חוק אכיפת פסקי-חוץ

{{ח:התחלה}}
{{ח:כותרת|חוק אכיפת פסקי־חוץ, תשי״ח–1958}}

{{ח:פתיח-התחלה}}
{{ח:מאגר|2000095}} {{ח:תיבה|ס״ח תשי״ח, 68|חוק אכיפת פסקי־חוץ|https://fs.knesset.gov.il/3/law/3_lsr_207905.pdf}}; {{ח:תיבה|תשל״ה, 27|תיקון|https://fs.knesset.gov.il/8/law/8_lsr_207904.pdf}}; {{ח:תיבה|תשל״ח, 44|תיקון מס׳ 2|https://fs.knesset.gov.il/9/law/9_lsr_210093.pdf}}; {{ח:תיבה|תש״ן, 91|תיקון מס׳ 3|https://fs.knesset.gov.il/12/law/12_lsr_210766.pdf}}.
{{ח:סוגר}}
{{ח:מפריד}}

{{ח:סעיף|1|הגדרה}}
{{ח:ת}} בחוק זה –
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”פסק־חוץ“ – פסק דין שניתן על ידי בית משפט במדינה זרה בענין אזרחי, לרבות פסק דין לתשלום פיצויים או נזקים לצד שנפגע, אף כשלא ניתן בענין אזרחי.

{{ח:סעיף|2|אין אכיפה אלא לפי חוק זה}}
{{ח:ת}} לא ייאכף בישראל פסק־חוץ אלא לפי חוק זה.

{{ח:סעיף|3|תנאים לאכיפה|תיקון: תשל״ה}}
{{ח:ת}} בית משפט בישראל רשאי להכריז פסק־חוץ כפסק אכיף אם מצא שנתקיימו בו תנאים אלה:
{{ח:תת|(1)}} הפסק ניתן במדינה שלפי דיניה בתי המשפט שלה היו מוסמכים לתתו;
{{ח:תת|(2)}} הפסק אינו ניתן עוד לערעור;
{{ח:תת|(3)}} החיוב שבפסק ניתן לאכיפה על פי הדינים של אכיפת פסקי דין בישראל, ותכנו של הפסק אינו סותר את תקנת הציבור;
{{ח:תת|(4)}} הפסק הוא בר־ביצוע במדינה בה הוא ניתן.

{{ח:סעיף|4|הדדיות באכיפה}}
{{ח:תת|(א)}} פסק־חוץ לא יוכרז אכיף אם ניתן במדינה שלפי דיניה אין אוכפים פסקים של בתי המשפט בישראל.
{{ח:תת|(ב)}} על פי בקשת היועץ המשפטי לממשלה רשאי בית המשפט לאכוף פסק־חוץ, אף כשלא נתקיימה הדדיות כאמור בסעיף קטן (א).

{{ח:סעיף|5|מועד לאכיפה}}
{{ח:ת}} לא ייזקק בית המשפט לבקשת אכיפה של פסק־חוץ שהוגשה כעבור יותר מחמש שנים מיום מתן הפסק, אלא אם הוסכם בין ישראל לבין המדינה בה ניתן הפסק על תקופה אחרת, או אם מצא בית המשפט סיבות מיוחדות המצדיקות את האיחור.

{{ח:סעיף|6|הגנה מפני אכיפה|תיקון: תשל״ה, תש״ן}}
{{ח:תת|(א)}} פסק־חוץ לא יוכרז אכיף אם הוכח לבית המשפט אחד מאלה:
{{ח:תתת|(1)}} הפסק הושג במרמה;
{{ח:תתת|(2)}} האפשרות שניתנה לנתבע לטעון טענותיו ולהביא ראיותיו לפני מתן הפסק לא היתה, לדעת בית המשפט, סבירה;
{{ח:תתת|(3)}} הפסק ניתן על ידי בית משפט שלא היה מוסמך לתתו על פי כללי המשפט הבין־לאומי הפרטי החלים בישראל;
{{ח:תתת|(4)}} הפסק נוגד פסק דין אחר שניתן באותו ענין בין אותם בעלי דין ושעודנו בר־תוקף;
{{ח:תתת|(5)}} בעת הגשת התביעה בבית המשפט במדינה הזרה היה משפט תלוי ועומד, באותו ענין ובין אותם בעלי דין, בפני בית משפט או בית דין בישראל.
{{ח:תת|(ב)}} לענין סעיף קטן (א)(3), לא יראו אדם כמי שהסכים לסמכותו של בית משפט שנתן נגדו פסק חוץ (להלן – חייב בדין) בשל כך בלבד שהתייצב בפני אותו בית המשפט, בין על תנאי ובין ללא תנאי, וטען בדבר אחת או יותר מאלה:
{{ח:תתת|(1)}} כפירה בסמכותו של בית המשפט או מחאה נגדה;
{{ח:תתת|(2)}} ביטול ההליך או עיכובו לצורך העברת הסכסוך לבוררות או להכרעת בית משפט במדינה אחרת;
{{ח:תתת|(3)}} שחרור נכסיו שנתפסו או צפויים להיתפס, או הגנה עליהם.
{{ח:תת|(ג)}} אין נפקא מינה אם בנוסף לטענות כאמור בסעיף קטן (ב) טען החייב בדין טענות לגופו של הסכסוך או שהשתתף בהליך בכל דרך אחרת, ובלבד שעשה כן לפני שניתנה החלטתו הסופית של אותו בית המשפט לענין הסמכות.

{{ח:סעיף|7|סייג לאכיפה}}
{{ח:ת}} פסק־חוץ לא יוכרז אכיף אם אכיפתו עלולה לפגוע בריבונותה של ישראל או בבטחונה.

{{ח:סעיף|8|אכיפה של פסק זמני וצו ביניים}}
{{ח:ת}} רשאי בית המשפט, אם ראה צידוק לכך בנסיבות הענין, לאכוף פסק־חוץ זמני או צו ביניים בעניני מזונות, אף כשהוא ניתן עוד לערעור, ובלבד שנתקיימו בו שאר התנאים האמורים בחוק זה.

{{ח:סעיף|9||תיקון: תשל״ח}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|10|הוצאה לפועל של פסק־חוץ אכיף|תיקון: תשל״ח}}
{{ח:תת|(א)}} פסק־חוץ שהוכרז אכיף, דינו לענין הוצאה לפועל כדין פסק שניתן כדין בישראל.
{{ח:תת|(ב)}} פסק חוץ שהוכרז אכיף ושחוייב בו אדם בתשלום במטבע חוץ, יקויים החיוב בישראל בתשלום במטבע ישראלי לפי שער החליפין ביום התשלום; אולם החייב יצא ידי חובתו לפי פסק החוץ גם אם ישלם את המגיע ממנו לפי פסק החוץ באותו מטבע חוץ, הכל בכפוף לדינים החלים אותה שעה על הפיקוח על מטבע חוץ.
{{ח:תת|(ג)}} שר המשפטים, באישור שר האוצר וועדת הכספים של הכנסת, יקבע בתקנות דרכים לקביעת שער החליפין של מטבע חוץ לענין סעיף זה.

{{ח:סעיף|11|הכרה בפסקי חוץ|תיקון: תשל״ח, תש״ן}}
{{ח:תת|(א)}} בית משפט או בית דין בישראל יכיר בפסק חוץ שנתמלאו לגביו כל אלה:
{{ח:תתת|(1)}} חל עליו הסכם עם מדינת חוץ;
{{ח:תתת|(2)}} ישראל התחייבה באותו הסכם להכיר בפסקי חוץ מאותו סוג;
{{ח:תתת|(3)}} ההתחייבות אינה חלה אלא על פסקי חוץ הניתנים לאכיפה על פי חוק בישראל;
{{ח:תתת|(4)}} נתמלאו בו תנאי ההסכם.
{{ח:תת|(ב)}} אגב דיון בענין הנמצא בסמכותו ולצורך אותו ענין רשאי בית משפט או בית דין בישראל להכיר בפסק חוץ, אף אם סעיף קטן (א) אינו חל עליו, אם ראה שמן הדין והצדק לעשות כן.
{{ח:תת|(ג)}} בהליכים לענין הכרה בפסק־חוץ לפי סעיף זה יחולו הוראות {{ח:פנימי|סעיף 6|סעיף 6(ב) ו־(ג)}}.

{{ח:סעיף|12|ביטולים}}
{{ח:ת}} בטלים –
{{ח:תת|(1)}} פקודת פסקי דין (איכוף־גומלין);
{{ח:תת|(2)}} פקודת פסקי דין (איכוף גומלין – מצרים);
{{ח:תת|(3)}} פקודת תעודות קיום צוואות (מבריטניה וממושבות בריטיות);
{{ח:תת|(4)}} תקנות פסקי דין נכריים, 1928.

{{ח:סעיף|13|ביצוע ותקנות}}
{{ח:ת}} שר המשפטים ממונה על ביצוע חוק זה והוא רשאי להתקין תקנות בכל הנוגע לביצועו, ובתקנות לפי סעיף זה רשאי הוא לקבוע סדרי דין מיוחדים בבקשות אכיפה במידה הדרושה לקיום הסכם בין ישראל לבין מדינה זרה.

{{ח:חתימות|נתקבל בכנסת ביום כ׳ בשבט תשי״ח (10 בפברואר 1958).}}
* '''דוד בן־גוריון'''
ראש הממשלה
* '''פנחס רוזן'''
שר המשפטים
* '''יצחק בן־צבי'''
נשיא המדינה
{{ח:סוגר}}
{{ח:סוף}}
[[קטגוריה:בוט חוקים]]