Ветерани Німецько-радянської війни. Фото - Госпіталь кін.1943р.-поч.1944р. Голуб Василь Григорович (нар.в с.Слобода Вислоцька 1908р.). До війни з сім'єю проживав в с.Біличі під Києвом. До Червоної Армії був призваний Київським РВК з першого дня оголошення загальної мобілізації. 20-21 липня 1941 року прибув в район сел Зарудєєвка та Зили, Могилевської області на місце дислокації 61 Армії Брянського фронту. Зачислений сапером до 535 армійського інженерного батальйону. 535 армійський інженерний батальйон виконував свої прямі задачі в основному на передовій – з однієї сторони німці з другої сторони наші, а сапери завжди під обстрілом, між ними – то мінують то розмінують поля, дороги, мости, споруди, … , а також наводять переправи, будують мости, дзоти, бліндажі, тягнуть колючий дріт по нейтральній полосі і т.д. Часто підрозділ Голуба В.Г. задіяли, як просту стрілкову частину, яка приймала участь в боях з німецькими частинами. В 1941-1942 роках підрозділ Голуба В.Г. зупинився в якомусь селі на ночівлю. Під ранок червоноармійці почули гуркіт танків. Це була німецька військова колона, що йшла до села. Червоноармійці почали вибігати з хат, хто в чому, та тікати городами до лісу. Вони бігли по полю, а німці під’їхали на околицю села на мотоциклах, включили фари та почали розстрілювати їх з кулеметів. На тому полі полягла половина підрозділу. В 1941-1942 роках був випадок коли надійшла команда - зразу після проходження наших частин підірвати міст через річку. Голуб В.Г. з товаришами рознесли його вщент. А потім, вони ще не встигли далеко відійти від річки, як поступила нова команда – відбудувати міст. На травнь 1942 року воював у складі 535 армійського інженерного батальйону, 61 Армії, Брянського фронту. Військове звання — червоноармієць. Посада — сапер. Партійність — б/п. Нагороди — не має. Поранення і контузії — не має. Наказом від 23.05.1942 р. нагороджений медаллю «ЗА БОЕВЫЕ ЗАСЛУГИ» за те, що 30.03.1942 р. при проході в атаку наших танків під час наступу на д.Гринскі Двори (Калужська область), шлях танкам був перекритий ворожим мінним полем. Червоноармієць Голуб В.Г. помітив це, проявив ініціативу і не шкодуючи свого життя під сильним мінометним вогнем ворога швидко розмінував мінне поле, видаливши 12 мін. Ціми діями відкрив шлях танкам і піхоті наступаючих наших частин. Наприкінці 1942р., під час бойових дій, Голуб В.Г. був поранений осколком в праву руку. Після госпіталю повернувся до своєї частини. З 1943 року член ВКПБ. Отримав військове звання — сержант. На війні Голуба В.Г. доля звела з акторами Ефимом Березиним (Штепсель) і Юрієм Тимошенко (Тарапунька). Він поторишував з Юрієм Тимошенко і потім багато років листувався з ним. В 1943 році підрозділ Голуба В.Г. будував міст чи наводив переправу через річку. Міст вже кілька разів будували та німці його, кожний раз, знищували. Німці інтенсивно бомбили міст пікіруючими бомбардувальниками. В підрозділі були великі втрати серед особливого складу. На будівництво мосту було направлено поповнення з новобранців, які були в новеньких шинельках. Під команду Голуба В.Г. надали відділення (10 солдатів) з поповнення. Всіх їх зразу кинули на роботу. Згодом, знову, налетіли німецькі літаки. Голуб В.Г. почув вий німецького бомбардувальника і побачив, шо той скидає бомбу. Він голосно дав команду – "Всі в воду!". Сам стрибнув, а коли виплив - міст знову був пошкоджений вибухом, а вся його команда загинула. По берегу валялись залишки їх тіл. В кін.жовтня – поч.листопада 1943 року, підчас форсування ріки Дніпро та захопленні плацдарму на ворожому березі, Голуб В.Г. отримав осколкове поранення лівої ноги прямо посеред Дніпра. Вже на ворожому березі він зрозумів, що поранення серйозне. Вбитих та поранених солдат було дуже багато. Німці сильно обстрілювали та бомбили переправу, тому поранених перевезли на наш берег тільки наступного дня, а ще через деякий час їх погрузили на поїзд (можливо на військово-санітарний поїзд) і відправили в тил. По дорозі з’ясувалося, що німці десь прорвали нашу оборону. Тому поїзд загнали на запасну колію - десь в ліс. Так вони простояли кілька днів. Потім їх довго везли в глиб Росії (до Волги). У Голуба В.Г. на пораненій нозі завелися хробаки. В госпіталь Голуба В.Г. привезли в поганому стані, почалася гангрена, його прооперували, але ногу зберегти не вдалося. Після операції він не подавав ознак життя. Його спустили в морг - підвал госпіталю. Згодом медсестра, що завозила у морг чергового покійника помітила, що серед гори трупів є живий, це був Голуб В.Г. Далі його ще раз прооперували і відрізали ще частину ноги. Лікарі не мали надії, що він виживе. Його відходила медсестричка, якій Василь був вдячний все своє життя. В результаті поранення залишився без ноги. В госпіталі був нагороджений медаллю «ЗА ОТВАГУ». Демобілізований по інвалідності в 1944 році. В 1944 році повернувся на Батьківщину в село Слобода Вислоцька.