רכוש הזולת על־ידי העלאת רמת שפך המים הנמצאים בתחומו ממה שנקבע בתקנות או על־ידי עשייתו איזו טעות אחרת.
{{ח:תת|(2)}} חוסם ללא הצדקה או רשות את המעבר החופשי בכל דרך ציבורית בהניחו או בהשאירו שם איזה דבר המפריע לבטחון ולחופש המעבר או המעכב את חופש המעבר בחפרו שם חפירות.
{{ח:תת|(3)}} מזניח לקבוע אזהרות ביום ומנורות בלילה לפני כל חפירות וכו׳ מהעבודות שהורשה לו לקבוע ברחבות ובדרכים הציבוריות.
{{ח:תת|(4)}} מכבה כל מנורה או פנס המשמשים להארת רשות הרבים או עוקר, משחית, מסיר או מכבה מנורה שהועמדה כדי להראות על מציאותה של איזו חפירה החפורה ברחוב או על כל דבר אחר המונח ברחוב.
{{ח:תת|(5)}} מניח או משאיר ברשות הרבים זוהמה או אשפה או דבר אחר.
{{ח:תת|(6)}} משליך או מפיל בלי זהירות על אחד האנשים אשפה וכו׳ מהדברים המזיקים.
{{ח:תת|(7)}} מדביק כרוזים על מצבות זכרון, בנינים ציבוריים, בתי־עלמין ובנינים המשמשים לפולחן.
{{ח:ת}} הסרת והובלת הכרוזים או הדברים החוסמים את המעבר בדרכים הם על חשבון המבצע.

{{ח:סעיף|461|סעיף 461}}
{{ח:תת|(1)}} יוטל קנס עד לחמישה דינרים על כל אדם העושה במקומות מאוכלסים את אחד המעשים:–
{{ח:תתת|(א)}} מריץ בעלי חיים המשמשים לגרירה, להעמסה, ולרכיבה או מתירם.
{{ח:תתת|(ב)}} יורה בנשק חם או זורק חומרי פיצוץ ללא סיבה.
{{ח:תתת|(ג)}} זורק זיקוקין במקומות העלולים לסכן חיי האנשים או את הרכוש.
{{ח:תת|(2)}} כלי היריה והזיקוקין שייתפסו יוחרמו.
{{ח:תת|(3)}} במקרה שצוין בסעיף קטן {{ח:הערה|(1)}}(ב) אפשר לגזור עונש מאסר לתקופה עד שבוע על המבצע.

{{ח:סעיף|462|סעיף 462}}
{{ח:ת}} כל שהנהו בעל בית מלון, בית מרזח, וחדרים מרוהטים להשכרה, המזניח לנהל ספר תקין שבו יירשם לפי המספר הרץ את שם כל אדם לן או שוהה בלילה אצלו, מקצועו, מקום לידתו, תאריך הלינה ותאריך עזיבתו את המקום, ושאינו מראה ספר זה בעת כל דרישה על־ידי רשות מוסמכת דינו קנס עד לחמישה דינרים.

{{ח:סעיף|463|סעיף 463}}
{{ח:ת}} יוטל קנס עד לחמישה דינרים על האנשים שנזכרו {{ח:פנימי|סעיף 462|בסעיף הקודם}} ועל מנהלי תיאטרונים ובעלי קולנוע וכו׳ מהמקומות הציבוריים באם הזניחו את ניקיון מקומותיהם.

{{ח:סעיף|464|סעיף 464}}
{{ח:ת}} יוטל קנס עד לחמישה דינרים על כל אדם המתרשל לטפל, לתקן ולנקות את התנורים והארובות של המאפיות ובתי החרושת ואחרים מהמקומות שבהם משתמשים באש.

{{ח:סעיף|465|סעיף 465}}
{{ח:ת}} יוטל קנס עד לחמישה דינרים על כל אדם הנכנס ללא זכות כניסה או מעבר לשטח בלתי מגודר או נזרע או הוכן להיזרע.

{{ח:קטע3|חלק 2.12 פרק 2|פרק שני {{ש}} עבירות קלות נגד המוסר, השלווה והבטחון הציבוריים}}

{{ח:סעיף|466|סעיף 466}}
{{ח:ת}} המתרחץ בפני העוברים ושבים באופן הפוגע בצניעות, או המופיע במקום ציבורי או מורשה לציבור באופן כזה, דינו מאסר לתקופה שאינה עולה על שבוע ובקנס עד לחמישה דינרים.

{{ח:סעיף|467|סעיף 467}}
{{ח:ת}} יוטל קנס עד לחמישה דינרים על כל אדם:–
{{ח:תת|(1)}} מבלי הצדקה הקים רעש או שאון המפריע את מנוחת הציבור.
{{ח:תת|(2)}} זורק בזדון אבן וכדומה מהעצמים הקשים או אשפה על המכוניות, הבנינים, בתי הזולת, גדרותיהם, גינותיהם, וברכותיהם.
{{ח:תת|(3)}} התיר בעל חי מזיק או שחרר מטורף הנמצא תחת פיקוחו.
{{ח:תת|(4)}} דחף את כלבו כדי לתקוף את העוברים ושבים או לרדוף אחריהם או לא עיכב בעדו אפילו אם לא הסב נזק או פגיעה.

{{ח:סעיף|468|סעיף 468}}
{{ח:ת}} המדפיס או מוכר או מציע ציורים, תמונות או צילומים המציגים את הירדנים באור לא נכון או העלולים לפגוע בכבודם ויוקרתם, יהיה צפוי למאסר עד לשבוע ובקנס עד לחמישה דינרים ויוחרמו אותם הציורים, התמונות והצילומים.

{{ח:סעיף|469|סעיף 469}}
{{ח:ת}} המוכר סחורה או איזה חומר וביקש מחיר העולה על המחיר שנקבע על ידי הרשות, דינו מאסר עד לשבוע או בקנס עד לחמישה דינרים, אלא אם צוין בחוק על עונש חמור יותר.

{{ח:סעיף|470|סעיף 470}}
{{ח:ת}} המסרב לקבל את המטבע הירדני לפי הערך הנקוב בו, דינו מאסר עד לחודש אחד או בקנס עד לעשרה דינרים.

{{ח:סעיף|471|סעיף 471}}
{{ח:תת|(1)}} יוטל עונש בגין חטא על העוסק למטרת רווח בספיריטיזם או בהרדמה מגנטית או באצטגנינות או בקריאת כפות הידיים או בקריאת קלפים וכל דבר הקשור בתורת הנסתר ויוחרמו הבגדים, המטבעות, והחפצים שהשתמש בהם.
{{ח:תת|(2)}} החוזר על המעשה ייענש במאסר עד לשישה חודשים ובקנס עד לעשרים דינרים ואם העוסק היה נכרי אפשר להגלותו.

{{ח:קטע3|חלק 2.12 פרק 3|פרק שלישי {{ש}} יחס גס לבעלי החיים}}

{{ח:סעיף|472|סעיף 472}}
{{ח:ת}} ייגזר עונש מאסר עד לשבוע ובקנס עד לחמישה דינרים על כל אדם:–
{{ח:תת|(1)}} העוזב בעל־חי ביתי שבבעלותו ללא מזון או מזניח אותו הזנחה גמורה.
{{ח:תת|(2)}} המכה באכזריות, מעמיס למעלה מן המדה או מענה בעל־חי מאולף או ביתי.
{{ח:תת|(3)}} המעביד בעל־חי שמסיבת מחלתו, גילו, פציעתו או מומו אין הוא מסוגל לעבודה.

{{ח:קטע3|חלק 2.12 פרק 4|פרק רביעי {{ש}} הפרת ההוראות היוצאות מהשלטונות}}

{{ח:סעיף|473|סעיף 473}}
{{ח:תת|(1)}} ייגזר עונש מאסר עד לשבוע או בקנס עד לחמישה דינרים או בשני העונשים יחד, על כל אדם הנמנע מלבצע צו שיצא מבית משפט ממלכתי המצווה לעשות או לחדול מלעשות איזה מעשה; וייגזר אותו עונש על כל המונע בפועל הקמת בנינים שבנייתם הורשתה על־ידי הרשות המוסמכת
{{ח:תת|(2)}} יוטל קנס עד לחמישה דינרים על כל מי שהתרשל או סירב להישמע להוראות הרשות האדמיניסטרטיבית ביחס לתיקון או הריסת בנינים הנוטים להתמוטט.

{{ח:סעיף|474|סעיף 474}}
{{ח:ת}} יוטל עונש מאסר עד לחודש אחד ובקנס עד לחמישה דינרים על כל אדם בין אם הוא בעל מקצוע, אמן ובין אם לא, הנמנע ללא הצדקה מלהושיט עזרה או בצוע איזה מעשה או שירות בעת אירוע מקרה טביעה, שטפון, שריפה או איזה אסון אחר או בעת שוד בדרכים, מעשה ביזה, עבירה בפני עדים, קריאה להצלה או בעת הוצאה לפועל של צוי בית המשפט.

{{ח:קטע3||ביטולים}}

{{ח:סעיף|475|סעיף 475}}
{{ח:ת}} יבוטלו החוקים הבאים:–
{{ח:תת|(1)}} החוק הפלילי העותומני על כל ההוספות והתיקונים.
{{ח:תת|(2)}} חוק בתי הזנות שפורסם בעתון הרשמי מספר 165 מיום 1.9.1927.
{{ח:תת|(3)}} {{ח:חיצוני|חוק העונשין|החוק הפלילי מספר 74 לשנת 1936 שפורסם בעתון הרשמי הפלשתינאי מספר 652 מיום 12.12.1936}}.
{{ח:תת|(4)}} {{ח:חיצוני|https://fs.knesset.gov.il/0/law/0_lsr_561217.pdf|החוק הפלילי (תיקון) מספר 37 לשנת 1937 שפורסם בעתון הרשמי הפלשתינאי מספר 740 מיום 25.12.1939}}.
{{ח:תת|(5)}} {{ח:חיצוני|https://fs.knesset.gov.il/0/law/0_lsr_561532.pdf|החוק הפלילי (תיקון) מספר 59 לשנת 1939 שפורסם בעתון הרשמי הפלשתינאי מספר 973 מיום 28.12.1939}}.
{{ח:תת|(6)}} {{ח:חיצוני|https://fs.knesset.gov.il/0/law/0_lsr_562016.pdf|החוק הפלילי (תיקון) מספר 21 לשנת 1944 שפורסם בעתון הרשמי הפלשתינאי מספר 1344 מיום 29.6.1944}}.
{{ח:תת|(7)}} {{ח:חיצוני|https://fs.knesset.gov.il/0/law/0_lsr_562076.pdf|החוק הפלילי (תיקון) (מספר 2) מספר 41 לשנת 1944 שפורסם בעתון הרשמי הפלשתינאי מספר 1380 מיום 28.12.1944}}.
{{ח:תת|(8)}} {{ח:חיצוני|https://fs.knesset.gov.il/0/law/0_lsr_562175.pdf|החוק הפלילי (תיקון) מספר 30 לשנת 1945 שפורסם בעתון הרשמי הפלשתינאי מספר 1436 מיום 4.9.1945}}.
{{ח:תת|(9)}} {{ח:חיצוני|https://fs.knesset.gov.il/0/law/0_lsr_562390.pdf|החוק הפלילי (תיקון) מספר 57 לשנת 1946 שפורסם בעתון הרשמי הפלשתינאי מספר 1536 מיום 20.11.1946}}.
{{ח:תת|(10)}} {{ח:חיצוני|https://fs.knesset.gov.il/0/law/0_lsr_562437.pdf|החוק הפלילי (תיקון) מספר 1 לשנת 1947 שפורסם בעתון הרשמי הפלשתינאי מספר 1563 מיום 15.3.1947}}.
{{ח:תת|(11)}} {{ח:חיצוני|פקודת בזיון בית משפט|חוק בזיון בתי המשפט, השער העשרים ושלוש מקובץ החוקים הפלשתינאיים}}.
{{ח:תת|(12)}} חוק מספר 89 לשנת 1951 (תיקון, לתוקף החוק הפלילי מספר 85 לשנת 1951) שפורסם בעתון הרשמי מספר 1080 מיום 1.8.1951.
{{ח:תת|(13)}} חוק מספר 4 לשנת 1954 (תיקון לחוק הפלילי מספר 85 לשנת 1951) שפורסם בעתון הרשמי מספר 1169 מיום 1.2.1954.
{{ח:תת|(14)}} חוק מספר 31 לשנת 1958 (תיקון לחוק הפלילי מספר 85 לשנת 1951) שפורסם בעתון הרשמי מספר 1392 מיום 22.7.1958.
{{ח:תת|(15)}} כל חוק ירדני או פלשתינאי אחר שיצא לפני חקיקת חוק זה עד כמה שחוקים אלו סותרים את הוראות חוק זה.

{{ח:סעיף|476|סעיף 476}}
{{ח:ת}} ראש המיניסטרים ושר המשפטים אחראים לבצוע חוק זה.

{{ח:חתימות|10.4.1960}}
* '''עלי מסמר'''
* '''מוחמד עלי אל־געברי'''
* '''סעיד אל־מופתי'''
* '''אנואר אל נשאשיבי'''
שר המשפטים
* '''הזאע אל־מג׳אלי'''
ראש המיניסטרים
{{ח:סוגר}}
{{ח:סוף}}
[[קטגוריה:בוט חוקים]]