תקנות מחלות בעלי חיים (שחיטת בהמות)

{{ח:התחלה}}
{{ח:כותרת|תקנות מחלות בעלי־חיים (שחיטת בהמות), תשכ״ד–1964}}
{{ח:קטע3||תקנות בדבר שחיטת בהמות}}

{{ח:פתיח-התחלה}}
{{ח:תיבה|ק״ת תשכ״ד, 837|תקנות מחלות בעלי־חיים (שחיטת בהמות)|https://olaw.org.il/takanot/takanot-1549.pdf}}; {{ח:תיבה|תשכ״ה, 2120|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-1731.pdf}}; {{ח:תיבה|תשכ״ח, 187|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-2131.pdf}}; {{ח:תיבה|תשכ״ט, 69|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-2294.pdf}}, {{ח:תיבה|1578|תיקון מס׳ 2|https://olaw.org.il/takanot/takanot-2400.pdf}}, {{ח:תיבה|1896|תיקון מס׳ 3|https://olaw.org.il/takanot/takanot-2425.pdf}}, {{ח:תיבה|1973|תיקון מס׳ 4|https://olaw.org.il/takanot/takanot-2432.pdf}}, {{ח:תיבה|2080|תיקון מס׳ 5|https://olaw.org.il/takanot/takanot-2439.pdf}}; {{ח:תיבה|תשל״א, 161|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-2634.pdf}}; {{ח:תיבה|תשל״ג, 611|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-2957.pdf}}, {{ח:תיבה|881|תיקון מס׳ 2|https://olaw.org.il/takanot/takanot-2977.pdf}}; {{ח:תיבה|תשל״ד, 646|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-3128.pdf}}; {{ח:תיבה|תשל״ה, 502|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-3270.pdf}}, {{ח:תיבה|915|תיקון מס׳ 2|https://olaw.org.il/takanot/takanot-3295.pdf}}; {{ח:תיבה|תשל״ו, 234|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-3413.pdf}}, {{ח:תיבה|317|תיקון מס׳ 2|https://olaw.org.il/takanot/takanot-3421.pdf}}, {{ח:תיבה|1886|תיקון מס׳ 3|https://olaw.org.il/takanot/takanot-3546.pdf}}; {{ח:תיבה|תשל״ז, 1496|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-3702.pdf}}; {{ח:תיבה|תשל״ח, 559|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-3805.pdf}}; {{ח:תיבה|תשל״ט, 726|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-3947.pdf}}; {{ח:תיבה|תש״ם, 1445|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4116.pdf}}, {{ח:תיבה|1616|תקנות אגרות חקלאיות (הצמדה למדד)|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4125.pdf}}; {{ח:תיבה|תשמ״א, 114|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4175.pdf}}, {{ח:תיבה|776|תיקון [צ״ל: מס׳ 2]|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4218.pdf}}, {{ח:תיבה|1566|תקנות אגרות חקלאיות (הצמדה למדד)|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4274.pdf}}; {{ח:תיבה|תשמ״ב, 368|ת״ט|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4397.pdf}}; {{ח:תיבה|תשמ״ד, 291|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4545.pdf}}; {{ח:תיבה|תשמ״ז, 103|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4979.pdf}}; {{ח:תיבה|תשנ״ו, 614|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-5734.pdf}}; {{ח:תיבה|תשס״א, 400|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-6084.pdf}}; {{ח:תיבה|תשס״ג, 71|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-6202.pdf}}; {{ח:תיבה|תשס״ד, 742|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-6327.pdf}}; {{ח:תיבה|תשס״ו, 618|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-6471.pdf}}; {{ח:תיבה|תשע״ב, 3|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-7037.pdf}}; {{ח:תיבה|תשע״ד, 278|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-7309.pdf}}; {{ח:תיבה|תש״ף, 672|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-8361.pdf}}; {{ח:תיבה|תשפ״ה, 344|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-11571.pdf}}.

''עדכון סכומים:'' {{ח:תיבה|י״פ תש״ם, 1757|הודעה בדבר אגרות חקלאיות|https://olaw.org.il/yalkut/yalkut-2631.pdf}}; {{ח:תיבה|תשמ״א, 1286|הודעה בדבר אגרות חקלאיות|https://olaw.org.il/yalkut/yalkut-2700.pdf}}; {{ח:תיבה|ק״ת תשמ״ב, 225|הודעת אגרות חקלאיות|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4281.pdf}}, {{ח:תיבה|1101|הודעת אגרות חקלאיות (מס׳ 2)|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4356.pdf}}; {{ח:תיבה|תשמ״ג, 185|הודעת אגרות חקלאיות|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4423.pdf}}, {{ח:תיבה|1114|הודעת אגרות חקלאיות (מס׳ 2)|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4483.pdf}}; {{ח:תיבה|תשמ״ד, 152|הודעת אגרות חקלאיות|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4536.pdf}}, {{ח:תיבה|1103|הודעת אגרות חקלאיות (מס׳ 2)|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4606.pdf}}, {{ח:תיבה|2661|הודעת אגרות חקלאיות (מס׳ 3)|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4707.pdf}}; {{ח:תיבה|תשמ״ה, 687|הודעת אגרות חקלאיות|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4761.pdf}}, {{ח:תיבה|1195|הודעת אגרות חקלאיות (מס׳ 2)|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4798.pdf}}, {{ח:תיבה|1755|הודעת אגרות חקלאיות (מס׳ 3)|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4841.pdf}}; {{ח:תיבה|תשמ״ו, 75|הודעת אגרות חקלאיות|https://olaw.org.il/takanot/takanot-7864.pdf}}, {{ח:תיבה|1527|הודעת אגרות חקלאיות (מס׳ 2)|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4974.pdf}}; {{ח:תיבה|תשמ״ז, 278|הודעת אגרות חקלאיות|https://olaw.org.il/takanot/takanot-4994.pdf}}, {{ח:תיבה|706|הודעת אגרות חקלאיות (מס׳ 2)|https://olaw.org.il/takanot/takanot-5019.pdf}}, {{ח:תיבה|1138|הודעת אגרות חקלאיות (מס׳ 3)|https://olaw.org.il/takanot/takanot-5043.pdf}}; {{ח:תיבה|תשמ״ח, 458|הודעת אגרות חקלאיות|https://olaw.org.il/takanot/takanot-5083.pdf}}, {{ח:תיבה|1051|הודעת אגרות חקלאיות (מס׳ 2)|https://olaw.org.il/takanot/takanot-5127.pdf}}; {{ח:תיבה|תשמ״ט, 409|הודעת אגרות חקלאיות|https://olaw.org.il/takanot/takanot-5161.pdf}}, {{ח:תיבה|872|הודעת אגרות חקלאיות (מס׳ 2)|https://olaw.org.il/takanot/takanot-5188.pdf}}; {{ח:תיבה|תש״ן, 314|הודעת אגרות חקלאיות|https://olaw.org.il/takanot/takanot-5244.pdf}}, {{ח:תיבה|520|הודעת אגרות חקלאיות (מס׳ 2)|https://olaw.org.il/takanot/takanot-5259.pdf}}; {{ח:תיבה|תשנ״א, 44|הודעת אגרות חקלאיות|https://olaw.org.il/takanot/takanot-5299.pdf}}, {{ח:תיבה|427|הודעת אגרות חקלאיות (מס׳ 2)|https://olaw.org.il/takanot/takanot-5322.pdf}}, {{ח:תיבה|949|הודעת אגרות חקלאיות (מס׳ 3)|https://olaw.org.il/takanot/takanot-5364.pdf}}; {{ח:תיבה|תשנ״ב, 303|הודעת אגרות חקלאיות|https://olaw.org.il/takanot/takanot-5391.pdf}}, {{ח:תיבה|1393|הודעת אגרות חקלאיות (מס׳ 2)|https://olaw.org.il/takanot/takanot-5460.pdf}}; {{ח:תיבה|תשנ״ג, 754|הודעת אגרות חקלאיות|https://olaw.org.il/takanot/takanot-5516.pdf}}; {{ח:תיבה|תשנ״ד, 341|הודעת אגרות חקלאיות|https://olaw.org.il/takanot/takanot-5571.pdf}}, {{ח:תיבה|1124|הודעת אגרות חקלאיות (מס׳ 2)|https://olaw.org.il/takanot/takanot-5611.pdf}}; {{ח:תיבה|תשנ״ה, 482|הודעת אגרות חקלאיות|https://olaw.org.il/takanot/takanot-5648.pdf}}; {{ח:תיבה|תשנ״ו, 295|הודעת אגרות חקלאיות|https://olaw.org.il/takanot/takanot-5724.pdf}}, {{ח:תיבה|1396|הודעת אגרות חקלאיות (מס׳ 2)|https://olaw.org.il/takanot/takanot-5769.pdf}}; {{ח:תיבה|תשנ״ז, 613|הודעת אגרות חקלאיות|https://olaw.org.il/takanot/takanot-5826.pdf}}, {{ח:תיבה|1234|הודעת אגרות חקלאיות (מס׳ 2)|https://olaw.org.il/takanot/takanot-5852.pdf}}; {{ח:תיבה|תשנ״ט, 396|הודעת אגרות חקלאיות|https://olaw.org.il/takanot/takanot-5953.pdf}}; {{ח:תיבה|תשס״ב, 1018|הודעת אגרות חקלאיות|https://olaw.org.il/takanot/takanot-6184.pdf}}; {{ח:תיבה|תשס״ג, 13|הודעת אגרות חקלאיות|https://olaw.org.il/takanot/takanot-6197.pdf}}; {{ח:תיבה|תשס״ח, 653|הודעת אגרות חקלאיות|https://olaw.org.il/takanot/takanot-6658.pdf}}; {{ח:תיבה|תשס״ט, 1128|הודעת אגרות חקלאיות|https://olaw.org.il/takanot/takanot-6794.pdf}}, {{ח:תיבה|1219|הודעת אגרות חקלאיות (מס׳ 2)|https://olaw.org.il/takanot/takanot-6803.pdf}}, {{ח:תיבה|1226|ת״ט|https://olaw.org.il/takanot/takanot-6803.pdf}}; {{ח:תיבה|תש״ע, 1584|הודעת אגרות חקלאיות|https://olaw.org.il/takanot/takanot-6923.pdf}}; {{ח:תיבה|תשע״א, 1266|הודעת אגרות חקלאיות|https://olaw.org.il/takanot/takanot-7023.pdf}}; {{ח:תיבה|תשע״ג, 1592|הודעת אגרות חקלאיות|https://olaw.org.il/takanot/takanot-7278.pdf}}; {{ח:תיבה|תשע״ט, 1464|הודעת אגרות חקלאיות|https://olaw.org.il/takanot/takanot-8118.pdf}}; {{ח:תיבה|תש״ף, 2025|הודעת אגרות חקלאיות|https://olaw.org.il/takanot/takanot-8699.pdf}}; {{ח:תיבה|תשפ״א, 3339|הודעת אגרות חקלאיות|https://olaw.org.il/takanot/takanot-9431.pdf}}; {{ח:תיבה|תשפ״ג, 1795|הודעת אגרות חקלאיות|https://olaw.org.il/takanot/takanot-10653.pdf}}; {{ח:תיבה|תשפ״ד, 1869|הודעת אגרות חקלאיות|https://olaw.org.il/takanot/takanot-11189.pdf}}, {{ח:תיבה|2685|הודעת אגרות חקלאיות (מס׳ 2)|https://olaw.org.il/takanot/takanot-11312.pdf}}; {{ח:תיבה|תשפ״ו, 235|הודעת אגרות חקלאיות|https://olaw.org.il/takanot/takanot-12105.pdf}}.
{{ח:סוגר}}
{{ח:מפריד}}

{{ח:מבוא}}
בתוקף סמכותי לפי {{ח:חיצוני|פקודת מחלות בעלי חיים#פרק ה|סעיף 20}} {{ח:חיצוני|פקודת מחלות בעלי חיים|לפקודת מחלות בעלי חיים, 1945}}, {{ח:חיצוני|פקודת סדרי השלטון והמשפט#סעיף 14|הסעיפים 14(א)}} {{ח:חיצוני|חוק-יסוד: הממשלה#סעיף 33|ו־2(ד) לפקודת סדרי השלטון והמשפט, תש״ח–1948}}, {{ח:חיצוני|חוק הפיקוח על מצרכים ושירותים#סעיף 5|והסעיפים 5}}, {{ח:חיצוני|חוק הפיקוח על מצרכים ושירותים#סעיף 15|15}} {{ח:חיצוני|חוק הפיקוח על מצרכים ושירותים#סעיף 43|ו־43}} {{ח:חיצוני|חוק הפיקוח על מצרכים ושירותים|לחוק הפיקוח על מצרכים ושירותים, תשי״ח–1957}}, אני מתקין תקנות אלה:
{{ח:סוגר}}
{{ח:מפריד}}

{{ח:קטע2||תוכן עניינים}}

{{ח:פנימי|פרק 1|פרק ראשון: הוראות כלליות}}

{{ח:פנימי|פרק 1 סימן א|סימן א׳: פרשנות}}

{{ח:פנימי|פרק 1 סימן ב|סימן ב׳: הקמת בית מטבחיים ומיתקניו}}

{{ח:פנימי|פרק 1 סימן ג|סימן ג׳: פיקוח וטרינרי}}

{{ח:פנימי|פרק 1 סימן ד|סימן ד׳: היתר כניסה}}

{{ח:פנימי|פרק 2|פרק שני: שחיטת בהמות}}

{{ח:פנימי|פרק 3|פרק שלישי: הטיפול בבהמות לאחר השחיטה}}

{{ח:פנימי|תוספת 1|תוספת ראשונה: {{מוקטן|הוראות בדבר בגדי עבודה ונקיון אישי}}}}

{{ח:פנימי|תוספת 2|תוספת שניה: {{מוקטן|הוראות בדבר ניקוי מכשירי העבודה}}}}

{{ח:פנימי|תוספת 3|תוספת שלישית: {{מוקטן|הוראות בדבר ניקוי ותברואה בבית המטבחיים}}}}

{{ח:פנימי|תוספת 4|תוספת רביעית: {{מוקטן|הוראות בדבר השמדת בשר ועורות}}}}

{{ח:פנימי|תוספת 5|תוספת חמישית: {{מוקטן|הוראות בדבר חיטוי עורות מבהמות חולות}}}}

{{ח:פנימי|תוספת 6|תוספת ששית: {{מוקטן|הוראות בדבר בדיקת בהמות לפני השחיטה}}}}

{{ח:פנימי|תוספת 7|תוספת שביעית: {{מוקטן|הוראות בדבר בדיקה לאחר השחיטה}}}}

{{ח:פנימי|תוספת 8|תוספת שמינית: {{מוקטן|הוראות לענין בדיקת הבשר במעבדה}}}}

{{ח:פנימי|תוספת 9|תוספת תשיעית: {{מוקטן|הוראות לענין החלטה לאחר הבדיקה}}}}

{{ח:פנימי|תוספת 10|תוספת עשירית: {{מוקטן|תעודה וטרינרית לשליחת בשר וחבילות בשר מבית מטבחיים תעשייתי}}}}

{{ח:פנימי|תוספת 11|תוספת אחת־עשרה: {{מוקטן|תעודה וטרינרית למשלוח בשר טרי מס׳ . . . . .}}}}

{{ח:פנימי|תוספת 12|תוספת שתים־עשרה: {{מוקטן|הוראות בדבר מיתקנים ושירותים בבית מטבחיים תעשייתי}}}}

{{ח:פנימי|תוספת 13|תוספת שלוש עשרה {{ח:הערה|(בוטלה)}}}}

{{ח:קטע2|פרק 1|פרק ראשון: הוראות כלליות}}
{{ח:קטע3|פרק 1 סימן א|סימן א׳: פרשנות}}

{{ח:סעיף|1|הגדרות|תיקון: תשכ״ח, תשל״ג, תשנ״ו, תשס״ו, תשע״ב, תש״ף}}
{{ח:ת}} בתקנות אלה –
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”אולם שחיטה“ – אולם שנקבע בתכנית בית המטבחיים כמקום לשחיטת בהמות;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”אחראי לבית המטבחיים“ – אדם או רשות מקומית המחזיק או מפעיל בית מטבחיים;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”בהמות“ – בקר, כבשים, עזים, חזירים, גמלים, סוסים, פרדים, חמורים או ארנבות, מלבד אם הענין יחייב אחרת;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”בית המטבחיים“ – מקום שיועד לשחיטת בהמות;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”בשר“ – גופת בהמה, לרבות אבריה, דמה, עצמותיה, עורה וכל חלק אחר שלה;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”בשר גולמי“ – בשר המיועד למאכל אדם במצבו הטבעי לאחר שחיטת הבהמה;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”חבילת בשר“ – בשר המיועד למאכל אדם אשר עבר תהליך פירוק מעצמות השלד כולן או מקצתן, חיתוך או טחינה ונארז בחבילה טרם הוצאתו מבית המטבחיים;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”חבילת בשר מצונן“ – חבילת בשר שכל חלק בה נמצא בטמפרטורה שבין אפס מעלות צלזיוס ל־4 מעלות צלזיוס מעל לאפס, למעט חבילת בשר טחון;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”חבילת בשר טחון“ – לרבות תוספות לה ולרבות חבילת בשר קצוץ, ולרבות תוספותיה;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”חבילת בשר טחון מצונן“ – חבילת בשר טחון שכל חלק בה נמצא בטמפרטורה שבין אפס מעלות צלזיוס ל־2 מעלות צלזיוס מעל לאפס;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”הרמה המרבית“ – הרמה המרבית המותרת של שאריות ביולוגיות בבשר בהמה, כמפורט ברשימה שערך מנהל השירותים הווטרינריים, בהסכמת מנהל שירות המזון במשרד הבריאות, המעודכנת מזמן לזמן, ושהופקדה לעיון הציבור בלשכות המחוזיות של השירותים הווטרינריים ובספריות המכון הווטרינרי בבית דגן;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”למכור“ – לרבות להציע, להציג, לפרסם, להחזיק, להחסין, להעביר, לשלוח, להוביל, למסור למכירה וכן למייר {{ח:הערה|[צ״ל: למיין]}} ולהכין עבור תעשיית מוצרי בשר;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”מנהל השירותים הווטרינריים“ – לרבות מי שהוא הסמיך לעניין תקנות אלה, כולן או מקצתן;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”רופא וטרינרי“ – רופא וטרינר עובד התאגיד לפיקוח וטרינרי שאישר לו המנהל לבצע פיקוח וטרינרי על בית המטבחיים;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”שארית ביולוגית“ – כהגדרתה {{ח:חיצוני|תקנות מחלות בעלי חיים (בדיקת שאריות ביולוגיות)|בתקנות מחלות בעלי חיים (בדיקת שאריות ביולוגיות), התשנ״ד–1994}};
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”שחיטה“ – לרבות נחירת בהמות לשם הפקת בשרן;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”התאגיד לפיקוח וטרינרי“ – התאגיד לפיקוח וטרינרי שהוקם לפי {{ח:חיצוני|חוק הרופאים הווטרינריים#פרק ו1|פרק ו׳1 לחוק הרופאים הווטרינריים, התשנ״א–1991}}.

{{ח:קטע3|פרק 1 סימן ב|סימן ב׳: הקמת בית מטבחיים ומיתקניו}}

{{ח:סעיף|2|הקמת בית מטבחיים}}
{{ח:ת}} לא יקים אדם בית מטבחיים אלא לפי היתר מאת מנהל השירותים הוטרינריים ובהתאם לתנאי ההיתר (להלן – היתר הקמה).

{{ח:סעיף|3|מתן היתר הקמה|תיקון: תשמ״א־2, תשפ״ה}}
{{ח:ת}} לא יתן מנהל השירותים הוטרינריים היתר הקמה, אלא לאחר שהוגשו לו תכניות ומפרטים של בית המטבחיים המתוכנן והוא אישר, את התכנית וכן שהמקום המיועד להקמת בית מטבחיים מתאים ליעודו.

{{ח:סעיף|4|הפעלת בית מטבחיים|תיקון: תש״ף}}
{{ח:תת|(א)}} לא יפעיל אדם בית מטבחיים אלא לאחר שמנהל השירותים הוטרינריים בדק את מיתקניו ואישר בכתב כי בית המטבחיים נבנה במקום ובהתאם לתכניות ולמפרטים שאושרו על ידיו ולתנאי היתר ההקמה.
{{ח:תת|(ב)}} לא יינתן אישור לפי תקנת משנה (א) אלא לבית מטבחיים שמיושמת בו תכנית בטיחות מזון כהגדרתה {{ח:חיצוני|חוק הגנה על בריאות הציבור (מזון)#סעיף 177|בסעיף 177 לחוק הגנה על בריאות הציבור (מזון), התשע״ו–2015}}.

{{ח:סעיף|4א||תיקון: תשמ״א־2, תשמ״ב, תשפ״ה}}

{{ח:סעיף|5|הקמת מבנים ומיתקנים נוספים}}
{{ח:ת}} לא יוקם בתחום בית מטבחיים או בשטח הסמוך לו כל מיתקן או מבנה שהקמתו לא אושרה מראש על ידי מנהל השירותים הוטרינריים.

{{ח:סעיף|6|החזקת בית מטבחיים}}
{{ח:ת}} האחראי לבית מטבחיים יחזיק אותו ואת דרכי הגישה אליו במצב תקין ומתאים לשחיטת בהמות.

{{ח:סעיף|7|תיקונים הדרושים}}
{{ח:ת}} מצא מנהל השירותים הוטרינריים כי המבנים והמיתקנים בבית מטבחיים אינם מתאימים לשחיטת בהמות, יורה הוא לאחראי לבית המטבחיים לבצע, תוך מועד שיקבע על ידיו, התיקונים הדרושים לשם הפעלתו התקינה (להלן – התיקונים הדרושים), והאחראי לבית המטבחיים חייב לבצע התיקונים הדרושים.

{{ח:סעיף|8|הרחבת בית מטבחיים}}
{{ח:תת|(א)}} החליט מנהל השירותים הוטרינריים כי לשם הבטחת עבודה תקינה בבית מטבחיים יש צורך להגדיל את המבנים, המיתקנים, דרכי הגישה או הציוד הקיים או להוסיף על המבנים הקיימים (להלן – עבודות ההרחבה), יורה הוא בכתב לאחראי לבית המטבחיים לבצע את עבודות ההרחבה עד למועד שיקבע על ידיו.
{{ח:תת|(ב)}} האחראי לבית המטבחיים יבצע את עבודות ההרחבה במועד שנקבע בהודעת מנהל השירותים הוטרינריים.

{{ח:סעיף|9|הפסקת השחיטה בבית מטבחיים}}
{{ח:ת}} לא ביצע האחראי לבית המטבחיים את עבודות ההרחבה או התיקונים הדרושים, כולן או חלקן, במועד שנקבע בהודעת מנהל השירותים הוטרינריים, יורה מנהל השירותים הוטרינריים על הפסקת שחיטת הבהמות בבית המטבחיים עד להשלמת ביצוע עבודות ההרחבה או התיקונים הדרושים.

{{ח:סעיף|10||תיקון: תשכ״ח, תשכ״ט}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|11|נקיון העובדים והמכשירים|תיקון: תשכ״ח}}
{{ח:תת|(א)}} אדם הנמצא בבית מטבחיים או בתחום חצר בית המטבחיים וכן המוביל בשר מבית המטבחיים ילבש בגדי עבודה וישמור על נקיון אישי כפי שנקבע {{ח:פנימי|תוספת 1|בתוספת הראשונה}}.
{{ח:תת|(ב)}} מכשירים המשמשים לשחיטת בהמה, לטיפול בה או בבשרה, יהיו ממין שנקבע וינוקו ויוחזקו בהתאם להוראות {{ח:פנימי|תוספת 2|התוספת השניה}}.

{{ח:סעיף|12|נקיון בית המטבחיים}}
{{ח:תת|(א)}} בית מטבחיים יוחזק במצב נקי ויקויימו בו סידורי תברואה בהתאם להוראות {{ח:פנימי|תוספת 3|שבתוספת השלישית}}.
{{ח:תת|(ב)}} בבית מטבחיים ייעשו הסידורים ויימצאו המיתקנים, הציוד ומלאי חמרי נקיון וחיטוי המפורטים {{ח:פנימי|תוספת 3|בתוספת השלישית}}.

{{ח:סעיף|13|עובדים בבית מטבחיים}}
{{ח:תת|(א)}} האחראי לבית המטבחיים יעסיק עובדים, לרבות שוחטים, במספר ובכושר מספיק לאחזקתו ולהפעלתו התקינה של בית המטבחיים.
{{ח:תת|(ב)}} נראה למנהל השירותים הוטרינריים כי מספר העובדים המועסקים בבית המטבחיים אינו מספיק לביצוע היעיל של העבודות בבית המטבחיים או שעובד אינו מתאים לתפקידו, יורה הוא לאחראי לבית המטבחיים להגדיל צוות העובדים או לשנות את הרכבו.
{{ח:תת|(ג)}} הורה מנהל השירותים הוטרינריים כאמור בתקנת משנה (ב), יבצע האחראי לבית המטבחיים מיד כל הוראה שניתנה לו כאמור.

{{ח:סעיף|14||תיקון: תשל״ה־2}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|15|טיפול בבשר ובעורות בבהמות נגועות במחלה|תיקון: תשכ״ח}}
{{ח:תת|(א)}} בשר או עור בהמה הנגועה באחת המחלות: גמרת, כלבת, דבר הבקר, דבר הסוסים או דלקת קרום החזה והריאות המידבקת בבקר יטופל בדרך שנקבע {{ח:פנימי|תוספת 4|בתוספת הרביעית}}.
{{ח:תת|(ב)}} עור בהמה הנגועה במחלה שאינה מאותן המחלות המנויות בתקנת משנה (א) לא יוצא משטח בית המטבחיים אלא לאחר שבוצעה בו פעולת חיטוי במיתקן חיטוי עורות ובדרך שנקבעה {{ח:פנימי|תוספת 5|בתוספת החמישית}}.

{{ח:סעיף|16|מיכלים ומיתקנים להשמדת פסולין}}
{{ח:ת}} כל בית מטבחיים יצוייד –
{{ח:תת|(1)}} במיכלים מיוחדים במספר מספיק ובמצב תקין בנויים מתכת בלתי מחלידה, עם מכסה הנסגר על מנעול, וביניהם מיכלים ניידים, מותקנים על גלגלים, כפי שיאשרם מנהל השירותים הוטרינריים;
{{ח:תת|(2)}} בבור רקב בעל גג מבטון מזויין ובו פתח ודלת הנסגרת באופן הרמטי, או במשרפה בגודל שיאפשר שריפת גופה שלמה.

{{ח:סעיף|17|ניצול פסולין על ידי מפעל למוצרי בשר|תיקון: תשכ״ח}}
{{ח:תת|(א)}} מנהל השירותים הוטרינריים רשאי להתיר ניצול פסולין שאינם מיועדים למאכל אדם או אסורים בשימוש אחר בהתאם להוראות תקנות אלה במפעל המיועד להכנת מוצרים מבשר, דם ועצמות.
{{ח:תת|(ב)}} לא יתן מנהל השירותים הוטרינריים היתר לפי תקנת משנה (א) אלא אם יוכח לו, להנחת דעתו, כי הובטח שהפסולין ינוצלו רק למטרות שלשמן התיר את ניצולם וכי אין בהעברתם למפעל תעשייתי או בניצולם לגרום להפצת מחלות.

{{ח:סעיף|18|ניפוח גופות וריאות|תיקון: תשכ״ח}}
{{ח:תת|(א)}} בית מטבחיים יצוייד במערכת מכנית תקינה לניפוח אויר בגופות (להלן – מערכת ניפוח).
{{ח:תת|(ב)}} לא ינפח אדם גופה או ריאות אלא באמצעות מערכת ניפוח.
{{ח:תת|(ג)}} על אף האמור בתקנת משנה (ב), מותר לנפח גופה או ריאות שלא באמצעות מערכת ניפוח מכנית בתנאי שיעברו בבית המטבחיים, מיד לאחר הניפוח, עיקור במיתקן מיוחד שאושר על ידי מנהל השירותים הוטרינריים.

{{ח:קטע3|פרק 1 סימן ג|סימן ג׳: פיקוח וטרינרי}}

{{ח:סעיף|19||תיקון: תשכ״ח, תש״ף}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}

{{ח:סעיף|20|מינוי רופא וטרינרי|תיקון: תש״ף}}
{{ח:ת}} מנהל השירותים הווטרינריים ימנה רופא וטרינר, אחד או יותר, לשמש רופא וטרינר בבית המטבחיים; מונה יותר מרופא וטרינר אחד, ימנה המנהל אחד מהם למנהל בית המטבחיים.

{{ח:סעיף|21|מינוי מנהל בית מטבחיים|תיקון: תשכ״ח, תש״ף}}
{{ח:תת|(א)}} {{ח:הערה|(בוטלה).}}
{{ח:תת|(ב)}} נמצא בית מטבחיים בפיקוחו של רופא וטרינרי אחד ישמש הוא לענין תקנות אלה כמנהל בית המטבחיים.

{{ח:סעיף|22|פיקוח וטרינרי|תיקון: תשכ״ח}}
{{ח:ת}} מנהל בית מטבחיים יקבע סדרי הפיקוח הוטרינרי וארגונו בבית המטבחיים.

{{ח:סעיף|23|ביטול מינוי רופא וטרינרי|תיקון: תשכ״ח, תשכ״ט־2}}
{{ח:תת|(א)}} מנהל השירותים הוטרינריים רשאי לבטל הסכמתו להעסקת רופא וטרינרי, בין בדרך של קבע ובין בדרך של ארעי, אם לדעתו הרופא הוטרינרי אינו מוכשר למלא תפקידו או נוהג ברשלנות חוזרת במילוי תפקידו או שאינו ממלא בדייקנות הוראות תקנות אלה, או שהורשע בעבירה שלדעת מנהל השירותים הוטרינריים אינה הולמת את תפקידו.
{{ח:תת|(ב)}} ביטל מנהל השירותים הוטרינריים הסכמה שניתנה להעסקת רופא וטרינרי לא ישמש הוא כרופא וטרינרי מיום בו תימסר לידיו הודעה על ביטול ההסכמה.

{{ח:סעיף|24|ערר על החלטת המנהל|תיקון: תשכ״ח}}
{{ח:תת|(א)}} סירב מנהל השירותים הוטרינריים לתת הסכמתו למינוי רופא וטרינרי או שביטל הסכמתו להעסקת רופא וטרינרי כאמור {{ח:פנימי|סעיף 23|בתקנה 23(א)}}, רשאי הרופא הוטרינרי או אחראי לבית מטבחיים לערור בפני ועדת ערר של שלושה ששנים מחבריה אינם עובדי מדינה ושתמונה על ידי שר החקלאות.
{{ח:תת|(ב)}} הגשת ערר על החלטת מנהל השירותים הוטרינריים לא תעכב ביצוע החלטת המנהל כאמור {{ח:פנימי|סעיף 23|בתקנה 23}}.

{{ח:סעיף|25|אגרות שחיטה|תיקון: תשכ״ט־2, תשכ״ט־4, תשע״ב, [הודעות]}}
{{ח:ת}} בעד שחיטת כל בהמה בבית המטבחיים הנמצא בפיקוח רופא וטרינרי שמונה בהתאם להוראות {{ח:פנימי|סעיף 19|תקנה 19}} או {{ח:פנימי|סעיף 20|תקנה 20}}, ישלם האחראי לבית המטבחיים אגרה בשיעור של שלוש לירות וחצי לראש {{ח:הערה|(החל מיולי 2025, 30 ש״ח לראש)}}.

{{ח:קטע3|פרק 1 סימן ד|סימן ד׳: היתר כניסה}}

{{ח:סעיף|26|רשות כניסה לבית מטבחיים}}
{{ח:תת|(א)}} לא יכנס אדם לבית מטבחיים, אלא אם ניתן לו היתר כניסה בכתב מאת מנהל בית המטבחיים.
{{ח:תת|(ב)}} היתר כניסה לבית מטבחיים יינתן רק לאדם שמלאו לו 16 שנה, ושנמצא, בבדיקה שבוצעה בו תוך 30 יום שלפני המועד בו מבקש הוא להיכנס לבית המטבחיים, על ידי רופא ממשלתי, בריא מכל מחלה מידבקת.

{{ח:סעיף|27|איסור כניסה לאדם נגוע במחלה מידבקת}}
{{ח:ת}} לא יכנס לבית מטבחיים אדם הנגוע במחלה מידבקת לבני אדם.

{{ח:סעיף|28|תוקף היתר}}
{{ח:ת}} היתר כניסה לבית מטבחיים יינתן לתקופה שלא תעלה על שנה אחת.

{{ח:סעיף|29|ביטול היתר}}
{{ח:ת}} מנהל בית המטבחיים רשאי לסרב לתת היתר כניסה לבית מטבחיים, להתלותו או לבטלו אם מבקש ההיתר או המחזיק בו עשה אחד מאלה:
{{ח:תת|(1)}} לא מילא אחרי הוראה מהוראות תקנות אלה;
{{ח:תת|(2)}} הפריע לבאי בית המטבחיים בביצוע תפקידיהם;
{{ח:תת|(3)}} סירב לציית להוראות הרופא הוטרינרי בבית המטבחיים;
{{ח:תת|(4)}} נמצא נגוע במחלה מידבקת;
{{ח:תת|(5)}} גרם במזיד נזק לבית מטבחיים או לציודו.

{{ח:קטע2|פרק 2|פרק שני: שחיטת בהמות}}

{{ח:סעיף|30|שחיטת בהמה|תיקון: תשל״ה}}
{{ח:תת|(א)}} לא ישחוט אדם בהמה מחוץ לבית מטבחיים.
{{ח:תת|(ב)}} על אף האמור בתקנת משנה (א), רשאי מנהל השירותים הוטרינריים להתיר, בתנאים שאישר, שחיטה המיועדת להפקת בשר להזנת חיות בגן חיות, במבנה הנמצא בגן חיות.

{{ח:סעיף|31|מכירת בשר}}
{{ח:ת}} לא ימכור אדם בשר שאינו נושא עליו חותם לפי {{ח:פנימי|סעיף 54|תקנה 54(א)}}.

{{ח:סעיף|32|איסור שחיטת בהמות ללא תווית סימון או ללא תעודת רישום|תיקון: תשכ״ח, תשל״ז}}
{{ח:תת|(א)}} לא יוכנסו לשטח בית מטבחיים אלא בהמות המיועדות לשחיטה.
{{ח:תת|(ב)}} לא יישחט בבית המטבחיים בקר אשר לא סומן בתווית סימון, או אינו מלווה בתעודת רישום, בהתאם {{ח:חיצוני|תקנות מחלות בעלי-חיים (רישום, סימון והובלה של בקר)|לתקנות מחלות בעלי־חיים (רישום, סימון והובלה של בקר), תשל״ו–1976}}, אלא לפי היתר מאת מנהל השירותים הוטרינריים או מי שהסמיך לענין תקנה זו.
{{ח:תת|(ג)}} נשחט בקר אשר לא סומן או אינו מלווה בתעודת רישום כאמור בתקנת משנה (א) רשאי רופא וטרינרי לעכב את הבשר עד לקבלת הוראות מאת מנהל השירותים הוטרינריים או מי שהסמיך לענין תקנה זו.
{{ח:תת|(ד)}} לא יישחטו בבית מטבחיים גמלים אשר לא סומנו בהתאם {{ח:חיצוני|תקנות מחלות בעלי-חיים (סימון גמלים)|לתקנות מחלות בעלי־חיים (סימון גמלים), תשכ״ב–1962}}, אלא לפי היתר מאת מנהל השירותים הוטרינריים או מי שהסמיך לענין תקנה זו.
{{ח:תת|(ה)}} רופא וטרינרי יסיר תווית סימון מכל בהמה שחוטה ויעבירנה ללשכה הוטרינרית האיזורית.
{{ח:תת|(ו)}} רופא וטרינרי יטביע חותם בית המטבחיים בתעודת רישום בקר, במשבצת שנועדה לכך, ויחזירנה ללשכה הוטרינרית האזורית.

{{ח:סעיף|33|הוצאת בהמה משטח בית המטבחיים}}
{{ח:ת}} לא תוצא משטח בית המטבחיים בהמה אלא לפי היתר בכתב מאת רופא וטרינרי ממשלתי.

{{ח:סעיף|34|החזקת בהמה לפני השחיטה|תיקון: תשכ״ח}}
{{ח:תת|(א)}} לא ישחוט אדם בהמה בבית מטבחיים אלא אם הוחזקה לשם בדיקה ותצפיות של לא פחות מאשר 12 שעות ולא יותר מאשר 6 ימים (להלן – תקופת החזקה) לפני השחיטה במבנה מיוחד לכך בתוך בית המטבחיים (להלן – מבנה התצפיות).
{{ח:תת|(ב)}} רופא וטרינרי רשאי להפחית את תקופת ההחזקה לתקופה שאינה קצרה מארבע שעות לגבי בהמות שטרם נגמלו.
{{ח:תת|(ג)}} מנהל השירותים הוטרינריים רשאי להתיר, בהודעה בכתב, קיצור תקופת ההחזקה.
{{ח:תת|(ד)}} הרופא הוטרינרי יקבע מועד הכנסת הבהמות למבנה התצפיות.

{{ח:סעיף|35|בניית מבנה תצפית מחוץ לתחום בית המטבחיים}}
{{ח:ת}} על אף האמור {{ח:פנימי|סעיף 34|בתקנה 34}} רשאי מנהל השירותים הוטרינריים להתיר החזקת בהמה במבנה תצפית הנמצא מחוץ לתחום בית המטבחיים, אך בתחום הרשות המקומית בה נמצא בית המטבחיים, אם מבנה התצפית הוקם בהתאם לתכניות ובמקום שנקבע על ידיו.

{{ח:סעיף|36|בדיקה על ידי רופא וטרינרי לפני השחיטה|תיקון: תשל״ו־2}}
{{ח:תת|(א)}} בהמה המובאת לבית המטבחיים תיבדק באותו בית מטבחיים לפני שחיטתה על ידי רופא וטרינרי בהתאם להוראות {{ח:פנימי|תוספת 6|התוספת הששית}}.
{{ח:תת|(ב)}} רופא וטרינרי, שבדק בהמה לפי הוראות תקנת משנה (א), יתיר, ידחה או יאסור את השחיטה, או יורה לבצע בבהמה כל פעולה שיקבע בהתאם להוראות {{ח:פנימי|תוספת 6|התוספת הששית}}.
{{ח:תת|(ג)}} נוסף לאמור בתקנות משנה (א) ו־(ב), ישלח רופא וטרינרי למכון הוטרינרי של משרד החקלאות דוגמאות של דם או איברים לשם איבחון מחלות בעלי־חיים, כפי שיורה מנהל השירותים הוטרינריים.

{{ח:סעיף|37|מועד השחיטה בבית המטבחיים}}
{{ח:תת|(א)}} מנהל בית המטבחיים יקבע, בהודעה שתפורסם במקום בולט בשטח בית המטבחיים, את הימים והשעות המיועדים לשחיטת בהמות בבית המטבחיים.
{{ח:תת|(ב)}} בימים ובשעות שנקבעו כאמור לשחיטה יימצא בבית המטבחיים הרופא הוטרינרי.

{{ח:סעיף|38|שחיטה בקבוצה}}
{{ח:ת}} מנהל השירותים הוטרינריים יקבע בהודעה בכתב אל מנהל בית המטבחיים את מספר הבהמות מסוג מסויים שאפשר לשחוט בקבוצה אחת באולם השחיטה.

{{ח:סעיף|39|היקף השחיטה}}
{{ח:ת}} לא יכניס אדם לאולם השחיטה מספר בהמות העולות על קיבולו כפי שנקבע על ידי מנהל השירותים הוטרינריים.

{{ח:סעיף|40|ניקוי אולם לפני השחיטה}}
{{ח:ת}} לא תוכנס בהמה לאולם השחיטה בבית המטבחיים אלא אם האולם נקי ולא נמצא בו בשר משחיטה קודמת.

{{ח:סעיף|41|הכנסת בהמות לאולם השחיטה}}
{{ח:ת}} לא תוכנס בהמה לאולם השחיטה בבית המטבחיים אלא לשם ביצוע פעולות הדרושות לשם שחיטתה המידית.

{{ח:סעיף|42|ייעוד בית מטבחיים לשחיטת בהמות מסוג מסויים}}
{{ח:ת}} מנהל השירותים הוטרינריים רשאי לקבוע בהוראות בכתב את סוגי הבהמות שמותר לשחטם באותו בית מטבחיים, ולא תישחט בהמה בבית מטבחיים אלא אם היא מסוג ששחיטתה הותרה כאמור.

{{ח:סעיף|43|שחיטת בהמות בחשכה}}
{{ח:ת}} לא תבוצע שחיטת בהמות בבית מטבחיים בשעות החשיכה אלא אם קיימים באולמי השחיטה, ברפתות ובדרכי הגישה לבית המטבחיים, מיתקני תאורה מלאכותיים מתאימים לדעת מנהל השירותים הוטרינריים.

{{ח:סעיף|44|מניעת צער בעלי חיים}}
{{ח:ת}} אדם העוסק בכפיתת בהמה, הפלתה ושחיטתה ישתמש במכשירים וינקוט בשיטות שיקטינו צער וכאב מהבהמה.

{{ח:סעיף|45|מקום שחיטת הבהמות}}
{{ח:ת}} שחיטת הבהמה, פשיטת עורה וביתור הגופה ייעשו רק באולם השחיטה.

{{ח:סעיף|46|טיפול בקרביים ובעורות}}
{{ח:תת|(א)}} פשיטת עורות מהבהמות מכל הגילים תבוצע בשלמותה ובמהירות מיד לאחר שחיטת הבהמה.
{{ח:תת|(ב)}} העורות יועברו מיד לאחר פשיטתם מהגופה אל המיתקן המיועד לאיחסונם או לטיפול מיוחד בהם.
{{ח:תת|(ג)}} כרסים ומעיים יורחקו מיד לאחר הוצאתם מהגופה מאולם השחיטה אל האגף המיועד להרקתם וניקוים.

{{ח:סעיף|47|סימון אחיד לחלקי בהמה שנשחטה}}
{{ח:ת}} כל חלקי בהמה שנשחטה יסומנו בבית המטבחיים מיד לאחר השחיטה בסימן זיהוי אחיד לכל בהמה.

{{ח:סעיף|48|שחיטה רק כשהרופא הוטרינרי במקום}}
{{ח:ת}} לא תבוצע שחיטת בהמות אלא כשרופא וטרינרי נמצא במקום.

{{ח:קטע2|פרק 3|פרק שלישי: הטיפול בבהמות לאחר השחיטה}}

{{ח:סעיף|49|בדיקה על ידי רופא וטרינרי לאחר השחיטה}}
{{ח:ת}} רופא וטרינרי יבדוק כל בהמה שנשחטה בבית מטבחיים מיד לאחר שחיטתה בהתאם להוראות {{ח:פנימי|תוספת 7|שבתוספת השביעית}}.

{{ח:סעיף|50|בדיקה בבית מטבחיים}}
{{ח:ת}} בשר הבהמה ייבדק בהתאם להוראות {{ח:פנימי|סעיף 49|תקנה 49}} רק באותו בית מטבחיים בו נשחטה הבהמה ממנה הופק הבשר.

{{ח:סעיף|51|בדיקה מעבדתית של בשר|תיקון: תשכ״ח, תשל״ג, תשל״ו־3, תשל״ט, תשמ״ז, [הודעות]}}
{{ח:תת|(א)}} רופא וטרינרי שבדק בהמה יורה על העברת חלקי בהמה לבדיקה במכון הוטרינרי של משרד החקלאות בבית־דגן (להלן – המכון הוטרינרי) במקרים המפורטים {{ח:פנימי|תוספת 8|בתוספת השמינית}} ובכל מקרה נוסף שיתגלה חשד למחלה, לפגע או לזיהום אשר לדעתו מחייבים בדיקה מעבדתית (להלן – דוגמאות לבדיקה מעבדתית).
{{ח:תת|(ב)}} דוגמאות לבדיקה מעבדתית יש לשלוח בדרך ומחלקים המפורטים {{ח:פנימי|תוספת 8|בתוספת השמינית}}.
{{ח:תת|(ג)}} בעד בדיקה במכון הוטרינרי של דוגמה לבדיקה מעבדתית של בשר טרי או קפוא ישלם בעל הבשר אגרה בשיעור של 30 שקלים חדשים {{ח:הערה|(מתואם לשנת 1986; החל מיולי 2025, 233 ש״ח)}}.
{{ח:תת|(ד)}} בשר שממנו נלקחה דוגמה בהתאם להוראות תקנת משנה (א) יוחסן על חשבון בעליו בבית קירור ויוחזק בו עד לקבלת תוצאות הבדיקה.

{{ח:סעיף|52|פסילה או אישור של בשר}}
{{ח:ת}} רופא וטרינרי שבדק בהמה בהתאם להוראות {{ח:פנימי|סעיף 49|תקנה 49}}, או שנמסרו לידיו תוצאות הבדיקה במכון הוטרינרי של דוגמאות שנשלחו לבדיקה מעבדתית, רשאי להחליט על פסילת הבשר או על אישורו למכירה בהתאם לממצאי הבדיקה המעבדתית או הוראות {{ח:פנימי|תוספת 9|התוספת התשיעית}}.

{{ח:סעיף|53|נוכחים בעת בדיקה וטרינרית}}
{{ח:ת}} בעת בדיקת הבשר המבוצעת על ידי רופא וטרינרי בהתאם להוראות תקנות אלה לא יהיה נוכח אדם שלא הורשה לכך על ידי הרופא הוטרינרי או מנהל השירותים הוטרינריים.

{{ח:סעיף|54|סימון בשר לאחר בדיקה}}
{{ח:תת|(א)}} בשר בהמה שנשחטה בבית מטבחיים ונמצא מתאים למכירה בבדיקה שנעשתה בו על ידי הרופא הוטרינרי יסומן על ידיו בחותם הכולל את המלים ”בדוק והותר“ וציון בית המטבחיים שבתחומו בוצעה השחיטה.
{{ח:תת|(ב)}} בשר בהמה שנשחטה בבית מטבחיים ונמצא בבדיקה שנעשתה בו על ידי הרופא הוטרינרי כבלתי ראוי למכירה או הטעון בדיקה נוספת כדי לעמוד על מידת התאמתו למכירה, יסומן על ידי הרופא הוטרינרי מיד לאחר בדיקתו הראשונה בצורה ברורה ובולטת במלים ”פסול“ או ”טעון בדיקה נוספת“ וציון בית המטבחיים שבתחומו בוצעה השחיטה.
{{ח:תת|(ג)}} האחראי לבית מטבחיים יכין החותם בהתאם להוראות נוספות שיקבל ממנהל השירותים הוטרינריים והרופא הוטרינרי ישתמש בו בהתאם להוראות שיינתנו כאמור.

{{ח:סעיף|55|השמדת בשר פסול}}
{{ח:תת|(א)}} בשר שנפסל יושמד בתחום בית המטבחיים או יועבר להשמדה במשרפה או במפעל תעשייתי במיתקנים ובדרך שנקבעה {{ח:פנימי|תוספת 4|בתוספת הרביעית}}.
{{ח:תת|(ב)}} לא ישולמו פיצויים בעד בשר שנפסל והושמד בהתאם לתקנות אלה.

{{ח:סעיף|56|איסור קילוף|תיקון: תשכ״ח, תשל״ג־2, תשל״ד}}
{{ח:תת|(א)}} לא יקלף אדם מבשר, בבית המטבחיים או בתחום חצר בית המטבחיים, רקמות חיבוריות, רקמות שומניות, שרירים תת־עוריים, פסציות או עורקים וורידים.
{{ח:תת|(ב)}} על אף האמור בתקנת משנה (א) רשאי אדם לקלף רקמות שומניות מאזור הכליות, מאזור הכסל (flank), ועורקים וורידים מאזור מרזב היוגולריס שבצואר.

{{ח:סעיף|57|הובלת בשר מבית מטבחיים|תיקון: תשכ״ח, תשמ״ד, תשס״ו}}
{{ח:תת|(א)}} לא יוביל אדם בשר מתחום בית מטבחיים אלא ברכב בעל ארגז קיבול המצויד ביחידת קירור עצמאית תקינה.
{{ח:תת|(ב)}} {{ח:הערה|(נמחקה).}}
{{ח:תת|(ג)}} בשר גולמי, למעט קרביים ורגליים, יהיה תלוי בכלי הרכב על מיתקן תליה ממתכת בלתי מחלידה באופן שלא יגע ברצפת כלי הרכב.
{{ח:תת|(ד)}} בשר גולמי יובל במכונית להובלת בשר, כאשר הטמפרטורה בו אינה עולה על 8 מעלות צלזיוס מעל האפס; הבשר יהיה תלוי על מיתקן תליה ממתכת בלתי מחלידה, באופן שלא יגע ברצפת כלי הרכב.
{{ח:תת|(ה)}} קרביים ורגליים יובלו בכלי רכב להובלת בשר במכלים מכוסים בדרך שתמנע מגע עם הבשר המובל במכונית; המכל והמכסה יהיו עשויים חומר מוצק הניתן לחיטוי.
{{ח:תת|(ו)}} עורות של בהמה לא יובלו במכונית שבה מובל בשר.
{{ח:תת|(ז)}} לא יוסעו אדם או בעל חיים בבית הקיבול של כלי הרכב להובלת בשר.

{{ח:סעיף|57א|קבלת בשר על ידי עושה שירות|תיקון: תשכ״ה}}
{{ח:תת|(א)}} לא ידרוש אדם ולא יקבל, בין בעצמו ובין על ידי אחרים, בשר שלא בדרך של מכירה במחיר השוק ממוכר ברצון לקונה ברצון או בתוקף סמכות המסורה לו על פי חיקוק.
{{ח:תת|(ב)}} בתקנה זו ”אדם“ – אדם העושה שירות בכל הנוגע לבהמה ולבשרה, מתחילת כל בדיקה או טיפול הנעשה לצורך שחיטתה ועד להעברת בשרה לידי הצרכן.

{{ח:סעיף*|57א|בית קירור|תיקון: תשמ״ד|עוגן=סעיף 57א1}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(ספרור כפול במקור).}}
{{ח:תת|(א)}} בכל בית מטבחיים יוקם בית קירור שנפחו מתאים לשיעור השחיטה היומית של בית המטבחיים בהתאם לתכנית ולמפרטים שאישר מנהל השירותים הוטרינריים.
{{ח:תת|(ב)}} בתוך בית קירור יותקן תא הקפאה בגודל מתאים שבו תשרור בכל עת טמפרטורה שלא תעלה על 10 מעלות צלזיוס מתחת לאפס.

{{ח:סעיף|58|צינון בשר בבית מטבחיים|תיקון: תשמ״ד, תשס״ו}}
{{ח:ת}} לא יוציא אדם בשר גולמי מתחום בית מטבחיים אלא לאחר שעבר אחד התהליכים המפורטים להלן:
{{ח:תת|(1)}} צינון לטמפרטורה של 8 מעלות צלזיוס לפחות מעל לאפס;
{{ח:תת|(2)}} הקפאה לטמפרטורה של 10 מעלות צלזיוס לפחות מתחת לאפס.

{{ח:סעיף|59|תנאים להכנת חבילת בשר|תיקון: תשכ״ח, תשס״ו}}
{{ח:תת|(א)}} לא יכין אדם חבילת בשר בבית מטבחיים ולא ימכור אדם חבילת בשר שהוכנה בבית מטבחיים אלא אם כן הוא בית מטבחיים תעשייתי כמשמעותו {{ח:פנימי|סעיף 75|בתקנה 75}} ולפי היתר מאת מנהל השירותים הווטרינריים (להלן – היתר להכנת חבילת בשר).
{{ח:תת|(ב)}} מנהל השירותים הוטרינריים יוציא היתר להכנת חבילת בשר אם הוכח לו כי ההכנה תבוצע בתנאים אלה:
{{ח:תתת|(1)}} מבנה מיוחד נועד לשמש רק לפירוק בשר (להלן – המבנה);
{{ח:תתת|(2)}} קירות המבנה מצופים חרסינה עד לגובה שני מטרים לפחות;
{{ח:תתת|(3)}} המבנה מצוייד במערכת מיזוג אוויר המחזיקה בו טמפרטורה שאינה עולה על 14 מעלות צלסיוס מעל לאפס;
{{ח:תתת|(4)}} המבנה מצוייד בחדר קירור מיוחד להחזקת הבשר המפורק מעצמות כשהטמפרטורה שבו אינה עולה על 2 מעלות צלסיוס מעל לאפס;
{{ח:תתת|(5)}} המבנה מצוייד בחדר הקפאה מהירה להקפאת הבשר עד לטמפרטורה פנימית של לפחות 18 מעלות צלסיוס מתחת לאפס;
{{ח:תתת|(6)}} המבנה מצוייד בחדר החסנת בשר קפוא בו הטמפרטורה לא תעלה על 18 מעלות צלסיוס מתחת לאפס;
{{ח:תתת|(7)}} המבנה מצוייד בשולחנות, מיכלים, אצטבאות, מדפים, עגלות־יד וכלי עבודה ממתכת בלתי מחלידה או מחומר תברואתי אחר;
{{ח:תתת|(8)}} חדרי המבנה מצויידים במד־חום ורשם טמפרטורה אוטומטיים, הפועלים במצב תקין.
{{ח:תת|(ג)}} היתר להכנת חבילת בשר יינתן לתקופה של שנה אחת.
{{ח:תת|(ד)}} רשאי מנהל השירותים הוטרינריים לבטל, או להתלות, היתר להכנת חבילת בשר אם נוכח כי הכנת חבילת בשר אינה מבוצעת בהתאם להוראות תקנות אלה.
{{ח:תת|(ה)}} על חבילת בשר טחון מצונן, יחולו, נוסף על האמור בתקנה זו, הוראות {{ח:חיצוני|צו הפיקוח על מצרכים ושירותים (בשר טחון)|צו הפיקוח על מצרכים ושירותים (בשר טחון), התשל״ו–1975}}, או {{ח:חיצוני|צו הפיקוח על מצרכים ושירותים (בשר טחון חי מתובל)|צו הפיקוח על מצרכים ושירותים (בשר טחון חי מתובל), התשל״ו–1975}} (להלן – צווי הפיקוח), לפי הענין.

{{ח:סעיף|60|תנאים להכנת חבילת בשר|תיקון: תשכ״ח, תשס״ו}}
{{ח:תת|(א)}} לא יכין אדם חבילת בשר בבית מטבחיים אלא במבנה שהטמפרטורה בו אינה עולה על 14 מעלות צלזיוס מעל לאפס, ואולם על חבילת בשר טחון מצונן יחולו הוראות צווי הפיקוח, לפי הענין.
{{ח:תת|(ב)}} בשר שפורק, בותר לבתרים ולא נארז בחבילות יוחסן, מיד לאחר שבוצעו בו פעולות הפירוק והביתור, לא יותר מאשר 24 שעות בחדר קירור שהטמפרטורה שבו אינה עולה על 2 מעלות צלסיוס מעל לאפס.
{{ח:תת|(ג)}} חבילת בשר, למעט חבילת בשר טחון מצונן שקוימו לגביה הוראות צווי הפיקוח, לפי הענין, וחבילת בשר מצונן, יוקפאו בחדר הקפאה מהירה מיד לאחר אריזתן, לטמפרטורה שלא תעלה על המפורט להלן:
{{ח:תתת|(1)}} חבילת בשר טחון קפוא – 18 מעלות צלזיוס מתחת לאפס;
{{ח:תתת|(2)}} חבילת בשר קפוא שאינו טחון – 12 מעלות צלזיוס מתחת לאפס.

{{ח:סעיף|61|נוכחות רופא וטרינרי וסמכויותיו|תיקון: תשכ״ח}}
{{ח:תת|(א)}} הכנת חבילת בשר תיעשה אך ורק בנוכחות רופא וטרינרי.
{{ח:תת|(ב)}} רופא וטרינרי רשאי ליטול חבילת בשר לבדיקה במכון וטרינרי.

{{ח:סעיף|62|אריזת חבילת בשר|תיקון: תשכ״ח, תשס״ו}}
{{ח:תת|(א)}} חבילת בשר תיארז בהיקף, בשיטה ובחומר אריזה שיאושרו על ידי מנהל השירותים הוטרינריים.
{{ח:תת|(ב)}} לכל חבילת בשר תילווה תווית ובה יצויינו פרטים אלה:
{{ח:תתת|(1)}} מקום המפעל בו הוכנה חבילת הבשר ושם המפעל;
{{ח:תתת|(2)}} תאריך הכנת חבילת הבשר, או מספר סימון אצוות הייצור;
{{ח:תתת|(3)}} הוראות להחזקה ושימוש בבשר – בהתאם להנחיות מנהל השירותים הוטרינריים;
{{ח:תתת|(4)}} שם הרופא הוטרינרי האחראי לפיקוח על הכנת חבילת הבשר או סימון זיהוי שלו שאושר על ידי מנהל השירותים הוטרינריים.
{{ח:תת|(ג)}} התווית תצורף לכל חבילת בשר באופן שלא ניתן להורידה בקלות ושניתן יהיה לקרוא את הכתוב בתווית מעל פני החבילה בעוד הבשר ארוז בה.
{{ח:תת|(ד)}} על אריזה של חבילת בשר טחון מצונן יחולו, נוסף על האמור בתקנה זו, הוראות צווי הפיקוח, לפי הענין.

{{ח:סעיף|63|הוצאת חבילת בשר מהכנה והובלתה|תיקון: תשכ״ח, תשס״ו}}
{{ח:תת|(א)}} לא יוציא אדם חבילת בשר מהמבנה שהוכנה בו אלא אם כן היא חבילת בשר טחון מצונן שקוימו לגביה הוראות צווי הפיקוח לפי הענין, חבילת בשר מצונן או חבילת בשר שהוקפאה לפי תקנות אלה, וכל חלק שבה מצוי בטמפרטורה שאינה עולה על הטמפרטורה שנקבעה לסוגה {{ח:פנימי|סעיף 60|בתקנה 60(ג)}}.
{{ח:תת|(ב)}} לא יוביל אדם חבילת בשר מן המפורטות להלן אלא ברכב כאמור {{ח:פנימי|סעיף 57|בתקנה 57(א)}}, שהטמפרטורה בארגז הקיבול בו, במשך כל זמן ההובלה, אינה עולה על המפורט להלן:
{{ח:תתת|(1)}} חבילת בשר טחון קפוא – 18 מעלות צלזיוס מתחת לאפס;
{{ח:תתת|(2)}} חבילת בשר קפוא שאינו טחון – 12 מעלות צלזיוס מתחת לאפס;
{{ח:תתת|(3)}} חבילת בשר טחון מצונן – 2 מעלות צלזיוס מעל לאפס;
{{ח:תתת|(4)}} חבילת בשר מצונן שאינו טחון – 4 מעלות צלזיוס מעל לאפס.

{{ח:סעיף|64|תעודה וטרינרית לבשר מפורק|תיקון: תשל״א}}
{{ח:תת|(א)}} כל בשר שהוכן בהתאם להוראות {{ח:פנימי|סעיף 59|תקנות 59}}, {{ח:פנימי|סעיף 60|60}} {{ח:פנימי|סעיף 61|ו־61}} יועבר רק בליווי תעודה שמולאה ונחתמה בידי הרופא הוטרינרי בהתאם לדוגמא המפורטת {{ח:פנימי|תוספת 10|בתוספת העשירית}}.
{{ח:תת|(ב)}} תעודה שהוצאה על פי הוראות תקנת משנה (א) תוכן במקור ו־4 העתקים; המקור יימסר בידי נהג המכונית בה מועבר הבשר למקום היעד, העתק אחד יישלח למנהל השירותים הוטרינריים, העתק שני יישלח לרופא הוטרינרי של הרשות המקומית אשר בתחומה יימכר הבשר, העתק שלישי יישלח לרופא לשכת הבריאות המחוזית והעתק רביעי יישאר בידי מוציא התעודה.

{{ח:סעיף|65|העברת בשר גולמי|תיקון: תשכ״ט־2, תשס״ו}}
{{ח:ת}} לא יעביר אדם ולא יכניס אדם בשר גולמי מתחום הרשות המקומית או איגוד ערים שבתחומם הופק הבשר משחיטה לתחום רשות מקומית או איגוד ערים אחר אלא אם קויימו באותו משלוח של בשר כל אלה:
{{ח:תת|(1)}} הוא בשר בהמה שנשחטה בבית מטבחיים ושלהפעלתו וניהולו ניתן היתר לפי {{ח:פנימי|סעיף 4א|תקנה 2 לתקנות מחלות בעלי חיים (הקמת בתי מטבחיים ובתי נחירה והפעלתם), תשכ״ח–1967}} (להלן – בית מטבחיים המופעל כדין);
{{ח:תת|(2)}} נושא טביעת חותם של בית מטבחיים המופעל כדין שהוטבע בו בהתאם להוראות {{ח:פנימי|סעיף 54|תקנה 54}};
{{ח:תת|(3)}} מלווה בתעודה וטרינרית שהוצאה בהתאם להוראות {{ח:פנימי|סעיף 66|תקנה 66}}.

{{ח:סעיף|66|תעודה וטרינרית לבשר גולמי|תיקון: תשכ״ט־2, תשס״ו}}
{{ח:תת|(א)}} רופא וטרינרי של בית מטבחיים המופעל כדין יתן תעודה וטרינרית בנוסח {{ח:פנימי|תוספת 11|שבתוספת האחת עשרה}} (להלן – מוציא התעודה) לכל אדם המבקש להעביר בשר שהופק באותו בית מטבחיים לתחום רשות מקומית או איגוד ערים שבית המטבחיים כאמור אינו נמצא בתחום שיפוטו (להלן – רשות מקומית אחרת); התעודה האמורה תהא תקפה רק אם נרשמה על טופס רשמי שמוציא התעודה קיבלו במשרד החקלאות והוא רשם בה את כל הפרטים הדרושים, בשלמות ובדיקנות.
{{ח:תת|(ב)}} מוציא התעודה ישלח העתק מכל תעודה וטרינרית שהוצאה על ידיו, מיד לאחר שהוצאה, לרופא הוטרינרי של הרשות המקומית האחרת.
{{ח:תת|(ג)}} הרופא הוטרינרי שביצע את בדיקת המשנה בבשר שהגיע לרשות המקומית האחרת, יציין על גבי העתק התעודה שקיבל ממוציא התעודה את דבר ביצוע בדיקת המשנה ואת תוצאותיה ויחזיר את ההעתק למוציא התעודה.

{{ח:סעיף|67|הצגת בשר לבדיקת משנה|תיקון: תשכ״ח, תשס״ו}}
{{ח:תת|(א)}} הכניס אדם בשר גולמי לפי {{ח:פנימי|סעיף 65|תקנה 65}}, יעבירו ללא עיכוב למקום המיועד לבדיקת משנה כאמור {{ח:פנימי|סעיף 68|בתקנה 68}}.
{{ח:תת|(ב)}} תעודה וטרינרית שהוצאה על פי הוראות {{ח:פנימי|סעיף 66|תקנת משנה (א) לתקנה 66}} תישמר בידי מכניס הבשר מעת הוצאת הבשר מבית המטבחיים ועד למכירתו לצרכן, ותוצג בפני הרופא הוטרינרי של רשות מקומית לתחומה הוכנס הבשר.

{{ח:סעיף|68|בדיקת משנה|תיקון: תשכ״ח, תשס״ו}}
{{ח:תת|(א)}} רופא וטרינרי של רשות מקומית יבדוק בבדיקת־משנה בשר גולמי שיובא לתחום שיפוטה של הרשות המקומית או איגוד ערים בהם פועל ויאסור מכירת הבשר כל עוד לא נבדק על ידיו (להלן – בדיקת משנה).
{{ח:תת|(ב)}} בדיקת משנה תיעשה בתוך אולם מיוחד בתחום בית המטבחיים של הרשות המקומית שאליה יובא הבשר או במקום אחר בתחום הרשות המקומית שאושר על ידי מנהל השירותים הוטרינריים למטרה זו.
{{ח:תת|(ג)}} על בשר שנבדק בבדיקת־משנה ונמצא ראוי למכירה יוטבע החותם בדרך ובצורה שנקבעו {{ח:פנימי|סעיף 54|בתקנה 54}}.
{{ח:תת|(ד)}} הוראות {{ח:פנימי|סעיף 51|תקנות 51}}, {{ח:פנימי|סעיף 52|52}} {{ח:פנימי|סעיף 55|ו־55}} יחולו על בדיקת־משנה לפי תקנה זו, בשינויים המחוייבים.
{{ח:תת|(ה)}} רופא וטרינרי של הרשות המקומית שאליה הוכנס הבשר רשאי לקבוע את שעות ביצוע בדיקת המשנה, באישור מנהל השירותים הוטרינריים.
{{ח:תת|(ו)}} מנהל השירותים הוטרינריים רשאי לתת הוראה בכתב לרופאים הוטרינריים של הרשות המקומית בדבר הליכי בדיקת המשנה.

{{ח:סעיף|69|בדיקת מעבדה נוספת|תיקון: תשכ״ט־3, תשל״ג, תשל״ו־3, תשל״ט, תשמ״ז, תשס״ו, [הודעות]}}
{{ח:תת|(א)}} לא יתיר רופא וטרינרי של רשות מקומית מכירת בשר גולמי שיובא מתחום רשות מקומית או איגוד ערים אחד למשנהו כשהוא:
{{ח:תתת|(1)}} אינו מלווה בתעודה וטרינרית שהוצאה על פי הוראות {{ח:פנימי|סעיף 66|תקנה 66}}; הרופא הוטרינרי יקח דוגמא מאותו בשר וישלח אותה לבדיקה במכון הוטרינרי;
{{ח:תתת|(2)}} כשהתעודה הוטרינרית אינה ממולאת בשלמותה ובדייקנות, אלא אם לקח הרופא הוטרינרי דוגמא מאותו בשר ושלחה לבדיקה במכון הוטרינרי.
{{ח:תת|(ב)}} בשר שממנו נלקחה דוגמא בהתאם להוראות תקנת משנה (א) יאוחסן על חשבון בעליו בבית קירור ויוחזק בו עד לקבלת תוצאות בדיקת המכון הוטרינרי.
{{ח:תת|(ג)}} בעד בדיקת דוגמת בשר במכון הוטרינרי ישלם בעל הבשר למכון הוטרינרי אגרה של 30 שקלים חדשים {{ח:הערה|(מתואם לשנת 1986; החל מיולי 2025, 233 ש״ח)}}.

{{ח:סעיף|70|בדיקת בשר קפוא|תיקון: תשכ״ח, תשע״ד}}
{{ח:תת|(א)}} בשר קפוא או בשר מצונן המוכנס לתחום רשות מקומית אחת או תחום איגוד ערים אחד מתחום רשות מקומית או איגוד ערים אחר ייבדק לפני מכירתו על ידי הרופא הוטרינרי של הרשות המקומית שלתחומה הוכנס (להלן – בדיקת־משנה לבשר קפוא).
{{ח:תת|(ב)}} הוראות {{ח:פנימי|סעיף 68|תקנה 68}} יחולו אף על ביצוע בדיקת המשנה לבשר קפוא.
{{ח:תת|(ב1)}} על אף האמור בתקנות משנה (א) ו־(ב), בשר קפוא, שיובא בהתאם {{ח:חיצוני|תקנות מחלות בעלי חיים (יבוא בשר)|לתקנות מחלות בעלי חיים (יבוא בשר), התשל״ד–1974}}, המועבר ליעדו מבית קירור מאושר כהגדרתו {{ח:פנימי|סעיף 72|בתקנה 72}}, כשהוא ארוז באריזתו המקורית, אינו טעון בדיקת משנה לבשר קפוא.
{{ח:תת|(ג)}} מנהל השירותים הוטרינריים רשאי להורות על בדיקת בשר קפוא בתנאים ובשיטה אחרים מאלו שנקבעו על פי הוראות תקנות אלה.

{{ח:סעיף|71|מכירת בשר|תיקון: תשכ״ח, תשס״ו}}
{{ח:ת}} לא ימכור אדם בשר גולמי או בשר קפוא או בשר מצונן הטעון בדיקת־משנה לפי הוראות {{ח:פנימי|סעיף 68|תקנות 68}} {{ח:פנימי|סעיף 70|או 70}} אלא אם הוא נושא החותם שהוטבע בו בהתאם להוראות תקנות אלה.

{{ח:סעיף|72|דין העברת בשר קפוא בין בתי קירור}}
{{ח:תת|(א)}} העברת בשר קפוא מאניה לבית קירור מאושר או מבית קירור מאושר למשנהו לא יראו אותה כהכנסת הבשר לתחום רשות מקומית שבו נמצא בית הקירור שאליו הועבר הבשר.
{{ח:תת|(ב)}} בתקנה זו{{ח:הערה|,}} ”בית קירור מאושר“ – בית קירור שאושר על ידי מנהל השירותים הוטרינריים בכתב כמתאים לאיחסון בשר קפוא.

{{ח:סעיף|72א|הובלת בשר קפוא|תיקון: תשכ״ח, תשל״א}}
{{ח:ת}} לא יוביל אדם בשר קפוא אלא במכונית להובלת בשר אשר הטמפרטורה בה אינה עולה על 18 מעלות צלסיוס מתחת לאפס.

{{ח:סעיף|73|אגרות בדיקת משנה|תיקון: תשל״ו־3, תש״ם, תשס״ו, [הודעות]}}
{{ח:תת|(א)}} בעד בדיקת משנה לבשר גולמי שתבוצע בו בהתאם להוראות {{ח:פנימי|סעיף 68|תקנה 68}} תגבה רשות מקומית אגרה בשיעור של 50 אגורות {{ח:הערה|(מתואם לשנת 1980; החל מיולי 2025, 0.27 ש״ח)}} לכל קילוגרם.
{{ח:תת|(ב)}} בעד בדיקת־משנה לבשר קפוא שתבוצע בו בהתאם להוראות {{ח:פנימי|סעיף 70|תקנה 70}} תגבה רשות מקומית אגרה בשיעור של 30 אגורות {{ח:הערה|(מתואם לשנת 1980; החל מיולי 2025, 0.12 ש״ח)}} לכל קילוגרם בשר.

{{ח:סעיף|74|סייג לפיקוח על בשר שהוכן לפי היתרים מיוחדים|תיקון: תשכ״ח, תשל״א}}
{{ח:תת|(א)}} הוראות {{ח:פנימי|סעיף 65|תקנות 65}} {{ח:פנימי|סעיף 66|{{ח:הערה|ו־}}66}} לא יחולו על בשר שהוכן בהתאם להוראות {{ח:פנימי|סעיף 59|תקנה 59}} ונארז בהתאם להוראות {{ח:פנימי|סעיף 62|תקנה 62}}.
{{ח:תת|(ב)}} מנהל השירותים הוטרינריים רשאי להורות על בדיקות־משנה של בשר שהוכן או נארז בהתאם להוראות {{ח:פנימי|סעיף 59|תקנות 59}} {{ח:פנימי|סעיף 62|או 62}}.

{{ח:סעיף|75|בית מטבחיים תעשייתי|תיקון: תשס״ו}}
{{ח:ת}} רשאי מנהל השירותים הוטרינריים לאשר בית מטבחיים כבית מטבחיים תעשייתי אם הוא בנוי, מצוייד וקיימים בו הסידורים ועומדים לרשותו השירותים המפורטים {{ח:פנימי|תוספת 12|בתוספת השתים־עשרה}}, ואם יש לו רישיון יצרן לפי {{ח:חיצוני|צו הפיקוח על מצרכים ושירותים (הסחר במזון, ייצורו והחסנתו)|צו הפיקוח על מצרכים ושירותים (הסחר במזון, ייצורו והחסנתו), התשכ״א–1960}}.

{{ח:סעיף|76|העברת בשר מבית מטבחיים תעשייתי}}
{{ח:תת|(א)}} הוראות {{ח:פנימי|סעיף 65|תקנות 65}}, {{ח:פנימי|סעיף 66|66}}, {{ח:פנימי|סעיף 67|67}}, {{ח:פנימי|סעיף 68|68}}, {{ח:פנימי|סעיף 69|69}}, {{ח:פנימי|סעיף 71|71}} {{ח:פנימי|סעיף 73|ו־73}} לא יחולו על בשר שהופק מבית מטבחיים שאושר על ידי מנהל השירותים הוטרינריים בהתאם להוראות {{ח:פנימי|סעיף 75|תקנה 75}} כבית מטבחיים תעשייתי והמלווה בתעודה וטרינרית בהתאם {{ח:פנימי|תוספת 10|לתוספת העשירית}}.
{{ח:תת|(ב)}} תעודה שהוצאה על פי הוראות תקנת משנה (א) תוכן במקור ושלושה העתקים, מקור התעודה יימסר בידי הנוהג במכונית בה מועבר הבשר למקום היעד; העתק אחד יישלח למנהל השירותים הוטרינריים; העתק שני יישלח לרופא הוטרינרי של הרשות המקומית שבתחומה יימכר הבשר והעתק שלישי ישאר בידי מוציא התעודה.
{{ח:תת|(ג)}} רשאי מנהל השירותים הוטרינריים להורות על ביצוע בדיקת בשר שהופק בבית מטבחיים תעשייתי במקום, במועד ובתכיפות שייראו לו, על ידי רופא וטרינרי שיקבע.

{{ח:סעיף|77|היתר שחיטה מיוחד}}
{{ח:תת|(א)}} על אף האמור {{ח:פנימי|סעיף 30|בתקנה 30}} רשאי אדם לשחוט בהמות מחוץ לבית־מטבחיים בתחום רשות מקומית לפי היתר בכתב לכך מאת ראש הרשות המקומית ומנהל השירותים הוטרינריים, ובהתאם לתנאי ההיתר (להלן – בסעיף זה {{ח:הערה|-}} ההיתר).
{{ח:תת|(ב)}} היתר יינתן רק לשחיטה לשם חגיגה מסורתית, קיום מנהג עממי או נדר.
{{ח:תת|(ג)}} לא יינתן היתר אלא אם הובטח להנחת דעתו של מנהל השירותים הוטרינריים כי הוראות הטיפול והבדיקה החלים על בהמות שנשחטו בבית מטבחיים יחולו לגבי בהמות שנשחטו על פי היתר.

{{ח:סעיף|78|שחיטה דחופה|תיקון: תשמ״א}}
{{ח:ת}} רשאי הרופא הוטרינרי לקצר תקופת ההחזקה שנקבעה {{ח:פנימי|סעיף 34|בתקנה 34}} אם:
{{ח:תת|(1)}} הבהמה לוותה בתעודה מאת רופא וטרינרי שטיפל בבהמה בנוסח שקבע מנהל השירותים הוטרינריים;
{{ח:תת|(2)}} הוא בדק את הבהמה ומצא כי לא תוכל, מטעמי בריאות, לעמוד בתקופת ההחזקה.

{{ח:סעיף|79|שחיטת דחק|תיקון: תשכ״ח, תשכ״ט־5, תשל״ג, תשל״ו־3, תשל״ט, תשמ״א, תשמ״ז, [הודעות]}}
{{ח:תת|(א)}} על אף האמור {{ח:פנימי|סעיף 30|בתקנה 30}} מותר לשחוט בהמה מחוץ לבית מטבחיים אם אישר רופא וטרינרי כמשמעותו {{ח:חיצוני|חוק הרופאים הווטרינרים|בפקודת הרופאים הוטרינריים}}, כי –
{{ח:תתת|(1)}} הבהמה חלתה ולא היה סיפק להעבירה בחיים לשחיטה בבית מטבחיים; או
{{ח:תתת|(2)}} הבהמה נפגעה בתאונה ולא היה סיפק להעבירה בחיים לשחיטה בבית מטבחיים.
{{ח:תת|(ב)}} לא נמצא רופא וטרינרי בקרבת מקום אירוע תאונה לבהמה, רשאי שוטר, רופא או ראש הרשות המקומית שבתחומה אירעה התאונה או מזכיר הרשות המקומית כאמור לתת האישור לפי תקנת משנה (א)(2).
{{ח:תת|(ג)}} בהמה שנשחטה לפי הוראות תקנת משנה (א) תיבדק לפני העברתה לבית מטבחיים על ידי רופא וטרינרי אשר יתן בידי מחזיק הבהמה לאחר בדיקתו תעודה בנוסח שאישר מנהל השירותים הוטרינריים (להלן – בסעיף זה – התעודה); הוראות {{ח:פנימי|סעיף 66|תקנה 66(ב)}} יחולו על התעודה, בשינויים המחוייבים; הרופא הוטרינרי ישלח בדואר רשום העתק התעודה אל הרופא הוטרינרי הממשלתי אשר לתחום שיפוטו נשלחה הבהמה.
{{ח:תת|(ד)}} הבעל של בהמה שנשחטה לפי הוראות תקנת משנה (א) חייב להעבירה לבית מטבחיים שיורה עליו הרופא הוטרינרי שנתן את התעודה. את הגופה יש להעביר בנפרד מהקיבה, המעיים ושלפוחית השתן.
{{ח:תת|(ה)}} הרופא הוטרינרי אשר לתחום שיפוטו הועברה בהמה שנשחטה לפי תקנת משנה (א) יעשה את כל אלה:
{{ח:תתת|(1)}} יבצע מיד עם קבלת הגופה את בדיקת הבשר;
{{ח:תתת|(2)}} יטול דוגמאות מהבשר וישלחן לבדיקה במכון הוטרינרי בהתאם להוראות {{ח:פנימי|תוספת 8|שבתוספת השמינית}};
{{ח:תתת|(3)}} יחסין את הבשר בחדרי קירור בתחום בית המטבחיים על חשבון בעליו;
{{ח:תתת|(4)}} יקבע אם הבשר ראוי למכירה או פסול לפי בדיקתו ולפי מימצאי הבדיקה המעבדתית;
{{ח:תתת|(5)}} יטביע חותם על הבשר בהתאם להוראות {{ח:פנימי|סעיף 54|תקנה 54}}.
{{ח:תת|(ו)}} בעד בדיקת בשר במכון הוטרינרי לפי תקנה זו ישלם בעל הבשר אגרה בשיעורים אלה:
{{ח:תת}} בעד ארנבת, חזיר, כבש או עז – 30 שקלים חדשים {{ח:הערה|(מתואם לשנת 1986; החל מיולי 2025, 233 ש״ח)}};
{{ח:תת}} בעד כל בהמה אחרת – 30.00 שקלים חדשים {{ח:הערה|(מתואם לשנת 1986; החל מיולי 2025, 233 ש״ח)}}.

{{ח:סעיף|80|שחיטת חירום}}
{{ח:תת|(א)}} כדי למנוע התפשטות מחלות בעת מגיפה שפשטה בבעלי־חיים, רשאי מנהל השירותים הוטרינריים להתיר שחיטת בהמות מחוץ לבית מטבחיים במקום ובתנאים שייקבעו על ידיו.
{{ח:תת|(ב)}} הבשר משחיטה שבוצעה בהתאם להוראות תקנת משנה (א) ייבדק על ידי רופא וטרינרי שנקבע לכך על ידי מנהל השירותים הוטרינריים.
{{ח:תת|(ג)}} הוראות הבדיקה והסימון החלות על גופות בהמות שנשחטו בבית מטבחיים יחולו על בדיקת בשר מבהמה שנשחטה לפי תקנה זו.

{{ח:סעיף|81|הפסקת פעולות בבית מטבחיים|תיקון: תשכ״ט}}
{{ח:תת|(א)}} רשאי מנהל השירותים הוטרינריים, לאחר התייעצות עם מנהל השירותים הרפואיים, להורות בכתב על הפסקת הפעולה בבית מטבחיים לתקופה שיקבע, אם לא קויימו, בבית המטבחיים הוראה מהוראות תקנות אלה או כל הוראה שניתנה על פיהן.
{{ח:תת|(ב)}} על החלטת מנהל השירותים הוטרינריים לפי תקנת משנה (א) רשאית הרשות המקומית לערור, תוך 30 יום מיום מסירת ההוראות, לפני ועדת הערר שתמונה לפי תקנת משנה (ג).
{{ח:תת|(ג)}} שר החקלאות ימנה ועדת ערר של שלושה לענין תקנה זו.
{{ח:תת|(ד)}} ועדת הערר תתכנס תוך שלושים יום מיום קבלת הערר במשרד השירותים הוטרינריים בבית־דגן, ותתן החלטתה תוך שלושים יום מיום ישיבתה הראשונה.
{{ח:תת|(ה)}} הגשת ערר על החלטת מנהל השירותים הוטרינריים לא תעכב ביצוע החלטת המנהל כאמור בתקנת משנה (א).

{{ח:סעיף|82|הגשת דינים וחשבונות}}
{{ח:ת}} רשות מקומית שבתחומה מופעל בית המטבחיים, האחראי על בית מטבחיים, רופא וטרינרי ומנהל בית המטבחיים יגישו דינים וחשבונות, הודעות ורישומים בדבר כל פעולה המבוצעת בהתאם להוראות תקנות אלה במועד שיורה עליו מנהל השירותים הוטרינריים.

{{ח:סעיף|83|ביטול תקנות}}
{{ח:ת}} תקנות בית המטבחיים – בטלות.

{{ח:סעיף|84|השם}}
{{ח:ת}} לתקנות אלה ייקרא ”תקנות מחלות בעלי־חיים (שחיטת בהמות), תשכ״ד–1964“.

{{ח:קטע2|תוספת 1|תוספת ראשונה}}
{{ח:קטע4||{{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 11|תקנה 11(א)}})}}}}
{{ח:קטע3||הוראות בדבר בגדי עבודה ונקיון אישי}}

{{ח:סעיף*|1||עוגן=תוספת 1 פרט 1}}
{{ח:ת}} בגדי עבודה לעובדים בבתי־מטבחיים יכללו:
{{ח:ת}} סינר, סרבל, מעטה ראש ומגפי גומי, ויהיו עשויים מחומר הניתן בנקל לניקוי, לחיטוי או לכביסה (בד, גומי פלסטיק) (להלן – בגדי העבודה).

{{ח:סעיף*|2||עוגן=תוספת 1 פרט 2}}
{{ח:ת}} בגדי העבודה יהיו נקיים, שלמים או מתוקנים כראוי.

{{ח:סעיף*|3||עוגן=תוספת 1 פרט 3}}
{{ח:ת}} לפני התחלת העבודה יוחלפו הבגדים הרגילים בבגדי עבודה במלתחה מיוחדת בבית המטבחיים. לאחר סיום העבודה בבית המטבחיים יונחו בגדי העבודה במלתחה.

{{ח:סעיף*|4||עוגן=תוספת 1 פרט 4}}
{{ח:ת}} בגדים העשויים בד יש לטבול לאחר השימוש בהם בתמיסת סובלימט 1/1000 למשך 30 דקות ולאחר מכן לכבסם במים חמים וסבון, אולם בהיתר הרופא הוטרינרי אפשר להחזיקם במים רותחים במשך עשר דקות ולאחר מכן לכבסם במים חמים (עם או בלי תוספת כלורית לכביסה) וסבון.

{{ח:סעיף*|5||עוגן=תוספת 1 פרט 5}}
{{ח:ת}} בגדים העשויים גומי או פלסטיק (פרט למגפי גומי) יש לטבול לאחר השימוש בהם בתמיסת סובלימט 1/1000 למשך 30 דקות ולאחר מכן לשטפם במים רותחים, סבון ובעזרת מברשת מתאימה.

{{ח:סעיף*|6||עוגן=תוספת 1 פרט 6}}
{{ח:ת}} מגפי גומי יש לנקות היטב אחרי העבודה במים ובעזרת מברשת קשה, ובשעת הצורך גם לטבלם בתמיסת נתר מאכל (סודיום הידרוקסיד) בריכוז 0.5%.

{{ח:סעיף*|7||עוגן=תוספת 1 פרט 7}}
{{ח:ת}} הרופא הוטרינרי יקבע אם הבגדים הינם נקיים וראויים לשימוש.

{{ח:סעיף*|8||עוגן=תוספת 1 פרט 8}}
{{ח:ת}} הידים ינוקו במים חמים, בסבון ובמברשת לפני התחלת העבודה, במשך העבודה לפי הצורך ולאחר סיום העבודה. הידים ינוקו כאמור גם לאחר עשיית הצרכים בחדר השימוש.

{{ח:סעיף*|9||עוגן=תוספת 1 פרט 9}}
{{ח:ת}} בכל מקרה של מגע בגופה נגועה במחלה מידבקת או במוגלה או בכל הפרשה אחרת, יש להפסיק את העבודה ולרחוץ את הידים – ובשעת הצורך גם שאר חלקי הגוף החשופים – במים חמים, בסבון ובעזרת מברשת ולאחר מכן לטבול אותם בתמיסה מחטאת שהוכנה לפי הוראות הרופא הוטרינרי ולשטפן שוב במים חמים.

{{ח:קטע2|תוספת 2|תוספת שניה}}
{{ח:קטע4||{{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 11|תקנה 11(ב)}})}}}}
{{ח:קטע3||הוראות בדבר ניקוי מכשירי העבודה}}

{{ח:סעיף*|1||עוגן=תוספת 2 פרט 1}}
{{ח:ת}} סכינים, גרזנים ומשורים (להלן – מכשירי עבודה) יהיו עשויים מחומר הניתן בנקל לניקוי, הרתחה וחיטוי. הנדנים להחזקת הסכינים יהיו ממתכת בלתי מחלידה ובצורה הניתנת לניקוי מושלם.

{{ח:סעיף*|2||עוגן=תוספת 2 פרט 2}}
{{ח:ת}} מכשירי עבודה יוחזקו במצב נקי בקביעות.

{{ח:סעיף*|3||עוגן=תוספת 2 פרט 3}}
{{ח:ת}} מכשירי עבודה שזוהמו מגופת בהמה חולה, לרבות מוגלה והפרשות חולי, מן ההכרח לנקותם ולחטאם מיד ואין להמשיך להשתמש בהם אלא לאחר שחוטאו.

{{ח:סעיף*|4||עוגן=תוספת 2 פרט 4}}
{{ח:ת}} ניקוי וחיטוי של מכשירי העבודה ייעשה על ידי רחיצתם במים חמים וסבון והחזקה לאחר מכן במים רותחים בתוספת סודה כביסה בריכוז 3% למשך 10 דקות לפחות או באוטוקלב למשך 10 דקות.

{{ח:קטע2|תוספת 3|תוספת שלישית}}
{{ח:קטע4||{{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 12|תקנה 12}})}}}}
{{ח:קטע3||הוראות בדבר ניקוי ותברואה בבית המטבחיים}}

{{ח:סעיף*|1||עוגן=תוספת 3 פרט 1}}
{{ח:ת}} לפני התחלת השחיטה, יהיה בית המטבחיים, על קירותיו, רצפותיו וכל מיתקניו נקי לחלוטין. בכל פעם שהרצפה או הקירות נתלכלכו בעת העבודה יש לנקותם בזרם מים ובעת הצורך גם במברשת ואף בסבון.

{{ח:סעיף*|2||עוגן=תוספת 3 פרט 2}}
{{ח:ת}} אחרי השחיטה יש לנקות את בית המטבחיים על כל מיתקניו ואת המכלאות באופן יסודי על ידי שטיפה בזרם מים חזק, בעזרת מברשות קשות ומתאימות, בתמיסת סבון או חומר מנקה דטרגנטי אחר.

{{ח:סעיף*|3||עוגן=תוספת 3 פרט 3}}
{{ח:ת}} כל פסולת וכל גללי בהמות יש לאסוף מיד לתוך מיכלים סגורים ולהעבירם לבור הזבל או למשרפה.

{{ח:סעיף*|4||עוגן=תוספת 3 פרט 4}}
{{ח:ת}} לאחר הניקוי המכני יש לחטא את האולמות, הרצפות, הקירות, הציוד והעמודים בתמיסה של תרכובת כלורית (סודיום היפוכלוריט מסחרי 10% או קלציום היפוכלוריט מסחרי 10%) בתערובת של ליטר חומר על 24 ליטר מים או בכל חומר אחר שיקבע מנהל השירותים הוטרינריים.

{{ח:סעיף*|5||עוגן=תוספת 3 פרט 5}}
{{ח:ת}} בכל מקרה שמתה או נשחטה או נפתחה בבית מטבחיים בהמה שנמצאה נגועה במחלה מידבקת יבוצע מיד לאחר חיסול הגופה וביעורה, חיטוי יסודי בנתר מאכל (סודיום הידרוקסיד) בתמיסה בריכוז 2%-3% ואליה מותר להוסיף 5% סיד בלתי כבוי כדי לקבל תמיסת נתר סידית.

{{ח:סעיף*|6||עוגן=תוספת 3 פרט 6}}
{{ח:ת}} הרופא הוטרינרי רשאי לאשר, במקרים מיוחדים, שימוש בחומר חיטוי שונה מזה שפורט {{ח:פנימי|תוספת 3 פרט 5|בסעיף 5}}.

{{ח:סעיף*|7||עוגן=תוספת 3 פרט 7}}
{{ח:ת}} בכל בית מטבחיים יימצאו –
{{ח:תת|(1)}} מים נקיים בכמות מספקת לניקוי המבנים, מכשירי העבודה, הבגדים ולצרכים האישיים של העובדים;
{{ח:תת|(2)}} מיתקן לאספקת מים חמים בכתב מספקת לכל הצרכים של חיטוי וניקוי;
{{ח:תת|(3)}} מיתקן להגברת לחץ המים בצינורות לשטיפת הבנינים (בוסטר);
{{ח:תת|(4)}} מיכלים מתאימים להכנת ולהחזקת תמיסת חיטוי;
{{ח:תת|(5)}} מלאי של סיד בלתי כבוי, סיד כלורי, סודיום כלורי (קלציום וסודיום היפוכלוריט) וסודיום הידרוקסיד (נתר מאכל) שיוחזקו במיכלים סגורים היטב ואף מוגנים מהאויר;
{{ח:תת|(6)}} מלאי של סבון, מגבות, מברשות קשות ורכות וכלי ניקוי הדרושים בהתאם להוראות {{ח:פנימי|תוספת 3|תוספת זו}} לשמירה על הנקיון בבית המטבחיים.

{{ח:קטע2|תוספת 4|תוספת רביעית}}
{{ח:קטע4||{{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 15|תקנות 15(א)}} {{ח:פנימי|סעיף 55|ו־55}})}}}}
{{ח:קטע3||הוראות בדבר השמדת בשר ועורות}}

{{ח:סעיף*|1||עוגן=תוספת 4 פרט 1}}
{{ח:ת}} בשר ועורות של בהמה שנפסלו למאכל או לשימוש אחר בהתאם להוראות תקנות אלה (להלן – פסולין) יוטבלו בתמיסה צבעונית (כגון מתילן כחול, או בנפט, או בשמן סולר) ויושמדו בבור רקב, במשרפה או במפעל תעשייתי לקמחי בשר.

{{ח:סעיף*|2||עוגן=תוספת 4 פרט 2}}
{{ח:תת|(א)}} לא יוצאו פסולין משטח בית מטבחיים לשם ביעורם במשרפה או העברתם למפעלי תעשיה אחרים אלא בהיתר מאת הרופא הוטרינרי.
{{ח:תת|(ב)}} הובלת הפסולין על פי היתר תיעשה אך ורק בכלי רכב מיועד ומותאם למטרה זו, ובדרך שתימנע נזילת דם, מיצים והפרשות.

{{ח:סעיף*|3||עוגן=תוספת 4 פרט 3}}
{{ח:ת}} לא יינתן היתר להוצאת הפסולין, במקרה שהפסילה נעשתה בגלל אחת המחלות המפורטות להלן, אלא אם המישרפה או מפעל התעשיה גובלים עם בית המטבחיים:
{{ח:תת|(א)}} כלבת;
{{ח:תת|(ב)}} גמרת;
{{ח:תת|(ג)}} דבר הבקר;
{{ח:תת|(ד)}} דלקת מידבקת של קרום החזה והריאות בבקר;
{{ח:תת|(ה)}} דבר הסוסים;
{{ח:תת|(ו)}} כל מחלה אחרת אשר יורה מנהל השירותים הוטרינריים.

{{ח:סעיף*|4||עוגן=תוספת 4 פרט 4}}
{{ח:ת}} מנהל השירותים הוטרינריים רשאי להתיר העברת פסולין לצרכי מדע, מחקר או לכל מטרה מיוחדת ובכל אמצעי העברה שהוא ימצא למתאים.

{{ח:קטע2|תוספת 5|תוספת חמישית}}
{{ח:קטע4||{{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 15|תקנה 15(ב)}})}}}}
{{ח:קטע3||הוראות בדבר חיטוי עורות מבהמות חולות}}

{{ח:סעיף*}}
{{ח:ת}} עורות מבהמות חולות (להלן {{ח:פנימי|תוספת 5|בתוספת זו}} – שלחים) ייטבלו באחת התמיסות המפורטות להלן:
{{ח:תת|(א)}} חומצה קרבולית 5% – טבילת השלחים למשך 10 דקות;
{{ח:תת|(ב)}} דו כלוריד הכספית (סובלימט) 5% – טבילה למשך 10 דקות או תמיסה של 1/1000 למשך 24 שעות;
{{ח:תת|(ג)}} תערובת של חומצה כלורוהידריט – 2% וסודיום כלוריד טבילה למשך 48 שעות.

{{ח:קטע2|תוספת 6|תוספת ששית}}
{{ח:קטע4||{{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 36|תקנה 36}})}}}}
{{ח:קטע3||הוראות בדבר בדיקת בהמות לפני השחיטה}}

{{ח:סעיף*|1||עוגן=תוספת 6 פרט 1}}
{{ח:ת}} בדיקת הבהמה לפני השחיטה תבוצע על ידי הרופא הוטרינרי באור יום מתאים או באור מלאכותי מספיק.

{{ח:סעיף*|2||עוגן=תוספת 6 פרט 2}}
{{ח:ת}} הרופא הוטרינרי יבדוק את מצב בריאותה של הבהמה, לרבות מצבה הגופני, התנהגותה הכללית, המראה החיצוני (עור, שיער ושינויים מיוחדים), פעולות איברי העיכול (שפתיים, העלאת גירה, תנועות הכרס, צורת הצואה), מצב הפות, בית הבושת, העטין, פעולות איברי הנשימה, וכן את מידת החום במקרה של הפרעה כללית במצב הבריאות.

{{ח:סעיף*|3||עוגן=תוספת 6 פרט 3}}
{{ח:ת}} הרופא הוטרינרי יאסור שחיטת בהמות כשנמצאו בהן סימנים של –
{{ח:תת|(א)}} גמרת Febris carbunculosa (Anthrax)‎;
{{ח:תת|(ב)}} ירמת Gangraena emphys.‎;
{{ח:תת|(ג)}} דבר־בקר Pestia Bovina;
{{ח:תת|(ד)}} כלבת Lyssa (Rabies)‎;
{{ח:תת|(ה)}} דלקת ריאות חרחורית Gangraenous Pneumonia;
{{ח:תת|(ו)}} אלח־דם Septicaemia;
{{ח:תת|(ז)}} נחרת Malleus;
{{ח:תת|(ח)}} צהבת כללית Icterus;
{{ח:תת|(ט)}} מצב גסיסה In Extremis;
{{ח:תת|(י)}} ניוון כללי ומוגבר Cachexia.

{{ח:סעיף*|4||עוגן=תוספת 6 פרט 4}}
{{ח:ת}} הרופא הוטרינרי ידחה שחיטת בהמות, לפרק זמן שיקבע במקרים אלה:
{{ח:תת|(א)}} כשהבהמות מיוזעות ומחוממות, מראות מידת חום בלתי רגילה ובמצב פיזי העלול לגרום לפגימת בשר הבהמה לאחר שחיטתה;
{{ח:תת|(ב)}} כשעור הבהמות לפני השחיטה אינו נקי מחומרים מזוהמים.

{{ח:סעיף*|5||עוגן=תוספת 6 פרט 5}}
{{ח:ת}} הרופא הוטרינרי יודיע ללא דיחוי לרופא הוטרינרי הממשלתי במחוזו, על מציאת כל מחלה או חשד למחלה בבדיקה שנעשתה על ידיו בבהמה בתחום בית המטבחיים.

{{ח:סעיף*|6||עוגן=תוספת 6 פרט 6}}
{{ח:ת}} הרופא הוטרינרי ידאג כי בהמה הנגועה או החשודה כנגועה במחלה תוחזק בהסגר חמור במקום מבודד ממקום אחזקתה של כל בהמה אחרת בתחום בית המטבחיים עד לקבלת הוראות מתאימות מאת הרופא הוטרינרי הממשלתי.

{{ח:סעיף*|7||עוגן=תוספת 6 פרט 7}}
{{ח:ת}} רופא וטרינרי יציית להוראות רופא וטרינרי ממשלתי בדבר אחזקתה, בידודה, שחיטתה או הוצאתה מתום בית המטבחיים של בהמה שנמצאה נגועה או חשודה.

{{ח:קטע2|תוספת 7|תוספת שביעית}}
{{ח:קטע4||{{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 49|תקנה 49}})}}}}
{{ח:קטע3||הוראות בדבר בדיקה לאחר השחיטה}}
{{ח:קטע4||הוראות כלליות}}

{{ח:סעיף*|1||עוגן=תוספת 7 פרט 1}}
{{ח:ת}} הבדיקה תיעשה לאחר ביתור הגופה לארכה, הראש ינותק מהגופה והלשון תשוחרר בכדי לחשוף את הבלוטות העמוקות.

{{ח:סעיף*|2||עוגן=תוספת 7 פרט 2}}
{{ח:ת}} האיברים והקרביים ייבדקו מיד לאחר הוצאתם מהגופה. כל איבר ובלוטותיו ייבדקו לפי חזותם במישוש וכן על ידי חתך או חתכים בדרך שתמנע לכלוך, זיהום או פחת ערך שלא לצורך הבדיקה.

{{ח:סעיף*|3||עוגן=תוספת 7 פרט 3}}
{{ח:ת}} כל גופה תיבדק לשם קביעת –
{{ח:תת|(1)}} מצבה התזונתי;
{{ח:תת|(2)}} נוכחות פצעים, שפכי דם ושינוי בצבע;
{{ח:תת|(3)}} בצקת מקומית או כללית;
{{ח:תת|(4)}} מידת הקזת הדם;
{{ח:תת|(5)}} תפיחויות ושינויים יוצאי דופן בעצמות, בפרקים או בשרירים;
{{ח:תת|(6)}} ריחות בלתי רגילים.

{{ח:סעיף*|4||עוגן=תוספת 7 פרט 4}}
{{ח:ת}} לשם ביצוע האבחנות המפורטות {{ח:פנימי|תוספת 7 פרט 3|בסעיף 3}} ולשם אבחון מחלות או פגעים בבהמה יש לבדוק את –
{{ח:תת|(1)}} הדם – צבעו, הקרשתו, הכתמתו, נוכחות חומר זר בו;
{{ח:תת|(2)}} הראש –
{{ח:תתת|(א)}} הלשון בשטחה ובריקמתה (substance);
{{ח:תתת|(ב)}} קרום הפה ובית הבליעה;
{{ח:תתת|(ג)}} בלוטות הלשד (retropharyngealis), סובפרוטידה (subparotidae); סובמקסילריס (submaxilaris) וכן את השקדים (tonsillae);
{{ח:תת|(3)}} הריאות –
{{ח:תתת|(א)}} בדיקה חזותית כללית ומישושן לכל אורכן;
{{ח:תתת|(ב)}} בלוטות הלשד ברונכיאלס (bronchiales) מדיאסטינלס (mediastinales);
{{ח:תתת|(ג)}} קנה האויר (trachea) – על ידי חתך לאורכו;
{{ח:תתת|(ד)}} הסימפונות הראשיות (bronchii) על ידי חתך לרוחב בשליש התחתון של הריאה דרך הקנוקנות הראשיות;
{{ח:תת|(4)}} הלב –
{{ח:תתת|(א)}} כיס הלב ייפתח וייבדק;
{{ח:תתת|(ב)}} הלב עצמו ייבדק על ידי חתך לאורכו במגמה לחשוף את שני חדרי הלב וכן חתך נוסף בקיר הלב;
{{ח:תת|(5)}} הסרעפת (diaphragma) בשלמותה;
{{ח:תת|(6)}} הכבד –
{{ח:תתת|(א)}} בדיקה כללית בשטחו ובריקמתו, וכן על ידי חתך באופן מאונך דרך צינורות המרה העיקריים באותו צד הפונה על הקיבה, ועל ידי חיתוך נוסף בקרבת אונת־שפיגל;
{{ח:תתת|(ב)}} בלוטות הלשד: הפאטיקה (hepatica);
{{ח:תתת|(ג)}} כיס המרה;
{{ח:תת|(7)}} הקיבות והמעיים –
{{ח:תתת|(א)}} בשטחם החיצוני ובשעת הצורך גם בפנימיותם;
{{ח:תתת|(ב)}} בלוטות הלשד גאסטריקה (gastricae), מזנטריקה (mesentericae);
{{ח:תתת|(ג)}} הפדר (Omentum);
{{ח:תת|(8)}} הטחול – בשלמותו;
{{ח:תת|(9)}} הכליות –
{{ח:תתת|(א)}} יש לנתקן מהגופה במקרה של חשד בפגע או במחלה ולחתוך בהם לשם בחינה מדוקדקת;
{{ח:תתת|(ב)}} בלוטות הלשד רנאלס (renales);
{{ח:תת|(10)}} כיס השתן במקרה של חשד בפגע או במחלה, וייחתך במגמה לחשפו;
{{ח:תת|(11)}} הרחם – לרבות הפות ובית הבושת והשחלות, בשטחם ובריקמתם; הבדיקה תהיה יותר יסודית במקרה של שחיטה זמן קצר לאחר המלטה או כשקיימת נזילה, הפרשה או שינויים פתולוגיים;
{{ח:תת|(12)}} העטין – יש לבדוק בלוטות לשד סופראמאמאריקה (supramamaricae);
{{ח:תת|(13)}} הריקמה השרירית – לרבות הריקמה השומנית והחיבורית;
{{ח:תת|(14)}} העצמות ובעיקר אלה המבותרים בחוליות, בחזה ובאגן;
{{ח:תת|(15)}} הפרקים, לרבות נרתיקי ריר הפרק (synovialis bursa);
{{ח:תת|(16)}} קרומי החזה (pleura) והבטן (peritoneum);
{{ח:תת|(17)}} המוח, חללי הראש, העיניים, הושט, הלבלב, בלוטות הסופררנאל (suprarenal) והאשכים יש לבדוק במקרה של חשד בפגע או במחלה;
{{ח:תת|(18)}} במקרים חשודים, בעיקר לשחפת, בלוטות לשד –
{{ח:תתת|(א)}} של פתח בית החזה (cervicales) הקדמיים, המרכזיים והאחוריים;
{{ח:תתת|(ב)}} מעל לעצם החזה (sternales);
{{ח:תתת|(ג)}} בקדמת הכתף (prescapularis);
{{ח:תתת|(ד)}} של בית השחי (axillares);
{{ח:תתת|(ה)}} של המתניים (lumbales) והכסל (iliacae);
{{ח:תתת|(ו)}} של קדמת השוק (prefemoralis);
{{ח:תתת|(ז)}} של החבק (poplitae);
{{ח:תתת|(ח)}} של השת (ischiadicae);
{{ח:תתת|(ט)}} של האורב (inguinales);
{{ח:תת}} ובשעת הצורך הכרחי לנתקן מהגופה ולחתכם לחתכים קטנים, לשם בדיקה מושלמת.

{{ח:קטע4||הוראות לבדיקות מיוחדות בסוגי בעלי־חיים}}

{{ח:סעיף*|5||תיקון: תשל״ו|עוגן=תוספת 7 פרט 5}}
{{ח:ת}} בבעלי חיים המפורטים להלן יבוצעו הבדיקות הבאות לשם אבחון מחלות ופגעים:
{{ח:תת|(1)}} '''בבקר -'''
{{ח:תתת|(א)|(1)}} לשם אבחנת מחלת זניבן הכיס (Cysticercus bovis) תבוצע בדיקה במקומות ובצורה כאמור להלן:
{{ח:תתתתת|א.}} בשרירי הלעיסה החיצוניים והפנימיים (Masseters) חתכים מאונכים במקביל לשטח הלסת התחתונה וכוללים את בלוטות הסובפרוטידיאה (Lymphoglandula subprotidea); תחולת החתך – בשרירי הלעיסה מקצה הלסת התחתונה, המשכה – בכל הרוחב לכיוון קראניאלי וסיומה ב־Arcus Zygomaticus של עצם הלסת העליונה;
{{ח:תתתתת|ב.}} במסטרים הפנימיים – חתך לכל הרוחב, תחילתו – בקצה הלסת התחתונה וסיומו – במקום תחילת Processus Pterygoideus;
{{ח:תתתתת|ג.}} בכיס הלב (Pericardium) – בדיקה מדוקדקת מכל צדדיו: לחתכו, לבדוק את ה־Epicardium ולאחר מכן לחתוך את שריר הלב לארכו לשני חצאים ולחשוף את שני חדריו והעליות; לחתוך את מחיצת הלב (Septum cordis) לארכו בשני החצאים;
{{ח:תתתתת|ד.}} בסרעפת בחלקה השרירי – חתכים על ידי הארכת החתך בעת בדיקת בלוטות הלשד של המדיאסטינום;
{{ח:תתתתת|ה.}} בוושט – הפרדתו מריקמת חיבור המדיאסטינום, באופן שהוושט נשאר קשור במצבו הטבעי רק בקצה הקראניאלי של קנה האוויר.
{{ח:תתתת|(2)}} נמצאה בבדיקה כאמור בפסקה (1) יותר מציסטה אחת לכל הגופה תיערך בדיקה שניה על ידי ביצוע חתכים בעלי עומק של 5 ס״מ ואורך 20 ס״מ בשרירי הגוף הנקובים להלן:
{{ח:תתתתת|א.}} בשריר הצוואר;
{{ח:תתתתת|ב.}} בשריר השכם;
{{ח:תתתתת|ג.}} בשרירי השוקיים;
{{ח:תתתתת|ד.}} בשרירים שבין הצלעות;
{{ח:תתתתת|ה.}} בשרירי הלשון.
{{ח:תתת|(ב)}} הכליות יוצאו מתרמילן; אם נראים בהן שינויים יש לחתכן;
{{ח:תתת|(ג)}} בעטין ייעשו חתכים עמוקים בכל רבע עד כדי חשיפת גתות החלב;
{{ח:תתת|(ד)}} הרחם ייבדק בחתך לארכו;
{{ח:תתת|(ה)}} בעגלים יונקים ייבדקו בנוסף לאמור בפסקאות (א) ו־(ב) הטבור והפרקים ובמקרה של חשד מחלה ייעשו בהם חתכים.
{{ח:תת|(2)}} '''בקלוטי פרסה -'''
{{ח:תת}} לשם אבחנת מחלת הנחרת (Malleus) יש לבדוק את הריריות של קנה הנשימה, את הגרון, את חלל האף והגתות (Sinuses) הקשורים איתם, על ידי נסירה לאורך הראש בסמוך לקו האמצעי, לשם חשיפת מחיצת האף.
{{ח:תת|(3)}} '''בחזירים -'''
{{ח:תתת|(א)}} הבדיקה תבוצע לאחר שהגופה תבותר לחצאים דרך הראש ולאורך עמוד השדרה וכשהוצא השומן הפנימי, שומן הבטן ושומן הכליות.
{{ח:תתת|(ב)}} לשם אבחנת מחלת זניבן הכיס בבשר חזיר (Cysticercus Cellulosae) תבוצע בדיקה במקומות ובצורה כאמור להלן:
{{ח:תתתת|(1)}} בלב – כאמור בפסקה (1)(א)(1)ג;
{{ח:תתתת|(2)}} בחלק השרירי של הסרעפת;
{{ח:תתתת|(3)}} בשרירי הגרון;
{{ח:תתתת|(4)}} בשרירי הלסת החיצוניים;
{{ח:תתתת|(5)}} בשרירי פסואס מאיור;
{{ח:תתתת|(6)}} בשרירי הצוואר שנחשפו לאחר ביתור הגופה;
{{ח:תתתת|(7)}} בלשון;
{{ח:תתתת|(8)}} בשרירים שבין הצלעות.
{{ח:תתת|(ג)}} לשם אבחנת מחלת השערונית (Trichinella) תבוצע בדיקה, באמצעות טריכינוסקופ, בסרעפת או בשרירים שבין הצלעות ובשרירי הכתף והלשון.
{{ח:תת|(4)}} '''בכבשים ובעזים -'''
{{ח:תתת|(א)}} לשם אבחנת מחלת זניבן הכיס (Cysticercus bovis) יש לבדוק את הלב כאמור בפסקה {{ח:הערה|(}}1{{ח:הערה|)}}(א)(1)ג ואת החלק השרירי של הסרעפת בעזרת חתכים; נתגלו ציסטות באברים אלה יש לבדוק גם שרירים אחרים בגופה.
{{ח:תתת|(ב)}} לשם אבחנת מחלת סרקוספורידיוזיס (Sarcosporidiosis) יש לבדוק את הוושט ושרירי הבטן.
{{ח:תתת|(ג)}} לשם אבחנת הינגעות בזבוב חרר־האף (Oestrus Ovis) יש לחשוף על ידי נסירה את חלל האף ולבדקו.
{{ח:תתת|(ד)}} לשם אבחנת הינגעות ב־Coenurus Cerebralis יש לחשוף את המוח על קרומיו ולבדקו.
{{ח:תת|(5)}} '''בגמלים -'''
{{ח:תת}} לשם אבחנת פגמים הנגרמים על ידי טפילים יש לבדוק את הלב, הכבד, הריאות והטחול.

{{ח:קטע2|תוספת 8|תוספת שמינית}}
{{ח:קטע4||{{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 51|תקנות 51}} {{ח:פנימי|סעיף 79|ו־79}})}}}}
{{ח:קטע3||הוראות לענין בדיקת הבשר במעבדה}}

{{ח:סעיף*|1||תיקון: תשל״ג־2, תשל״ז|עוגן=תוספת 8 פרט 1}}
{{ח:ת}} יש ליטול דוגמאות ולשלחן לבדיקה במקרים אלה:
{{ח:תת|(1)}} שחיטת דחק (מכל סיבה שהיא);
{{ח:תת|(2)}} סימנים חריפים וכלליים של תחלואה;
{{ח:תת|(3)}} {{דוכיווני|דלקת מוגלתית של כיס הלב;|(3) Pericarditis purulenta vel pericarditis ichorosa;}}
{{ח:תת|(4)}} {{דוכיווני|אנדוקרדיטיס וורוקזה;|(4) Endocarditis verrucosa;}}
{{ח:תת|(5)}} {{דוכיווני|דלקת קיבה (חריפה או כרונית);|(5) Gastritis (acuta vel chronica);}}
{{ח:תת|(6)}} {{דוכיווני|דלקת מעיים (חריפה או כרונית);|(6) Enteritis (acuta vel chronica);}}
{{ח:תת|(7)}} {{דוכיווני|דלקת קרום הבטן מוגלתית נרחבת;|(7) Peritonitis purulenta diffusa;}}
{{ח:תת|(8)}} {{דוכיווני|דלקת רחם מוגלתית;|(8) Pyometra, metritis purulenta;}}
{{ח:תת|(9)}} {{דוכיווני|עצירת שיליה;|(9) Retentio secundinarum;}}
{{ח:תת|(10)}} {{דוכיווני|המלטה קשה או מסובכת;|(10) Distocia;}}
{{ח:תת|(11)}} {{דוכיווני|צניחת הרחם או הנרתיק, או קרע הרחם;|(11) Prolaspus uteri vel vaginae vel ruptura uteri;}}
{{ח:תת|(12)}} {{דוכיווני|דלקת עטין חריפה או חרחורית;|(12) Mastitis acuta vel gangrenosa;}}
{{ח:תת|(13)}} {{דוכיווני|דלקת פרקים או גידים מוגלתית;|(13) Arthritis vel tendovaginitis purulenta;}}
{{ח:תת|(14)}} {{דוכיווני|צהבת;|(14) Icterus;}}
{{ח:תת|(15)}} {{דוכיווני|פצע מזוהם או פלגמונה;|(15) Phlegmona vel vulnera infecta;}}
{{ח:תת|(16)}} {{דוכיווני|פצעי כוויה רבים;|(16) Combustio multiplex;}}
{{ח:תת|(17)}} {{דוכיווני|פנריציום (רקבון הטלף);|(17) Panaritium;}}
{{ח:תת|(18)}} {{דוכיווני|דלקת כליות מוגלתית או דלקת דרכי השתן;|(18) Nephritis purulenta vel pyelonephritis;}}
{{ח:תת|(19)}} {{דוכיווני|ליאוקוזיס (לבנה);|(19) Leucosis;}}
{{ח:תת|(20)}} {{דוכיווני|דלקת ריאות חריפה או מוגלתית;|(20) Pneumonia acuta vel purulenta;}}
{{ח:תת|(21)}} {{דוכיווני|דלקת הטבור של בני בקר;|(21) Omphalophlebitis;}}
{{ח:תת|(22)}} {{דוכיווני|מצב של חום לפני השחיטה;|(22) Status febrilis;}}
{{ח:תת|(23)}} {{דוכיווני|חשד ספטיקמיה, טוקסמיה, פיאמיה;|(23) Suspectio: septicaemia; toxaemia; pyemia;}}
{{ח:תת|(24)}} {{דוכיווני|דלקת חריפה של קרום החזה;|(24) Pleuritis acuta;}}
{{ח:תת|(25)}} {{דוכיווני|הרעלה;|(25) Intoxicatio;}}
{{ח:תת|(26)}} {{דוכיווני|שחור השתן בסוסים;|(26) Haemoglobinuria equorum;}}
{{ח:תת|(27)}} {{דוכיווני|ניוון שומני של הכבד כתוצאה ממחלה או הרעלה;|(27) Degeneratio adiposa hepatis;}}
{{ח:תת|(28)}} {{דוכיווני|מוקדי נמק מרובים בכבד;|(28) Hepatitis necrotica multiplex focalis;}}
{{ח:תת|(29)}} {{דוכיווני|בוטוליזם;|(29) Botulinus;}}
{{ח:תת|(30)}} {{דוכיווני|שבר פתוח עם זיהום אזורי;|(30) Fractura operta cum infectio locale;}}
{{ח:תת|(31)}} בשר למעט כליות שקולפו ממנו רקמות חיבוריות, רקמות שומניות, שרירים תת־עוריים.

{{ח:סעיף*|2||תיקון: תשכ״ח|עוגן=תוספת 8 פרט 2}}
{{ח:ת}} הדוגמאות למשלוח למעבדה יכילו:
{{ח:תת|(1)}} טחול שלם, או מחציתו אם הוא גדול מאוד;
{{ח:תת|(2)}} נתח כבד, בערך 500 גרם במשקל לקוח מאזור ההילוס, עם הבלוטות וכיס המרה המרוקן;
{{ח:תת|(3)}} שתי בלוטות שלמות מן הגופה, כגון הפרסקפולריס (prescapularis) הפופליטאה (poplitae) של השת (ischiadicae);
{{ח:תת|(4)}} נתח שריר מכוסה בנרתיקו (פסציה) בערך 250 גרם במשקל, לקוח מהשרירים של הזרוע (אקסטנסור);
{{ח:תת|(5)}} איברים אחרים יחד עם הבלוטות אם נמצאו בהם שינויים פתולוגיים;
{{ח:תת|(6)}} כליה שלמה.

{{ח:סעיף*|3||עוגן=תוספת 8 פרט 3}}
{{ח:ת}} נטילת דוגמאות ומשלוחם:
{{ח:תת|(1)}} יש ליטול הדוגמאות בכל ההקדם אחרי השחיטה.
{{ח:תת|(2)}} יש להשתמש במכשירים נקיים.
{{ח:תת|(3)}} יש להימנע מלחתוך בבלוטות המיועדות למשלוח.
{{ח:תת|(4)}} יש לשמור על הדוגמאות בפני זיהום חיצוני.
{{ח:תת|(5)}} יש להחזיק הדוגמאות במקרר לפני הישלחם (במשך הלילה) ולאחר מכן לעטפן בשכבות רבות של נייר סופג נקי. יש להימנע משימוש בנייר פרגמנט או בנייר עטיפה חום.
{{ח:תת|(6)}} כל דוגמה תיעטף בנפרד ולאחר מכן יארזו כולן יחד בקרטון או בארגז עץ, או בנייר עטיפה עבה. אין להשתמש במיכל מתכת לאריזת דוגמאות.
{{ח:תת|(7)}} המשלוח יהיה מלווה בדו״ח שיכלול פרטים מלאים לרבות אלה:
{{ח:תתת|(א)}} סוג הבהמה;
{{ח:תתת|(ב)}} מספר, שם או אות זיהוי;
{{ח:תתת|(ג)}} הסימנים לפני השחיטה;
{{ח:תתת|(ד)}} איבחון לאחר השחיטה;
{{ח:תתת|(ה)}} השעה בה נשחטה הבהמה.
{{ח:תת|(8)}} העברת המשלוח למעבדה תבוצע בדרך המהירה ביותר.

{{ח:קטע2|תוספת 9|תוספת תשיעית}}
{{ח:קטע4||{{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 52|תקנה 52}})}}}}
{{ח:קטע3||הוראות לענין החלטה לאחר הבדיקה}}

{{ח:סעיף*|1||עוגן=תוספת 9 פרט 1}}
{{ח:ת}} {{ח:פנימי|תוספת 9|בתוספת זו}} –
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”פסלות שלמה“ – פסילה של גופת בהמה על כל חלקיה;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”פסלות חלקית“ – פסילת חלקי גופת בהמה, איברים או חלקי איברים.

{{ח:סעיף*|2||עוגן=תוספת 9 פרט 2}}
{{ח:ת}} נתגלתה בבהמה –
{{ח:תת|(1)}} שחפת כללית – תהיה הפסלות שלמה במקרים אלה:
{{ח:תתת|(א)}} שחפת בכל צורה שהיא, מלווה ניוון קיצוני, כשהשומן הפך לחומר גלידי, ריקמת השרירים הוצמקה והיא בעלת צבע אפורי וריקמות החיבור הן מימיות.
{{ח:תתת|(ב)}} שחפת ללא ניוון, כשהזיהום הועבר בכל מחזור הדם ומתבטא בפגמים פתולוגיים ספציפיים במערכות איברי הנשימה או העיכול, מלווים ליקויים מוקדים שחפתיים באחד מהאיברים כגון טחול, כליה, עטין, שחלה, אשך, מוח, חוט השדרה, רחם, בתוכם או בקרומם.
{{ח:תת|(2)}} שחפת מקומית – תהיה פסלות חלקית במקרים אלה:
{{ח:תתת|(א)}} האיברים והחלקים בהם נמצאו הליקויים הפתולוגיים, לרבות האיברים עם מוקדי שחפת ללא הבדל גילם, שלבי ההתפתחות או צורותיהם, בין אם בתוך האיבר, על תרמיל האיבר, בבלוטות האיבר, וכן האזורים המשתייכים במישרין אליהם.
{{ח:תתת|(ב)}} אם נמצא בראש, לפחות שתיים מבלוטות הלשד רטרופרינגיאליס (retro pharyngealis) סובפרוטידה (subparotidae) סובמקסילריס (submaxilaris) כשהן מראות סימני מחלה. בדרך כלל אין לפסול הלשון והמוח, אם הפגיעה בבלוטות היא קטנה בלתי פעילה ומסויידת.
{{ח:תתת|(ג)}} כל איבר פנימי או חלק בגופה המגואלים בחומר שחפתי.

{{ח:סעיף*|3||תיקון: תשל״ו|עוגן=תוספת 9 פרט 3}}
{{ח:ת}} נתגלתה בבהמה אחת המחלות או הפגעים המפורטים להלן, תהיה הפסלות שלמה:
{{ח:ת}} להלן, תהיה הפסלות שלמה:
{{ח:תת|(א)}} כלבת Lyssa (Rabies)‎;
{{ח:תת|(ב)}} גמרת Febris Carbunculosa (Anthrax)‎;
{{ח:תת|(ג)}} דבר בקר Pestis Bovine;
{{ח:תת|(ד)}} דלקת מידבקת של קרום החזה והריאות בבקר Pl. Pneumonia contag. Bovum;
{{ח:תת|(ה)}} נחרת Malleus;
{{ח:תת|(ו)}} ירמת Gangrena emphysematosa;
{{ח:תת|(ז)}} אלח דם דמי Pasteurellosis;
{{ח:תת|(ח)}} צפדת Tetanus;
{{ח:תת|(ט)}} דבר חזירים עם שינויים מובהקים בשרירים Pestis suum;
{{ח:תת|(י)}} חוסר דם מידבק בסוסים Infect. equine Anaemia;
{{ח:תת|(יא)}} דלקת כלי לשד מידבקת Lymphangitis Epizootica;
{{ח:תת|(יב)}} דורינה בסוסים Dourina;
{{ח:תת|(יג)}} סלמונלוזיס (כל הבהמות) Salmonellosis;
{{ח:תת|(יד)}} ורדת חזירים עם שינויים בשרירים נוסף לליקויים בקרום השומני Erysipelas suis;
{{ח:תת|(טו)}} אינפלואנזה של קלוטי פרסה Influenza equorum;
{{ח:תת|(טז)}} מורבוס מקולוזיס בסוסים Morbus Maculosis;
{{ח:תת|(יז)}} אלח דם ומיגול דם Septicaemia Pyaemia;
{{ח:תת|(יח)}} שחור השתן בסוסים Haemoglobinuris equorum;
{{ח:תת|(יט)}} צהבת כללית – בעיקר אם הצהבת לא פגה לאחר 14 שעות Icterus;
{{ח:תת|(כ)}} חוסר דם כללי מלווה מיימת Anaemia (Dropsy)‎;
{{ח:תת|(כא)}} ריח או טעם של דגים, של שתן, של רפואות, ריח מיני – שלא נעלמים 24 שעות לאחר השחיטה ובהבחנת בישול;
{{ח:תת|(כב)}} צבע יוצא דופן שלא נעלם 24 שעות לאחר השחיטה;
{{ח:תת|(כג)}} בוסר, עובר וולד בגיל למטה משמונה ימים;
{{ח:תת|(כד)}} זניבן הכיס בבקר (Cysticercus bovis) – אם בצורה קשה, כלומר שברוב החתכים נמצאו יותר מציסטה אחת בכל חתך; לציסטה מנוונת או מסוידת יש להתייחס כמו לציסטה חיה;
{{ח:תת|(כה)}} זניבן כיס בחזיר (אף אם נמצא זניבן כיס אחד בלבד) Cysticercus Cellul.‎;
{{ח:תת|(כו)}} שערונית בחזיר Trichinella;
{{ח:תת|(כז)}} סרקוספורידיוזיס (Sarcosporidiosis) כללי או סרקוספורידיוזיס מלווה בשינוי צבע או מיימת של הבשר;
{{ח:תת|(כט)}} ניקוז דם בלתי שלם;
{{ח:תת|(ל)}} שחיטה בשעת גסיסה או שחיטה לאחר המוות;
{{ח:תת|(לא)}} גידולים רבים שלא מוגבלים לאיבר אחד;
{{ח:תת|(לב)}} מלנוזיס כללית Melanosis;
{{ח:תת|(לג)}} רזון מוגבר וניוון כללי Cachexia;
{{ח:תת|(לד)}} זיהומים העלולים לגרום להרעלה מבשר.

{{ח:סעיף*|4||תיקון: תשל״ו, תשמ״ד|עוגן=תוספת 9 פרט 4}}
{{ח:ת}} נתגלתה בבהמה מחלת זניבן כיס בבקר (Cysticercus Bovis) בצורה קלה, כלומר שברוב החתכים נמצאו לא יותר מציסטה אחת (חיה, מנוונת או מסוידת) בכל חתך:
{{ח:תת|(1)}} לא יוּתר שימוש בבשר אלא אם כן הגופה הוחזקה עד לשימוש בתא הקפאה של בית הקירור 240 שעות לפחות בקור של 10 מעלות צלזיוס מתחת לאפס;
{{ח:תת|(2)}} הלב, הסרעפת, הושט והלשון ייפסלו למאכל אם נמצא באחד מהם שני ציסטים לפחות;
{{ח:תת|(3)}} ראש הבהמה ייפסל אם נמצאו בכל אחד מהחתכים שבוצעו בו יותר מציסטה אחת.

{{ח:סעיף*|4א||תיקון: תשל״ו|עוגן=תוספת 9 פרט 4א}}
{{ח:ת}} נתגלתה מחלת זניבן הכיס בכבשים ועזים (Cysticercus bovis) – אם המימצא הוא באיברים פנימיים בלבד יש להחרים את האיברים הנגועים; אם המימצא הוא בשרירים – אם בצורה קלה יש לחתוך ולהחרים את החלקים הנגועים; אם בצורה קשה (יותר מציסטה אחת ברוב החתכים) יש להחרים את כל הגופה.

{{ח:סעיף*|5||עוגן=תוספת 9 פרט 5}}
{{ח:ת}} נתגלה בבהמה מחלת הפה והטלפיים תהיה פסלות חלקית וייפסלו הטלפיים, הרגליים, הראש, הקיבות והמעיים, הושט, קנה האויר, הריאות והלב. במקרים מיוחדים אפשר להתיר השימוש בראש וברגליים בתנאי שיעברו טיפול בהתאם להוראות מפורשות מאת מנהל השירותים הוטרינריים.

{{ח:סעיף*|6||עוגן=תוספת 9 פרט 6}}
{{ח:ת}} נתגלתה בבהמה מחלת תולעת התרמיל (Echinococcus) – ייפסלו האיברים הנגועים, בשלמותם או בחלקם, לפי היקף הפגיעה. הגופה תותר לשימוש.

{{ח:סעיף*|7||עוגן=תוספת 9 פרט 7}}
{{ח:ת}} נתגלתה בבהמה מחלת דופית הכבד (Distomatosis) – אם הטפילים נמצאו רק בצינורות המרה הגדולים, יש לקלף הרקמה ולהוציאם והכבד יותר לשימוש. במקרה והטפילים פלשו גם לצינורות המרה הדקיקים או אם חל שינוי דגנרטיבי או מוגלתי ברקמה, יש לפסול את כל הכבד.

{{ח:סעיף*|8||עוגן=תוספת 9 פרט 8}}
{{ח:ת}} באקטינומיקוזיס ואקטינובצילוזיס (Actinomycosis, Actinobacillosis) תהיה פסלות חלקית, ייפסלו החלקים: ראש, לשון, קיבה, ריאה, או כבד אם הם נגועים. לגבי אזור הראש שהוא הנפגע תכופות, ייפסל כל הראש והלסתות הנגועות. אם רק הלסתות נגועות, תותר הלשון לשימוש בתנאי שבלוטות הלשד לא נפגעו. אם רק הלשון נגועה, היא תיפסל יחד עם בלוטות הלשד והראש יותר לשימוש.

{{ח:סעיף*|9||עוגן=תוספת 9 פרט 9}}
{{ח:ת}} נפגעה הבהמה במחלת נזלת ממאירה בבקר (Coryza Gangraenosa Bovum) פרט למקרה של תחלואה כללית וניוון, יש לפסול רק את הראש והריאות.

{{ח:סעיף*|10||עוגן=תוספת 9 פרט 10}}
{{ח:ת}} נתגלתה בבהמה מחלת פרטוברקולוזיס (מחלת ז׳ונס) (Paratuberculosis) במקרים והרזון המוגבר טרם הופיע, יש לפסול את המעיים וקרומי הבטן בלבד והבשר יותר לשימוש.

{{ח:סעיף*|11||עוגן=תוספת 9 פרט 11}}
{{ח:ת}} נתגלתה בבהמה מחלת לפטוספירוזיס (Leptospirosis) – בשלבים שטרם הופיעו שינויים פתולוגיים בולטים בגופה וגם הצהבת, יש לפסול רק הכליות והמוח.

{{ח:סעיף*|12||עוגן=תוספת 9 פרט 12}}
{{ח:ת}} נתגלתה בבהמה מחלת דלקת פרקים (Arthritis) – במקרים של דלקת פרקים מוגלתית –
{{ח:תת|(1)}} דלקת בשני פרקים או יותר – פסלות שלמה;
{{ח:תת|(2)}} דלקת בפרק אחד בלבד – פסלות שלמה בבהמות שטרם נגמלו, וכן בבהמות מבוגרות כשהפגע מלווה חום גבוה;
{{ח:תת|(3)}} דלקת רק בפרק אחד בבהמות מבוגרות וללא חום – פסלות של החלק הנגוע, בתנאי מפורש שמימצא הבדיקה המעבדתית הוא שלילי.

{{ח:סעיף*|13||עוגן=תוספת 9 פרט 13}}
{{ח:ת}} נתגלתה בבהמה מחלת הפלה מידבקת (Brucellosis) – לפסול את הרחם וגם העטין בבהמות נגועות.

{{ח:סעיף*|14||עוגן=תוספת 9 פרט 14}}
{{ח:ת}} נתגלתה בבהמה שבר בעצם (Fractura) –
{{ח:תת|(1)}} במקרה של שבר פתוח מלווה זיהום אזורי – פסלות שלמה אלא אם כן הבדיקה במעבדה היא שלילית לאילוח כללי;
{{ח:תת|(2)}} במקרה של שבר פשוט, שבר טרי או שבר במצב הגדלה – פסלות של מקום השבר והריקמה הגובלת.

{{ח:סעיף*|15||עוגן=תוספת 9 פרט 15}}
{{ח:ת}} נתגלתה בבהמה מחלת דלק כבד כרונית (Cirrhosis) – במקרים קלים ייפסל החלק הנגוע של האיבר ובמקרים אחרים יש לפסול את כל הכבד.

{{ח:סעיף*|16||עוגן=תוספת 9 פרט 16}}
{{ח:ת}} במקרים של גילוי מחלות שלא פורטו {{ח:פנימי|תוספת 9 פרט 2|בסעיפים 2 עד 15}} יש לפסול את הגופה או החלק הנגוע ממנה, או האיבר הנגוע של הגופה או החלק הנגוע של האיבר, וכן את האזור הגובל, הכל לפי היקף התחלואה והפגיעה.

{{ח:סעיף*|17||תיקון: תשל״ו|עוגן=תוספת 9 פרט 17}}
{{ח:ת}} נתגלתה הינגעות בזבוב חרר האף בכבשים יש לפסול את הראש (Oestrus Ovis).

{{ח:סעיף*|18||תיקון: תשל״ו|עוגן=תוספת 9 פרט 18}}
{{ח:ת}} התגלתה הינגעות ב־Coenurus Cerebralis בכבשים יש לפסול את המוח.

{{ח:סעיף*|19||תיקון: תשנ״ו|עוגן=תוספת 9 פרט 19}}
{{ח:ת}} נתגלתה בבשר הבהמה שארית ביולוגית מעל הרמה המרבית – תהא הפסלות שלמה; נתגלתה שארית כאמור רק בכבד או בכליה – תהא הפסלות חלקית.

{{ח:קטע2|תוספת 10|תוספת עשירית|תיקון: תשל״ח}}
{{ח:קטע4||{{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 64|תקנות 64}} {{ח:פנימי|סעיף 76|ו־76}})}}}}
{{ח:קטע3||תעודה וטרינרית לשליחת בשר וחבילות בשר מבית מטבחיים תעשייתי}}

{{ח:סעיף*}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(הטופס הושמט).}}

{{ח:קטע2|תוספת 11|תוספת אחת־עשרה|תיקון: תשכ״ט־2}}
{{ח:קטע4||{{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 66|תקנה 66}})}}}}
{{ח:קטע3||תעודה וטרינרית למשלוח בשר טרי מס׳ . . . . .}}

{{ח:סעיף*}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(הטופס הושמט).}}

{{ח:קטע2|תוספת 12|תוספת שתים־עשרה}}
{{ח:קטע4||{{ח:הערה|({{ח:פנימי|סעיף 75|תקנה 75}})}}}}
{{ח:קטע3||הוראות בדבר מיתקנים ושירותים בבית מטבחיים תעשייתי}}

{{ח:סעיף*}}
{{ח:ת}} בית מטבחיים תעשייתי ייבנה, יצוייד ויעמדו לרשותו מיתקנים כמפורט להלן:

{{ח:סעיף*|1||עוגן=תוספת 12 פרט 1}}
{{ח:ת}} הרצפות, הקירות, התקרות והדלתות ייבנו מחומרים בלתי חדירים לחרקים ומכרסמים ומחומרים הניתנים לניקוי יסודי בקלות והרצפה תהיה בלתי חדירה לרטיבות.

{{ח:סעיף*|2||עוגן=תוספת 12 פרט 2}}
{{ח:ת}} התאורה תהיה טבעית או מלאכותית, בדרך שתובטח העבודה התקינה בבית המטבחיים ובסביבתו.

{{ח:סעיף*|3||עוגן=תוספת 12 פרט 3}}
{{ח:ת}} מים יסופקו ממקור מאושר על ידי רשות מוסמכת של משרד הבריאות, ברזים, צינורות וברזי מקלחת תלויים יותקנו במספר הדרוש להחזקת נקיון שוטף במקום.

{{ח:סעיף*|4||עוגן=תוספת 12 פרט 4}}
{{ח:ת}} מים חמים יסופקו ללא הגבלה לאולמי השחיטה ולמלתחות וכן יותקן מיתקן לשטיפה באדים חמים.

{{ח:סעיף*|5||עוגן=תוספת 12 פרט 5}}
{{ח:ת}} בית המטבחיים יצוייד במערכת שחיטה בתאים או בעולים מתהפכים.

{{ח:סעיף*|6||עוגן=תוספת 12 פרט 6}}
{{ח:ת}} תותקן מערכת פסים לתליית הגופות לכל אורך שלבי הטיפול בבשר עד אחסונו.

{{ח:סעיף*|7||עוגן=תוספת 12 פרט 7}}
{{ח:ת}} יותקנו מערכת תליית גופות המונעות בכוח חשמל.

{{ח:סעיף*|8||עוגן=תוספת 12 פרט 8}}
{{ח:ת}} פתחים מיוחדים יותקנו באולם השחיטה עם משפכים מותאמים לשליחת הכרסים, המעיים, העורות והרגליים לאגפים נפרדים.

{{ח:סעיף*|9||עוגן=תוספת 12 פרט 9}}
{{ח:ת}} באגף מיוחד בבית המטבחיים תותקן מערכת מכנית לטיפול ולניקוי הכרסים, המעיים, העורות והרגליים.

{{ח:סעיף*|10||עוגן=תוספת 12 פרט 10}}
{{ח:ת}} משורים חשמליים לביתור הגופה יופעלו במספר המתאים לכושר הפעולות.

{{ח:סעיף*|11||עוגן=תוספת 12 פרט 11}}
{{ח:ת}} כל הציוד הממונע בבית המטבחיים יותקן ממתכת בלתי מחלידה.

{{ח:סעיף*|12||עוגן=תוספת 12 פרט 12}}
{{ח:ת}} תורכב מערכת איורור שתבטיח זרימה בלתי פוסקת של האויר בבית המטבחיים ואל מחוצה לו.

{{ח:סעיף*|13||עוגן=תוספת 12 פרט 13}}
{{ח:ת}} יותקן אגף חדרי קירור לצינון, להקפאה ולאיחסון שכושר קליטתו יהיה מספיק לקליטת תוצרת שבוע ימים.

{{ח:סעיף*|14||עוגן=תוספת 12 פרט 14}}
{{ח:ת}} תותקן מערכת מיזוג אויר לחדרי פירוק הבשר ואריזתו.

{{ח:סעיף*|15||עוגן=תוספת 12 פרט 15}}
{{ח:ת}} יותקן אגף מיוחד לטיפול תעשייתי בפסולין, ומשרפה להשמדת בשר שיש להשמידו.

{{ח:סעיף*|16||עוגן=תוספת 12 פרט 16}}
{{ח:ת}} יותקן אגף מיוחד לטיפול תעשייתי בעצמות, בחלב, בעורות, בדם, ברגליים, בטלפיים ובקרניים.

{{ח:סעיף*|17||עוגן=תוספת 12 פרט 17}}
{{ח:ת}} ייבנה מבנה מיוחד לשחיטת בהמות חולות או איחסון גופות חשודות.

{{ח:סעיף*|18||עוגן=תוספת 12 פרט 18}}
{{ח:ת}} תיבנה רפת בשטח בית המטבחיים בעלת כושר קליטה של בהמות לשני ימי שחיטה לפחות.

{{ח:סעיף*|19||עוגן=תוספת 12 פרט 19}}
{{ח:ת}} יותקן מיתקן לניקוי וחיטוי כלי־רכב.

{{ח:סעיף*|20||עוגן=תוספת 12 פרט 20}}
{{ח:ת}} תיבנה מכבסה לניקוי בגדי העובדים.

{{ח:סעיף*|21||עוגן=תוספת 12 פרט 21}}
{{ח:ת}} לרשות בית המטבחיים יעמדו כלי רכב במספר מספיק שבית קיבולם בנוי עם דפנות, רצפות גג, דלתות בידוד בעובי של לפחות 8 סנטימטרים שעם או מחומר אחר בעל תכונות בידוד דומות, עם מערכת תליה ממתכת בלתי מחלידה לתלית גופות וחלקי גופות ובשר. כלי הרכב יהיו מצויידים במערכת קירור מכנית אוטומטית להחזקת טמפרטורה של לא יותר מ־‎+2° צלזיוס בכל עת הימצא בהם הבשר ומצויידים בקשר אלחוטי עם בית המטבחיים.

{{ח:קטע2|תוספת 13|תוספת שלוש עשרה {{ח:הערה|(בוטלה)}}|תיקון: תשמ״א, תשמ״א־2, תשפ״ה}}

{{ח:חתימות|כ״ג בשבט תשכ״ד (6 בפברואר 1964)}}
* '''משה דיין'''
שר החקלאות
{{ח:סוגר}}
{{ח:סוף}}
[[קטגוריה:בוט חוקים]]