חוק השליחות

{{ח:התחלה}}
{{ח:כותרת|חוק השליחות, תשכ״ה–1965}}

{{ח:פתיח-התחלה}}
{{ח:מאגר|2000597}} {{ח:תיבה|ס״ח תשכ״ה, 220|חוק השליחות|https://fs.knesset.gov.il/5/law/5_lsr_209709.pdf}}.
{{ח:סוגר}}
{{ח:מפריד}}

{{ח:סעיף|1|השליחות ונושאה}}
{{ח:תת|(א)}} שליחות היא יפוי כוחו של שלוח לעשות בשמו או במקומו של שולח פעולה משפטית כלפי צד שלישי.
{{ח:תת|(ב)}} כל פעולה משפטית יכולה לשמש נושא לשליחות, חוץ מפעולה שלפי מהותה או על פי דין יש לבצעה אישית.

{{ח:סעיף|2|דין השליחות}}
{{ח:ת}} שלוחו של אדם כמותו, ופעולת השלוח, לרבות ידיעתו וכוונתו, מחייבת ומזכה, לפי הענין, את השולח.

{{ח:סעיף|3|הקניית השליחות וצורתה}}
{{ח:תת|(א)}} השליחות מוקנית בהרשאה, שבכתב או שבעל־פה, מאת השולח לשלוח, או בהודעה עליה מאת השולח לצד השלישי, או על ידי התנהגות השולח כלפי אחד מהם.
{{ח:תת|(ב)}} נדרש אדם להיזקק לפעולת שלוח, רשאי הוא שלא להכיר בשליחות כל עוד לא הוצגה לפניו הרשאה בכתב ולא נמסר לו העתק ממנה.

{{ח:סעיף|4|כשרות השלוח}}
{{ח:ת}} כל אדם כשר להיות שלוח לפעולה שהוא עצמו בר־דעת לעשותה, אך לענין זכויותיו וחיוביו יחולו דיני הכשרות המשפטית הכלליים.

{{ח:סעיף|5|היקף השליחות}}
{{ח:תת|(א)}} השליחות חלה – באין הגבלה בהרשאה – על כל פעולה הדרושה באופן סביר לביצועו התקין של נושא השליחות, אולם אין היא חלה – באין הרשאה מפורשת לכך – על הליכים לפני בית משפט, בית דין או בורר, ולא על פשרה או ויתור או פעולה בלי תמורה.
{{ח:תת|(ב)}} רשאי שלוח לעשות כל פעולה דחופה ובלתי צפויה מראש הדרושה באופן סביר לשמירה על עניני השולח בקשר לנושא השליחות, אף אם הפעולה חורגת מתחום ההרשאה.

{{ח:סעיף|6|פעולה ללא הרשאה}}
{{ח:תת|(א)}} פעל אדם בחזקת שלוחו של אחר בלי שהורשה לכך או בחריגה מהרשאתו, יכול אותו אחר, בכפוף לאמור בסעיף קטן (ב), לאשר את הפעולה בדיעבד; ואישור בדיעבד – כהרשאה מלכתחילה, ובלבד שלא תיפגע זכות שרכש אדם אחר בתום־לב ובתמורה לפני האישור.
{{ח:תת|(ב)}} לא ידע הצד השלישי בשעת הפעולה שהשלוח פועל ללא הרשאה או בחריגה מהרשאתו, הברירה בידו, כל עוד לא נודע לו על אישור הפעולה, לראות את השלוח כבעל דברו או לחזור בו מן הפעולה ולתבוע מן השלוח את נזקו.
{{ח:תת|(ג)}} תאגיד יכול לאשר פעולה שנעשתה למענו לפני היווסדו, ויחולו הוראות סעיף זה.

{{ח:סעיף|7|שליחות נסתרת}}
{{ח:ת}} לא ידע הצד השלישי בשעת הפעולה על קיומה של השליחות, או לא ידע את זהותו של השולח, תחייב פעולת השלוח את השולח והשלוח יחד ולחוד ותזכה את השלוח בלבד; אולם יכול השולח לאמץ לעצמו זכויות השלוח כלפי הצד השלישי, זולת אם הדבר נוגד את הזכות לפי מהותה, תנאיה, או נסיבות הענין.

{{ח:סעיף|8|נאמנות וחובות השלוח}}
{{ח:ת}} קיבל אדם עליו להיות שלוח, חייב הוא לנהוג כלפי השולח בנאמנות ולפעול בהתאם להוראותיו; ובאין כוונה אחרת משתמעת ממהות השליחות או מתנאיה יחולו עליו חובות אלו:
{{ח:תת|(1)}} יגלה לשולח כל ידיעה וימסור לו כל מסמך הנוגעים לנושא השליחות ויתן לו דין וחשבון על פעולותיו;
{{ח:תת|(2)}} לא יהא שלוח של שליחים שונים לנושא שליחות אחד שלא על דעת שולחיו;
{{ח:תת|(3)}} לא יעשה פעולת שליחות עם עצמו;
{{ח:תת|(4)}} לא יקבל מכל אדם טובת הנאה או הבטחה לטובת הנאה בקשר לנושא השליחות שלא בהסכמתו של השולח;
{{ח:תת|(5)}} לא ישתמש לרעת השולח בידיעות או במסמכים שבאו לידו עקב השליחות, ובדרך כלל יימנע מכל דבר שיש בו ניגוד בין טובת השולח ובין טובתו שלו או של אדם אחר.

{{ח:סעיף|9|תרופות}}
{{ח:תת|(א)}} הפר השלוח אחת החובות המוטלות עליו לפי {{ח:פנימי|סעיף 8|סעיף 8}}, זכאי השולח לתרופות הניתנות בשל הפרת חוזה.
{{ח:תת|(ב)}} פעולה שהשלוח עשה כלפי צד שלישי עקב הפרת חובה כאמור וההפרה היתה על דעת הצד השלישי, זכאי השולח, נוסף על התרופות האמורות בסעיף־קטן (א), לבטל את הפעולה וכן לתבוע גם מן הצד השלישי את הפיצויים המגיעים לו מן השלוח.

{{ח:סעיף|10|נכסים ורווחים}}
{{ח:תת|(א)}} כל נכס שבא לידי השלוח עקב השליחות מוחזק בידו כנאמן של השולח; והוא, אף אם לא גילה השלוח לצד השלישי את קיומה של השליחות או את זהותו של השולח.
{{ח:תת|(ב)}} השולח זכאי לכל ריווח או טובת הנאה שבאו לשלוח בקשר לנושא השליחות.

{{ח:סעיף|11|שיפוי}}
{{ח:ת}} השולח חייב לשפות את השלוח על ההוצאות הסבירות שהוציא על ההתחייבויות שהתחייב בהן באופן סביר עקב השליחות.

{{ח:סעיף|12|עכבון}}
{{ח:ת}} על אף האמור {{ח:פנימי|סעיף 8|בסעיף 8(1)}}, תהא לשלוח זכות עכבון על נכסי השולח שבאו לידו עקב השליחות – כולל נכסים המוחזקים בידו כנאמן השולח – כדי תשלום שכרו וסכומים אחרים המגיעים לו מן השולח עקב השליחות.

{{ח:סעיף|13|קיזוז}}
{{ח:ת}} חובות שהשולח והשלוח חבים זה לזה עקב השליחות ניתנים לקיזוז.

{{ח:סעיף|14|סיום השליחות}}
{{ח:תת|(א)}} השליחות מסתיימת בביטולה על ידי השולח או השלוח, וכן במותו של אחד מהם, בגריעת כשרותו או בפשיטת רגלו, או – אם היה תאגיד – בפירוקו.
{{ח:תת|(ב)}} הוראות סעיף זה לא יחולו אם ניתנה ההרשאה להבטחת זכותו של אדם אחר או של השלוח עצמו וזכותם תלויה בביצוע נושא השליחות.

{{ח:סעיף|15|סייגים לסיום השליחות}}
{{ח:תת|(א)}} כל עוד לא ידע השלוח על סיום השליחות, זכאי הוא כלפי השולח לראותה כנמשכת.
{{ח:תת|(ב)}} לא ידע הצד השלישי על סיום השליחות, זכאי הוא לראותה כנמשכת; ואם השלוח ידע על סיומה, זכאי הצד השלישי גם לברירה הנתונה לו {{ח:פנימי|סעיף 6|בסעיף 6(ב)}}.

{{ח:סעיף|16|שליחות משנה}}
{{ח:ת}} אין שלוח עושה שלוח לנושא שליחותו אלא אם הורשה לכך במפורש או מכללא, או שעשה זאת לשם פעולה כאמור {{ח:פנימי|סעיף 5|בסעיף 5(ב)}}.

{{ח:סעיף|17|ריבוי שלוחים ושולחים}}
{{ח:תת|(א)}} ניתנה הרשאה אחת לשלוחים אחדים, חזקה שעליהם לפעול יחד.
{{ח:תת|(ב)}} ניתנה הרשאה אחת על ידי שולחים אחדים, חזקה שעל השלוח לפעול מכוח כולם יחד.

{{ח:סעיף|18|ידיעה}}
{{ח:ת}} לענין חוק זה רואים אדם כיודע דבר אם היה עליו כאדם סביר לדעתו או שקיבל עליו הודעה בדרך הרגילה.

{{ח:סעיף|19|שמירת דינים}}
{{ח:ת}} חוק זה אינו בא לגרוע מהוראות כל דין המסדיר סוג מיוחד של יחסי שליחות.

{{ח:סעיף|20|ביטול}}
{{ח:ת}} הספר האחד־עשר של המג׳לה – בטל.

{{ח:סעיף|21|תחילה והוראת מעבר}}
{{ח:ת}} תחילתו של חוק זה, שלושה חדשים מיום פרסומו ברשומות; על יחסים שבין שולח ושלוח שנוצרו לפני תחילתו של חוק זה יוסיף לחול הדין הקודם.

{{ח:חתימות|נתקבל בכנסת ביום י״ג בתמוז תשכ״ה (13 ביולי 1965).}}
* '''לוי אשכול'''
ראש הממשלה
* '''דב יוסף'''
שר המשפטים
* '''שניאור זלמן שזר'''
נשיא המדינה
{{ח:סוגר}}
{{ח:סוף}}
[[קטגוריה:בוט חוקים]]