Gaceta médica catalana (1906-12-15 00:00:00), página 7

Juga ob car innocent; habites encara
Al mig de l'Arcàdia serena,
I segueixes el sol instinct de la natura.
A ta vivacitat encara no han imposat cadenes.

Que juguin amb alegria, car la joia es el millor tonic per al treball de l'home; que practiquin la gimnasia sueca, la qual posseeix la ciència de perfeccionar els cossos; però allunyem-los de les paraleles, barres fixes, anelles i caballets, les eines de suplici de la gimnasia alemana, que disloquen, magullen i pasmen sense avantatges; apartem-los del desig de ser atletes, puix el vigor no consisteix en gran musculatura, malaltissa per lo mateix que es hipertròfica; i sobre tot, do- nem-los amb el goig de cansar-se, el goig de jeure; que es dormint que l'ós se purifica, es dormint que les celules se netejen dels residus del viure, es reparen les perdudes i s'afermen els víncles pera l'acció futura. En la llur dormida s'elabora l'humanal grandesa.

L'educació física es adhuc la millor base per al conreu del intelecte. L'home es format d'aital manera que ls seus orguens, si bé autònoms, viuen en mutua dependència i cadascú influex en els altres i en reb ensembs impressions de vigor, d'enuig o malaltia. Així, el cervell, sol esser més potent, com més ufanós el restant de l'organisme; la sang que llavors el nodreix es substanciosa i ell ne profita; i els sentits i els muscles i les entranyes li trameten vibracions animadores. Entre l'espirit i els muscles hi ha sobre tot relacions íntimes, car les mateixes celules del cervell on nien les idees, presideixen als moviments intencionsals; i per sa part, els muscles, activant am llur treball la forja orgànica, cremen les cendres, deixonden els teixits, mouen al cor a que arreu envii dolls de sang pura que tot ho rentin, i, gaudint-sen el cervell, brilla la pensa. Viuen tant agermanats amdós, que quan l'un gosa, gosa l'altra; i si un s'excedeix i s'fatiga, l'altra s'acusa; les emocions greus, els estudis perllongats, xuclen els muscles; i la feina muscular excessiva ensopex i torba. En cambi, quan se mouen se- gons la llur vitalitat, se conforten, s'auxilien i acumulen els seus esforços; passen pel cos, d'un cantó a l'altra, corrents misteriosos de fortitud serena de les quais ne sorgeix com una conciència física; i sobre aquesta, com florida soberba, se desenrotlla l'altra conciència. L'home sent el poder del seu cos i això l'adverteix: primer hi ha l'«existeo, doncs penso»; després vindrà el «penso, doncs existeixo». Del bulb vital ne brolla l'ardidesa, la dexteritat, el julió rapit, l'ansia de saber; i l'home va cap a l'esdevenidor, replè de força.

Per xo, cal jugar, sense recansa, perquè l'joc es l'exercici de la jovenesa; i tot estudiant jugar encara, perquè l'joc es un estimulant de l'anima i alhora l' millor solac pera l'anima excitada. Quan el deixeble ha passat una llarga estona a classe, l'activitat cerebral posa als mus- cles com en tensió enguniiosa; senten aquests que allà dalt la cosa s'es- calfa, però esperen en va l'orde de moure-s; tot el cos se fatiga; i a l'últim, minva la sensibilitat i s'obscureix l'inteligència. Una mica de joc torna a la màquina les bones condicions; ne diuen recreació de aquest esplai, i, com en Mosso observa, el mot es just, perquè, de ve- res, crea de nou. I adhuc convé jugar pera començar a aprendre; que es jugant que l noi se fixa en els objectes i en cerca l'utilitat, les rela- cions, la construcció i l'origen, i s'adona dels fenomens socials i naturals, i en busca el motiu i maneres de presentar-se. I, finalment, l'en- senyança seria ha d'esser una continuació dels jocs de la mainada; sense apenas cap llibre, s'ha de fer que ells mateixos, am senzills ap- arrells, trobin el mecanisme de les coses; que redescobreixin els descobriment, com diuen els inglesos; que l' llur esperit d'observació i de