כללי אתיקה לדיינים

{{ח:התחלה}}
{{ח:כותרת|כללי אתיקה לדיינים, התשס״ח–2008}}

{{ח:פתיח-התחלה}}
{{ח:תיבה|ק״ת תשס״ח, 1164|כללי אתיקה לדיינים|https://olaw.org.il/takanot/takanot-6698.pdf}}; {{ח:תיבה|תשע״ו, 474|תיקון|https://olaw.org.il/takanot/takanot-7593.pdf}}.
{{ח:סוגר}}
{{ח:מפריד}}

{{ח:מבוא}}
בתוקף סמכותי לפי {{ח:חיצוני|חוק הדיינים#סעיף 19ב|סעיף 19ב}} {{ח:חיצוני|חוק הדיינים|לחוק הדיינים, התשט״ו–1955}} (להלן – החוק), בהסכמת חבר דייני בית הדין הרבני הגדול ולאחר התייעצות עם שר המשפטים, אני מתקין בזה כללי אתיקה לדיינים:
{{ח:סוגר}}
{{ח:מפריד}}

{{ח:קטע2||מבוא}}

{{ח:סעיף*}}
{{ח:ת}} כתיבת כללי אתיקה כתובים וסדורים, היא תופעה חדשה יחסית בזמננו, ומטרתה להרים את מוסר עבודתם של גופים שונים, ולשפר את רמת ניקיותם מכל רבב, שתהיה עבודתם אמונה.
{{ח:ת}} ואולם לגבי דייני ישראל האמונים על ברכי התורה וממנה יונקים את מקור סמכותם, ועל פיה פוסקים בכל דבר הבא לפניהם, אין חידוש בדבר זה. לדידם כללי האתיקה מבוססים ומושרשים במצוות התורה, והם חלק בלתי נפרד ממנה, והם עתיקים מאוד.
{{ח:ת}} בטרם הרים יולדו, ועד לא מאורות החכמה זרחו על שאר העמים, וכבר ניתנה ”חוקה לישראל“ חוקה שלא יצורי אנוש קרוצי חומר חקקוה, ולא משפטנים ניסחוה, אלא ”חכמת א־ל־הים חיים“ – תורה משמים.
{{ח:ת}} ומעת שניתנה לנו חוקה משמים, וקבעה בצו אלקי מפורש, ”שופטים ושוטרים תתן לך בכל שעריך ושפטו את העם משפט צדק“, וקבעה כללי הצדק למשפט, אשר כל באי עולם מנסים לחקותם מאז, גם קבעה אז את כללי האתיקה של שופטי התורה שופטי הצדק, הם היושבים על מדין, במותב תלתא כחדא, ואלקים נצב בעדת א־ל.
{{ח:ת}} ודי להזכיר בזה את לשונו הזהב של הנשר הגדול, רבינו הרמב״ם ז״ל, שכולם לקוחים מתורתנו הקדושה. וזו לשונו בהלכות סנהדרין (פ״ב הלכה ז׳): ”בית דין של שלשה אף על פי שאין מדקדקין בהן בכל אלו הדברים, צריך שיהא בכל אחד מהן שבעה דברים ואלו הן: חכמה, וענוה, ויראה, ושנאת ממון, ואהבת האמת, ואהבת הבריות להן, ובעלי שם טוב. וכל אלו הדברים מפורשין הן בתורה, הרי הוא אומר, אנשים חכמים ונבונים הרי בעלי חכמה אמור. וידועים לשבטיכם, אלו שרוח הבריות נוחה מהם, ובמה יהיו אהובים לבריות בזמן שיהיו בעלי עין טובה, ונפש שפלה, וחברתן טובה, ודבורן ומשאן בנחת עם הבריות. ולהלן הוא אומר אנשי חיל, אלו שהן גבורים במצות ומדקדקים על עצמם, וכובשין את יצרן, עד שלא יהא להן שום גנאי ולא שם רע, ויהא פרקן נאה. ובכלל אנשי חיל שיהיה להן לב אמיץ להציל עשוק מיד עושקו כעניין שנאמר ויקם משה ויושיען, ומה משה רבינו עניו אף כל דיין צריך להיות עניו. יראי אלהים כמשמעו, שונאי בצע אף ממון שלהם אינן נבהלין עליו, ולא רודפין לקבץ הממון, שכל מי שהוא נבהל להון חסר יבואנו. אנשי אמת שיהיו רודפין אחר הצדק מחמת עצמן בדעתן, אוהבין את האמת ושונאין את החמס, ובורחין מכל מיני העול“. עד כאן לשונו.
{{ח:ת}} והשם לבו לדברים אלו כראוי, בעיניו יראה שהם כוללים את הכל, ואיש אשר אלה לו, הוא באמת האיש הראוי וההגון ”לשבת כסאות למשפט“.
{{ח:ת}} וראוי לשים לב למאמר חז״ל במסכת סנהדרין (דף ז.): ”לעולם יראה הדיין חרב מונחת לו בין ירכותיו, וגהינם פתוחה לו מתחתיו“. במאמר זה מיקדו חז״ל תשומת לבו של כל דיין, לדעת שהוא יושב על כס המשפט, לא רק כשופט את אלה העומדים לפניו, אלא יושב שם גם ”כנשפט“ ומשפטו הוא לפני הא־ל־הים ברוך הוא, אשר אין לפניו לא שכחה ולא עוולה, ולא משוא פנים ולא מקח שוחד. וזו היא ”החרב המונחת לו בין ירכותיו“, ואיש אינו רואה אותה, כי היא מוסתרת, והיא מידו הארוכה של בורא העולם ומנהיגו, שהוא מלך אוהב צדקה ומשפט. וחייב הדיין לשים דעתו וגם לבו לבל יסטה ימין ושמאל מן האמת, ואפילו כמלוא נימא, ואם הוא נוטה לכאן או לכאן החרב הזאת דוקרת בבשרו (ועומק דקירתה היא כמדת סטייתו).
{{ח:ת}} ולא זו גם זו, אלא עוד יראה, גהינם פתוחה לו מתחתיו. ואם גס לבו ואינו מרגיש במדקרות החרב, סופו לירש גהינם.
{{ח:ת}} והנה כל פיקוח וכל השגחה לא יעמדו כנגד עניין זה, כי טבעו של אדם להצדיק עצמו, וכל דרכיו ישרים הם בעיניו, וגם אם יהיה הדבר ברור עד שאי־אפשר עוד להתעלם ממנו, הרי מחפש תירוצים להצדיק עצמו, ובסתר יכמין מעשיו הלא־ישרים, אך האיש הירא את ה׳ ומאמין בו באמת, לא יוכל לעולם להתעלם מהחרב הזאת, ובוודאי לא מהגהינם הפתוחה מתחתיו.
{{ח:ת}} ואלה הם כללי האתיקה הפנימיים, אשר אי־אפשר לעוקפם ולא להתעלם מהם, אלא אם כן יתעלם מאמונתו בה׳ ומיראתו, ח״ו.
{{ח:ת}} ואף על פי כן טוב לעשות כללים מוגדרים ולחוקקם עלי ספר, שאף שכבר יש לנו כללים ברורים וחקוקים בדברי תורה וגמרא וספרי הפוסקים והם לנו לעיניים. על כל פנים טוב לקבוע כללים ברורים ומוסכמים, ולא להשאיר חלק מהדברים נתונים לסברתו ולפרשנותו של כל אחד ואחד, על כן ניתנו הדברים בידי כמה מוותיקי הדיינים שיחוו דעתם והכל נשקל בכובד ראש, וכל אחד העיר והאיר ושבנו ועברנו על כל הדברים עד שהגענו למסקנת הדברים המובאים כאן בס״ד, ויהיו שווים לכולנו כאיש אחד בהוראה אחת.
{{ח:ת}} ועוד יש להוסיף ולומר שהואיל וכך נהגו כיום לכתוב כללים לאתיקה של כל בעלי המקצועות, חייבים גם אנו לקבוע כללים גם לקהלינו, לציבור הדיינים, אף על פי שאין צריכים לזה, שכאמור כל אלה ויותר מהם כלולים בפסוקי התורה, ומפורשים בדברי חז״ל, כדי שלא יאמר אדם שמא אנו מקילים יותר מאחרים.
{{ח:ת}} ומעתה יבוא הדבר אל השלמות של המוסר, מבית ומחוץ, מוסרי התורה וההלכה מחזקים אותנו מבפנים, שהם חודרים פנימה ומשם מאירים דרכנו, וכללים אלו מהווים לבוש חיצוני להגן מכאן ומכאן, והוא בבחינת, והייתם נקיים מה׳ ומישראל.
{{ח:ת}} ואסיים בקריאה לדייני ישראל שליט״א, לשים ההבנה הפנימית של דברים אלו לנגד עינינו, עם הידיעה שבאמרי פינו ובהתנהגותנו יש להאהיב את ה׳ ואת משפט תורתנו על בריותיו, ועל הכל יתגדל ויתקדש שמו של מלך מלכי המלכים הקב״ה.

{{ח:קטע2||תוכן עניינים}}

{{ח:פנימי|פרק 1|פרק ראשון: הוראות יסוד}}

{{ח:פנימי|פרק 2|פרק שני: מעמדם ותחולתם של הכללים}}

{{ח:פנימי|פרק 3|פרק שלישי: שפיטה}}

{{ח:פנימי|פרק 4|פרק רביעי: דיין וסביבתו}}

{{ח:פנימי|פרק 5|פרק חמישי: הימנעות מן השימוש במעמד השיפוטי שלא למטרתו}}

{{ח:פנימי|פרק 6|פרק שישי: פעילויות לבר־שיפוטיות}}

{{ח:פנימי|פרק 6 סימן א|סימן א׳: עקרונות}}

{{ח:פנימי|פרק 6 סימן ב|סימן ב׳: עיסוקים ציבוריים}}

{{ח:פנימי|פרק 6 סימן ג|סימן ג׳: הרצאות ופרסומים}}

{{ח:פנימי|פרק 6 סימן ד|סימן ד׳: שונות}}

{{ח:פנימי|פרק 7|פרק שביעי: עניינים כספיים}}

{{ח:פנימי|פרק 7 סימן א|סימן א׳: ניהול עסקים וקבלת גמול בעבור עיסוק}}

{{ח:פנימי|פרק 7 סימן ב|סימן ב׳: ניתוק קשרים עסקיים וכספיים עם מינויו של דיין}}

{{ח:פנימי|פרק 8|פרק שמיני: דיין ואמצעי התקשורת}}

{{ח:פנימי|פרק 9|פרק תשיעי: ועדת אתיקה}}

{{ח:קטע2|פרק 1|פרק ראשון: הוראות יסוד}}

{{ח:סעיף|1|פרשנות}}
{{ח:ת}} לעניין כללים אלה –
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”בן משפחה“ – בת זוג, ילד, הורה, אח, סב, הורה של בת הזוג או מי שסמוך על שולחנו של הדיין, וכן, בהתאם לעניין, בן זוג או ילד של כל אחד מאלה;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”דיין“ – דיין בית הדין הרבני הגדול, דיין בית דין רבני אזורי ודיין עמית;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”דיין בדימוס“ – דיין שכהונתו נסתיימה;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”נושא משרה“ – דירקטור, מנהל כללי, מנהל עסקים ראשי, משנה למנהל כללי, סגן מנהל כללי, כל ממלא תפקיד כאמור בחברה אף אם תוארו שונה, וכן מנהל אחר הכפוף במישרין למנהל הכללי;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”נשיא בית הדין הרבני הגדול“ – לרבות מי שנשיא בית הדין הרבני הגדול הסמיכו לדבר;
{{ח:ת|סוג=הגדרה}} ”עד מרכזי“ – עד שנדרשת הערכת מהימנותו לצורך הכרעה בהליך.

{{ח:סעיף|2|מקור הכללים ותכליתם}}
{{ח:תת|(א)}} כללי האתיקה לדיינים משקפים ומבטאים תפישות עומק ערכיות ומוסריות המהוות תשתית למעשה השפיטה ולדרכי התנהגותו ואורחותיו של הדיין; כללים אלה מגבשים עקרונות מנחים השאובים מן התורה הכתובה והמסורה; דיין ינַהֵג דרכו על פי הדין ובהתאם לכללים אלה וישווה נגד עיניו כל העת את הצורך לקיים את אמון הציבור במערכת השיפוט הרבני.
{{ח:תת|(ב)}} דיין ייראה כמי שהפר כלל מכללי האתיקה לדיינים באופן המאפשר הגשת קובלנה לבית הדין המשמעתי לדיינים, אם התנהגותו בניגוד לכללים עולה כדי התנהגות של דיין שלא כהלכה במילוי תפקידו או כדי התנהגות שאינה הולמת את מעמדו של דיין בישראל.

{{ח:סעיף|3|כוח השיפוט, שלטון החוק והגינות}}
{{ח:תת|(א)}} כוח השיפוט ניתן בידי דיין מתוך אמון ביושרו, ביראת השמים שבו ובדבקותו בהלכה בכל הליכותיו, בכושרו המקצועי והאישי וביכולתו לקיים את המוטל עליו תוך כיבוד עקרונות האתיקה השיפוטית.
{{ח:תת|(ב)}} בהכריעו בדין עושה דיין להגשמתה של ההלכה ושל שלטון החוק תוך שמירה על זכויות האדם שנברא בצלם א־להים; מחובתו של דיין לפעול ביושר ובהגינות, לשוויון הכל לפני החוק, ותוך הקפדה על התנהגות שיש בה כדי לקיים ואף להגביר את האמון בשיטת המשפט בכלל ובמעשה השפיטה בפרט.

{{ח:סעיף|4|אמונים למדינת ישראל ולהלכה}}
{{ח:ת}} דיין ישמור אמונים למדינת ישראל, ישפוט משפט צדק, לא יטה משפט ולא יכיר פנים, וינהג כהלכה.

{{ח:סעיף|5|אי־תלות}}
{{ח:תת|(א)}} בענייני שפיטה אין מרות על דיין זולת מרותו של הדין שלפיו הוא דן.
{{ח:תת|(ב)}} במילוי תפקידו אין דיין תלוי באיש; שומה על הדיין לשקוד על אי־תלותה של מערכת השיפוט, ולהקפיד על קיומה באשר יעשה, בענייני שפיטה ובכל תחום אחר שבו הוא פועל.
{{ח:תת|(ג)}} דיין לא יגור מפני איש, ולא יושפע במילוי תפקידו על ידי דעת קהל, חשש מפני ביקורת או רצון לשאת חן.
{{ח:תת|(ד)}} אי־תלותו של הדיין אין משמעה פטור מלקיים הוראה של בית הדין הרבני הגדול שניתנה במסגרת ערעור על פסק דין או החלטה של הדיין, גם כשזו אינה נראית בעיניו, ועליו לבצע את הוראת בית הדין הגדול; סבר דיין כי קיימת לפניו מניעה הלכתית לפעול בהתאם להוראה כאמור של בית הדין הרבני הגדול, יכתוב את נימוקיו לכך ויעביר את התיק נושא העניין לבית הדין הרבני הגדול כדי שיחליט בדבר המשך הטיפול בתיק.

{{ח:סעיף|6|אי־משוא פנים}}
{{ח:ת}} דיין ינהג בבעלי הדין בשוויון, לא יישא פני דל ולא יהדר פני גדול, לא יסביר פניו לאחד וירע פניו לאחר, ישפוט בדעה נקייה ולא יגלה דעה קדומה או משוא פנים.

{{ח:סעיף|7|הליכותיו של דיין}}
{{ח:תת|(א)}} אלה יאפיינו דיין בתכונותיו ובאורחותיו: יושר לב, טוהר מידות ומסירות לתפקיד. דיין יימנע ממעשים שאינם הולמים מעמדו של דיין או העלולים לפגוע בדימויה של מערכת השיפוט הרבני.
{{ח:תת|(ב)}} דיין יהיה מופת לכיבוד הדין וההלכה בכל אשר יעשה.

{{ח:קטע2|פרק 2|פרק שני: מעמדם ותחולתם של הכללים}}

{{ח:סעיף|8|מעמד הכללים}}
{{ח:תת|(א)}} כללים אלה מתווים עיקרים ועקרונות להתנהגותם ולאורחותיהם של דיינים, ומהם ייגזרו כללי אתיקה פרטניים בכל מקרה ומקרה.
{{ח:תת|(ב)}} אין הכללים באים לגרוע מן האמור בכל דין. בכל עניין שאינו נדון מפורשות בכללים ינהג דיין בהתאם לרוחם ולמגמתם של הכללים ובהתאם לנורמות אתיות כלליות.

{{ח:סעיף|9|תחולה}}
{{ח:תת|(א)}} כללים אלה חלים על –
{{ח:תתת|(1)}} דיין מעת שהצהיר הצהרת אמונים ועד שלושה חודשים מתום כהונתו;
{{ח:תתת|(2)}} דיין עמית;
{{ח:תתת|(3)}} דיין בדימוס המכהן בוועדה ציבורית על פי דין, ככל שהדבר נוגע למילוי תפקידו; ויראו את הסכמתו לכהן כהסכמה להחלת כללים אלה עליו כאמור.
{{ח:תת|(ב)}} הכללים חלים על דיין אף בהיותו בחופשה או בשבתון.
{{ח:תת|(ג)}} מי שנבחר לכהונת דיין על ידי הוועדה למינוי דיינים וטרם הצהיר הצהרת אמונים, לא ייצג לקוח לפני ערכאה שיפוטית אלא בהסכמת נשיא בית הדין הרבני הגדול.
{{ח:תת|(ד)}} איסורים שעל פי כללים אלו לא יחולו על פעילות או מעשים של דיין שהוא רב ראשי לישראל או רב עיר, הנובעים מכהונתו כרב ראשי או רב עיר.

{{ח:סעיף|10|דינים בדימוס}}
{{ח:ת}} כללים אלה אינם מחייבים דיינים בדימוס; יש לזכור עם זאת, כי סביבתו הקרובה והרחוקה של דיין הורגלה להתייחס אליו כהתייחס אל דיין, וכי יחס זה נמשך והולך גם לאחר תום הכהונה; ראוי לו אפוא לדיין בדימוס כי ישווה נגד עיניו את רוחם ואת מגמתם של הכללים וכי יכוון התנהגותו ואורחותיו על פיהם.

{{ח:קטע2|פרק 3|פרק שלישי: שפיטה}}

{{ח:סעיף|11|שמירה על כבוד הזולת}}
{{ח:תת|(א)}} בשבתו לדין ינהג דיין בנוכחים בדיון לפניו – בעלי דין, באי־כוחם, עדים ובאי בית דין אחרים – באורח מכובד, באורך רוח, במתינות, בסובלנות ובאדיבות, וישרה באולם בית הדין אווירה נינוחה.
{{ח:תת|(ב)}} דיין יעשה שגם אחרים ישמרו על כבודם של הנוכחים בדיון.
{{ח:תת|(ג)}} במהלך המשפט ובהחלטותיו בכתב יימנע דיין מהערות פוגעניות או מעליבות, שלא כדין, כלפי כל אדם.
{{ח:תת|(ד)}} דיין ינהג בעמיתיו הדיינים בכבוד ובחברות.
{{ח:תת|(ה)}} בהביעו דעה על אדם שלא היה צד להליכים, ייתן הדיין דעתו לשאלה אם ניתנה הזדמנות לאותו אדם להציג את עניינו כהלכה לפני בית הדין.

{{ח:סעיף|12|ניהול משפט}}
{{ח:תת|(א)}} דיין ינהל את הדיון שלפניו באופן מקצועי וענייני, על פי ההלכה ותקנות הדיון, תוך שהוא מקפיד לנהוג שוויון בבעלי הדין, בטוענים רבניים ובעורכי הדין המופיעים לפניו ונמנע מכל אמירה או מעשה שיש בהם כדי לפגום בחזותו השוויונית והמקצועית.
{{ח:תת|(ב)}} שומה על דיין לשמור על חזות נייטרלית במהלך הדיון ולהימנע מליצור בהתנהגותו או בדבריו יסוד לחשש ממשי למשוא פנים.
{{ח:תת|(ג)}} בלי לגרוע מחובתו לנהוג שוויון בבעלי הדין, יעשה דיין כמיטבו להסביר לבעל דין שאינו מיוצג את מהות ההליכים ודרכי ניהולם, והכל על פי הניתן בנסיבות העניין ובגבולות הדין והתפקיד.
{{ח:תת|(ד)}} בניהול המשפט יעשה דיין כמיטבו לחוס על זמנם של המעורבים במשפט: בעלי דין, באי־כוחם, עדים ואחרים, וכנדרש מכך יחיש את ההליכים וימנע עינוי דין.
{{ח:תת|(ה)}} בלי לגרוע מכלליות האמור בסעיף קטן (ד), ולקיום האמור בו, יעשה דיין כמיטבו למנוע המתנה של המוזמנים לדיון והתייצבותם של עדים פעם נוספת.

{{ח:סעיף|13|פשרה, גישור ובוררות}}
{{ח:תת|(א)}} דיין המציע פשרה או העברה של ההליך לגישור או לבוררות, לא יכפה דעתו על בעלי הדין, ויוודא שבעלי הדין יודעים כי אי־קבלת הצעתו לא תשפיע על הליכי הדיון שלפניו; אין באמור כדי למנוע מבית הדין לפסוק בדרך של פשרה בהתאם לכללי ההלכה.
{{ח:תת|(ב)}} בהתנהל שיג־ושיח לפשרה יסייע דיין בידי בעלי הדין, ובלבד שהדבר ייעשה תוך שמירת כבודו של בית הדין.
{{ח:תת|(ג)}} כדי להביא לפשרה, רשאי דיין בהסכמת בעלי הדין ובהסכמת מורשיהם, להיוועד בבית הדין עם כל בעל דין בנפרד, ובלבד שבעל הדין שכנגד נמצא ככל האפשר בסמיכות מקום לאולם הדיונים והתוועדות דומה תיערך גם עמו, וכן שבעת ההתוועדות לא יישמעו טענות שדינן להתברר במעמד שני בעלי הדין.

{{ח:סעיף|14|הימנעות מוקדמת משבת בדין}}
{{ח:תת|(א)}} בכפיפות לאמור בדין ובכללים אלה ידון דיין בכל עניין שהועבר לטיפולו.
{{ח:תת|(ב)}} משיימצא לדיין כי קיים טעם ראוי שהתיק לא יידון לפניו, יידֵּעַ בכך את ראש אבות בית הדין שבו הוא מכהן או דיין שהוסמך לעניין זה על ידי נשיא בית הדין הרבני הגדול.
{{ח:תת|(ג)}} החליט ראש אבות בית הדין או דיין שהוסמך כאמור, כי אותו דיין ידון בתיק, לא ימנע הדיין עצמו משבת בדין אלא אם כן חייב הוא לעשות כן על פי דין.

{{ח:סעיף|15|מניעה משבת בדין}}
{{ח:תת|(א)}} דיין לא ישב בדין אם מצא, מיוזמתו או לבקשת בעל דין, כי קיימות נסיבות שיש בהן כדי ליצור חשש ממשי למשוא פנים בניהול המשפט.
{{ח:תת|(ב)}} בלי לגרוע מהוראות סעיף קטן (א), דיין לא ישב בדין ביודעו שמתקיים אחד מאלה:
{{ח:תתת|(1)}} צד להליך, בא כוחו או עד מרכזי, הוא בן משפחה של הדיין או שקיימת ביניהם קרבה ממשית אחרת;
{{ח:תתת|(2)}} יש לדיין עניין כספי ממשי או עניין אישי ממשי בהליך או בתוצאותיו, בצד להליך, בבא כוחו או בעד מרכזי, או שלבן משפחה של הדיין יש עניין כספי ממשי או עניין אישי ממשי בהליך או בתוצאותיו, בצד להליך או בבא כוחו;
{{ח:תתת|(3)}} בטרם התמנה לדיין היה הדיין מעורב באותו עניין הנדון בהליך שלפניו בתור בא כוח, בורר, מגשר, עד, יועץ מקצועי, מומחה, או בדרך דומה אחרת;
{{ח:תתת|(4)}} בעל דין או עד מרכזי היה לקוחו של הדיין קודם מינויו לכהונתו, ולא חלפו חמש שנים לפחות מאז הטיפול בעניינו של אותו בעל דין או אותו עד;
{{ח:תתת|(5)}} עורך דין או טוען רבני המייצג בעל דין היה שותפו של הדיין ולא חלפו חמש שנים לפחות מאז היותם שותפים;
{{ח:תתת|(6)}} עורך דין או טוען רבני המייצג בעל דין מטפל בעניין של הדיין או של בן משפחתו;
{{ח:תתת|(7)}} בן משפחה של הדיין הוא עורך דין, או טוען רבני שותף או שכיר, במשרד עורכי דין או משרד טוענים רבניים המייצג בעל דין.
{{ח:תת|(ג)}} על אף האמור בסעיפים קטנים (א) ו־(ב), דיין רשאי לשבת בדין אם מפאת דחיפות העניין לא ניתן לקיים את ההליך לפני דיין אחר ועלול להיגרם נזק חמור או עיוות דין אם לא ידון בעניין.
{{ח:תת|(ד)}} על אף האמור בסעיף קטן (ב)(2), דיין רשאי לשבת בדין אם העברת העניין לכל דיין אחר לא תשנה את עילת הפסלות.
{{ח:תת|(ה)}} התקיימה עילת פסלות לפי פסקאות (1) או (2) בסעיף קטן (ב), הנוגעת לעורך דין או לבא כוח אחר, שהתקיימו בו נסיבות המחייבות קבלת היתר לייצוג כאמור {{ח:חיצוני|חוק לשכת עורכי הדין#סעיף 53ב|בסעיף 53ב לחוק לשכת עורכי הדין, התשכ״א–1961}}, {{ח:חיצוני|תקנות הטוענים הרבניים#סעיף 9א|ובסעיף 9א לתקנות הטוענים הרבניים, התשס״א–2001}}, רשאי בית הדין להתיר את הייצוג, לבקשת עורך הדין או בא הכוח, אם מצא כי הנזק שייגרם לצד להליך אם לא יתיר את הייצוג עולה על הנזק שייגרם לצד להליך או לאינטרס הציבורי בשל הפסקת הדיון או החלפת דיין; התיר בית הדין את הייצוג כאמור, לא ישב בדין הדיין שלגביו התקיימה עילת הפסלות.
{{ח:תת|(ו)}} האמור בסעיף קטן (ב) יחול גם על קרוב משפחה שאינו בן משפחה כהגדרתו בכללים אלה, אם סבר הדיין כי יחסו אל אותו קרוב משפחה מונע אותו משבת בדין.
{{ח:תת|(ז)}} אין באמור בכלל זה כדי למעט משיקול דעתו של נשיא בית הדין הרבני הגדול הדן בערעור על פי {{ח:חיצוני|חוק הדיינים#סעיף 19א|סעיף 19א לחוק}}.

{{ח:קטע2|פרק 4|פרק רביעי: דיין וסביבתו}}

{{ח:סעיף|16|קשרים חברתיים}}
{{ח:ת}} משמונה לכהונתו, אין מוטל על דיין לנתק את קשריו החברתיים, לרבות קשרים עם טוענים רבניים ועורכי דין; יחד עם זאת, ראוי לו לדיין כי ייזהר בקשריו החברתיים וייתן דעתו כיצד עשויות הבריות לפרש הימצאותו בחברת אדם מסוים או בחברה מסוימת, בבחינת והייתם נקיים מה׳ ומישראל.

{{ח:סעיף|17|פעילות פוליטית או מפלגתית}}
{{ח:תת|(א)}} דיין לא יהא מעורב בפעילות פוליטית או מפלגתית ולא יהיה חבר במפלגה או בגוף פוליטי אחר.
{{ח:תת|(ב)}} בלי לפגוע בכלליות האיסור שבסעיף קטן (א), לא ייטול דיין חלק באירוע הנערך על ידי מפלגה או גוף פוליטי אחר, או במסגרת אחרת שלה זהות פוליטית או מפלגתית; ואולם אירוע כאמור שהוא אך ורק עניין של הפצת שיעורי תורה ויראת שמים, ובלי סממנים פוליטיים, רשאי דיין להשתתף בו.

{{ח:סעיף|18|הבעת דעה בפומבי}}
{{ח:ת}} דיין יימנע מהביע בפומבי דעה בעניין שאינו משפטי בעיקרו והשנוי במחלוקת ציבורית.

{{ח:סעיף|19|איסוף כספים}}
{{ח:ת}} דיין לא יהא מעורב בפעילות של איסוף כספים.

{{ח:קטע2|פרק 5|פרק חמישי: הימנעות מן השימוש במעמד השיפוטי שלא למטרתו}}

{{ח:סעיף|20|ניצול מעמד}}
{{ח:תת|(א)}} לא יפיק דיין טובת הנאה ממעמדו כדיין – בין טובת הנאה חומרית בין אחרת – אם במישרין ואם בעקיפין.
{{ח:תת|(ב)}} בלי לגרוע מכלליות האמור בסעיף קטן (א) –
{{ח:תתת|(1)}} לא יעשה דיין שימוש במעמדו כדיין לקידום עניין שלו או של אחר;
{{ח:תתת|(2)}} דיין לא יציין את דבר היותו דיין ולא יעשה שימוש במסמך הנושא את תוארו כדיין בנסיבות שבהן עלול השימוש בתואר להיראות כניסיון לא ראוי להשיג מעמד מועדף.
{{ח:תת|(ג)}} דיין רשאי לציין בנייר מכתבים פרטי ובכרטיס ביקור את היותו דיין ואת בית הדין שהוא מכהן בו.
{{ח:תת|(ד)}} דיין רשאי לציין את היותו דיין בספר או במאמר שהוא מפרסם.
{{ח:תת|(ה)}} דיין רשאי ליתן המלצתו על כישוריו של אדם המוכר לו אישית.
{{ח:תת|(ו)}} דיין רשאי ליתן הסכמה לספר תורני שהובא לעיונו.

{{ח:סעיף|21|מתנות, הנחות והזמנות}}
{{ח:תת|(א)}} על קבלת מתנות על ידי דיין יחול {{ח:חיצוני|חוק שירות הציבור (מתנות)|חוק שירות הציבור (מתנות), התש״ם–1979}}.
{{ח:תת|(ב)}} בלי לגרוע מכלליות האמור בסעיף קטן (א) –
{{ח:תתת|(1)}} דיין לא יקבל הנחה ברכישת מוצר או בקבלת שירות, אלא אם כן ההנחה ניתנת על פי הֶסְדֵר כללי שאושר בידי מנהל בתי הדין, או שההנחה ניתנת לדיין עקב הימנותו עם הזכאים לאותה הנחה בלא זיקה להיותו דיין;
{{ח:תתת|(2)}} דיין לא יקבל הזמנות חינם לאירועים או למקומות שהכניסה אליהם היא בתשלום, למעט במקרים שבהם נותן ההזמנה הוא קרוב משפחה או חבר אישי או במקרים שהדיין מוזמן כבן לוויה של מקבל ההזמנה ובלא קשר למעמדו כדיין.
{{ח:תת|(ג)}} אין מניעה כי דיין יקבל במתנה ספר על נושא משפטי או הלכתי מכותב הספר.

{{ח:קטע2|פרק 6|פרק שישי: פעילויות לבר־שיפוטיות}}
{{ח:קטע3|פרק 6 סימן א|סימן א׳: עקרונות}}

{{ח:סעיף|22|ייחוד הכהונה}}
{{ח:ת}} דיין לא יעסוק בעיסוק נוסף ולא ימלא תפקיד ציבורי – גם לא יקבל על עצמו אחד מאלה – אלא לפי חוק או בהסכמת נשיא בית הדין הרבני הגדול ושר המשפטים (ראו: {{ח:חיצוני|חוק הדיינים#סעיף 18|סעיף 18 לחוק}}).

{{ח:סעיף|23|מגבלות על פעילויות נוספות}}
{{ח:תת|(א)}} חובתו העיקרית של דיין היא לכהונתו כדיין, ולתפקידו כדיין חייב הוא להקדיש את מיטב מרצו ומחשבתו; דיין יעניק לתפקידו כדיין מעמד של קדימה על פני כל עיסוק אחר.
{{ח:תת|(ב)}} דיין יימנע מפעילות שאינה הולמת את מעמדו כדיין או העלולה להביאו לניגוד עניינים עם תפקידו כדיין.
{{ח:תת|(ג)}} דיין לא יקבל על עצמו אף לא יעסיק עצמו בפעילות לבר־שיפוטית – אף אם מותרת היא על פי אופייה או על פי היתר שהוענק לו – אם אותה פעילות עלולה לפגוע ביכולתו למלא כיאות את תפקידו כדיין, בין מבחינת משך הזמן הנדרש לפעילות, בין מבחינת העיתוי ובין מכל בחינה אחרת.

{{ח:קטע3|פרק 6 סימן ב|סימן ב׳: עיסוקים ציבוריים}}

{{ח:סעיף|24|פעילות בגופים ציבוריים}}
{{ח:תת|(א)}} דיין רשאי להיות חבר בגופים מינהליים של מוסדות חינוך, כגון חבר נאמנים של מוסד להשכלה, או בגופים של מוסדות בעלי מטרות ציבוריות, בכפיפות להיתר כהוראת {{ח:חיצוני|חוק הדיינים#סעיף 18|סעיף 18 לחוק}}.
{{ח:תת|(ב)}} בפעולתו כאמור בסעיף קטן (א), יימנע דיין מכל מעשה שיש בו משום שימוש שלא כהלכה במעמדו כדיין או העלול לפגוע במעמדו כדיין. כך, למשל, לא ישתתף דיין בניהול העסקי או הכספי של המוסד הציבורי שהוא פעיל בו, ולא יקבל ממנו טובת הנאה.
{{ח:תת|(ג)}} דיין לא יפנה לרשויות ציבור או לגורמים פרטיים בשם גוף ציבורי שהוא פעיל בו.
{{ח:תת|(ד)}} דיין לא יהיה פעיל בגוף ציבורי העוסק בייזום הליכים משפטיים אף אם אין אותם עניינים עשויים לבוא לדיון בבית הדין שבו הוא מכהן.

{{ח:סעיף|25|ועדות לחלוקת פרסים ומלגות}}
{{ח:ת}} דיין רשאי להיות חבר בוועדה המחלקת פרסים או מלגות ובלבד שהדבר הולם את מעמדו של דיין.

{{ח:סעיף|26|הסברה מחוץ לישראל}}
{{ח:ת}} דיין רשאי להשתתף מדי פעם בפעולות הסברה מחוץ לישראל מטעם המדינה או מטעם גוף ממלכתי או ציבורי העושה לטובת הכלל, ובלבד שקיבל לכך אישור מאת נשיא בית הדין הרבני הגדול.

{{ח:סעיף|27|שיפוט שלא בבית הדין}}
{{ח:תת|(א)}} דיין לא יעסוק בתפקיד שיפוטי או מעין־שיפוטי שלא בבית הדין, אלא מכוח הוראת חוק או בהיתר לפי {{ח:חיצוני|חוק הדיינים#סעיף 18|סעיף 18 לחוק}}; לעניין סעיף זה, ”תפקיד שיפוטי או מעין־שיפוטי“ – לרבות חברות בבית דין של ארגון חברים או של ארגון ציבורי.
{{ח:תת|(ב)}} דיין לא ישמש בורר שלא בבית הדין אלא אם כן נקבע הדבר בחוק, או בעניין שיש בו תועלת ציבורית משמעותית ולאחר קבלת אישור של נשיא בית הדין הרבני הגדול.
{{ח:תת|(ג)}} דיין לא יהא פעיל בגוף ציבורי העוסק במתן שירותי בוררות או גישור.
{{ח:תת|(ד)}} דיין שקודם מינויו שימש בתפקיד שיפוטי או מעין־שיפוטי שאסור לדיין למלאו, לא ימשיך למלא את אותו תפקיד מעת שהצהיר הצהרת אמונים.

{{ח:קטע3|פרק 6 סימן ג|סימן ג׳: הרצאות ופרסומים}}

{{ח:סעיף|28|שיעורים והוראה}}
{{ח:ת}} מתן שיעור קבוע בישיבות וכוללים והוראה במוסדות להשכלה או לחינוך טעונים היתר כהוראת {{ח:חיצוני|חוק הדיינים#סעיף 18|סעיף 18 לחוק}}.

{{ח:סעיף|29|שיעורי תורה והרצאות}}
{{ח:תת|(א)}} דיין רשאי לתת שיעורי תורה בבית כנסת ובית מדרש במסגרת ”דף יומי“ וכדומה, בלא צורך בהיתר לפי {{ח:חיצוני|חוק הדיינים#סעיף 18|סעיף 18 לחוק}}, ובלבד ששיעורים אלו יינתנו מחוץ לשעות הקבועות לפעילות בתי הדין על פי סדרי המינהל של בתי הדין הרבניים.
{{ח:תת|(ב)}} דיין רשאי להרצות מדי פעם במסגרת גוף שאינו מסחרי, בלא צורך בהיתר לפי {{ח:חיצוני|חוק הדיינים#סעיף 18|סעיף 18 לחוק}}; בעשותו כן ינהג דיין במידת הזהירות הראויה המתחייבת ממעמדו, תוך שמירה על גישה מאוזנת והימנעות מנימה פולמוסית או מהבעת דעה בעניין שאינו משפטי בעיקרו והשנוי במחלוקת ציבורית.

{{ח:סעיף|30|פרסום ספרים ומאמרים}}
{{ח:ת}} דיין רשאי לפרסם ספרים שכתב ומאמרים בביטאונים מקצועיים ותורניים הולמים.

{{ח:סעיף|31|משפט מודרך}}
{{ח:ת}} דיין רשאי להיות חבר מותב במשפט מודרך הנערך במוסד להשכלה. הוא הדין במוסד אחר שאושר על ידי נשיא בית הדין הרבני הגדול.

{{ח:קטע3|פרק 6 סימן ד|סימן ד׳: שונות}}

{{ח:סעיף|32|עדות}}
{{ח:ת}} דיין לא יעיד בהליכים משפטיים אלא אם כן זומן על ידי בית דין, בית משפט או באישורו של נשיא בית הדין הרבני הגדול; כלל זה לא יחול על הליכים משפטיים שהדיין או בני משפחתו צד להם.

{{ח:סעיף|33|הופעה לפני רשות ציבורית}}
{{ח:ת}} דיין רשאי להופיע לפני ועדה של הכנסת או לפני רשות ציבורית אחרת אם קיבל לכך אישור מאת נשיא בית הדין הרבני הגדול.

{{ח:סעיף|34|תשובות הלכתיות ומענה לשאלונים לצורכי מחקר}}
{{ח:תת|(א)}} דיין רשאי להשיב לשואליו בדבר הלכה, ואולם לא יעשה כן אם קיימת סבירות שתשובתו נועדה לשימוש על ידי צד למשפט בבית דין.
{{ח:תת|(ב)}} באישורו של נשיא בית הדין הרבני הגדול רשאי דיין להשיב, בין בכתב בין על־פה, לשאלות או לשאלונים המופנים אליו לצורכי מחקר בנושאים הקשורים בעבודתו השיפוטית.
{{ח:תת|(ג)}} לעת שתידון בקשה לאישור כאמור בסעיף קטן (ב), יובא בשיקול, בין השאר, היותו של עורך המחקר מוסד הלכתי או אקדמי מוכר או חוקר הפועל מטעמו.

{{ח:קטע2|פרק 7|פרק שביעי: עניינים כספיים}}
{{ח:קטע3|פרק 7 סימן א|סימן א׳: ניהול עסקים וקבלת גמול בעבור עיסוק|תיקון: תשע״ו}}

{{ח:סעיף|35|ניהול עסקים}}
{{ח:ת}} דיין לא ינהל עסקים באופן פעיל, בין במישרין בין בעקיפין, ולא יכהן כנושא משרה בתאגיד מסחרי או בגוף עסקי אחר.

{{ח:סעיף|36|ניהול נכסיהם של הדיין ושל בני משפחה}}
{{ח:תת|(א)}} דיין רשאי לנהל בעצמו את נכסיו ואת נכסי בני משפחתו, ולפעול בהשקעתם, ובלבד שלא יהיה בכך עיסוק פעיל בעסקים. הדיין יימנע מפעילות כאמור העלולה לגרום לפגיעה במעמדו כדיין או להעמידו בניגוד עניינים עם תפקידו כדיין.
{{ח:תת|(ב)}} דיין לא ינצל את מעמדו כדיין לצורך עסקיו ועסקי בני משפחתו.

{{ח:סעיף|37||תיקון: תשע״ו}}
{{ח:ת}} {{ח:הערה|(בוטל).}}

{{ח:סעיף|38|קבלת גמול בעבור עיסוק או פעילות נוספים}}
{{ח:תת|(א)}} דיין רשאי לקבל גמול בעבור עיסוק או פעילות נוספים המותרים על פי דין או על פי כללים אלה, ובלבד שהגמול יהא בהתאם למקובל אצל הנותן. כלל זה יחול אף על קבלת גמול בעבור פעולות הסברה מחוץ לישראל.
{{ח:תת|(ב)}} דיין שהוזמן להרצות רשאי להתאכסן במקום ההרצאה על חשבון המזמין ואף לקבל החזר של הוצאות הנסיעה.
{{ח:תת|(ג)}} להסרת ספקות ייאמר כי כלל זה יחול על דיין גם בהיותו בשבתון.

{{ח:קטע3|פרק 7 סימן ב|סימן ב׳: ניתוק קשרים עסקיים וכספיים עם מינויו של דיין|תיקון: תשע״ו}}

{{ח:סעיף|38א|כללי|תיקון: תשע״ו}}
{{ח:ת}} הכללים {{ח:פנימי|פרק 7 סימן ב|בסימן זה}} נועדו להסדיר את ניתוק הקשרים העסקיים והכספיים בין מי שנבחר לכהונת דיין לבין לקוחותיו ושותפיו לשעבר, ומטרתם להביא לכך שהקשרים העסקיים והכספיים האמורים ינותקו בהקדם האפשרי; יובהר כי כללים אלה חלים על ניתוק קשרים כספיים הנובעים מעיסוקו של הדיין בכל משלח יד.

{{ח:סעיף|38ב|ניתוק יחסים כספיים|תיקון: תשע״ו}}
{{ח:תת|(א)}} לאחר מינויו לא יהיו לדיין יחסים כספיים עם לקוחותיו לשעבר או שותפיו לשעבר, ובכלל זה לא יחזיק נכסים בנאמנות בעבור לקוחותיו לשעבר.
{{ח:תת|(ב)}} מי שנבחר לכהונת דיין יפעל לניתוק יחסיו עם לקוחותיו לשעבר ועם שותפיו בעבר לפי הנחיית הוועדה האמורה {{ח:פנימי|סעיף 38ג|בסעיף 38ג}} והוראות {{ח:פנימי|סעיף 38ד|סעיפים 38ד עד 38ה}}.
{{ח:תת|(ג)}} לאחר מינויו יגבה דיין כספים שחבים לו צדדים שלישיים כתוצאה מקשריו העסקיים והכספיים בינו לבין לקוחותיו לשעבר או שותפיו לשעבר, באמצעות אדם אחר.

{{ח:סעיף|38ג|ועדת השניים|תיקון: תשע״ו}}
{{ח:ת}} אופן ניתוק היחסים הכספיים יידון בוועדה שחבריה יהיו שניים: דיין בית הדין הרבני הגדול שימנה מזמן לזמן נשיא בית הדין הרבני הגדול, ומנהל בתי הדין הרבניים (להלן – ועדת השניים).

{{ח:סעיף|38ד|הסדר לניתוק יחסים כספיים|תיקון: תשע״ו}}
{{ח:תת|(א)}} הנבחר לכהונת דיין יציג לפני ועדת השניים לא יאוחר משלושים ימים לאחר בחירתו תכנית מוצעת לניתוק היחסים הכספיים; התכנית תכלול, בין השאר, את אלה:
{{ח:תתת|(1)}} שמות שותפיו של הדיין עובר למינויו;
{{ח:תתת|(2)}} שמות לקוחותיו לשעבר שיש לו אִתם יחסים כספיים תלויים ועומדים;
{{ח:תתת|(3)}} שכר טרחה וסכומים אחרים המגיעים לדיין מלקוחותיו ושותפיו לשעבר, ומועדי תשלומם, וכן פירוט של המחאות דחויות שנמסרו לו ואשר מועד פירעונן טרם הגיע.
{{ח:תת|(ב)}} ועדת השניים תורה לנבחר לכהונת דיין מהם התנאים לניתוק היחסים בינו ובין לקוחותיו או שותפיו לשעבר; הוועדה תורה על הסדר שיביא לניתוק היחסים כאמור בהקדם האפשרי ולא יאוחר מתום שנים עשר חודשים מיום הצהרת אמונים של הדיין; הוועדה רשאית לקבוע תקופת ניתוק ארוכה משנים עשר חודשים מטעמים מיוחדים שייראו לחבריה.

{{ח:סעיף|38ה|חתימה על ההסדר|תיקון: תשע״ו}}
{{ח:ת}} הסדר ניתוק היחסים שהורתה עליו ועדת השניים ייחתם ביד הנבחר לכהונת דיין ויישמר בתיקו האישי של הדיין במעטפה סגורה וחתומה בידי מנהל בתי הדין הרבניים.

{{ח:סעיף|38ו|חיסיון ההסדר|תיקון: תשע״ו}}
{{ח:ת}} תוכן ההסדר יהיה גלוי לנבחר לכהונת דיין ולחברי ועדת השניים, ובמקרה שהוגשה לוועדה לבחירת דיינים כנגד הנבחר לכהונת דיין תלונה שעניינה ההסדר, גם לחברי הוועדה לבחירת דיינים.

{{ח:סעיף|38ז|הסדר – תנאי להצהרת אמונים|תיקון: תשע״ו}}
{{ח:ת}} מי שנבחר לכהונת דיין לא יוזמן להצהרת אמונים אצל נשיא המדינה עד אשר ייערך הסדר ניתוק יחסים כספיים, וייחתם בידו; במקרים חריגים רשאית ועדת השניים לאשר בכתב את זימונו של דיין להצהרת אמונים אף שטרם חתם על ההסדר.

{{ח:סעיף|38ח|דיווח|תיקון: תשע״ו}}
{{ח:ת}} הדיין ידווח למנהל בתי הדין הרבניים, אחת לשלושה חודשים, על ביצוע ההסדר; בעניין כספים שיקבל הדיין על פי ההסדר לאחר מינויו, ייתן הדיין חשבונית שעליה יצוין כי הכספים התקבלו בעד שירותים שנתן טרם מינויו.

{{ח:סעיף|38ט|יידוע|תיקון: תשע״ו}}
{{ח:ת}} הכללים {{ח:פנימי|פרק 7 סימן ב|בסימן זה}} יובאו לידיעת כל מי שהוועדה לבחירת דיינים החליטה לבחור בו לכהונת דיין.

{{ח:קטע2|פרק 8|פרק שמיני: דיין ואמצעי התקשורת}}

{{ח:סעיף|39|מגעים בין דיין לבין אמצעי התקשורת}}
{{ח:תת|(א)}} דיין אומר דברו בפסקי דין ובהחלטות; על דרך הכלל אין דיין מתראיין ואין הוא מוסר מידע לתקשורת.
{{ח:תת|(ב)}} דיין לא יעביר פסקי דין והחלטות לתקשורת אלא באמצעות דוברות בתי הדין הרבניים.
{{ח:תת|(ג)}} דיין יימנע מהופעה או מראיון באמצעי התקשורת; הופעה או ראיון של דיין באמצעי תקשורת – לרבות בעיתונות, ברדיו, בטלוויזיה, באינטרנט, במסיבת עיתונאים ובכל דרך אחרת – תהיה רק באישור מראש מאת נשיא בית הדין הרבני הגדול.
{{ח:תת|(ד)}} האמור בכלל זה אינו חל על ביטאונים תורניים או משפטיים המתפרסמים על ידי מוסדות תורניים או אקדמיים או על ידי לשכת עורכי הדין, ובלבד שהדיין קיבל תחילה את אישורו של נשיא בית הדין הרבני הגדול.

{{ח:סעיף|40|תגובות לאמצעי תקשורת}}
{{ח:תת|(א)}} תגובתו של דיין על דברים שפורסמו עליו או על פסקי דין והחלטות שנתן תהיה באמצעות דוברות בתי הדין הרבניים.
{{ח:תת|(ב)}} דיין שעיתונאי פנה אליו לקבלת תגובה יפנה את העיתונאי לדוברות בתי הדין הרבניים.
{{ח:תת|(ג)}} נתבקשה תגובתו של דיין על מידע שהעדר תגובה מיידית עליו עלול לגרום נזק שאינו הפיך, ובפי הדיין תגובה חד־משמעית שיש בה כדי להביא את העניין לסיומו, רשאי הדיין למסור את תגובתו.
{{ח:תת|(ד)}} דיין שמסר את תגובתו בנסיבות כמתואר בסעיף קטן (ג), יודיע על כך מיד לדוברות בתי הדין הרבניים, והמשך הטיפול יהיה באמצעות הדוברות.
{{ח:תת|(ה)}} אין בהוראות אלו כדי למנוע את נציגות הדיינים לעמוד בקשר עם אמצעי התקשורת בעניינים הנתונים לטיפולה.

{{ח:קטע2|פרק 9|פרק תשיעי: ועדת אתיקה}}

{{ח:סעיף|41|ועדת אתיקה}}
{{ח:תת|(א)}} נשיא בית הדין הרבני הגדול, לאחר התייעצות עם שר המשפטים, ימנה ועדת אתיקה בת שלושה חברים, והם: דיין של בית הדין הרבני הגדול, והוא יהיה היושב ראש, ושני דיינים של בתי הדין הרבניים האזוריים.
{{ח:תת|(ב)}} ועדת האתיקה תיתן חוות דעת מקדימה בענייני אתיקה של דיינים, לפי פנייה של דיין שכללים אלה חלים עליו – בעניין הנוגע אליו.
{{ח:תת|(ג)}} חבר ועדת האתיקה ימונה לתקופה אחת של שש שנים.
{{ח:תת|(ד)}} ועדת האתיקה תפרסם חוות דעת מקדימה שנתנה, בלא ציון שמו של מי שלגביו ניתנה חוות הדעת ופרטים מזהים אחרים, אלא אם כן החליטה אחרת.
{{ח:תת|(ה)}} ועדת האתיקה תקבע את נוהלי עבודתה וסדרי דיוניה.

{{ח:סעיף|42|כללים קודמים}}
{{ח:ת}} כללים אלה יהיו תחת כללי אתיקה לדיינים – התשנ״ו.

{{ח:חתימות|ח׳ בניסן התשס״ח (13 באפריל 2008)}}
* '''שלמה משה עמאר'''
נשיא בית הדין הרבני הגדול
הראשון לציון הרב הראשי לישראל
{{ח:סוגר}}
{{ח:סוף}}
[[קטגוריה:בוט חוקים]]