Muovien tutkimuksen tukeminen Suomessa 1950- ja 1960 -luvuilla : Helsingin yliopiston puun ja muovien kemian professuurin ja Teknillisen korkeakoulun teknillisen kemian apulaisprofessuurin perustaminen vuonna 1967 muoviteollisuuden kehittämiseen liitettävissä olevana tiede- ja teknologiapoliittisena toimenpiteenä (2011)

Muoviteollisuus kasvoi toisen maailmansodan jälkeen Suomessa selkeästi muuta teollisuutta nopeammin. Samanaikaisesti 1950- ja 1960 -lukujen Suomessa luotiin kansallista tiede- ja teknologiapolitiikkaa sekä rakennettiin sitä tukevia instrumentteja. Perustellusti voidaan sanoa, että myös teollisuuden piirissä tutkimus- ja kehittämistyölle alettiin antaa enemmän merkitystä. Tämä konteksti huomioiden näyttää mielenkiintoiselta, kun muoviteollisuutta edustanut Muoviyhdistys Ry alkaa 1960 -luvulla selkeästi edistää muoveihin liittyvän korkeakouluopetuksen ja -tutkimuksen aikaansaamista. Vuonna 1967 perustetaankin Helsingin yliopistoon puun ja muovien kemian professuuri sekä Teknilliseen korkeakouluun teknillisen kemian apulaisprofessuuri alanaan polymeeriteknologia.\n\nTässä tutkimuksessa on kysytty, miksi kyseiset professuurit perustettiin ja miten ne ovat liitettävissä muoveihin. Samalla on voitu tarkastella kysymystä professuurien koetusta vaikutuksesta yhden teollisuudenalan kilpailukykyyn ja siitä, miten tämän vaikutuksen ajatellaan syntyvän. Tutkimusaihe ei perustu yhteen selkeään aineistoon, vaan se on rakentunut tutkimuksen aikana esiin nousseiden huomioiden ympärille. Keskeisimpiä lähteitä ovat Muoviviesti -lehti, Helsingin yliopiston ja Teknillisen korkeakoulun arkistot sekä, kauppa- ja teollisuusministeriön komiteamietinnöt.\n\nTutkimuksessa kartoitetaan 1960- luvun yleinen ympäristö tutkimustyön tukemiselle sekä muoviteollisuuden omat mahdollisuudet kehittää omaa osaamistaan ja ottaa vastaan korkeakoulututkimukseen perustuvaa tietoa. Tästä kuva tarkentuu kemianteollisuuden kehittämisestä esitettyihin ajatuksiin ja kyseisten professuurien perustamiseksi annettuihin perusteluihin. Lopulta tarkastellaan professuurien virkanimityksiä sen kautta, miten työn ala ja merkitys lopulta määrittyy.\n\nProfessuurien merkitys näyttää rakentuvan paljon ennakoitua laajemmalle pohjalle. Osaltaan oppituolien merkitys on liitettävissä Neste Oy:n ja Uolevi Raaden tavoitteeseen luoda Suomeen moderni petrokemiallinen teollisuus. Tätä tukemaan kehitettävä metsän ja polymeerikemian liitto edellyttää syntyäkseen pitkäjänteistä tutkimustyötä. Raadelle keskeisin tapa kehittää suomalaista talouselämää on nostaa puun jalostusarvoa. Samalla tavalla myös Helsingin yliopiston professorit ovat kiinnostuneempia keskittymään selluloosan liittyviin kysymyksiin kuin muoveihin. Professuurien ympärille rakentuva kuva kertoo niiden erilaisesta merkityksestä eri toimijoille.\n\nSen sijaan professuurien vaikuttavuudesta ei tutkimuksen perusteella puhuta, eikä niiden mahdollisuuksia vaikuttaa teollisuuden kilpailukykyyn pohdita. Sen sijaan oppituolien merkitys näyttää olevan tarpeessa rakentaa mahdollisuus pysyä mukana ja seurata tieteellistä ja teknologista kehitystä. Helsingin yliopiston puun ja muovien kemian professuuri noudattelee vahvasti tieteen lineaariseen malliin perustuvaa ajatusta. Professuurit eivät toimenpiteenä kytkeydy mihinkään suurempaan kokonaisuuteen ja niiden kontrasti suhteessa 1960 -luvun lopulla luotuihin uusiin teknillistä tutkimusta tukeviin instrumentteihin on suuri.