fschieber/wit-captions huggingface dataset:
Ricostruzione della "Via della Processione" di Babilonia lungo la quale, in occasione della Festa del Nuovo Anno (Akītu), un corteo religioso portava le statue di Marduk e di suo figlio Nabû, quest'ultima giunta dal tempio Ezida (lett. "Casa della verità" oppure "Casa sicura") di Borsippa. Dal tempio di Esagila, la processione attraversava la Porta di Ištar, raggiungendo il tempio di Akītu, situato all'esterno delle mura cittadine e che si apriva per l'occasione una volta l'anno.
 Berlin-mitte-pergamon-ischtar-tor.jpgIllustrerad Verldshistoria band I Ill 033.jpg A destra: la Porta di Ištar conservata al Pergamon-Museum di Berlino.
A sinistra: Immagine di una statua di un dio servitore rinvenuta all'ingresso del tempio dedicato a Nabû a Nimrud (oggi Kalhu), e risalente al periodo neo-assiro (811-783 a.C.). È molto improbabile che tale raffigurazione rappresenti il dio Nabû in quanto, pur se la testa riporta le corna proprie delle divinità, le mani giunte indicano un servitore.      «Bel, tua abitazione è Babel, Borsippa la tua corona;
i cieli nella loro estensione sono il tuo addome.
Con i tuoi occhi penetetri il tutto,
con i tuoi oracoli tu scruti gli oracoli,
con uno sguardo impartisci gli ordini.
[Con] il tuo tocco (?) consumi i potenti,
[...] gli umili li prendi per mano;
[quando] li guardi ti prendi pietà per loro,
fai vedere loro la luce ed essi vantano il tuo valore.» (Dalla preghiera a Marduk (Bel) pronunciata dal šešgallu, il 2º giorno di Nisannu prima dell'alba, all'apertura della festa di Akītu. In Rituale dell'Anno Nuovo a Babel, 10-18; traduzione di Giorgio R. Castellino pp. 735 e sgg.)      «Ṣarpānītu la cui stazione (nel cielo) è elevata!
Beltia (Mia Signora) è splendente nobile e sublime
Tra le dee nessuna le è pari:
essa accusa e difende,
umilia il ricco, raddrizza il povero,
abbatte il nemico che non venerà la sua divinità,
salva il prigioniero, dà la mano a chi è caduto.
[...]
Per il servo che ti benedice abbi pietà!
nella stretta e nella miseria, prestagli aiuto,
nella malattia e nella sofferenza, ridagli la vita.» (Dalla preghiera pronunciata dal šešgallu a Beltia (lett. "Mia Signora" ovvero Ṣarpānītu, la paredra di Marduk), il 4º giorno di Nisannu, prima dell'alba. In Rituale dell'Anno Nuovo a Babel, 255-270 (262-277 sono qui omissis); traduzione di Giorgio R. Castellino pp. 735 e sgg.)
City model of the main procession street (Aj-ibur-shapu) towards the Ishtar Gate in Babylon. Model at the Pergamonmuseum.
Il Codice di Hammurapi risalente al XVIII secolo a.C., rinvenuto a Susa è oggi conservato al Museo del Louvre di Parigi. Il Codice è alto 225 cm e il suo materiale è diorite. Originariamente posto nel santuario del dio Ŝamaŝ (dio Sole) a Sippar (l'E-babbar), fu trasferito a Susa dal re elamita  Šutruk-Naḫḫunte II (1185–1155 a.C.) dopo le sue conquiste nel territorio di Babilonia. Vi erano copie del "Codice" anche nel tempio di Marduk a Babilonia (l'E-sagila) e in quello di Enlil a Nippur (l'E-kur).P1050771 Louvre code Hammurabi bas relief rwk.JPGA sinistra, in piedi, è il re babilonese Hammurabi,  il copricapo è di tipo neosumerico (a calotta), il braccio alzato indica la postura devozionale di fronte al dio Ŝamaŝ, potenza del Sole e della giustizia divina. Ŝamaŝ siede su un trono rappresentato da un tempio posto a Oriente, dove sorge il sole. Dalle spalle del dio sprigionano i raggi dell'astro, in mano tiene il listello e la corda simboli del giudizio e la sua tiara è adornata di corna, simbolo che ne indica la divinità. Hammurabi code detail.JPG La stele presenta un'introduzione seguita da 252 norme, in questo modo questo "codice" intende diffondere l'immagine del sovrano che riceve le sue leggi dal dio della giustizia, indicandosi quindi come suo legittimo rappresentante in terra.    (AKK)  «dannum enšam ana la aḫabālim, ekūtam almattam šutēšurim
in Bâbilim
ālim ša Anum u Ellil rēšišu ullû
ina Esagil
bītim ša kīma šamê u erṣetim išdašu kīna
dīn mātim ana diānim
purussê mātim ana parāsim
ḫablim šutēšurim
awâtiya šūqurātim ina narîya ašturma
ina maḫar ṣalmiya šar mīšarim ukīn» (IT)  «In modo che il potente non opprimesse il più debole, perché l’orfano e la vedova ottengano giustizia, ho scritto queste preziose parole su questa mia pietra; la collocai di fronte alla mia statua “re della Giustizia”, in Babilonia, la città il cui pinnacolo il dio Anu e il dio Enlil elevarono in alto in Esagila, tempio le cui fondamenta sono stabili come il cielo e la terra. In modo che le controversie possano essere risolte nel paese, in modo che le decisioni possano essere pronunciate nel paese, in modo che gli oppressi possano essere sollevati.» (Codice di Hammurapi, (XLVH:59-78) trascrizione di M.E. J. Richardson, in  Hammurabi's Laws: Text, Translation and Glossary, London, T & T Clark International, 2004, p. 120)
Карта астрономических обсерваторий России
с указанием сокращённых названий на английском языке
или кодов обсерваторий Центра малых планет 
058 Кёнигсбергская обсерватория (закрыта)

084 Главная (Пулковская) астрономическая обсерватория РАН (ГАО РАН)

GAISh Государственный астрономический институт им. П. К. Штернберга (ГАИШ)

BAO Байкальская астрофизическая обсерватория

PRAO Пущинская радиоастрономическая обсерватория

105 Краснопресненская обсерватория МГУ

094 Симеизская обсерватория

095 Крымская астрофизическая обсерватория и Крымская лаборатория ГАИШ МГУ

102 Звенигородская обсерватория Института Астрономии РАН

110 Астрономическая обсерватория гимназии имени А. Л. Кекина

114 Северокавказская астрономическая станция Казанского университета

115 Специальная Астрофизическая обсерватория РАН (САО, Зеленчукская)

128 Астрономическая обсерватория Саратовского государственного университета

135 Астрономическая обсерватория Казанского университета

136 Астрономическая обсерватория имени В. П. Энгельгардта

168 Коуровская астрономическая обсерватория имени К. А. Бархатовой

183 Частная обсерватория Старлаб, ныне Станция оптических наблюдений «Архыз», САО РАН

236 Обсерватория Томского государственного университета

255 40-й Отдельный командно-измерительный комплекс, радиотелескоп РТ-70

B17 40-й Отдельный командно-измерительный комплекс, радиотелескоп AZT-8 Evpatoria

584 Астрономическая обсерватория Санкт-Петербургского университета

B05 Частная обсерватория Ка-Дар

B16 Обсерватория НОУ «Первая московская гимназия» (Липки)

B18 Терскольский филиал ИНАСАН

B94 Обсерватория Астерион Петрозаводского государственного университета

C00 Обсерватория Великие Луки

C06 Обсерватория Сибирского государственного аэрокосмического университета

C15 Уссурийская астрофизическая обсерватория

C20 Кисловодская горная астрономическая станция ГАО РАН

C30 Наблюдательная станция Шёлтозеро Петрозаводского государственного университета

C32 Астрономическая станция ТАУ Обсерватории Ка-Дар

C40 Астрофизическая обсерватория КубГУ

C41 МАСТЕР-II, Кавказская горная обсерватория ГАИШ МГУ (в стадии строительства)

C48 Саянская обсерватория ИСЗФ СО РАН

C80 Донская астрономическая обсерватория

IO Астрономическая обсерватория Иркутского государственного университета

Badary Радиоастрофизическая обсерватория «Бадары»
Les diferències de concentració de ions en costats oposats d'una membrana plasmàtica condueix a un voltatge anomenat el potencial de membrana. Els valors típics de potencial de membrana oscil·len entre -40 mV i -80 mV. Molts ions tenen un gradient de concentració a través de la membrana, incloent-hi el potassi (K+), que es troba en alta concentració a dins de la membrana i en baixa a fora. Els ions de sodi (Na+) i de clorur (Cl–) es troben en altes concentracions a la regió extracel·lular, i en baixes concentracions a les regions intracel·lulars. Aquests gradients de concentració proveeixen l'energia potencial per a conduir la formació del potencial de membrana. Aquest voltatge s'estableix quan la membrana té permeabilitat a un o més ions. En el cas més simple, il·lustrat aquí, si la membrana és selectivament permeable al potassi, aquests ions carregats positivament poden difondre el gradient de concentració cap a fora de la cèl·lula, deixant enrere càrregues negatives no compensades. Aquesta separació de càrregues és el que causa el potencial de membrana. Nota que les masses de solucions de cada cantó de la membrana són electroneutrals. De la mateixa manera, el sistema com un tot és electroneutral. Les càrregues positives "no compensades" de fora de la cèl·lula, i les càrregues negatives no compensades de dins de la cèl·lula, físicament s'alineen sobre la superfície de la membrana i s'atreuen mútuament a través de la membrana. Així, el potencial de membrana només es localitza físicament immediatament al costat de la membrana. La separació d'aquestes càrregues a través de la membrana és la base del voltatge de membrana. Nota també que aquest diagrama només és una aproximació de les contribucions iòniques al potencial de membrana. D'altres ions incloent-hi el sodi, el clorur, el calci i d'altres juguen un rol més petit, encara que arribin a tenir forts gradients de concentració, perquè tenen una permeabilitat menor que pas el potassi. Clau: Pentàgons blaus - ions de sodi; Quadrats liles - ions de potassi; Cercles grocs - Ions de Clorur; Rectangles taronges - anions (aquests sorgeixen de la varietat de fonts incloent-hi proteïnes). Les grans estructures liles amb una fletxa representen un canal de potassi transmembrànic i la direcció del moviment de potassi net.
English: Diagram showing the ionic basis of the resting potential
El Virreinato del Río de la Plata y su nuevo sistema de intendencias en 1783 (el cual había sido instaurado provisionalmente en 1777, por ser creado por real cédula de 1776, y definitivamente instalado por otra de 1778). 
Se formó luego de ser separado del Virreinato del Perú las gobernaciones autónomas de Buenos Aires con su tenencia de gobierno de las Misiones del Uruguay (en LILA), del Paraguay con su tenencia de gobierno de las Misiones del Paraná desde 1783 (en NARANJA) y la del Tucumán, además del corregimiento chileno del Cuyo y los corregimientos de la nominal provincia de Charcas. 
Además se le adjudicó las islas luso-africanas Fernando Poo y Annobón desde 1778 hasta 1782, las reducciones chaqueñas del Bermejo (hasta su abandono en 1793), la intendencia de Puno (hasta 1796), el corregimiento peruano de Arica (hasta 1784), las Misiones Orientales (hasta 1801, por anexionárselas el virreinato luso-brasileño), el litoral del Pacífico atacameño desde el río Loa hasta el Paposo (hasta 1803, en que volvió al virreinato peruano, y desde 1813 hasta 1826, año en que pasó a Bolivia), desierto y Puna de Atacama (ambos hasta 1826), la Patagonia oriental (en forma efectiva solo en la costa atlántica desde 1779) y la comandancia de las Islas Malvinas. 
* La capitanía general-presidencia de Chile desde 1778 era también una dependencia autónoma dentro del virreinato peruano —que readquirió de este el corregimiento de Valdivia en 1740, luego de perderlo cuando se repobló en 1645, además obtuvo una ceca propia desde 1749, pero perdió el gobierno de Chiloé con sus fuertes continentales que pasó a ser una dependencia directa del Perú desde 1768 hasta 1824, y al seguir siendo realista recién se integraría por el tratado de Tantauco a la República de Chile en 1826, y al igual que también perdió brevemente desde 1798 hasta 1802 el repoblado corregimiento de Osorno desde 1792, y ya como gobierno, otra vez desde 1811 a 1820— y de esta forma, el territorio autónomo chileno recién pasó a ser una entidad política colonial que solo respondería al Consejo de Indias como Capitanía General de Chile y por tanto separada del Virreinato del Perú desde el 15 de mayo de 1798 hasta 1810, en que se independizó hasta 1814, pero que sería recobrada por el Imperio español hasta 1818.
Lettre de Paul Verlaine adressée à Henry Carton de Wiart à propos de son fils.  « Paris, 28 novembre 1895.
Cher Monsieur et Ami,
Il y a quelque six semaines, je recevais de Soignies (Belgique) une lettre signée Georges Verlaine (qui est le nom de mon fils, fils légitime de mon épouse depuis divorcée et remariée à un Belge, entrepreneur de bâtisses, nommé M. Delporte). Dans cette lettre ce mien fils dont je n'ai pas de nouvelles directes depuis plus de 10 et de 12 ans, mais de qui j'avais entendu dire qu'il avait vécu en Angleterre et en Algérie, en compagnie de sa mère et du « mari », ô légal !, de cette dernière ; ce mien fils, dis-je, s'estimait heureux de me connaître, de m'écrire, de me voir, si la question pouvait être résolue par une passe de chemin de fer ou quelque argent avancé si possible. Ces lettres, car elles furent plusieurs datées, dis-je, de Soignies, auxquelles je répondis affectueusement furent, après un laps de temps, suivies d'un silence qui me détermina à m'enquêter auprès du Bourgmestre de Soignies (dans quelle province est-ce Soignies ? Je ne sais pas et ne puis consulter le Bottin). Je reçois ce matin de Soignies même la réponse suivante au dos de ma lettre retournée : « La personne renseignée ci-contre a quitté Soignies depuis 3 ou 4 semaines quelque peu malade. Après avoir passé 24 heures à l'hôpital de Braine-le-Comte, il est retourné « chez sa mère qui habile Bruxelles avenue Louise 451 » 451!!! Signature illisible : Secrétaire communal. Cette dame, femme divorcée, s'appelle Madame Delporte. Mon fils a 24 ans, s'appelle Georges Verlaine. Vous seriez infiniment gentil d'un peu vous enquêter du jeune homme, savoir s'il est « contentus sua sorte » et discrètement, si vous pouviez l'aborder seul, de lui parler un peu de moi et voir sa pensée. Vous m'écririez sincèrement votre avis, sincèrement, et me rendrez le plus reconnaissant des hommes. Quand vous verra-t-on à Paris ? Le plus tôt possible une réponse, n'est-ce pas ? Mes meilleurs respects à votre famille et agréez mes bien affectueuses cordialités.
P . VERLAINE , 39, rue Descartes.
Et, en marge : N'est-ce pas, si vous voyez mon fils recommandez lui de ne parler de rien à sa mère, car je le crois assez naïf.
P.-S. — Le plus tôt possible, une réponse, n'est-ce pas ? »
Français : Lettre de Paul Verlaine à Henry Carton de Wiart à propos de son fils - 28 novembre 1895
Նկ. 2. միօկուլյար հեռաչափի կառուցվածքը. 
  
    
      
        
          B
          
            1
          
        
      
    
    {\displaystyle B_{1}}
  
 և 
  
    
      
        
          B
          
            2
          
        
      
    
    {\displaystyle B_{2}}
  
-բազայի ծայրերին տեղադրված անդրադարձիչներ, 
  
    
      
        
          O
          
            1
          
        
      
    
    {\displaystyle O_{1}}
  
 և 
  
    
      
        
          O
          
            2
          
        
      
    
    {\displaystyle O_{2}}
  
-պատկերներ կառուցող օպտիկական համակարգեր, 
  
    
      
        C
      
    
    {\displaystyle C}
  
-հատուկ անդրադարձիչ (պրիզմա), որը երկու պատկերն էլ համատեղում է մի ընդհանուր կիզակետային 
  
    
      
        F
      
    
    {\displaystyle F}
  
 հարթության մեջ, ՕԿ- -	Վերևի նյութը կարելի է բաժանել մասերի -	Նյութից ստեղծել 4 նկարներ և նրանցում տեղադրել ներքևի նկարագրությունները։  Նկ. 1. երկրաչափական հեռաչափի գործողության սկզբունքը. բացատրող սխեմա. 
  
    
      
        A
        B
      
    
    {\displaystyle AB}
  
-բազա, 
  
    
      
        β
      
    
    {\displaystyle \beta }
  
-պարալաքսային անկյուն, 
  
    
      
        h
      
    
    {\displaystyle h}
  
-չափվող հեռավորություն  Նկ. 2. միօկուլյար հեռաչափի կառուցվածքը. 
  
    
      
        
          B
          
            1
          
        
      
    
    {\displaystyle B_{1}}
  
 և 
  
    
      
        
          B
          
            2
          
        
      
    
    {\displaystyle B_{2}}
  
-բազայի ծայրերին տեղադրված անդրադարձիչներ, 
  
    
      
        
          O
          
            1
          
        
      
    
    {\displaystyle O_{1}}
  
 և 
  
    
      
        
          O
          
            2
          
        
      
    
    {\displaystyle O_{2}}
  
-պատկերներ կառուցող օպտիկական համակարգեր, 
  
    
      
        C
      
    
    {\displaystyle C}
  
-հատուկ անդրադարձիչ (պրիզմա), որը երկու պատկերն էլ համատեղում է մի ընդհանուր կիզակետային 
  
    
      
        F
      
    
    {\displaystyle F}
  
 հարթության մեջ, ՕԿ-օկուլյար։ ա շրջանում ցույց է տրված օկուլյարում երևացող պատկերը նախքան համատեղելը, բ շրջանում՝ համատեղելուց հետո
Հայերեն: Նկար2
Figure 5: Genomic context scheme of Smr9C and its closest homologues in α-proteobacteria. The αr9 RNA genes are represented by red arrows and the flanking ORFs by arrows on different colors depending on their product function (legend). Numbers indicate the αr9 RNA gene's and flanking ORFs coordinates in each organism genome database. The gene strand is represented with the file direction. On the left of the figure identification names are used which correspond to a certain organism: αr9_Smr9C = Sinorhizobium meliloti 1021 (NC_003047), αr9_Smedr9C = Sinorhizobium medicae WSM419 chromosome (NC_009636), αr9_Sfr9C = Sinorhizobium fredii NGR234 chromosome (NC_012587), αr9_Atr9C = Agrobacterium tumefaciens str. C58 chromosome circular (NC_003062), αr9_AH13r9C = Agrobacterium sp. H13-3 chromosome (NC_015183), αr9_ReCIATr9C = Rhizobium etli CIAT 652 (NC_010994), αr9_Arr9CI = Agrobacterium radiobacter K84 chromosome 1 (NC_011985), αr9_Rlt2304r9C = Rhizobium leguminosarum bv. trifolii WSM2304 chromosome (NC_011369), αr9_Avr9CI = Agrobacterium vitis S4 chromosome 1 (NC_011989), αr9_Rlvr9C = Rhizobium leguminosarum bv. viciae 3841 (NC_008380), αr9_Rlt1325r9C = Rhizobium leguminosarum bv. trifolii WSM1325 (NC_012850), αr9_ReCFNr9C = Rhizobium etli CFN 42 (NC_007761), αr9_Mlr9C = Mesorhizobium loti MAFF303099 chromosome (NC_002678), αr9_Mcr9C = Mesorhizobium ciceri biovar biserrulae WSM1271 chromosome (NC_014923), αr9_Bcr9CI = Brucella canis ATCC 23365 chromosome I (NC_010103), αr9_Bs23445r9CI = Brucella suis ATCC 23445 chromosome I (NC_010169), αr9_Bm16Mr9CI = Brucella melitensis bv. 1 str. 16M chromosome I (NC_003317), αr9_BaS19r9CI = Brucella abortus S19 chromosome 1 (NC_010742), αr9_Bm23457r9CI = Brucella melitensis ATCC 23457 chromosome I (NC_012441), αr9_Bs1330r9CI = Brucella suis 1330 chromosome I (NC_004310), αr9_Ba19941r9CI = Brucella abortus bv. 1 str. 9-941 chromosome I (NC_006932), αr9_Bmar9CI = Brucella melitensis biovar Abortus 2308 chromosome I (NC_007618), αr9_Bor9CI = Brucella ovis ATCC 25840 chromosome I (NC_009505), αr9_Bmir9CI = Brucella microti CCM 4915 chromosome 1 (NC_013119), αr9_Oar9CI = Ochrobactrum anthropi ATCC 49188 chromosome 1 (NC_009667), αr9_MsBCNr9C = Mesorhizobium sp. BNC1 (NC_008254).
English: Sinorhizobium meliloti 9C family
Figure 5:Genomic context scheme of Smr7C and its closest homologues in other organisms. The αr7 RNA genes are represented by red arrows and the flanking ORFs by arrows on different colors depending on their product function (legend). Numbers indicate the αr7 RNA gene's and flanking ORFs coordinates in each organism genome database. The gene strand is represented with the file direction. On the left of the figure identification names are used which correspond to a certain organism: αr7_Smedr7C = Sinorhizobium medicae WSM419 chromosome (NC_009636), αr7_Smr7C = Sinorhizobium meliloti 1021 (NC_003047), αr7_Sfr7C = Sinorhizobium fredii NGR234 chromosome (NC_012587), αr7_Atr7C = Agrobacterium tumefaciens str. C58 chromosome circular (NC_003062), αr7_AH13r7C = Agrobacterium sp. H13-3 chromosome (NC_015183), αr7_ReCIATr7C = Rhizobium etli CIAT 652 (NC_010994), αr7_Arr7CI = Agrobacterium radiobacter K84 chromosome 1 (NC_011985), αr7_Rlt2304r7C = Rhizobium leguminosarum bv. trifolii WSM2304 chromosome (NC_011369), αr7_Avr7CI = Agrobacterium vitis S4 chromosome 1 (NC_011989), αr7_Rlvr7C = Rhizobium leguminosarum bv. viciae 3841 (NC_008380), αr7_Rlt1325r7C = Rhizobium leguminosarum bv. trifolii WSM1325 (NC_012850), αr7_ReCFNr7C = Rhizobium etli CFN 42 (NC_007761), αr7_Mlr7C = Mesorhizobium loti MAFF303099 chromosome (NC_002678), αr7_MsBNCr7C = Mesorhizobium sp. BNC1 (NC_008254), αr7_Mcr7C = Mesorhizobium ciceri biovar biserrulae WSM1271 chromosome (NC_014923), αr7_Bcr7CI = Brucella canis ATCC 23365 chromosome I (NC_010103), αr7_Bs23445r7CI = Brucella suis ATCC 23445 chromosome I (NC_010169), αr7_Bm16Mr7CI = Brucella melitensis bv. 1 str. 16M chromosome I (NC_003317), αr7_BaS19r7CI = Brucella abortus S19 chromosome 1 (NC_010742), αr7_Bm23457r7CI = Brucella melitensis ATCC 23457 chromosome I (NC_012441), αr7_Bs1330r7CI = Brucella suis 1330 chromosome I (NC_004310), αr7_Ba19941r7CI = Brucella abortus bv. 1 str. 9-941 chromosome I (NC_006932), αr7_Bmar7CI = Brucella melitensis biovar Abortus 2308 chromosome I (NC_007618), αr7_Bor7CI = Brucella ovis ATCC 25840 chromosome I (NC_009505), αr7_Bmir7CI = Brucella microti CCM 4915 chromosome 1 (NC_013119), αr7_Oar7CI = Ochrobactrum anthropi ATCC 49188 chromosome 1 (NC_009667).
English: Sinorhizobium meliloti 7 family
Primitiva tumba de la condesa Ermesenda de Carcasona (fallecida en 1058). Sarcófago tallado en piedra de la segunda mitad del siglo XI d. C., cuya lateral fue pintado a franjas verticales alternas de hematites y oro fino en fecha indeterminada (Catedral de Gerona).[50]​ Según Menéndez Pidal de Navascués, tras el descubrimiento de los sepulcros interiores del sarcófago de Ramón Berenguer II y el atribuido a Ermesenda de Carcasona, «se intentó presentar el hallazgo como la prueba definitiva del origen de los palos en los condes de Barcelona anteriores a Ramón Berenguer IV» haciendo un análisis de los pigmentos y, sin más base que la de encontrar que eran los usuales en el siglo XI d. C., el informe del director del Museo de Arte de Cataluña J. Ainaud de Lasarte dio por buena una datación a fines del siglo XI d. C. o comienzos del XII, pese a que lo único que habría sido prueba concluyente es que dichos pigmentos no fueran usuales también en el siglo XIV d. C., en el momento en que Pedro IV el Ceremonioso ordenó construir un sepulcro exterior para esta tumba. La única conclusión que cabe hacer es que las pinturas no son posteriores a 1365, teniendo en cuenta, además, que dado que están muy bien conservadas sin haber experimentado repintes, y se hallaban prácticamente a la intemperie en su emplazamiento a la entrada de la catedral desde el siglo XI d. C. al XIV, estas pinturas se habrían deteriorado de ser de época de Ramón Berenguer II. Por último, de considerar una datación de época románica para esta decoración, sería necesario admitir que existía el emblema de los palos de oro y gules en el siglo XI d. C. y que en aquel tiempo se utilizaban en las tumbas, lo cual Faustino Menéndez Pidal de Navascués juzga «aún más difícil, sobre todo para un emblema de tipo geométrico». Y concluye que «no existe, por supuesto, ningún caso semejante, sea conocido por prueba material o por referencia».[51]​ Armand de Fluvià i Escorsa, Asesor de Heráldica de la Generalidad de Cataluña,[40]​ reconoce que «és cert que hom no pot afirmar rotundament que [les pintures] siguin de l'època de la mort dels comtes» ('es cierto que nadie puede afirmar rotundamente que [las pinturas] sean de la época de la muerte de los condes').[52]​
Sepulcre romànic d'Ermessenda de Carcassona