צו הריבית (קביעת שיעור הריבית המכסימלי) (תשי"ח)

{{ח:התחלה}}
{{ח:כותרת|צו הריבית (קביעת שיעור הריבית המכסימלי), תשי״ח–1958}}
{{ח:קטע3||צו בדבר קביעת שיעור הריבית המכסימלי}}

{{ח:פתיח-התחלה}}
{{ח:תיבה|ק״ת תשי״ח, 998|צו הריבית (קביעת שיעור הריבית המכסימלי)|https://olaw.org.il/takanot/takanot-0782.pdf}}; {{ח:תיבה|תשי״ט, 1301|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-0902.pdf}}, {{ח:תיבה|1403|תיקון מס׳ 2|https://olaw.org.il/takanot/takanot-0909.pdf}}; {{ח:תיבה|תשכ״א, 395|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-1073.pdf}}; {{ח:תיבה|תשכ״ג, 1349|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-1438.pdf}}, {{ח:תיבה|2023|תיקון מס׳ 2|https://olaw.org.il/takanot/takanot-1484.pdf}}; {{ח:תיבה|תשכ״ה, 2674|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-1769.pdf}}; {{ח:תיבה|תשכ״ו, 2093|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-1888.pdf}}; {{ח:תיבה|תשכ״ז, 2615|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-2057.pdf}}; {{ח:תיבה|תשכ״ח, 1517|תיקון (מס׳ 2)|https://olaw.org.il/takanot/takanot-2227.pdf}}, {{ח:תיבה|2168|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-2272.pdf}}; {{ח:תיבה|תש״ל, 1261|צו הריבית (קביעת שיעור הריבית המכסימלי)|https://olaw.org.il/takanot/takanot-2538.pdf}}.
{{ח:סוגר}}
{{ח:מפריד}}

{{ח:מבוא}}
בתוקף סמכותי לפי {{ח:חיצוני|חוק הריבית#סעיף 3|סעיף 3}} {{ח:חיצוני|חוק הריבית|לחוק הריבית, תשי״ז–1957}}, לאחר התייעצות עם נגיד בנק ישראל ובאישור ועדת הכספים של הכנסת, אני מצווה לאמור:

{{ח:מפריד}}
{{ח:הערה|לפי {{ח:חיצוני|צו הריבית (קביעת שיעור הריבית המכסימלי)#סעיף 4|סעיף 4(א) לצו הריבית (קביעת שיעור הריבית המכסימלי), תש״ל–1970}}, צו הריבית (קביעת שיעור הריבית המכסימלי), תשי״ח–1958 – בטל; אולם על מילוות שניתנו לפני תחילתו של הצו החדש, יוסיף לחול הצו הקודם כאילו לא בוטל ולא יחול עליהם הצו החדש.}}
{{ח:סוגר}}
{{ח:מפריד}}

{{ח:סעיף|1|הגדרות|תיקון: תשי״ט, תשכ״א, תשכ״ג, תשכ״ג־2, תשכ״ח}}
{{ח:ת}} בצו זה –
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מילווה“, למעט –
{{ח:תתת|(1)}} מילווה שניתן במטבע־חוץ ולקבלתו ולתנאיו ניתנה רשות מאת המפקח על מטבע־חוץ לפי {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (כספים)|תקנות ההגנה (כספים), 1941}} (להלן – מילווה־חוץ);
{{ח:תתת|(2)}} מילווה שניתן מתוך כספי מילווה־חוץ, אם הרשות לקבלתו כאמור בפסקה (1), ניתנה בתנאי שהוא ישמש למתן המילווה האמור;
{{ח:תתת|(3)}} מילווה שניתן על ידי חברה שעסקה או חלק מעסקה הוא מתן מילווה, מתוך כספים שנתקבלו על ידיה במטבע־חוץ או במטבע ישראלי הנובע מפדיון איגרות מדינת ישראל, מילווה העצמאות או איגרות מדינת ישראל מילווה הפיתוח, תמורת הקצאת מניות באותה החברה אם המפקח על מטבע־חוץ נתן רשות לפי {{ח:חיצוני|תקנות ההגנה (כספים)|תקנות ההגנה (כספים), 1941}}, להקצאת המניות, ולקבלת הכספים והתנה שהם ישמשו למתן המילווה האמור, או אם המפקח על מטבע־חוץ נתן אישור למילווה האמור;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מוסד בנקאי“ ו”מוסד כספי“ – כמשמעותו {{ח:חיצוני|חוק בנק ישראל|בחוק בנק ישראל, תשי״ד–1954}}.

{{ח:סעיף|2|שיעור הריבית המכסימלי הכללי}}
{{ח:ת}} שיעור הריבית המכסימלי למילוות הוא אחד עשר למאה לשנה, אם אין הוראה אחרת בצו זה.

{{ח:סעיף|3|מילווה לחקלאות, לתעשיה או למלאכה}}
{{ח:תת|(א)}} שיעור הריבית המכסימלי למילווה שניתן לצרכי חקלאות, תעשיה או מלאכה או שניתן למפעלי חקלאות, תעשיה או מלאכה, הוא עשרה למאה לשנה.
{{ח:תת|(ב)}} סעיף קטן (א) אינו חל על מילווה כאמור בו שניתן על ידי אגודה שיתופית לאשראי, כמשמעותו {{ח:חיצוני|חוק האגרות (אגודות שיתופיות לאשראי)|בחוק האגרות (אגודות שיתופיות לאשראי), תשט״ו–1956 {{ח:הערה|[צ״ל: תשט״ו–1955]}}}}, ושההון העצמי שלה אינו עולה על 200,000 לירות.
{{ח:תת}} לענין סעיף קטן זה – ”הון עצמי“ – סך כל דמי החבר של חברי האגודה בתוספת סכום קרן המילואים של האגודה שלא הועדה לכל מטרה.

{{ח:סעיף|3א|מילווה לתקופה העולה על 4 שנים|תיקון: תשכ״ג, תשכ״ג־2}}
{{ח:ת}} שיעור הריבית המקסימלי למילווה לתקופה העולה על 4 שנים שניתן על ידי מוסד בנקאי או מוסד כספי לצרכי חקלאות, תעשיה, מלאכה, מפעל תחבורה או פיתוח תיירות, הוא שנים־עשר למאה שנה.

{{ח:סעיף|3ב|מילווה לדירות מגורים ולבתי עסק|תיקון: תשכ״ז, תשכ״ח־2}}
{{ח:תת|(א)}} שיעור הריבית המקסימלי למילווה שניתן לתקופה העולה על ארבע שנים על ידי מוסד כספי ללווה לצורך רכישת דירה למגוריו או למגורי בני משפחתו או לצורך רכישת בית עסק, הוא שנים עשר למאה לשנה.
{{ח:תת|(ב)}} שיעור הריבית המקסימלי למילווה שניתן למוסד כספי והמוסד השתמש בו לצורך מתן מילווה כאמור בסעיף קטן (א) הוא שנים עשר למאה לשנה.

{{ח:סעיף|4|מילווה צמוד־ערך|תיקון: תשי״ט, תשי״ט־2, תשכ״א, תשכ״ג, תשכ״ג־2}}
{{ח:תת|(א)}} בסעיף זה –
{{ח:תתת|(1)}} ”מילווה צמוד־ערך“ – מילווה שסכומו, כולו או מקצתו, צמוד לשער החליפין של המטבע הישראלי או למדד יוקר המחיה;
{{ח:תתת|(2)}} ”הסכום הנוסף“ – הסכום שלווה חייב לשלם עקב תנאי הצמידות נוסף לסכום הנקוב של המילווה;
{{ח:תתת|(3)}} {{ח:הערה|(בוטלה);}}
{{ח:תתת|(4)}} {{ח:הערה|(בוטלה);}}
{{ח:תתת|(5)}} ”חברת ביטוח“ – חברה אשר מלאה את התנאים שנקבעו {{ח:חיצוני|חוק הפיקוח על עסקי ביטוח#סעיף 2|בסעיף 2 לחוק הפיקוח על עסקי ביטוח, תשי״א–1951}}.
{{ח:תת|(ב)}} שיעור הריבית המכסימלי למילווה שהוא כולו צמוד ערך יהיה –
{{ח:תתת|(1)}} אם הוא ניתן על ידי מוסד בנקאי, מוסד כספי, או על ידי חברת ביטוח – שמונה למאה לשנה;
{{ח:תתת|(2)}} בכל מקרה אחר – שבעה למאה לשנה.
{{ח:תת|(ג)}} שיעור הריבית המכסימלי למילווה שחלק ממנו בלבד צמוד־ערך, הוא –
{{ח:תתת|(1)}} לחלק המילווה הצמוד – כאמור בסעיף קטן (ב);
{{ח:תתת|(2)}} לחלק המילווה הבלתי צמוד – שיעור הריבית המכסימלי החל על אותו מילווה לפי צו זה.
{{ח:תת|(ד)}} מילווה שלפי תנאיו חייב הלווה, אם יסלק אותו במועדו, לשלם רק חלק מהסכום הנוסף (להלן – החלק הנוסף), יראו כצמוד־ערך אותו חלק בלבד מסכום המילווה שיחסו אל כל סכום המילווה כיחס החלק הנוסף אל סך כל הסכום הנוסף.

{{ח:סעיף|5|שיעור הריבית המכסימלי בחוב פסוק}}
{{ח:ת}} שיעור הריבית המכסימלי לחוב פסוק על ידי בית המשפט הוא חמישה עשר למאה לשנה.

{{ח:סעיף|6|מילווה הדדי}}
{{ח:ת}} מילווה (להלן – המילווה הראשון) שלפי תנאיו גם המלווה מקבל סכום מסויים כמילווה לתקופה מסויימת מאת הלווה (להלן – המילווה השני), יוקטן שיעור הריבית המכסימלי החל על המילווה הראשון לפי צו זה בעד אותה תקופה בחלק יחסי מאותו שיעור, כיחס של סכום המילווה השני אל סכום המילווה הראשון.

{{ח:סעיף|7|מילווה שבו הריבית משתלמת מראש}}
{{ח:ת}} מילווה שלפי תנאיו על הלווה לשלם ריבית בעד תקופה מסויימת מראש, דין הריבית ששולמה כאמור כדין מילווה שני כאמור {{ח:פנימי|סעיף 6|בסעיף 6}} שניתן לאותה תקופה.

{{ח:סעיף|8|צבירת ריבית|תיקון: תשכ״ג־2, תשכ״ה, תשכ״ו}}
{{ח:ת}} צבירת ריבית מותרת באחד ממקרים אלה:
{{ח:תת|(1)}} הריבית נתרבתה תקופה של שלושה חדשים לפחות והיא לא שולמה במועד פרעונה;
{{ח:תת|(2)}} סך כל הריבית יחד עם הריבית דריבית אינו עולה על סך כל הריבית לפי שיעור הריבית המכסימלי שנקבע בצו זה;
{{ח:תת|(3)}} הריבית שולמה על איגרות חוב שאושרו לענין זח על ידי ועדת הכספים של הכנסת;
{{ח:תת|(4)}} הריבית שולמה על פקדון שלגביו ניתן צו בדבר זיכוי, הנחה או פטור ממס על פי {{ח:חיצוני|חוק לעידוד החסכון (ערבות למילוות והנחות ממס הכנסה)#סעיף 5|סעיף 5 לחוק לעידוד החסכון (ערבות למילוות והנחות ממס הכנסה), תשט״ז–1956}}.

{{ח:סעיף|9|תחולה}}
{{ח:ת}} צו זה יחול על מילוות שניתנו מיום י״א בניסן תשי״ח (1 באפריל 1958) ואילך.

{{ח:סעיף|10|השם}}
{{ח:ת}} לצו זה ייקרא ”צו הריבית (קביעת שיעור הריבית המכסימלי), תשי״ח–1958“.

{{ח:חתימות|י׳ בניסן תשי״ח (31 במרס 1958)}}
* '''לוי אשכול'''
שר האוצר
{{ח:סוגר}}
{{ח:סוף}}
[[קטגוריה:בוט חוקים]]