Gaceta médica catalana (1906-11-30 00:00:00), página 3

civilisació provoca de juntar-se ls homes pera fruir dels seus avantatges, crea entre ells, cada dia am més força, una solidaritat pera les lluites morboses. El baf verinós de les malures arreu ens volta i empapa; i el contagi, sens treva, se realisa. Al col·legi hi troba cada noi els miasmes dels altres i de llurs famílies; al taller hi troba cada obrer el tuf de les miseries apilotades; al teatre, al carrer, en els cotxes, per tot, la podridura s'extén dels uns als altres. Dins les urbs, la casa en que hom habita es infiltrada per les coses malsanes; es l'aigua que porta a la mateixa cambra ls productes de llocs de pestilència; es la claveguera que exhala la farum de l'immundícia; es la pols que en remolinades s'vaeix i omplena les sales i els mobles i els queviures, deixant-hi la llevor dels malalts d'indrets diversos. Doncs aquesta barreja de detritus, aquesta acció maleïda dels pròxims, aquesta esquitxotada reciproca am que s'danya la gent qui patoleja en la sutessa, aquesta influència opresora am que la casa, la fàbrica, la vila, la comarca, modifiquen als individus i els corrompen, l'Higiene les combat a ultrança i fa de manera que la colectivitat se torni dolça protectora dels essers que l'integren.

I encara la seva activitat més lluny se porta; que pera extirpar tota malesa, esbrina i arregla les condicions socials de la vida humana. No n'hi ha prou, en efecte, amb els paraments físics si les circumstancies socials són defectuoses. ¿Que hi fa que la cambra sigui bona si a dins hi n'ha la miseria? Venen als nostres dispensaris noies marcides, minyons escardalencs, qui pera viure s'afanyen de petits en treballs ominosos; pateixen la grana de llurs pares i la llur pròpia; ¿com podrá l'Higiene millorar la seva desventura si no toca ls ressorts socials que l'originen? Bé prou se fan crides contra la tuberculosi; bé sen veuen d'escupideres i lletreros explicant la manera senzilla d'evitar-la; però per l'home condemnat a treballar tot jorn fins a escorxar-se, per l'home a qui la feina no dóna pera viure, apesar de xuclar-li la sang i els muscles, els lletrerets són debades: al fi serà menjalla de microbis; i per això precisa que l'Higiene estudii les causes socials predisponentes i plantegi les mesures aptes pera delirles.

Aixís, en el pincle del seu desenvolupament, l'Higiene se converteix en la ciència social per excel·lencia. De veres ja ho fou de sempre; perquè es clar que la societat no pot esser sinó la resultant de les unitats que la compoisen; i si l'Higiene actua sobre d'aquestes pera enfortir-les, es obvi que la seva influència ha de trascendir al moviment social que elles engendren. Però en els nostres dies se n'ha fet més conscient del seu objecte social; i si abans se limitava a buscar l'ajuda de les ciències fisico-químiques i biològiques, ara reclama am gran afany l'auxili de totes les que tenen a la societat per fi directe. D'aquestes i d'aquelles n'aplega les bones coneixences; i, organisant-les am les propries, se llença a regular el mecanisme de tots els agrupaments que l'humanitat forma. Res hi ha vedat pera l'seu estudi. Allà ont hi ha un home, una família, una mainada, allà ont els braços treballen o les passions remouen, per tot ont brolla l'humana vida, per tot es ella.

La noble deessa aixampla les fonts de la salut, purifica les aigües, serveix les terres aont eis homes s'agafen, guarda l'aire i els fruits que aquests ne cullen, vigila l'aire, la roba, els habitalls, les industries, l'amor i la guerra, i les iniquitats socials i els vesllums de justícia. D'una banda, en virtut dels seus progressos, sab defendre l'individu més bé que en l'antigor; trempa els seus muscles, li afirma l'cor i li engrandeix la pensa, li dona medis pera triomfar en la lluita; i, si la dissot l'apura, pera fer-hi cara. D'altra banda, inquireix amb ansia les condicions més aptes pera millorar l'especie humana: no n' té prou