Gaceta médica catalana (1906-12-31 00:00:00), página 4

gresia i l'explicació de llur decrepitut. No són els sofridors de fam crònica els qui senyoregen la terra: els escampadors d'energia són els pobles nodrits. I es precis, però, insistir en la valúa respectiva de cada aliment; i fer membrança, que la marina anglesa, per exemple, molt menjadora de carn, es més activa que la continental nodrida am farnosos; que les plantes i animals cambien la forma, la talia, el color, etc., segons les substàncies de que s mantenen; i així els ossos s'apacigüen amb el regim vegetal, i am l'animal se tornen altra volta dolents; i els rats albins dels laboratoris, manejables si viuen de pa i grana, són esquerps i mossegadors al donarlos carn. L' Spencer recorda que ls ausstralianos, que passen amb arrels i baies, larves d'insectes «i altre carn magre», són petits, gros l'abdomen, els muscles flonjos i prims. L'hindú, mal alimentat, se prosterna davant l'inglès, d'alimentació escullida. A Espanya s calcula que a l'any se consumen 1,250 milions de pessetes de sigrons. Doncs, per nosaltres, no s fa urgent que esmenem els errors de l'alimentació ordinaria i ens decidim a imitar als pobles davanters, menjant millor? Quan veiem als nord-americans pendre de 6 a 8 del matí un primer esmorsar de carns i llegums, no ns afronta pensar en la xicra de xacolata? Quan veiem, la decadència dels pobles lligada al seu nodriment, de tal manera, que en Geoffroy Sant-Hilaire atribuïa la causa de la desgràcia d'Irlanda a l'ús quasi exclusiu de patates, no ns remordeix que ens en gandim i rebutjem pesols i llanties superiors a la carn? Seguim l'exemple de les nacions conqueridores, i preparemns fort!

Extenem per la nostra patria l'adoració de la netedat. Dels rastres per tot visibles de les sutzeses mitjevals, enlairem la gent catalana a una pulcritud meravellosa. Ella es més que un afer organic: adjutori important de bon funcionalisme, moralisa també, donant a l'anima l'esfluvi de la seva esplendor. Cal aplicarla al cos i als objectes lligats am l'existencia; més, recordantse què ni ell ni els aliments, ni l'aire, ni tot lo de que hom viu, són coses mortes, que s'upleixen com troc de metall. La netedat es sempre relativa: quan mirem amb el lente la pell neta d'una cara maca, se ns ofereix farcida de promontoris, d'afraus i de llot; i, no obstant, es neta i es preciosa. La pell viu, i per això no pot ser pura; si tant se frega, renta i ensabona, l'epidermi s'aprima i s'clivella, les cèlules se senten agreujades, i els microbis s'endinzen, realisant-sel a paradoxa de que, merces a la netedat, se desenrotllin. Aixís els animalets se migren quan se ls posa en condicions vitals aseptiques. En Schotelliuss, de Friburg, esterilisa ous de gallina, desinfecta la cambra dels pollets, els murs, l'aigua, la menjada, l'aire, i els pobres pollets esterilisats, pujen raquitics i guanyen un 25 per 100 al dotzè dia, mentres els companys deixats a lo ordinari, han augmentat 250 per 100. En cambi, altres privats de bons cuidados, esdevindran la presa de germens infecciosos. La vida no es cristall de roca, sinó bullici, renou, lluita: no s'ha d'ofegar, cal dirigirla.

I es pera dreçar-la que importa propagar la necessitat dels exercicis físics. La nostra màquina, a diferència dels motors mecanics, es més lluenta, com més funciona. Quan persisteix en el repòs, s'aflonja, baixa la nutrició, els nervis s'agiten, la pell s'emmusstiga o hiperemia; i s'aplana l torax, surten els omoplats en forma d'ales, i augmenten l'esquena i l'abdomen. El vigor psíquic decau al sentirse apoiat per cós tant feble. Al revers, l'activitat entona, les celules vibren, l'home ufaneja, puix coneixent ses forces, sab emplear-les; i s'allunya de disbauxes que corsequen. El capital organic rebut per l'individu al néixer, serà després segons el treball: els ossos, les glandules, les entranyes dependran de la tasca; ell engrandirà uns organs per l'exercici i en reduirà d'altres a l'atrofia. N'es, doncs, en gran part, responsable;