פקודת העדות הדתיות (ארגונן)

{{ח:התחלה}}
{{ח:כותרת|פקודת העדות הדתיות (ארגונן)}}
{{ח:קטע3||פקודה הקובעת הוראות לארגונן של עדות דתיות}}

{{ח:פתיח-התחלה}}
{{ח:מאגר|2001276}} {{ח:תיבה|חא״י כרך ב׳ פרק קכ״ו, עמ׳ 1267|פקודת העדות הדתיות (ארגונן)|https://fs.knesset.gov.il/0/law/0_lsr_563580.pdf}}; {{ח:תיבה|ע״ר 1937, תוס׳ 1, 98|פקודת ההוצאה המתוקנת של חוקים (תקונים)|https://fs.knesset.gov.il/0/law/0_lsr_561094.pdf}}; {{ח:תיבה|ע״ר תש״ח, תוס׳ א׳, 1|פקודת סדרי השלטון והמשפט|https://fs.knesset.gov.il/0/law/0_lsr_312670.pdf}}; {{ח:תיבה|ע״ר תש״ח, 22|הודעה בדבר סמכויות השרים}}.
{{ח:סוגר}}
{{ח:מפריד}}

{{ח:מבוא}}
הואיל {{ח:חיצוני|דברי המלך במועצה על ארץ-ישראל#סעיף 83|וסעיף 83 מדבר המלך במועצה לפלשתינה (א״י), 1922}}, קובע שלכל עדה דתית תהיה אבטונומיה בעניניה הפנימיים, בהתחשב עם ההוראות של כל פקודה או צו שניתן ע״י הנציב העליון;

לפיכך מחוקק בזה הנציב העליון לפלשתינה (א״י) בעצתה של המועצה הפלשתינאית (א״י) לאמר:–
{{ח:מפריד}}
{{ח:הערה|מכוח האמור {{ח:חיצוני|פקודת סדרי השלטון והמשפט#סעיף 14|בסעיפים 14}} {{ח:חיצוני|פקודת סדרי השלטון והמשפט#סעיף 15|ו־15 לפקודת סדרי השלטון והמשפט, תש״ח–1948}}, כל סמכות שהיתה נתונה על פי החוק בידי הנציב העליון תהא נתונה לממשלה, וכל מקום בו נאמר בחוק ”פלשתינה (א״י)“ ייקרא מעתה ”ישראל“. פורסמה הודעה על הענקת סמכויות הנציב העליון לשר הדתות (ע״ר תש״ח, 22). סמכויות שר הדתות הועברו לראש הממשלה (י״פ תשס״ד, 1642). סמכויות ראש הממשלה הועברו לשר הפנים (י״פ תשס״ז, 2194).}}
{{ח:סוגר}}
{{ח:מפריד}}

{{ח:סעיף|1|השם הקצר}}
{{ח:ת}} פקודה זו תקרא {{ח:הערה|”}}פקודת העדות הדתיות (ארגונן){{ח:הערה|“}}.

{{ח:סעיף|2|סמכויות להתקין תקנות בענין ארגונה של עדה|תיקון: [1934], 1937, תש״ח}}
{{ח:תת|(1)}} עדה דתית בישראל המגישה בקשה עפ״י פקודה זו, יכול שר הפנים להתקין תקנות להתארגנותה כעדה דתית ולהכרתה בכך ע״י ממשלת ישראל.
{{ח:תת|(2)}} לכל עדה ועדה יתקינו תקנות מיוחדות שתהיינה מתאימות למסבות המיוחדות ולארגונה של אותה עדה.
{{ח:תת|(3)}} כל תקנות כאלה תוכלנה לקבוע הוראות בענין יסוד מועצות דת ומועצות תרבות של העדה, שתהיה להן הסמכות לרכוש ולהחזיק מקרקעים ומטלטלים מכל מין, להתקשר בחוזים, לקבל הלואות ולחתום כל מיני שטרות ולהופיע במשפט כתובע ונתבע בשמות שניתנו להם:
{{ח:תת}} בתנאי כי שום הלואה שנתקבלה ע״י מועצה כזאת לא תהא מחייבת אותה מועצה אלא אם כן ניתנה הסכמת שר הפנים לקבלתה, והתנאים שבהם נתקבלה הלואה כזאת לא יהיו מחייבים אלא באותה מדה שבה נתאשרו ע״י שר הפנים, ושום דבר האמור בפקודה זו לא יפגע באחריותו של כל חבר של מועצה כזאת ביחס לכל הלואה בלתי מוסמכת שאותה מועצה התחיבה בה.
{{ח:תת|(4)}} כל תקנות כאלה תוכלנה להקנות למועצות הנזכרות לעיל את הסמכות להטיל על חברי העדה תשלומים ומסים לצרכי העדה, ותשלומים או מסים אלה ייגבות כדרך שגובין מסים וארנוניות של העיריות.
{{ח:תת}} {{ח:הערה|פורסמו {{ח:חיצוני|תקנות העדות הדתיות (ארגונן) (אגרות)|תקנות העדות הדתיות (ארגונן) (אגרות), תשי״ז–1957}} (ק״ת תשי״ז, 994), המסמיכות את המועצות הדתיות היהודיות להטיל אגרות בעד השירותים שניתנים על ידם.}}
{{ח:תת}} {{ח:הערה|פורסמו {{ח:חיצוני|תקנות העדות הדתיות (ארגונן) (העדה הדרוזית)|תקנות העדות הדתיות (ארגונן) (העדה הדרוזית), תשי״ז–1957}} (ק״ת תשי״ז, 1280), המכירות בעדה הדרוזית כעדה דתית מוכרת.}}

{{ח:סעיף|3|תקנות שיתקינו עפ״י פקודה זו תבואנה במקום תקנות עותומניות|תיקון: [1934], תש״ח}}
{{ח:ת}} כל תקנות שיתקינו עפ״י פקודה זו אפשר להן להורות שכל חוק או תקנה עותומניים הנוגעים לענינים הכלולים בפקודה זו יחדל להיות להם תוקף בישראל.

{{ח:חתימות|16 באפריל, 1926}}
{{ח:סוגר}}
{{ח:סוף}}
[[קטגוריה:בוט חוקים]]