És jól példázza mindezt az Európai Menekültügyi Ügynökség ügyében az intézményközi tárgyalásokon elért széles körű politikai konszenzus.
Gondolok például a roma nőkre, gondolok azokra a szegény sorban élő nőkre, akik alulképzettek, akiknek nincs megfelelő képzettségük, és éppen ezért alig alig jutnak munkához, vagy ha munkához jutnak, azok megalázó körülmények között történnek.
Ezért azt javaslom, hogy az Európai Unió haladéktalanul hozzon létre egy demokráciaalapot, ahova az Európai Unió tagállamaiban működő civil szervezetek közvetlenül tudnak folyamodni anyagi támogatásért, nemcsak projektek, hanem a hosszú távú működés feltételeinek biztosítása érdekében is.
Persze, és természetesen értem, hogy a jelenlegi biztonsági kihívások közepette olyan rendszerekre van szükség, amelyek lehetővé teszik a személyi azonossággal való csalások megakadályozását és segítik az egyes hatóságok hatékonyabb munkavégzését.
A baj az, hogy Magyarországon a politikai ellenzéket Önök egy rövid szóval hazaárulónak nevezik.
De abban, Miniszterelnök Úr, Önnek igaza van, hogy itt valóban Európa jövőjéről van szó, és mi valóban nem szeretnénk, hogy ön Salvini, Farage vagy éppen Steve Bannon Európájába vigye el Magyarországot.
Néhány nappal ezelőtt a magyar miniszterelnök „Soros szeánsznak, a külügyminiszter pedig politikai színjátéknak nevezte ezt a mai vitát.
Nem szeretünk erről beszélni, de mindannyian tudjuk, hogy a Földközi tenger az elmúlt évek során menekültek tízezreinek a tömegsírjává vált.
Ezért további elzárkózás helyett a menekültek és bevándorlók számára legális utakat kell teremteni, és a Tanácsnak pedig el kell szánnia magát arra, hogy tárgyalásokat kezdjen a dublini rendelettel kapcsolatban, és hagyja végre jóvá az új Európai Menekültügyi Ügynökséget.
Meg kell végre érteni, nem lehet a szélsőjobb eszközeinek átvételével kifogni a szelet a demagógok vitorlájából.
Azt gondolom, nem fordíthatunk hátat az érdekeiknek, nem hátrálhatunk meg gyáva módon, hanem igenis ki kell állni ezek mellett az értékek mellet minden körülmények között.
De nem azért, miniszterelnök úr, mert Málta egy kis ország, hanem azért, mert nagyon innovatív módon közelítettek a problémákhoz.
A helyi hatalmak összejátszanak az embercsempészekkel, a menekültek jogait, emberi jogait lábbal tiporják.
Tudnunk kell, hogy azok, akik elutasítják ezt a nyilatkozatot, nem érdekeltek a probléma megoldásában, sőt, éppen ellenkezőleg, abban érdekeltek, hogy a menekültek, a bevándorlás kérdése ne rendeződjön, hiszen ebből kovácsolnak maguknak politikai tőkét.
Szembe kell néznünk azzal, hogy a nőkkel szembeni diszkrimináció különösen súlyosan érinti azokat, akik a társadalom peremére szorultak, akik szegénységben élnek, akik nem csak a nőkkel szembeni diszkriminációt szenvedik el, hanem például etnikai hovatartozásuk kapcsán is diszkriminálódnak.
Nekünk igenis felelősségünk van abban, hogy ezek az emberek megőrizhessék a jövőjüket, hogy tanulhassanak, dolgozhassanak.
Előremutató jelentésre van szükségünk, nem pedig olyanra, amelyik szánalmas anakronizmusok mögé próbálja elrejteni a társadalmi problémákat.
Nem akarjuk, hogy Magyarország egy másfajta Európához tartozzon.
Pontosan tudjuk, hogy a borzalmas párizsi merényletek elkövetői francia és belga állampolgárok voltak.
Azt kell mondanom, nem magyar ügyről van szó, az Európai Unió alapértékeinek a kérdéséről van szó, és éppen ezért az Európai Parlamentnek alapvető feladata, hogy felhívja a figyelmet ezeknek a szabadságjogoknak a megsérülésére.
Vége a többé kevésbé homogén nemzetállamokra, ipari kapitalizmusra, jól tagolt társadalomi osztályokra épülő Európának.
Ezt túlzásnak tartom és aggasztónak találom azt az ebben a jelentésben is megfigyelhető tendenciát, amely a biztonságra hivatkozva igyekszik korlátozni az alapvető jogokat.
Ez kizárólag a Tanács felelőssége.
Ebben a helyzetben különösen fontos az Unió pénzügyi támogatásának biztosítása.
Ezért van szükség arra, hogy az unió anyagi támogatásban is részesítsen egyes tagállamokat.
Azt gondolom, a menekültügyi ügynökség felállításának következő lépcsője a trilógus megkezdése kell, hogy legyen, és én mint a vonatkozó jelentés jelentéstevője biztosítani szeretném a Bizottságot és a Tanácsot is, hogy mi készen vagyunk a konstruktív tárgyalások mielőbbi megkezdésére.
Ezen a területen az Európai Bizottságnak arra kell törekednie, hogy új oktatási, és társadalmi befogadási programokat hozzon létre.
Az elmúlt hetek eseményei, a Földközi tengeren hánykódó menekültekkel teli hajók pontosan mutatják azt, hogy milyen helyzetben vagyunk ma. Egy olyan helyzetben, amikor a tagállamok egy része politikai önzésből, ostoba félelem és gyűlöletkeltő politika okán nem hajlandók egy új dublini egyezménynek az aláírására.
Mind a Bizottságnak, mind a Parlamentnek az eddigieknél jóval határozottabban kell fellépnie azokkal a kormányokkal szemben, amelyek a maguk partikuláris érdekei okán, vagy éppen nacionalista indítékokból gátolják, szabotálják a közös európai politikát, akik nem hajlandók tudomásul venni felelősségvállalás és szolidaritás nélkül nincs Európai Unió.
A baj az, hogy Magyarországon a politikai ellenzéket Önök egy rövid szóval hazaárulónak nevezik.
Végtelenül szomorúnak és elkeserítőnek tartom, hogy még mindig a kerítés, a kizárás, a megbélyegzés, a félelem és a gyűlöletkeltés politikáját folytatják Európában sokan.
Nemcsak a Földközi tenger térségében, hanem Európában mindenütt.
Mégis, amiről ma este vitázunk, nem egyszerűen magyar kérdés, hanem európai ügy.
Ha lassan és vontatottan is, de megindult a relokáció, azaz úgy tűnik, hogy az európai menekültügyi politika minden nehézség ellenére kezd eredményessé válni.
Kérdezem, van e valaki a Bizottságban, vagy éppen a Néppártban, aki nyugodt szívvel azt meri mondani, hogy ez az otromba és mérgező politizálás nem veszélyezteti az Unió egészét.
Azt gondolom, hogy nekünk, európai parlamenti képviselőknek alapvető feladatunk, hogy ebben az ügyben kieresszük a hangunkat, szólásra emelkedjünk, és azt mondjuk ez egy európai ügy, nekünk kell megvédeni az európai politikát, az európai közösséget!
Sőt, ebben a Parlamentben is vannak olyan demokratikus erők, amelyek párt vagy frakcióérdekekből fedezik az illiberális demokráciát, a nem demokratákat.
Az új Európának meggyőződésem szerint a progresszióra és a szolidaritásra, a szabadságra és a biztonságra kell épülnie.
A valóság persze nem érdekli azokat, akik gyűlölet és félelemkeltéssel akarnak hatalmat szerezni vagy azt megtartani.
Az a feladatunk, hogy a társadalmi és politikai életben való részvételre bíztassuk és kérjük őket.
Azt kell mondanom, hogy ma Európában nem csak a szélsőjobboldali pártok szítják a gyűlöletet, hanem sajnos a gyűlöletbeszéd, a kulturális türelmetlenség megjelenik a mainstream pártok körében is akkor, amikor folyamatosan arról beszélnek egyes pártok, hogy meg kell védeni a keresztény Európát.
A közös európai menekültügyi politika csak akkor lesz képes működni, ha a tagállamok végre félreteszik az önös szempontjaikat, és valóban közös politikát akarnak. Amíg egyszerűen tudomásul vesszük azt, hogy vannak tagállamok, amelyek minden következmény nélkül megtagadhatják a közös politikában való részvételt, addig nem fog történni az égvilágon semmi.
Ami egyébként egy normális demokráciában teljesen természetes lenne Önnek egyfajta politikai felfogása van, nekem egy másik.
Csak akkor tudnak győzni, ha az emberek hitelt adnak a hazugságaiknak, nagyhangú, de alaptalan ígéreteiknek.
Számukra a szociális gondozás átfogó európai modelljét kell megteremteni.
Az európai keretstratégia számos nyilatkozat, állásfoglalás és konferencia ellenére a romák helyzete Európában, az utóbbi években lényegében semmit nem változott.
Elnök Asszony, még jószerivel nem is vagyunk túl a párizsi borzalmakon, máris azzal kell szembesülnünk, hogy vannak politikusok, akik megpróbálják kihasználni ezt a helyzetet.