Gaceta médica catalana (1906-12-15 00:00:00), página 6

ells, subjecte a l'infalible saber dels dòmines. I cal retreure-la la manera com d'ordinari s'instrueix a la mainada; cal retreure la manera com s'escafen i s'maseguen els tendres cervells, com sels obliga a englutir-ho tot a data fixa. Són purs esperits, als ulls dels mestres. Ells, a qui naturalesa ha donat fretura de moviment quasi irresistible, han d'estar quiets, ben quiets, pera obtenir la nota de bona captivença; i ells a qui tot atreu am l'encant de l'ignot i que a qüestions apuren, han d'apendre a preu fet regles i conceptes susceptibles de capificar a homes. I els atien i acuiten i empenyen, pera ser els primers, pera engolir sens treva, perquè si sol llu, i la terra volta i les estelles brillen, es am la condició que ls bons nois guanyin sobresalient. Alguns s'ho empassen tot; beneits de docilitat estúpida, aprenen jo que un vol, així com les oques, que de tot mengen. Altres forcen el cap pera que hi entri l'oll de ciència; i s'afanan, lluiten, busquen i es migren; i en llur rostre estirat, xuclat, els ulls terpols expressen la malaltia de la saviesa. Pera altres hi ha la castics, més masegament, més quietut, més fosca; perquè, com nota en Fleury, ningú fa responsable al noi del grau d'inteligència; però tothom li n'ha de les alteracions de la voluntat que mostra. Oh! Com l'Higiene ha d'esfondrar aqueixes fàbriques de testes seques, aptes potser pera criar funcionaris, però incapaces pera fer homes! Oh! Com ha d'exigir que l'ensenyança no consisteixi en emmotllar figures de plom totes idèntiques, sinó que s'entretingui en estudiar cascun dels infants, física i esperitualment, pera adaptar-li un plan especial d'educació! Com ha d'impondre que l'entge intervingui en la tasca, ja que ls malvolers i peresas i inatenció dels deixebles són am freqüència produïdes per disturbis nerviosos, trastorns nutrictius o estats dispeptics, que una prudent terapèutica domina i que l'rigorisme magistral agrava! Com ha d'establir que l'en es vida i no caixa de lletres, i que l'acció educadora estriba en favorir la seva expansió fins que alcanci la plenitud de sa força!

La casa, el vestit, l'aliment, l'escola (situada, com les americanes, entre parcs verdejants), tot ha de concorrer a enfortir el noi. La seva salut física es, sens dubte, lo que més importa: què n'traurem de que sapiga de totes coses i encara de les altres, si emmalalteix i arrastra una existència misera?

Com en rescabalaran de l'excés intelectual, les tares morboses que després l'anulin? Quan, com a Italia, de 100 estudiants morts, 50 ho són de tisis, en què pot contribuir aquest desastre al progrés de l'espècie? I què dir, oh Déu! què dir als infants affligits qui expien en llit d'amargar el compliment de l'orde de saber a tota costa, quan amb els ulls tendres i timits ens demanen quins premis dóna l món als xicots que s'apliquen? Es debades que s'violentin els poncells: al món sols triomfen els forts, perquè sols ells el dompten. Segons nota un pensador, «la primera condició d'exit en aquest món, es ser un bon animal, i la primera condició de la prosperitat nacional és que la nació sigui formada de bons animals». Per tant, cal abans de tot ornar als joves am les gales preuades de la robustesa, cal educar les funcions orgàniques pera conservar-les i en lo possible enaltir-les, portant-les a la major potència, dins la bellesa armònica de l'individu. I per això no hem mester d'obres complicades: n'hi ha prou amb ajudar a que l'impetu vital esbategui i s'espanyi; que la pruïja d'activitat encesa pel créixer dels muscles i del sistema nervós trobi ample esmerç en jocs alegres; i els nois corrin, saltin i s'esbargeixin, com brinquen, gambegen i es retorcen els joves animals, i s'entrenin i drechin ses energies en l'exercici, en ple aire, en plena llum, am tota deslliurança. Cal dirlos, com Schiller: