State aid — Finland — State aid No C 7/06 (ex NN88/05) — Finnish Road Enterprise — Invitation to submit comments pursuant to Article 88(2) of the EC Treaty   (Text with EEA relevance)
Date: 2006-11-10
Institutions: European Commission
Subjects: Finland, State aid, control of State aid, exchange of information, public works, road building, road transport, transport infrastructure

C 274/2

EN

Official Journal of the European Union

10.11.2006

STATE AID — FINLAND

State aid No C 7/06 (ex NN88/05) — Finnish Road Enterprise

Invitation to submit comments pursuant to Article 88(2) of the EC Treaty

(2006/C 274/02)

(Text with EEA relevance)

By means of the letter dated 22 February 2006 reproduced in the authentic language on the pages
following this summary, the Commission notified Finland of its decision to initiate the procedure laid
down in Article 88(2) of the EC Treaty concerning the abovementioned aid.

Interested parties may submit their comments within one month of the date of publication of this
summary and the following letter, to:

European Commission
Directorate-General for Energy and Transport
Directorate General Affairs and Ressources
Unit A4: Internal Market and Competition
Rue De Mot 28
B-1049 Brussels
Fax No: (32-2) 296 41 04

These comments will be communicated to Finland. Confidential treatment of the identity of the interested
party submitting the comments may be requested in writing, stating the reasons for the request.

TEXT OF SUMMARY

(2001-2004); protection against bankruptcy, favourable tax
treatment, and transfer of assets: unlimited

1. Procedure

received,

The Commission has
the 9 October 2002, a
complaint by several Finnish associations regarding potential
violations of public procurement law by the Finnish govern-
ment and of potential
illegal State aid to the Finnish Road
Enterprise. With letter of 23 January 2004, the Commission
the examination regarding
that
informed the complainant
potential violations of public procurement law was closed. The
complainant requested by letter of 12 February 2004 that the
Commission also investigates the State aid aspects of the file.
With letter of 14 June 2005, the Commission requested addi-
information from the Finnish government, which the
tional
Finnish government provided with letter of 22 September
2005.

2. Description of the measure in respect of which the

Commission is initiating the procedure:

— national

legal basis: State Enterprise Act

(1185/2002);

Bankruptcy Act; Income Tax Act (1535/1992)

— granting

authority within Member State: Finnish

government and Finnish Road Administration

— form of aid:

interest-reduced loan; negotiated contracts
with higher than market prices; protection against bank-
ruptcy; favourable tax treatment; transfer of assets below
market price; special arrangements for redundant workers

— recipient(s): Finnish Road Enterprise

— objective/purpose: opening of

the Finnish market

for

road works.

— budget, origin of resources used to finance the aid and

amounts (per year): n/a

3. Assessment of the measure

Because of the special legal nature of the Finnish Road Enter-
prise — it is a so-called State enterprise, which under Finnish
law does not have legal personality, but which is a taxation
unit under the Finnish tax law —, it is necessary first to estab-
lish whether the Road Enterprise is an undertaking subject to
EC competition law. The Court of Justice considers that ‘the
concept of an undertaking covers any entity engaged in an
economic activity, regardless of the legal status of the entity or
the way in which it is financed.’ (1) It has decided at the same
time that ‘any activity consisting in offering goods and services
on a given market is an economic activity’ (2). The Court thus
follows a functional, and not a legal entity, approach when
defining an undertaking. The activities of the Road Enterprise
consist in the maintenance of the Finnish road infrastructure.
The maintenance of transport infrastructure is, according to a
constant Commission practice, an economic activity. It thus
can be concluded that the Road Enterprise is an undertaking
subject to EC competition law.

— duration:

interest-reduced loan, special arrangements for
redundant workers, and negotiated contract: 4 years

(1) ECJ C 180-184/98, Pavel Pavlov, No 74.
(2) ECJ C 180-184/98, Pavel Pavlov, No 75; Case C-35/96 Commission v

Italy, No 36; Case 118/85, Commission v Italy, No 7.

10.11.2006

EN

Official Journal of the European Union

C 274/3

The Finnish government has granted three advantages to the
Road Enterprise: an interest-reduced long-term loan, negotiated
contracts at a price above the market price for road works, and
special treatment under tax law and bankruptcy law.

— The long-term loan is a loan which offers the Road Enter-
prise conditions which are more favourable than the
insofar as the interest rates in 2001
market conditions,
(1 %), 2002 (1,5 %) and 2003 (2,5 %) have been more
favourable than the interest rate a comparable private enter-
prise could have obtained from a private bank.

thus,

the Commission considers that

The Finnish Road Enterprise has not been an undertaking
in difficulties;
the
advantage for the Road Enterprise is the difference between
the market interest rate and the interest rate granted by the
Finnish government. The Commission invites the Finnish
government to transmit to the Commission all elements
which are helpful to establish the market interest rate in the
present case.

— The method of

for negotiated
calculating the price
contracts, which consists in taking as point of departure the
price of a comparable tendered contract and then adding a
mark-up to take into consideration structural disadvantages
of the Road Enterprise, leads to a contract price above the
market price.

This constitutes an economic advantage for the Road Enter-
prise, as the Road Enterprise obtains more money than its
private competitors for an equivalent service. The exact
amount of the advantage is the premium the Road Enter-
prise obtained for the contract. The Commission invites the
Finnish government to transmit to the Commission any
information which is helpful to establish the exact amount
of the premiums.

— The advantage under Finnish tax law consists in the excep-
tion from the income tax of any revenue that the Finnish
Road Enterprise generates through business with other
State bodies. As this revenue is not subject to the income
tax, the Finnish Road Enterprise can ask for lower prices in
its contracts, as it needs to achieve lower margins in order
to have the same benefit as a private enterprise.

Thus, the Commission considers that this exception from
the income tax constitutes an advantage for the Road Enter-
prise.

The Commission concludes that these three advantages have
been granted through State resources, that they threaten to
distort competition and to affect trade between Member states.
They thus constitute State aid in the sense of Article 87 § 1 EC
treaty.

As to three other potential advantages, the Commission at this
stage has doubts whether they constitute advantages. This
concerns the transfer of land and gravel sites from the State to
the Road Enterprise, allegedly at a price below the market
value, the special provisions for staff transfer between the Road
Administration and Tieliikelaitos and special arrangements for
redundant workers.

As far as a possible compatibility of this aid with the common
justifies the
market

the Finnish government

is concerned,

interest-reduced loan, the special arrangements for redundant
staff, the transfer of land and gravel sites and the negotiated
contracts granted to the Road Enterprise by pointing out that
these advantages have been limited in time to the transitional
period leading to full market opening, that they have compen-
sated the Road Enterprise for structural disadvantages that
resulted from its nature as a part of the State administration,
and that the Road Enterprise was subject to a set of special
public service obligations.

The Finnish government did not provide any justification for
the absence of the application of the bankruptcy law, nor for
the special tax provisions, nor for the transfer of assets. The
Finnish government pointed out, however, that the legal status
of a State enterprise also seriously limits the way the Road
Enterprise can do business.

The Commission considers that the limitation in time of the
aid measures, as well as the fact that Finland has, following the
transitional period, completely opened up its market for road
works, have to be taken into account as positive elements in
the appreciation of the compatibility of the aid.

The Commission considers that the measures could be compa-
tible with the Common market either based on Article 86 § 2
EC treaty, if the Road Enterprise is effectively subject to public
service obligations, or based on Article 87 § 3c EC treaty.

The Commission raises doubts:

(a) As to the question whether the transfer of land and gravel
sites from the Finnish State to Tieliikelaitos took place at
market value,

(b) As to the question whether the special provisions for staff
transfer between the Road Administration and Tieliikelaitos
and the special projects for redundant, but not laid-off
workers confer an advantage to Tieliikelaitos,

(c) As to whether the special provisions for staff

transfer
between the Road Administration and Tieliikelaitos have
been financed through State resources,

(d) As to the compatibility of the interest-reduced loan, the
negotiated contracts and (potentially) the special projects
for redundant, but not laid-off workers and the transfer of
land and gravel sites with the Common market based on
Article 86 § 2 EC treaty, and here especially as to the
presence of a public service obligation and as to the
absence of over-compensation;

(e) As to the compatibility of the interest-reduced loan, the
negotiated contracts and (potentially) the special projects
for redundant, but not laid-off workers and the transfer of
land and gravel sites with the Common market based on
Article 87 § 3c EC treaty, and here especially as to the
proportionality of the measures and as to the question
whether the positive effects of the aid outweigh the nega-
tive effects on competition;

(f) As to the compatibility of the special tax provisions and
the absence of the application of the bankruptcy law with
the Common market based on Article 87 § 3c EC treaty.

C 274/4

EN

Official Journal of the European Union

10.11.2006

TEXT OF LETTER

‘Euroopan komissio ilmoittaa Suomelle, että se on päättänyt
aloittaa Tieliikelaitoksen valtiontukea koskevan, EY:n perusta-
missopimuksen 88 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun tutkintame-
nettelyn.

1. MENETTELY

1. Komissio sai 9.

lokakuuta 2002 päivätyllä kirjeellä
useiden suomalaisten alan järjestöjen allekirjoittaman
kantelun,
jonka mukaan Suomen valtio olisi rikkonut
EY:n perustamissopimuksen 10, 82, 86 ja 87 artiklaa
sekä julkisia hankintoja koskevia sääntöjä, kun Tieliike-
laitos muutettiin valtion liikelaitokseksi.

2. Komissio ilmoitti kyseisille järjestöille 23.

tammikuuta
2004 päivätyllä kirjeellä, että julkisista hankinnoista
annettujen sääntöjen rikkomista koskevat
tutkimukset
lopetettaisiin,
sillä komission yksiköiden näkemyksen
mukaan tapauksessa ei ollut tarpeen aloittaa rikkomista
koskevaa menettelyä, koska rikkominen oli vähäistä ja
väliaikaista ja koska Suomen viranomaiset olivat avanneet
tiealan kokonaan kilpailulle 1. tammikuuta 2005 alkaen.

3. Järjestöt

toimittivat komissiolle 12. helmikuuta 2004
päivätyllä kirjeellä lisää asiakirjoja tukemaan kanteluaan
siitä,
saanut Suomen valtiolta
laitonta valtiontukea.

että Tieliikelaitos oli

4. Komissio pyysi 14. kesäkuuta 2005 päivätyllä kirjeellä
Suomen viranomaisilta lisätietoja väitetystä valtiontuesta.
Suomen viranomaiset toimittivat vaaditut tiedot 22. syys-
kuuta 2005 päivätyllä kirjeellä.

5. Kantelijat toimittivat komissiolle lisätietoja 18. marras-
kuuta 2005 päivätyllä kirjeellä. Kantelijat olivat tällä välin
saaneet Suomen lainsäädännön asiaa koskevien sään-
nösten mukaisesti haltuunsa Suomen hallituksen 22. syys-
kuuta 2005 päivätyn kirjeen, ja niinpä ne esittivät omat
huomautuksensa Suomen hallituksen esittämiin selityk-
siin.

2. TOIMENPITEEN KUVAUS

6. Tieliikelaitos on Suomen valtion liikelaitos,

jonka
toiminta-alaan kuuluvat teiden suunnittelu, rakentaminen
ja kunnossapito sekä lauttaliikenne.

joiden aikana

7. Komissiolle toimitettu kantelu koskee erityisesti vuosia
2001—2004,
tienpitoa
koskevat markkinansa. Tästä ajanjaksosta käytetään tässä
päätöksessä nimitystä siirtymäkausi. Kantelijat laajentavat
18. marraskuuta 2005 päivätyssä kirjeessään kantelun
koskemaan lauttaliikenteen osalta myös vuosia 2005—
2008.

Suomi

avasi

8. Tuona aikana Tieliikelaitos nautti useista eduista yksityi-
siin kilpailijoihinsa verrattuna. Siirtymäjärjestelyä kuva-
taan yksityiskohtaisesti
jaksossa 2.2. Tammikuun 1.
päivästä 2005 Suomen tienpitoa koskevat markkinat on
avattu kokonaan kilpailulle.

9. Suomen tiestön hoidon uudelleenjärjestelyssä tienpitopal-
velujen tilaajan ja niiden tuottajan roolit erotettiin toisis-
taan, kun kumpikin rooli oli ennen vuotta 2001 kuulunut
Tielaitokselle. Uudistuksen tarkoituksena oli kehittää
palvelutuotantoa
julkisen palvelutuotannon
tehokkuutta.

lisätä

ja

10. Tieliikelaitos nauttii myös pysyvistä eduista yksityisiin
kilpailijoihinsa verrattuna, mikä johtuu sen oikeudellisesta
asemasta valtion liikelaitoksena. Näitä kuvataan yksityis-
kohtaisesti jaksossa 2.3.

2.1. Tieliikelaitoksen perustaminen

11. Vuoden 2000 loppuun saakka Suomen tiestön ylläpidosta
huolehti pääasiassa Tielaitos. Tielaitos huolehti osittain
myös uusien teiden suunnittelusta ja rakentamisesta.

12. Tielaitos oli valtion virasto, jonka tehtävänä oli huolehtia
ja vastata yleisten teiden tienpidosta ja tieliikenneolojen
kehittämisestä sekä niihin liittyvästä palvelutoiminnasta.
Suomen hallinto-oikeuden mukaan valtion virasto on
valtionhallinnon osasto, jolla ei ole oikeushenkilöllisyyttä,
vaan joka on osa valtiota.

13. Vuodesta 1998 vuoden 2000 loppuun Tielaitos toimi
jakautuneena sisäisesti tiehallintoon ja tuotantoon. Tiehal-
linto tilasi kunnossapito-, suunnittelu-, ja rakennushank-
tuotannon kanssa sovittuina neuvottelu-urakoina.
keet
Ainoastaan silloin kun tuotanto ei pystynyt palvelua tuot-
tamaan, tiehallinto turvautui yksityisiin konsultti-, suun-
nittelu-
jotka valittiin julkisilla
tarjouskilpailuilla.

ylläpitoyrityksiin,

ja

14. Suomen tienpitoa koskevien sopimusten vuotuinen arvo
on 670 miljoonaa euroa. Tielaitoksen tuotannon osuus
näistä markkinoista vaihteli välillä 252—330 miljoonaa
euroa ja muiden yritysten saamien sopimusten arvo
välillä 340—418 miljoonaa euroa.

15. Maaliskuussa 2000 hallitus päätti,

Suomen

nimensä

Tieliikelaitokseksi.

että Tielaitoksen
tuotanto irrotettaisiin valtion liikelaitokseksi ja se muut-
hallinto-
taisi
oikeuden mukaan valtion liikelaitos on sellainen liiketoi-
mintaa harjoittava valtion laitos, jonka toiminnan perus-
teista säädetään valtion liikelaitoksista annetussa laissa
(1185/2002) ja laitoskohtaisissa laeissa. Valtion liikelai-
toksen asema on hallinnollisen viraston ja valtionyhtiön
välimuoto. Liikelaitos noudattaa toiminnassaan liiketalou-
dellisia periaatteita (3).

(3) Liikelaitoksella on kuitenkin osakeyhtiöön nähden rajoitettu toimi-
valta, koska eduskunnalla, valtioneuvostolla ja asianomaisella minis-
teriöllä on päätös-
ja ohjaustoimivaltaa valtion liikelaitokseen
nähden. Valtion liikelaitoksella ei myöskään ole oikeushenkilölli-
syyttä, vaan se on kiinteä osa valtiota. Tällä hetkellä Suomessa on
Ilmailulaitos,
kuusi valtion liikelaitosta, nimittäin Tieliikelaitos,
Varustamoliikelaitos,
ja
Metsähallitus. Tähän mennessä on neljästätoista valtion virastosta,
laitoksesta tai niiden osista muodostettu liikelaitoksia. Kymmenen
liikelaitosta on myöhemmin muutettu valtionyhtiöiksi. Näistä neljä
valtionyhtiötä on sittemmin yksityistetty.

Luotsausliikelaitos,

Senaatti-kiinteistöt

10.11.2006

EN

Official Journal of the European Union

C 274/5

16. Tiehallinto säilytti oikeudellisen asemansa valtion viras-
tona. Uudessa hallinnollisessa asetelmassa se on vastuussa
yleisistä teistä. Sen tehtävänä on hallinnoida, ylläpitää ja
kehittää koko maassa yleisiä teitä ja niiden liikenneoloja
sekä tieliikenteen palveluja osana liikennejärjestelmää.
Viraston tehtävänä on osana tienpidon kokonaisuutta
edistää tienpidon toimenpitein tasapainoista aluekehitystä.
Päätieverkon ohella on pidettävä huolta alemmanasteisen
tieverkon riittävästä laajuudesta ja kunnosta. Tiehallinto
hankkii tieinfrastruktuurin ylläpitoon tarvittavat palvelut
ja tuotteet
joko Tieliikelaitokselta tai muilta tienpidon
markkinoilla toimivilta yrityksiltä.

2.2. Siirtymäkauden 2001—2004 järjestelyt

17. Maaliskuussa 2000 tehtyyn päätökseen jakaa Tielaitos
kahteen eri yksikköön, Tieliikelaitokseen ja Tiehallintoon,
sisältyivät myös yleiset linjaukset:

— tienpitomarkkinoiden asteittaiseksi avaamiseksi kilpai-

lulle vuosien 2001—2004 aikana,

— henkilöstön muutosturvaksi siirtymäaikana,

— taloudellisiksi tavoitteiksi sekä tienpidon lisärahoituk-

seksi muutoksen toteuttamisen tukena.

18. Uudistuksen myötä yleisten teiden tienpito avattiin koko-
naan kilpailulle vuoden 2004 loppuun mennessä. Lautta-
liikenteen osalta kilpailu avataan kokonaan vuonna 2008.

tarkoitus välttyä tilanteelta,

19. Suomen viranomaisten mukaan markkinoiden asteittai-
sella avaamisella oli
jossa
markkinat olisivat usean vuoden kiinni tai että yksi vahva
toimija veisi kaikki urakat kerralla useaksi vuodeksi.
luoda edellytyksiä toimivien
Tiehallinnon tehtävänä oli
markkinoiden syntymiseen esimerkiksi uusien kilpailutta-
miskäytäntöjen sisäänajolla.

20. Vuosina 2001—2004 Tieliikelaitoksen henkilöstö sopeu-
tettiin kilpailun edellyttämällä tavalla. Tieliikelaitoksen
vakituisen henkilöstön määrä väheni 1 742 hengellä. Siir-
tymäkauden päätyttyä 1. tammikuuta 2005 Tieliikelai-
toksen vakituisen henkilöstön määrä oli 2 240, kun se
siirtymäkauden alussa oli ollut 3 982.

21. Suomen tienpidon markkinat on nykyisin jaettu Tieliike-
laitoksen ja yksityisten yritysten kesken. Kilpailijoihin
kuuluu useita suuria valtakunnallisia ja lukuisa määrä
pieniä ja keskisuuria, joustavasti toimivia ja hyvin kannat-
tavia alueellisia ja paikallisia kilpailijoita,
jotka ovat
osakeyhtiöitä.

22. Suomen liikenne- ja viestintäministeriö, joka on Tieliike-
laitoksen toimintaa valvova elin, asetti seurantaryhmän
seuraamaan siirtymäkauden rajoittavien reunaehtojen
noudattamista. Siinä on ollut
edustus ministeriöstä,
Kilpailuvirastosta,
toimialan yrityksistä ja järjestöistä,
kunnista, Tiehallinnosta ja Tieliikelaitoksesta.

minen aloittavaan taseeseen edulliseen arvoon, neuvot-
telu-urakat,
joiden mukaan Tieliikelaitos toteuttaa osan
tienpitotöistä, vero- ja konkurssilainsäädäntöön liittyvät
erityiset edellytykset sekä Tieliikelaitoksen henkilöstövä-
hennyksiä koskevat erityiset edellytykset.

24. Lisäksi Tieliikelaitos sai myös neuvottelu-urakat lauttalii-
sopimuksista

kenteen hoitamiseksi. Viimeinen näistä
päättyy 2009.

2.2.1.1. Pitkäaikainen 39,5 miljoonan euron laina edullisilla

ehdoilla

25. Suomen hallitus teki päätöksen vuoden 2001 alussa
toimintansa aloittaneen Tieliikelaitoksen taseen omaisuus-
järjestelyistä yleisistunnossaan 21. joulukuuta 2000. Liike-
laitoksen hallintaan siirrettyä omaisuutta vastaan osa
merkittiin lainaehdoin ja osa oman pääoman ehdoin
annetuksi (pääoma kuvataan seuraavassa jaksossa).

26. Päätöksessä merkittiin Tieliikelaitokselle pitkäaikaisen
vieraan pääoman ehtoisena lainana valtiolta 39,5 milj.
euroa (237 milj. mk).

27. Vieraan pääoman suuruutta ja sen ehtoja määriteltäessä
otettiin huomioon Tieliikelaitoksen siirtymäajan työllistä-
misvelvoite. Eduskunta oli lisäksi edellyttänyt, ettei perus-
tamisvaiheen
Tieliikelaitokselle
merkittyä velkaa valtiolle tai sen osaa käytetä taloudelli-
sena perusteena henkilökunnan irtisanomiseksi.

aloittavassa

taseessa

28. Hallitus teki päätöksen Tieliikelaitoksen taseen vieraan
pääoman takaisinmaksusta ja korosta. Päätöksessä määr-
ättiin, että lainan takaisinmaksuaika on 15 vuotta, joista
kolme ensimmäistä vuotta ovat pääoman lyhennyksistä
vapaita. Lisäksi päätettiin, että pääoman korko nousee
asteittain 5 %: iin siten, että vuonna 2001 korko on 1 %,
vuonna 2002 korko on 1,5 %, vuonna 2003 korko on
2,5 % ja vuonna 2004 korko on 3,5 %. Vuodesta 2005
lukien koron suuruus on 5 %.

29. Kantelijat katsovat, että Tieliikelaitos on saanut edullisten
lainaehtojen ansiosta noin 3,2 miljoonan euron rahallisen
edun. Suomen hallitus ei ole antanut arviota edusta.

2.2.1.2. Omaisuuden siirtäminen Tieliikelaitokselle

30. Omaisuuden siirtämisestä vasta perustetulle valtion liike-
laitokselle säädetään valtion liikelaitoksista annetun lain
14 §:ssä: ’Liikelaitoksen aloittaessa toimintansa valtioneu-
vosto päättää eduskunnan valtion talousarvion käsittelyn
yhteydessä
liikelaitoksen
antaman valtuuden nojalla
hallintaan siirrettävästä omaisuudesta sekä siitä, mikä osa
omaisuudesta merkitään liikelaitoksen peruspääomaksi,
muuksi omaksi pääomaksi
lainaehdoin annetuksi.
Omaisuus arvioidaan käypään arvoonsa.’

tai

2.2.1. Tieliikelaitokselle siirtymäkauden aikana myön-

netyt edut

23. Suomen valtion väitetään myöntäneen Tieliikelaitokselle
seuraavat ylimääräiset tuet: pitkäaikainen halpakorkoinen
39,5 miljoonan euron laina, valtion omaisuuden siirtä-

31. Kun päätös Tielaitoksen jakamisesta Tiehallinnoksi

ja
Tieliikelaitokseksi tehtiin, Tielaitoksen omaisuuden jaka-
mista koskeva periaate oli, että Tiehallinnon hallintaan jää
sille
tielainsäädännön perusteella kuuluva omaisuus,
lähinnä itse tiestö, ja Tieliikelaitokselle luovutetaan tienpi-
dossa käytettävä omaisuus.

C 274/6

EN

Official Journal of the European Union

10.11.2006

32. Omaisuuden

liikelaitokselle

luovuttaminen

tapahtui
käypään arvoon, joka on kirjanpitoarvo. Maa-alueiden ja
niihin liittyvien sora-alueiden kirjanpitoarvoa kuitenkin
korotettiin, koska hallitus katsoi, että näiden alueiden
kirjanpitoarvo oli niiden todellista arvoa alhaisempi.
Kirjanpitoarvolla tarkoitetaan tässä yhteydessä Tielai-
toksen kirjanpitoarvoa,
joka perustui hankintamenoon
vähennettynä kertyneillä poistoilla. Kantelijat kiistävät
tämän lähestymistavan ja katsovat, että kirjanpitoarvo ei
joka on 20—30
kerro kaluston todellista
Jos tämä pitäisi
prosenttia kirjanpitoarvoa korkeampi.
paikkansa,
13,8—20,7
miljoonaa euroa.

Tieliikelaitoksen

arvoa,

olisi

etu

33. Tieliikelaitoksen maa-aineksien käyttöä rajoitettiin Tielii-
kelaitoksen perustamislailla
ettei Tieliikelaitos
saanut toimia siirtymäaikana kiviainestoimittajana. Tämä
rajoitti
sen mahdollisuuksia hyödyntää maa-aineksia,
mikä vaikutti Suomen hallituksen mukaan niiden todelli-
seen
pysyi
alentavasti. Maa-ainesten
kuitenkin niiden kirjanpitoarvoa korkeampana.

arvoon

siten,

arvo

34. Liikenne-

ja sora-
ja viestintäministeriö perusti maa-
alueiden tarkan arvon tutkimiseksi maa-ainestyöryhmän,
jonka tehtävänä oli
selvittää Tielaitoksen maa-aines-
alueiden arvoa ja niiden strategista merkitystä kilpailun
kannalta ottaen huomioon ainesalueiden laatu ja sijainti
sekä myös muiden omistamat ainesalueet.

siirtyvistä

ainesalueista

arvosta. Työryhmä

35. Työryhmän tuli tehdä ehdotukset Tiehallinnolle jäävistä ja
sekä näiden
Tieliikelaitokselle
alueiden käyvästä
ei kuitenkaan
kokouksissaan saavuttanut yksimielisyyttä ainesalueiden
jaosta eikä niiden arvostuksesta. Sen vuoksi liikenne- ja
viestintäministeriö pyysi työryhmän raportista lausunnot
Tielaitokselta, yksityiseltä maarakennusalalta, Maanmit-
tauslaitokselta ja Catella Kiinteistöarviointi Oy:ltä. Lisäksi
liikenne- ja viestintäministeriö keskusteli yksityisen maar-
akennusalan kanssa sen tekemästä lisäehdotuksesta. Maa-
huomioon
ainesalueiden
toimialan kannanotot ja lausunnot sekä tehdyt arvon-
määritykset.

arvo määriteltiin

ottaen

36. Suomen hallitus katsoo jälkiarvioinnin osoittavan, että
aloittavaan taseeseen lopulta otettu maa-aineksien arvo
oli
liian korkea. Myös Tieliikelaitoksen tilintarkastajat
hyväksyvät tämän näkemyksen.

37. Kantelijat sitä vastoin katsovat, että maa-aineksien arvo
arvioitiin 7,23 miljoonaa euroa todellista arvoa alhaisem-
maksi. Ne väittävät, että suomalaiset yksityiset maaraken-
nusalan yritykset olivat
tarjoutuneet ostamaan maa-
ainekset valtiolta arvioimaansa hintaan.

2.2.1.3. Tieliikelaitoksen ja tiehallinnon välillä tehdyt neuvot-
telu-urakat tienpidosta ja lauttaliikenteestä

38. Tielaitosuudistuksen siirtymäjärjestelyissä säädettiin, että
vuosina 2001—2004 vain osa Tiehallinnon alihankintana
tekemistä tienpidon sopimuksista tehtäisiin tarjouskilpai-
lumenettelyä käyttäen. Muut sopimukset tehtiin Tieliike-
laitoksen ja Tiehallinnon välillä neuvottelu-urakoina
ilman tarjouskilpailumenettelyä.

39. Lauttaliikennettä koskevia palveluja valtio alkoi siirtää
osittain alihankinnaksi tarjouskilpailuilla vuodesta 2005
ja vuodesta 2008 alkaen kaikki lauttaliikennettä
alkaen,
tehdään tarjouskilpailumenettelyä
koskevat sopimukset
käyttäen.

40. Suomen

kuvaa

hallitus

neuvottelutoimeksiantojen
hinnoittelua markkinatavoitteelliseksi. Se tarkoittaa, että
hinnoittelun lähtökohta on kilpailutettujen urakoiden
hintataso. Tiehallinto tarkasteli Tieliikelaitokselta saatujen
neuvottelu-urakoiden hintatarjouksia ja vertaili hintoja
vastaaviin kilpailtuihin tarjoushintoihin.
Seuranneissa
neuvotteluissa Tieliikelaitoksen ja Tiehallinnon välillä
otettiin huomioon Tieliikelaitoksen siirtymäajan alussa
olleen kaluston ja henkilöstön kustannuksia nostava
vaikutus.

jolla

41. Siirtymäaikana osapuolet sopivat vuosittain menonoikai-
sumenettelystä,
jälkikäteen tasattiin neuvottelu-
urakoiden ja kilpailtujen urakoiden urakkahinnoittelussa
syntyneitä kate-eroja. Näillä
järjestelyillä neuvottelu-
urakoiden ja kilpailtujen urakoiden projektikatteet siirty-
mäajan kuluessa lähentyivät toisiaan.

42. Tieliikelaitos on seurannut neuvottelu-
ja kilpailu-
siitä kunkin
urakoiden kannattavuutta ja raportoinut
vuoden tilinpäätöksessään. Tieliikelaitoksen tilintarkastajat
ovat tarkastaneet raportit ja niiden oikeellisuuden.

43. Kantelijoiden mukaan

Tieliikelaitoksen

neuvottelu-
urakoiden kautta saaman edun kokonaismäärä on 21,5
miljoonaa euroa. Määrä saadaan laskemalla Tieliikelai-
toksen neuvottelu-urakoiden ja Tieliikelaitoksen tarjous-
kilpailujen kautta saamien urakoiden kate-ero.

44. Komissiolla ei tässä vaiheessa ole mitään lisätietoja lautta-
liikennettä koskevien neuvottelu-urakoiden hinnoittelusta.

2.2.1.4. Erityisjärjestelyt Tieliikelaitoksen henkilöstön vähentä-

miseksi

45. Henkilöstön vähentämiseksi
erityistoimenpidettä.

toteutettiin siirtymäaikana
kolme
erityisjärjestelyillä
Ensiksi
mahdollistettiin henkilöstön siirtäminen Tieliikelaitoksesta
Tiehallintoon. Toiseksi henkilöstön määrää vähennettiin
käyttämällä kaikkia Suomen lainsäädännössä säädettyjä
varhaiseläkejärjestelmiä. Kolmanneksi Tiehallinto rahoitti
erityishankkeita ylimääräisten työntekijöiden työllistämi-
seksi, kunnes näihin voitiin soveltaa jompaakumpaa
kahdesta muusta toimenpiteestä tai kunnes nämä löysivät
uuden työpaikan. Näiden erityistoimenpiteiden käyttä-
minen irtisanomisen sijaan selittyy sillä, että Tieliikelai-
tosta oli laissa kielletty irtisanomasta ketään henkilöstös-
tään siirtymäaikana.

46. Tieliikelaitoksen henkilöstön määrä väheni siirtymäaikana
1 742 hengellä. Näistä 107 sai uuden työpaikan Tiehallin-
nossa ja 810 käytti
jotakin Suomen lainsäädännössä
säädetyistä eläkejärjestelmistä. Loput joko löysivät uuden
työpaikan,
saatuaan
yhdeksän kuukauden palkan suuruisen tukipaketin tai
työskentelivät erityishankkeissa.

Tieliikelaitoksesta

poistuivat

10.11.2006

EN

Official Journal of the European Union

C 274/7

47. Henkilöstön siirtäminen Tiehallintoon. Yleisesti ottaen
Tieliikelaitos ja Tiehallinto ovat kaksi eri organisaatiota.
Niiden välillä ei ole minkäänlaisia henkilöstösiirtoja
koskevia yhteyksiä tai erityisjärjestelyjä. Henkilöstön siir-
tyminen organisaatiosta
vain
normaalin toimenhaun ja valintaprosessin kautta.

toiseen voi

tapahtua

48. Siirtymäajan

kuitenkin

erityisjärjestelynä

toimittiin
vuosina 2001—2004 siten, että kumpikin organisaatio
tarjosi auki ollutta tointa haettavaksi molempien organi-
saatioiden henkilöstölle ennen julkiseen hakuun laitta-
mista. Lisäksi Tieliikelaitoksen henkilöstöllä oli siirtymäai-
käyttäen
kana mahdollisuus
hakeutua muihin valtion virastoihin. Siirtymäkauden
päätyttyä eivät erityismenettelyt ole enää olleet mahdol-
lisia.

virkasiirtomenettelyä

49. Varhaiseläke.

Siirtymäaikana

Tieliikelaitoksen
entistä työntekijää jäi eläkkeelle Suomen lainsäädännössä
säädettyjen eläke- ja varhaiseläkejärjestelmien puitteissa
varhennettu
(vanhuuseläke,
vanhuuseläke tai työkyvyttömyyseläke).

yksilöllinen varhaiseläke,

810

56. Suomen hallituksen mukaan Tieliikelaitoksen toimintaa
rajoittavien reunaehtojen tarkoituksena on varmistaa
tielaitosuudistuksen hallittu toteuttaminen maa- ja vesira-
kennusalan kannalta.

57. Sekä siirtymäaikana että sen päättymisen jälkeen laki
velvoittaa Tieliikelaitosta tarjoutumaan kaikkien yleisten
teiden hoitourakoihin.

58. Suomen hallituksen mukaan Tieliikelaitoksen kilpailijat
eivät yleensä ole joutuneet eivätkä joudu kokemaan liike-
taloutta rajoittavia pitkäaikaisia erityisvelvoitteita.

59. Liikelaitosmallissa on lisäksi

jo sellaisia

lakisääteisiä
velvoitteita ja rajoituksia, joilla on laitoksen liiketoimin-
taan suuria, yleensä haitallisena pidettyjä vaikutuksia.
Tällaisia liikelaitoslaista johtuvia rajoitteita ovat mm.
toimialasäätely,
tytäryhtiörajoitukset, konserniavustusten
antamiskielto ja ulkomaan toimintaa koskevat rajoitukset.

50. Erityishankkeet. Ylimääräisen henkilöstön työllistämi-
siirtymäaikana Tiehallinto sopi Tieliikelaitoksen
seksi
kanssa järjestelystä,
jonka mukaan ylimääräinen henki-
löstö voi työskennellä niin sanotuissa palveluprojekteissa.
Tiehallinto on maksanut yhteensä 68 miljoonaa euroa
näiden palveluprojektien rahoittamiseksi.

51. Näiden

Tiehallinnon

palveluprojekteista maksaman
68 miljoonan euron lisäksi Tieliikelaitos on maksanut
omasta talousarviostaan 12 miljoonaa euroa näistä palve-
luprojekteista.

52. Kantelijat väittävät, että Suomen valtio maksoi lisäksi 15
miljoonaa euroa vuonna 2001 ja 5 miljoonaa euroa
vuonna 2004 palveluprojekteihin liittyneestä henkilöstön
sopeuttamisesta.

53. Kantelijat katsovat, että näiden maksujen yhteissummaa,
joka on 100 miljoonaa euroa, on pidettävä Tieliikelai-
toksen saamana etuna.

2.2.2. Tieliikelaitoksen rajoitteet ja velvoitteet

54. Koska uudistus oli laajuudessaan niin merkittävä, Tieliike-
laitokseen siirtyneelle henkilöstölle järjestettiin työsuhde-
turva siirtymäajan ajaksi. Eduskunta edellytti Tielaitosuu-
distuksesta päättäessään,
irtisano,
lomauta tai pakkosiirrä työssäkäyntialueelta toiselle henki-
löstöään siirtymäajan aikana.

ettei Tieliikelaitos

55. Liikenne- ja viestintäministeriö asetti omistajaohjaukses-
saan Tieliikelaitoksen noudatettavaksi toimintaperiaatteita
ja liiketoimintarajoituksia. Nämä liittyivät mm. Tieliikelai-
toksen keskittymiseen ydinosaamiseensa, pidättäytymi-
seen kiviaineskaupasta ja pidättäytymiseen eräistä kalus-
toinvestoinneista. Nämä rajoitukset pysyvät voimassa
myös siirtymäajan jälkeen.

2.3. Tieliikelaitokselle pysyvästi myönnetyt edut:
ja verolainsäädännön soveltaminen

Konkurssi-

Tieliikelaitokseen

60. Konkurssilainsäädäntö. Valtion liikelaitokset kuuluvat
valtiokokonaisuuteen. Valtion liikelaitokset eivät ole itse-
näisiä oikeushenkilöitä, eikä niillä ole erillisvarallisuutta.
Valtio vastaa siten viime kädessä liikelaitoksen sitoumuk-
sista. Tätä koskeva toteava säännös on otettu valtion liike-
laitoksista annettuun lakiin (6 §).

61. Sitoumuksista vastaamista koskeva erityinen säännös on
lähinnä tarkoitettu poistamaan tulkintavaikeuksia totea-
malla rahoitusmarkkinoille selkeästi valtion toissijainen
vastuu. Valtion vastuusta johtuen valtion liikelaitosta ei
voida asettaa konkurssilain 1 luvun 3 §:n mukaan
konkurssiin.

62. Tuloverolainsäädäntö. Tuloverolain (1535/1992) 21 §:n
3 momentin nojalla valtiovarainministeriö määrää, miten
valtio kerää verotuloja ns. verotusyksiköiltä eli verovelvol-
lisilta. Valtion verotusyksiköistä tehdyn valtiovarainminis-
teriön päätöksen (427/1993) mukaan valtion verotusyksi-
köitä tuloverotuksessa ovat muun muassa valtion liikelai-
tokset.

63. Valtion liikelaitoksia koskeva verotuskohtelu tuloveron
osalta vahvistetaan elinkeinotulon verottamisesta anne-
tussa laissa (360/1968). Periaatteessa valtion liikelaitokset
ovat tuloveron alaisia siten kuin kaikki muutkin verotu-
syksiköt. Tuloverolain (1535/1992) 21 §:n 3 momenttiin
sisältyy kuitenkin poikkeus tähän sääntöön: valtion liike-
laitos ei ole verovelvollinen tulosta, jonka se saa valtio-
omisteisista yrityksistä
tuotantolaitoksista. Saman
säännöksen mukaan valtio ei ole verovelvollinen tulosta,
jonka se saa laiva-, lento- tai autoliikenteestä, rautateistä,
kanavista, satamista taikka posti-, tele- tai radiolaitoksista.
Koska Tieliikelaitos saa pääosan liikevaihdostaan toisilta
valtion laitoksilta (vuonna 2001 noin 90 % ja vuonna
2004 noin 85 %), tästä osasta sen liikevaihtoa ei peritä
tuloveroa.

tai

C 274/8

EN

Official Journal of the European Union

10.11.2006

64. Kantelijat katsovat, että Tieliikelaitos sai tämän erityiskoh-
telun ansiosta 14,5 miljoonan euron hyödyn vuosina
2001–2004, sillä sen olisi pitänyt maksaa 14,5 miljoonaa
euroa enemmän veroja, jos sitä olisi verotettu yksityisiin
yrityksiin vuosina 2001–2004 sovelletun 29 prosentin
yhteisöveron mukaisesti (4).

kuvauksesta tämän päätöksen jaksossa II käy ilmi, että
sen toiminta muodostuu teiden suunnittelusta, rakentami-
sesta ja kunnossapidosta sekä lauttaliikennepalveluista.
Komission vakiintuneen käytännön mukaan kaikki nämä
toiminnot ovat taloudellista toimintaa.

3. OIKEUDELLINEN ARVIO

65. EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdan
mukaan ’jäsenvaltion myöntämä taikka valtion varoista
muodossa tai toisessa myönnetty tuki, joka vääristää tai
uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai
tuotannonalaa, ei sovellu yhteismarkkinoille, siltä osin
kuin se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan’.

66. Tämän vuoksi on ensin arvioitava, voidaanko Suomen
valtion toteuttamat
toimenpiteet katsoa 87 artiklan 1
kohdassa tarkoitetuksi valtiontueksi, minkä jälkeen arvioi-
daan, onko tällainen tuki soveltuva yhteismarkkinoille.

3.1. Valtiontuen olemassaolo

3.1.1. Tiettyä

yritystä

tai

tuotannonalaa

suosiva

toimenpide

67. Tieliikelaitoksen erityisen oikeudellisen luonteen vuoksi
on ensimmäiseksi määritettävä, onko Tieliikelaitos EY:n
kilpailulainsäädännön soveltamisalaan kuuluva yritys.

68. Euroopan yhteisöjen tuomioistuin katsoo, että käsite
’yritys’ tarkoittaa jokaista yksikköä, joka harjoittaa talou-
dellista toimintaa, riippumatta kyseisen yksikön oikeudel-
lisesta muodosta ja rahoitustavasta (5). Tuomioistuimen
mukaan taloudellista toimintaa on kaikki toiminta, jossa
tavaroita tai palveluja tarjotaan tietyillä markkinoilla (6).
On tärkeää huomata, että yksikkö voidaan sen toiminnan
tietyltä osalta katsoa yritykseksi, vaikka muun toiminnan
osalta tämä ei kuitenkaan ole mahdollista (7). On myös
merkillepantavaa, että sillä ei ole merkitystä, harjoittaako
valtio
julkishallintoon
kuuluvan elimen kautta vai sellaisen elimen kautta, jolle
se on myöntänyt erityis- tai yksinoikeuksia (8).

toimintaa

suoraan

kyseistä

69. Tässä tapauksessa Tieliikelaitos on osa Suomen julkista
hallintoa eikä se ole itsenäinen oikeushenkilö vaan kiinteä
osa valtiota. Verolainsäädännön mukaan se on kuitenkin
erillinen verotusyksikkö.

70. Tämä johtaa kysymykseen, harjoittaako Tieliikelaitos
taloudellista toimintaa, eli tarjoaako se tavaroita tai palve-
luja tietyillä markkinoilla. Tieliikelaitoksen toiminnan

(4) Suomi alensi yhteisöveroprosentin 29 prosentista 26:een 1. tammi-

kuuta 2005 alkaen.

(5) Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio, yhdistetyt asiat C 180/98

saakka 184/98, Pavel Pavlov, 74 kohta.

(6) Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio, yhdistetyt asiat C 180/98
saakka 184/98, Pavel Pavlov, 75 kohta. Asia C-35/96, komissio v.
Italia, 36 kohta; asia 118/85, komissio v. Italia, 7 kohta.

(7) Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio, asia 107/84, komissio v. Saksa,
14 ja 15 kohta; Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomiois-
tuimen tuomio, asia T-124/98, Aéroports de Paris -yhtiö, 108
kohta.

(8) Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio, asia C 343/95, Porto di Genova,

17 kohta.

71. Näin ollen on tärkeää huomata ensinnäkin se, että
tuomioistuin lähtee ’yritystä’ määritellessään liikkeelle
eikä oikeushenkilöllisyydestä. On lisäksi
toiminnasta
huomionarvoista,
että valtion liikelaitos on tietyissä
suhteissa erillään valtionhallinnosta. Verotuksessa sitä
esimerkiksi käsitellään valtiosta poikkeavana verotusyksik-
könä.

72. Edellä mainittujen seikkojen vuoksi komissio katsoo, että
Tieliikelaitos on EY:n kilpailulainsäädännön soveltamisa-
laan kuuluva yritys.

73. On siis määritettävä, ovatko Suomen hallituksen toteut-
tamat viisi toimenpidettä tuottaneet etua Tieliikelaitokselle.
Tämän selvittämiseksi kyseisiä viittä toimenpidettä on
tarkasteltava erikseen.

3.1.1.1. Pitkäaikainen 39,5 miljoonan euron laina

74. Pitkäaikaislaina on tarjonnut Tieliikelaitokselle markki-
naehtoja suotuisammat ehdot sikäli, että lainan korot
vuosina 2001 (1 %), 2002 (1,5 %), 2003 (2,5 %) ja 2004
(3,5 %) olivat edullisempia kuin korot,
jotka vastaava
yksityinen yritys olisi kyseisinä vuosina joutunut maksa-
maan yksityiseltä pankilta ottamastaan lainasta. Tämä
pätee ainakin vuosiin 2001—2003 (9).

75. Tieliikelaitos ei ole ollut vaikeuksissa oleva yritys. Sen
vuoksi komissio katsoo, että Tieliikelaitos on saanut etua
markkinakoron ja Suomen valtion myöntämän koron
erotuksen verran.

76. Kantelijoiden mukaan tämän edun arvo on 3,2 miljoonaa
euroa. Komissio pyytää Suomen valtiota toimittamaan
sille kaikki
joilla on merkitystä kyseisen edun
tiedot,
täsmällisen arvon arvioimisessa.

3.1.1.2. Omaisuuden siirtäminen Tieliikelaitokselle

ja

77. Käsiteltävänä olevassa tapauksessa kantelijat katsovat, että
sora-alueiden luovuttaminen
kaluston sekä maa-
tapahtui alle niiden markkinahinnan. Tämän näkökohdan
arvioimiseksi on tehtävä ero yhtäältä kaluston luovutta-
misen, joka perustui kaluston kirjanpitoarvon mukaiseen
hintaan, ja toisaalta maa- ja sora-alueiden luovuttamisen
välillä.

(9) Kantelijan mukaan yksityisten pankkien korot olivat vuosina

2001—2004 5,2 %, 4,5 %, 3,5 % ja 3,4 %.

10.11.2006

EN

Official Journal of the European Union

C 274/9

viranomaisten

osakeomistuksiin

78. Kalusto. Komission ETY:n perustamissopimuksen 92 ja
93 artiklan [nykyisin 87 ja 88 artikla] soveltamisesta julk-
isten
antaman
lausunnon (10) 3.1 kohdan mukaan olemassa olevan
yrityksen osakepääoman hankinta omistukseen kokonaan
tai osittain ilman uuden pääoman siirtoa ei ole tukea
kyseiselle yritykselle, eikä näin ollen ole valtiontukea.
Hiljattain tekemässään päätöksessä komissio tulkitsi tätä
periaatetta siten, että omaisuuden siirtäminen valtiolta
uudelle yritykselle ilman uuden pääoman siirtoa ei ole
valtiontukea, jos omaisuuden siirto tapahtuu kirjanpitoar-
voon perustuvaan hintaan (11).

79. Tässä tapauksessa kalusto luovutettiin omaisuuden kirjan-
pitoarvoon perustuvaan hintaan. Tämän vuoksi komissio
katsoo, että tällöin kyse ei ollut valtiontuesta.

80. Maa- ja sora-alueet. Kun maa- ja sora-alueet siirrettiin
Tieliikelaitoksen omistukseen, niitä ei arvostettu kirjanpi-
toarvon mukaisesti, vaan arvosta päätti Suomen hallitus
kuultuaan asianomaisia. Komissiolla ei tällä hetkellä ole
mahdollisuuksia esittää lopullista arviota siitä, oliko maa-
ja sora-alueiden siirtohinta kyseisen omaisuuden mark-
kina-arvoa vastaava. Tämän vuoksi se pyytää Suomen
hallitusta toimittamaan kaikki mahdolliset tiedot,
joiden
perusteella voidaan määritellä,
siirrettiinkö omaisuus
Tieliikelaitokselle markkinahintaan.

81. Tässä yhteydessä komissio muistuttaa kannastaan, jonka
se esitti tiedonannossaan julkisten viranomaisten tekemiin
maa-alueita ja rakennuksia koskeviin kauppoihin sisälty-
vistä tuista (12). Sen mukaisesti komissio katsoo, että
yhden tai useamman riippumattoman arvioijan on suori-
tettava
riippumaton arvio ennen myyntineuvotteluja
markkina-arvon vahvistamiseksi yleisesti hyväksyttyjen
markkinoiden tunnuslukujen ja arviointinormien mukai-
sesti. Näin määritelty markkinahinta on vähimmäisosto-
hinta,
josta voidaan sopia myöntämättä valtion tukea.
Tässä vaiheessa komissio katsoo, että tätä menetelmää
voitaisiin soveltaa myös kyseessä olevien maa- ja sora-
alueiden osalta.

valmiit maksamaan maa-

82. Komissio toteaa, että yksistään se seikka, että kantelijat
olivat
sora-alueista
korkeamman hinnan, ei riitä osoittamaan, että kyseinen
omaisuus olisi luovutettu liian alhaiseen hintaan. Kante-
lijat saattavat määritellä näille alueille markkinahintaa
korkeamman hinnan strategisista syistä.

ja

toimintaan liittyviä rakenteellisia haittoja. Tämä voidaan
havaita tarkasteltaessa esimerkiksi julkisten tarjouskilpai-
lujen tuloksia.

85. Tieliikelaitokselle koituu tästä taloudellista etua, koska se
saa samasta palvelusta enemmän rahaa kuin sen yksityiset
kilpailijat. Edun suuruus on Tieliikelaitoksen urakasta
saaman lisähinnan määrä. Kantelijoiden mukaan lisä-
hinnan määrä on 21,5 miljoonaa euroa. Komissio pyytää
Suomen valtiota toimittamaan kaikki mahdolliset tiedot,
jotka voivat olla hyödyllisiä arvioitaessa, onko tämä
laskelma oikein.

että

86. Suomen hallituksen kanta on,

edellä mainitut
mahdollisuudet (pitkäaikainen laina ja neuvottelu-urakat)
ovat oikeutettuja johtuen Tieliikelaitoksen kilpailijoihin
nähden suurista kustannuksista,
jotka aiheutuivat siitä,
että Tieliikelaitos joutui siirtymäkauden alussa vastaamaan
ylisuuren henkilöstön aiheuttamista rasituksista, eikä sillä
ollut oikeutta irtisanoa henkilökuntaansa.

87. Komissio ei tässä vaiheessa voi hyväksyä tätä perustetta.
Ensiksikin se toteaa, että Tieliikelaitoksella oli mahdolli-
suus vähentää henkilöstönsä määrää edellä kuvattujen
erityisjärjestelyjen ansiosta (henkilöstösiirrot Tiehallin-
toon, varhaiseläkkeet, palveluprojektit),
joita tutkiessaan
komissio ottaa asianmukaisesti huomioon henkilökunnan
määrään tuolloin liittyneet Tieliikelaitoksen erityisvelvoit-
teet. Toiseksi komissio toteaa, että Suomen viranomaiset
eivät ole osoittaneet, miten näistä toimenpiteistä Tieliike-
laitokselle koitunut etu olisi verrattavissa Tieliikelaitosta
sitoneista rajoituksista sille aiheutuneisiin kustannuksiin.

88. Lopuksi komissio toteaa, että Suomen hallitus ei ole vielä
antanut täsmällisiä tietoja lauttaliikenteen hoitoa koske-
vien neuvottelu-urakoiden hinnan laskemisesta. Koska
tarjouskilpailua ei ole järjestetty, komissiolle ei ole menet-
telyn tässä vaiheessa selvää, onko lauttaliikenneurakoiden
hinta vastannut alan markkinahintaa. Komissio pyytää
Suomen
kaikki
mahdolliset tiedot, joista voisi olla hyötyä sen määrittämi-
sessä, vastaako lauttaliikenneurakoiden hinta markkina-
hintaa.

toimittamaan komissiolle

hallitusta

83. Tämän vuoksi komissiolle ei ole tässä vaiheessa selvää,
ja sora-alueiden siirto Tieliikelaitokselle

tuottiko maa-
erityistä etua.

3.1.1.4. Erityisjärjestelyt Tieliikelaitoksen henkilöstön vähentä-

miseksi

3.1.1.3. Tieliikelaitoksen ja tiehallinnon välillä sovitut neuvot-

telu-urakat

84. Markkinahinnan ylittävä urakkahinta on seurausta tienra-
kennusalan neuvottelu-urakoiden hinnan laskennassa
käytetystä menetelmästä,
jossa lähtökohdaksi on otettu
vastaavan kilpailutetun urakan hinta ja siihen on lisätty
jolla on otettu huomioon Tieliikelaitoksen
korotus,

(10) Tiedote EY 9-1984.
(11) Valtiontuki N:o N 531/2005, Banque postale, komission päätös,

tehty 19. joulukuuta 2005, 51 kohta ja sitä seuraavat.

(12) Julkaistuna: EYVL C 209, 10.7.1997.

89. Sen arvioimiseksi, tuottavatko henkilöstön siirtoja Tielii-
kelaitoksen ja Tiehallinnon välillä koskevat erityisjärjes-
telyt etua Tieliikelaitokselle, kukin järjestely on arvioitava
erikseen.

90. Siirtymäkautta koskeneen Tieliikelaitoksen ja Tiehal-
linnon välisen erityisjärjestelyn mukaisesti Tieliike-
laitos ei siirtymäkaudella voinut irtisanoa henkilöstöstään
ketään. Tästä huolimatta 107 Tieliikelaitoksen työntekijää
haki työpaikkaa ja sai sen Tiehallinnossa, jonka vapaiden
työpaikkojen täyttämisessä Tieliikelaitoksen työntekijät
olivat etusijalla. Tieliikelaitos ei voinut pakottaa työnteki-
jöitään ottamaan vastaan työpaikkoja Tiehallinnossa.
Tällainen siirto tapahtui aina vapaaehtoiselta pohjalta.

C 274/10

EN

Official Journal of the European Union

10.11.2006

91. Komissio huomauttaa, että Tieliikelaitos ei maksanut
mitään korvauksia Tiehallintoon siirtyneille työntekijöille,
vaikka se teki näin muiden Tieliikelaitoksesta siirtymä-
kauden aikana lähteneiden työntekijöiden osalta. Tämä
on saattanut auttaa Tieliikelaitosta välttymään tietyiltä
kustannuksilta, minkä vuoksi tätä seikkaa voitaisiin pitää
etuna.

obiter
157/01

92. Komissio on pannut merkille yhteisöjen ensimmäisen
dictum
tuomioistuimen
oikeusasteen
-sivuhuomautuksen
(Danske
T
asiassa
Busvognmænd) annetussa tuomiossa. Sen mukaan julk-
isen yrityksen vapauttaminen rakenteellisesta haitasta
suhteessa sen yksityisiin kilpailijoihin ei ollut EY:n perus-
tamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua
valtiontukea, sillä ’EY 87 artiklan 1 kohdan ainoana
tavoitteena on kuitenkin estää edut, joilla suositaan tiet-
jolloin tukina pidetään sellaisia toimenpi-
tyjä yrityksiä,
joilla kevennetään yrityksen budjettia tavallisesti
teitä,
rasittavia kustannuksia tai
joita on pidettävä sellaisena
jota edunsaajayritys ei olisi saanut
taloudellisena etuna,
ehtojen
sovellettavien
tavanomaisten markkinoilla
mukaan’. Tässä yhteydessä ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuin totesi, että sen sijaan, että oli maksanut tiet-
tyjä rahasummia Combus-nimisen yrityksen virkamiehille,
Tanskan valtio olisi voinut
’saavuttaa saman tuloksen
ottamalla samat virkamiehet julkishallinnon palvelukseen
erityistä hyvitystä maksamatta,
jolloin Combus olisi
voinut käyttää välittömästi yksityisoikeuden soveltamisa-
laan kuuluvia työsopimussuhteisia toimihenkilöitä’ (13).

93. Tässä tapauksessa laki,

jolla säädettiin Tieliikelaitoksen
muuttamisesta yhdestä hallinnon osasta valtion liikelai-
tokseksi, velvoitti yhtiön työllistämään entisen Tielai-
toksen tuotantohaaran koko työvoiman, vaikka tämä
ylisuuri henkilöstö heikentäisi sen taloudellista kannatta-
vuutta tienpidon avautuneilla markkinoilla. Kyseisellä
lailla kiellettiin Tieliikelaitosta myös irtisanomasta ketään
sen henkilöstöstä siirtymäkaudella 2001–2004. Komissio
katsoo,
tämä voitaisiin katsoa Tieliikelaitoksen
toimintaan liittyväksi rakenteelliseksi haitaksi verrattuna
sen yksityisiin kilpailijoihin. Komissio katsoo edelleen,
että Tieliikelaitoksen työntekijöille myönnetty etusija
heidän hakiessaan Tiehallinnon työpaikkoja saattaa olla
suoraan sidoksissa tällaiseen haittaan, sillä se muodostaa
rajoitetun poikkeuksen yhtiölle asetettuun irtisanomiskiel-
toon.

että

yhteydessä myös se, kärsiikö Tieliikelaitos muista haitoista
tai hyötyykö se muista eduista sen erityisasemaan liittyen.

96. Komission on joka tapauksessa todettava, että sillä ei
tässä tapauksessa ole riittäviä tietoja sen arvioimiseksi,
rajoittuiko Tieliikelaitoksen ja Tiehallinnon välinen
erityisjärjestely todellakin Tieliikelaitokselle mahdollisesti
aiheutuneen rakenteellisen haitan vaikutusten kompensoi-
miseen.

97. Tämän vuoksi komissio pyytää Suomen hallitusta ja
kolmansia osapuolia ilmaisemaan näkemyksensä tästä
kyseisestä toimenpiteestä. Suomen hallitusta pyydetään
lisäksi lähettämään kaikki mahdolliset tiedot, joissa osoi-
tetaan Tieliikelaitokselle kilpailijoihin nähden mahdolli-
sesti aiheutuneet
ja ilmaistaan niiden
määrä.

lisäkustannukset

98. Suomen lainsäädännön mahdollistaman varhaiseläkkeen
tarjoamien vaihtoehtojen osalta komissio toteaa, että ne
ovat kaikkien työvoimaansa vähentämään pyrkivien
yritysten käytettävissä. Kyseessä on näin ollen yleinen
toimenpide, johon ei liity valtiontukea.

99. Sopeutettavia työntekijöitä koskevien erityishankkeiden
osalta komissio katsoo, että sillä ei ole mahdollisuuksia
arvioida kiistattomasti, ovatko hankkeet Tieliikelaitosta
hyödyttävä etu vai eivät.
Jos niillä pyritään pelkästään
vähentämään rakenteellista haittaa, joka aiheutuu Tielai-
tokselle sen ylisuuresta henkilöstömäärästä ja kiellosta
irtisanoa ketään työntekijää kaudella 2001—2004, niitä
ei katsota taloudelliseksi eduksi. Tässä vaiheessa on
kuitenkin todettava, että edellä esitettyjä, Tieliikelaitoksen
ja Tiehallinnon välisiä erikoisjärjestelyjä koskevia näke-
myksiä sovelletaan myös tähän toimenpiteeseen.

100. Komissio pyytää näin ollen Suomen hallitusta välittämään
sille kaikki mahdolliset tiedot, joissa selvitetään yksityis-
kohtaisesti näiden erityishankkeiden toiminta, kyseisten
toimenpiteiden
toimenpiteiden
edunsaajat,
toimenpiteiden
tulokset
yhteydet henkilöstön irtisanomiskieltoon, ja osoittamaan
nähden mahdollisesti
kilpailijoihin
Tieliikelaitokselle
aiheutuneet haitat ja ilmaisemaan ne määrällisesti.

rahoitus,
sekä

täsmällinen

saavutetut

94. Komissio ei kuitenkaan tässä vaiheessa voi päätellä,
voidaanko Danske Busvognmænd -tuomion perusteluja
soveltaa tässä tapauksessa, ja näin erityisesti, kun otetaan
huomioon ennakkopäätökset (14),
joiden mukaan vain
tulee
valtion varoista myönnettyjen etujen määrä
huomioida riippumatta sitoumuksista,
jotka saaja on
joutunut ottamaan vastattavakseen.

95. Jotta voitaisiin tehdä kattava arvio Tieliikelaitoksen tilan-
teesta, pitäisi sen lisäksi, että tutkitaan yhtiölle aiheu-
tuneen haitan seurauksia, selvittää lopullisen tutkimuksen

(13) Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (toinen
jaosto) tuomio asiassa T-157/01, Danske Busvognmænd v. Euro-
opan yhteisöjen komissio — Valtiontuet — Alueellinen julkinen
linja-autoliikenne, 57 kohta.

(14) Katso julkisasiamies Léger'n ratkaisuehdotus 14. tammikuuta 2003
asiassa C-280/00 Altmark Trans [2003] ECR I-7747, 43 kohta, ja
asia C-251/97 Ranska v. komissio [1999] ECR I-6639, 38–48
kohdat.

101. Tässä vaiheessa komissiolle ei ole selvää, voidaanko Tielii-
kelaitoksen ja Tiehallinnon välisiä henkilöstösiirtoja
koskevia erityisjärjestelyjä ja erikoishankkeita pitää Tielai-
tosta hyödyttävinä taloudellisina etuina.

3.1.1.5. Konkurssi- ja verolainsäädännön soveltaminen Tielii-

kelaitokseen

102. Konkurssilainsäädäntö. Sen osalta, että Tieliikelaitok-
seen ei sovelleta konkurssilainsääntöä, komissio muis-
tuttaa tiedonannostaan EY:n perustamissopimuksen 87 ja
takauksina
88 artiklan
(jäljempänä
jonka 2.1.3
kohdassa se toteaa seuraavaa:

’komission tiedonanto’) (15),

soveltamisesta

valtiontukiin

(15) EYVL C 71, 11.3.2000, s. 14-18.

10.11.2006

EN

Official Journal of the European Union

C 274/11

Komissio katsoo, että myös tavanomaista edullisemmat rahoi-
tusehdot sellaisille yrityksille, joiden oikeudellinen muoto sulkee
pois konkurssin tai muut maksukyvyttömyysmenettelyt taikka
nimenomaan mahdollistaa valtiontakauksen tai sen, että valtio
kattaa tappiot, ovat takauksina myönnettyä valtiontukea.

sekä

sähkö-

103. Komissio katsoo sen perusteella, mitä todetaan komission
tiedonannossa sekä päätöksessä,
joka koskee Ranskan
ja kaasutoimialalle myöntämiä
EDF:lle
valtiontukia (16), että Tieliikelaitoksen jääminen konkurssi-
lainsäädännön soveltamisen ulkopuolelle on valtion
tukea, koska se vastaa takausta,
joka kattaa Tieliikelai-
toksen kaikki vastattavat ja mahdollistaa sen, että Tieliike-
laitos voi saada tavanomaista edullisemmat ehdot, erityi-
sesti alhaisemman koron, hakiessaan luottoa liikepankista.

104. Tähän liittyen komissio pyytää Suomen valtiota toimitta-
maan sille Tieliikelaitoksen rahoitusedellytyksiä koskevat
tiedot.

105. Verolainsäädäntö. On tarpeen arvioida tuloverolainsää-
dännön poikkeuksia,
jotka koskevat Tieliikelaitoksen
toisten valtion laitosten kanssa harjoittamasta liiketoimin-
nasta saamia tuloja. Koska näistä tuloista ei peritä tulo-
veroa, Tieliikelaitos voi tarjota halvempia urakkahintoja,
koska se saa saman hyödyn pienemmällä katteella kuin
kilpailijansa.

106. Komissio katsoo tämän vuoksi, että tämä poikkeus tulo-
verolainsäädännöstä muodostaa myös Tieliikelaitokselle
koituvan edun. Kantelijat arvioivat, että erityisestä vero-
tuskohtelusta koituu Tieliikelaitokselle 14,5 miljoonan
euron etu. Komissio pyytää Suomen valtiota toimitta-
maan kaikki mahdolliset tiedot, jotka voivat olla hyödyl-
lisiä arvioitaessa, onko tämä laskelma oikein.

3.1.2. Jäsenvaltion myöntämä taikka valtion varoista

myönnetty tuki

107. Tieliikelaitoksen saamat

ja sille mahdollisesti koituvat
edut on myönnetty valtion varoista: edulliset korot vähen-
tävät valtion tuloja, omaisuuden arvon mahdollinen
määrittäminen liian alhaiseksi voi
aiheuttaa valtion
tulojen vähentymistä, neuvottelu-urakat on maksanut
valtio, suotuisat verotus- ja konkurssisäännöt aiheuttavat
valtion tulojen menetystä ja henkilöstön sopeuttaminen
on rahoitettu valtion varoista.

108. Mitä tulee Tieliikelaitoksen ja Tiehallinnon erityisjärjeste-
lyihin siirtymäkauden aikana, oikeuskäytännöstä seuraa,
jossa yksi tai useampi yritys
että kansallinen säännös,
vapautetaan tietyistä työntekijöitä koskevista velvoitteista,
ei ole valtiontukea,
liity valtion varojen
jos siihen ei
käyttöä. Tässä tapauksessa valtio auttaa kuitenkin yritystä
välttämään korvausten maksamista täyttämällä hallin-
nossa olevia avoimia paikkoja Tieliikelaitoksesta vapaaeh-
toisesti siirtyvillä työntekijöillä. Komissio katsoo tässä
vaiheessa, että tämä voisi aiheuttaa valtion tulojen mene-
tystä, koska valtio, joka suostuu työllistämään Tieliikelai-
toksen aiempia työntekijöitä ja maksamaan heidän palk-
kansa, menettää vapauden valita avoimeen työpaikkaan
parhaimman työmarkkinoilla olevan ehdokkaan. Tämän
vuoksi komissiolle ei ole selvää, onko Tieliikelaitoksen ja

(16) EUVL L 49, 22.2.2005, s. 9-29, kohta 57 ja sitä seuraavat kohdat.-
Katso myös E8/2005 (ex NN166/a/1995) — Spain — Ayuda
Estatal en favor del Ente Publico Español de Televisión (RTVE);E
50/01 – France — Garantie accordée par la CDC à CDC IXIS of
21.1.2003 (EYVL C 154, 2.7.2003, s. 13).

Tiehallinnon välisiä henkilöstösiirtoja koskevat erityisjär-
jestelyt rahoitettu valtion varoista.

3.1.3. Kilpailun vääristyminen ja vaikutus jäsenval-

tioiden väliseen kauppaan

109. Tieliikelaitokselle myönnetyt

ja mahdollisesti koituvat
edut vahvistavat Tieliikelaitoksen asemaa tienpidon ja
lauttaliikenteen markkinoilla, koska ne vahvistavat Tielii-
kelaitoksen taloudellista asemaa näillä markkinoilla.

jäsenvaltioissa;

110. Tieinfrastruktuurin ylläpidon markkinat on avattu vaihte-
levassa määrin eri
komissio toteaa
kuitenkin, että markkinoiden avautuminen on ollut riit-
tävää, jotta on voinut syntyä useammassa kuin yhdessä
jäsenvaltiossa toimivia kansainvälisiä ryhmiä. On mahdol-
lista, että nämä ryhmät toimisivat Suomen markkinoilla
aktiivisemmin ilman Tieliikelaitokselle myönnettyjä etuja.
Tieliikelaitos itse perusti vuonna 2004 tytäryhtiön Viroon
ja aloitti siten toiminnan Suomen ulkopuolella. Tämän
vuoksi on vaarana, että tuki vaikuttaa jäsenvaltioiden väli-
seen kauppaan.

3.1.4. Päätelmät: valtiontuen olemassaolo

111. Komissio päättelee edellä todetun perusteella, että ’lainat,
joiden korko on markkinakorkoa pienempi’, ’neuvottelu-
urakat’ sekä ’konkurssilainsäädännön soveltamattomuus
Tieliikelaitokseen ja verolainsäädännön suotuisampi sovel-
taminen’ ovat EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1
kohdassa tarkoitettua valtiontukea. Komissio päättelee
lisäksi, että maa-aineksen luovutusten, Tiehallinnon ja
koskevien
Tieliikelaitoksen
erityisjärjestelyjen sekä henkilöstön sopeuttamiseksi toteu-
tettujen erityishankkeiden rahoittaminen voivat olla
87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea,
jos
Tieliikelaitos saa niistä taloudellista etua ja jos Tiehal-
henkilöstösiirtoja
linnon
koskevat erityisjärjestelyt rahoitetaan valtion varoista.

ja Tieliikelaitoksen

henkilöstösiirtoja

välisiä

välisiä

3.2. Tuen soveltuvuus yhteismarkkinoille

112. Suomen valtio perustelee halpakorkoisia lainoja, neuvot-
telu-urakoita, maa- ja sora-alueiden luovutuksia, henki-
löstön siirtoja Tiehallinnon ja Tieliikelaitoksen välillä
koskevia erityisjärjestelyjä ja henkilöstön mukauttamiseksi
toteutettujen erityishankkeiden rahoitusta sillä, että nämä
toimenpiteet,
jos niiden todella katsotaan muodostavan
etua ja jos ne rahoitetaan valtion varoista, ovat rajoittu-
neet ajallisesti täydellistä markkinoiden avautumista edel-
tävään siirtymäkauteen,
ja että Tieliikelaitos on saanut
hyvitystä rakenteellisista haitoista, joita aiheutui siitä, että
Tieliikelaitos oli osa valtion hallintoa ja että siihen sovel-
lettiin erityisvaatimuksia.

113. Näiden toimenpiteiden osalta komissio katsoo, että tuki-
toimenpiteiden määräaikaisuus sekä se, että Suomi on
siirtymäajan jälkeen avannut
tienpitoa koskevat mark-
kinat kokonaisuudessaan, ovat myönteisiä näkökohtia,
jotka on otettava huomioon arvioitaessa tuen soveltu-
vuutta yhteismarkkinoille. Toimenpiteiden soveltuvuutta
tarkastellaan jäljempänä jaksossa 3.2.1.

C 274/12

EN

Official Journal of the European Union

10.11.2006

114. Suomen valtio ei ole esittänyt perusteita erityisille vero-
säännöksille eikä sille, että konkurssilainsäädäntöä ei
sovellettu. Suomen valtio kuitenkin toi esille, että valtion
liikelaitosten oikeudellinen asema on myös voimakkaasti
rajoittanut
toimintamahdollisuuksia.
Toimenpiteiden soveltuvuutta tarkastellaan jäljempänä
jaksossa 3.2.2.

Tieliikelaitoksen

3.2.1. Halpakorkoisten lainojen, neuvottelu-urakoiden,
maa- ja sora-alueiden luovutusten, Tiehallinnon
henkilöstösiirtoja
ja Tieliikelaitoksen
välisiä
henkilöstön
ja
erityisjärjestelyjen
koskevien
sopeuttamistoimenpiteiden soveltuvuus
yhteis-
markkinoille

3.2.1.1. Soveltuvuus yhteismarkkinoille EY:n perustamissopi-

muksen 86 artiklan 2 kohdan nojalla

115. Halpakorkoiset

ja,

jos niiden
lainat, neuvottelu-urakat
katsotaan olevan valtiontukea, maa-aineksen luovutukset,
Tiehallinnon ja Tieliikelaitoksen välisiä henkilöstösiirtoja
koskevat erityisjärjestelyt ja henkilöstön sopeuttamistoi-
menpiteet voivat soveltua yhteismarkkinoille EY:n perus-
jossa
tamissopimuksen 86 artiklan 2 kohdan nojalla,
määrätään seuraavaa:
jotka tuottavat yleisiin
’Yrityksiin,
taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja, sekä fiskaalisiin
monopoleihin sovelletaan tämän sopimuksen määräyksiä ja
varsinkin kilpailusääntöjä siltä osin kuin ne eivät oikeudellisesti
tai
tosiasiallisesti estä yrityksiä hoitamasta niille uskottuja
erityistehtäviä. Kaupan kehitykseen ei saa vaikuttaa tavalla,
joka olisi ristiriidassa yhteisön etujen kanssa.’

116. Tästä seuraa, että Tieliikelaitoksen saama valtiontuki voi
olla perustamissopimuksen mukaista tukea, jos Tieliikelai-
tokselle on määrätty erityistehtäviä, joita se ei voisi suor-
ittaa ilman edellä mainittua tukea. Lisäksi tämä tuki ei saa
vaikuttaa kauppaan tavalla, joka olisi ristiriidassa yhteisön
etujen kanssa.

julkisen

117. Komissiolle on kuitenkin epäselvää, onko Tieliikelaitokseen
sovellettu
velvoitteita. Komission
palvelun
huomauttaa, että jäsenvaltioilla on huomattava harkinta-
valta
velvoitteiden määräämisessä. Nämä
velvoitteet on kuitenkin määriteltävä etukäteen, ja niiden
on oltava julkisia palveluja.

tällaisten

118. Käsiteltävänä olevassa tapauksissa ainoa mahdollinen julk-
isen palvelun velvoite näyttää oleva velvoite tehdä tarjous
kaikista Suomessa toteutettavista hankkeista. Komissio
pyytää näin ollen Suomen valtiota selventämään, sovelle-
taanko Tieliikelaitokseen tällaista tai jotain muuta julkisen
palvelun velvoitetta. Tässä vaiheessa komissiolle ei ole
selvää, onko Tieliikelaitokseen sovellettu julkisen palvelun
velvoitetta.

119. Jos Tieliikelaitokseen sovelletaan julkisen palvelun velvoi-
tetta, Suomen valtio ei ole vielä antanut yksityiskohtaisia
tietoja niiden lisäkustannusten täsmällisestä määrästä,
joita Tieliikelaitokselle aiheutui siihen sovelletuista erityis-
velvoitteista. Tässä yhteydessä komissio huomauttaa, että
jäsenvaltio voi antaa julkisen palvelun velvoitteen alaiselle
yritykselle hyvitystä rakenteellisista haitoista. Tämä ei saa
kuitenkaan johtaa haittojen ylikompensointiin.

120. Koska Tieliikelaitokselle aiheutuneista ylimääräistä kustan-
nuksista ei ole
saatavilla yksityiskohtaista selvitystä,
komissio toteaa, että sillä ei ole varmuutta siitä, sovel-
tuuko Suomen valtion Tieliikelaitokselle halpakorkoisten
lainojen, maa- ja sora-alueiden luovutusten ja henkilöstön
sekä
sopeuttamistoimenpiteiden
neuvottelu-urakoiden
muodossa myöntämä tuki
ja mahdollinen tuki yhteis-
markkinoille perustamissopimuksen 86 artiklan 2 kohdan
nojalla.

3.2.1.2. Soveltuvuus yhteismarkkinoille EY:n perustamissopi-

muksen 87 artiklan 3 kohdan nojalla

121. Vaikka Tieliikelaitoksella ei olisi ollut julkisen palvelun
velvoitetta, halpakorkoinen laina ja neuvottelu-urakat
sekä maa- ja sora-alueiden luovutus ja erityistoimenpiteet
poistuvan henkilöstön sopeuttamiseksi (jos kahden jälk-
immäisen todetaan olevan valtiontukea) voidaan todeta
yhteismarkkinoille
perustamissopi-
muksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla. Sen
mukaan yhteismarkkinoille soveltuvana voidaan pitää
’tukea tietyn taloudellisen toiminnan tai
talousalueen
kehityksen edistämiseen,
tuki ei muuta kaupan-
jos
käynnin ja kilpailun edellytyksiä yhteisen edun kanssa
ristiriitaisella tavalla’.

soveltuviksi

EY:n

122. Komissio on antanut 12:nnessa kilpailupolitiikkaa koske-
vassa kertomuksessaan (17) ohjeita tuen soveltuvuuden
arvioimisesta 87 artiklan 3 kohdan nojalla.
Jotta tuki
soveltuisi yhteismarkkinoille, sen on täytettävä seuraavat
kriteerit:

— tuella edistetään hanketta, joka on yhteisön kokonais-

edun mukainen,

— tavoiteltua tulosta ei voitaisi saavuttaa ilman tukea, ja

— tuen keston, määrän ja laajuuden on oltava oikeassa

suhteessa tavoitteisiin nähden.

123. Jotta tuki voitaisiin hyväksyä 87 artiklan 3 kohdan
c alakohdan nojalla, komission 14:nnen kilpailupolitiikkaa
koskevan kertomuksen mukaan komission on tarkistet-
tava, että tuesta saatava hyöty on merkittävämpää kuin
sen kielteiset kilpailuvaikutukset (18).

välttämätön

hallituksen mukaan

124. Yhteisön edun mukaisen hankkeen edistäminen ja
toimenpiteen tarpeellisuus. Siirtymäkausijärjestely oli
edellytys
Suomen
Suomen tienpidon markkinoiden avaamiselle kahdesta
syystä: ensinnäkin markkinoiden avaamista koskevassa
poliittisessa kompromississa edellytettiin, että markkinat
avataan asteittain, ja toiseksi Suomen hallitus pelkäsi, että
markkinoiden avaaminen ilman siirtymäkautta johtaisi
oligopolin tai jopa monopolin syntymiseen, kun Tieliike-
laitos katoaisi markkinoilta ja sen suurimmat yksityiset
kilpailijat valtaisivat sen markkinaosuuden.

125. Suljettujen kansallisten markkinoiden avaaminen kilpai-
lulle EU:n tasolla on yhteisön kilpailupolitiikan keskeinen
tavoite. Kyseisellä tuella edistettiin hanketta,
joka oli
yhteisön kokonaisedun mukainen ja tarpeellinen siirtymä-
kauden toteuttamiseksi.

(17) 12. kilpailupolitiikkaa koskeva kertomus, 1983, s. 160.
(18) 14. kilpailupolitiikkaa koskeva kertomus, 1985, 202 kohta.

10.11.2006

EN

Official Journal of the European Union

C 274/13

126. Tuen oikeasuhteisuus. Tuen oikeasuhteisuuden arvioi-
miseksi komission on selvitettävä tuen täsmällinen inten-
siteetti ja laajuus sekä valtion toteuttamat järjestelyt, joilla
pyrittiin välttämään se, että Tieliikelaitos olisi saanut liian
suuren korvauksen sille
aiheutuneista menetyksistä.
Komissio toteaa, että tuki rajoittui ajanjaksolle 2001–
2004, mikä on otettava huomioon tarkastelussa myöntei-
senä näkökohtana.

127. Myönteisten vaikutusten arviointi suhteessa kieltei-
siin kilpailuvaikutuksiin. Suomen tienpidon markki-
noiden avaamisella on kilpailua edistävä vaikutus,
joka
lisää teiden suunnittelu-, rakennus- ja kunnossapitotoi-
minnan tehokkuutta ja raivaa tilaa uusille, innovatiivisille
tuotteille. Komissio tarvitsee kuitenkin lisätietoa tuen
hyöty- ja haittavaikutuksista voidakseen arvioida, ylittikö
tuesta saatu hyöty sen haitalliset vaikutukset kilpailuun.
Koska menettelyn tässä vaiheessa komissiolle ei ole
selvää, ylittikö tuesta saatu hyöty sen kielteiset kilpailuvai-
kutukset, se pyytää Suomen valtiota toimittamaan sille
kaikki arvioinnin kannalta merkitykselliset tiedot.

128. Päätelmä. Komissio toteaa, että sille ei ole selvää, oliko
tuki oikeassa suhteessa tavoiteltuun tulokseen eli Suomen
tienpidon ja lauttaliikenteen markkinoiden avaamiseen ja
ylittikö tuesta saatu hyöty sen kielteiset kilpailuvaiku-
tukset.

3.2.2. Erityisen

verokohtelun

konkurssilainsää-
dännön piiriin kuulumattomuuden soveltuvuus
yhteismarkkinoille

ja

129. Komissio toteaa, että erityinen verokohtelu ja konkurs-
sioikeuden soveltamattomuus eivät rajoitu tietylle ajanjak-
solle, vaan ne ovat valtion liikelaitoksen oikeudellisesta
asemasta johtuvia pysyviä piirteitä.

130. Suomen valtion mukaan valtion liikelaitoksiin sovelletaan
näiden etujen vastapainona rajoituksia, jotka eivät koske
osakeyhtiöitä. Tällaisia ovat toimialarajoitukset, tytäryh-
tiöitä koskevat rajoitukset, konserniavustusten kielto ja
toimintaa ulkomailla koskevat rajoitukset.

131. Koska erityinen verokohtelu ja konkurssilainsäädännön
soveltamattomuus ovat
liikelaitosten pysyviä piirteitä
eivätkä ne liity mitenkään Suomen tienpidon ja lauttalii-
tässä vaiheessa
kenteen markkinoiden avautumiseen,
komissiolle ei ole selvää, voidaanko nämä etuudet julistaa
yhteismarkkinoille soveltuviksi 87 artiklan 3 kohdan
c alakohdan nojalla. Komissiolle on tässä vaiheessa
epäselvää, helpottavatko etuudet markkinoiden avautu-
mista tai muun taloudellisen toiminnan kehittämistä.
Komissiolla ei myöskään ole varmuutta niiden tarpeelli-
suudesta, kannustinvaikutuksesta ja oikeasuhteisuudesta.

3.3. Yhteenveto komission epäilyistä

132. Komission epäilyt kohdistuvat edellä esitetyistä syistä

seuraaviin kysymyksiin:

(a) Luovuttiko Suomen valtio maa- ja sora-alueita Tielii-

kelaitokselle markkinahintaan?

(b) Saiko Tieliikelaitos etua Tiehallinnon ja Tieliikelai-
toksen välisiä henkilöstösiirtoja koskevista erityisjär-
jestelyistä ja sopeutettaville työntekijöille järjestetyistä
erityishankkeista?

(c) Rahoitettiinko Tiehallinnon ja Tieliikelaitoksen välisiä
henkilöstösiirtoja koskevat erityisjärjestelyt valtion
varoista?

(d) Mikä oli Suomen valtion Tieliikelaitokselle myöntä-
mien etuuksien tarkka rahallinen arvo? Kyseiset
etuudet olivat halpakorkoinen laina, erityinen vero-
kohtelu ja se seikka, ettei konkurssilainsäädäntö koske
liikelaitoksia, sekä mahdollisesti maa- ja sora-alueiden
luovuttaminen
Tieliikelaitokselle markkinahintaa
halvemmalla ja erityishankkeet sopeutettavien työnte-
kijöiden työllistämiseksi.

(e) Soveltuivatko halpakorkoinen laina, neuvottelu-urakat
ja (mahdollisesti) erityishankkeet sopeutettavien työn-
tekijöiden hyväksi yhteismarkkinoille EY:n perusta-
missopimuksen 86 artiklan 2 kohdan nojalla? Tärkeää
on tässä yhteydessä erityisesti se, onko asiaan liittynyt
julkisen palvelun velvoite ja onko vältetty rakenteel-
listen haittojen ylikompensointi.

(f) Soveltuivatko halpakorkoinen laina, neuvottelu-urakat
ja (mahdollisesti) erityishankkeet sopeutettavien työn-
tekijöiden hyväksi yhteismarkkinoille EY:n perusta-
missopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan
nojalla. Tärkeää on tässä yhteydessä erityisesti se,
ovatko toteutetut toimenpiteet olleet oikeasuhteisia ja
ovatko tuen myönteiset vaikutukset ylittäneet sen
kielteiset kilpailuvaikutukset?

(g) Soveltuivatko erityinen verokohtelu ja konkurssilain-
säädännön soveltamattomuus yhteismarkkinoille EY:n
perustamissopimuksen
kohdan
87
c alakohdan nojalla?

artiklan

3

4. PÄÄTÖS

133. Edellä esitetyn perusteella komissio kehottaa Suomea
EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdassa
tarkoitetun menettelyn mukaisesti esittämään huomau-
tuksensa
tuen arvioimiseksi
tiedot kuukauden kuluessa tämän kirjeen
tarpeelliset
Suomen viran-
vastaanottamisesta. Komissio pyytää
omaisia
jäljennöksen
mahdolliselle tuensaajalle välittömästi.

toimittamaan kaikki

toimittamaan

kirjeen

tämän

ja

134. Komissio ilmoittaa Suomelle tiedottavansa asiasta muille
asianomaisille julkaisemalla tämän kirjeen ja sen tiivis-
telmän Euroopan unionin virallisessa lehdessä. Komissio
ilmoittaa
asiasta myös ETA-sopimuksen allekirjoitta-
neiden Efta-maiden asianomaisille julkaisemalla tiedo-
nannon Euroopan unionin virallisen lehden ETA-täydennys-
osassa sekä Eftan valvontaviranomaiselle lähettämällä sille
jäljennöksen tästä kirjeestä. Kaikkia mainittuja asian-
omaisia
huomautuksensa
esittämään
kuukauden kuluessa julkaisupäivästä.’

kehotetaan

C 274/14

EN

Official Journal of the European Union

10.11.2006

inleda det

‘Europeiska kommissionen informerar Er härmed om sitt beslut
att
formella granskningsförfarandet enligt artikel
88.3 i EG-fördraget i fråga om det statliga stödet till Vägaffärs-
verket.

1. FÖRFARANDE

1. I en skrivelse av den 9 oktober 2002 mottog kommis-
sionen ett klagomål från ett antal finska industriförbund. I
detta hävdades det att den finska staten, under den
process som innebar att Vägaffärsverket skiljdes från den
statliga förvaltningen och blev ett statligt affärsdrivande
verk, hade brutit mot artiklarna 10, 82, 86 och 87 i EG-
fördraget, samt mot EU:s regler för offentlig upphandling.

2. I en skrivelse av den 23 januari 2004 informerade
kommissionen de finska industriförbunden om att under-
sökningen av en eventuell överträdelse av reglerna för
offentlig upphandling skulle läggas ner, eftersom kommis-
sionen ansåg att det i det här fallet inte var nödvändigt
att inleda överträdelseförfarandet på grund av att överträ-
delsen var begränsad och tillfällig och på grund av att de
finska myndigheterna hade garanterat att det skulle råda
fullständig konkurrens inom vägsektorn från och med
den 1 januari 2005.

3. I en skrivelse av den 12 februari 2004 skickade industri-
förbunden in ytterligare dokument
sitt
klagomål, i vilka det hävdades att Vägaffärsverket hade
fått ett olagligt statligt stöd.

stöd för

till

4. I en skrivelse av den 14 juni 2005 begärde kommissionen
kompletterande information om det påstådda statliga
stödet. De finska myndigheterna skickade in den begärda
informationen i en skrivelse av den 22 september 2005.

5. I en skrivelse av den 18 november 2005 skickade de
klagande in ytterligare information. De hade under tiden,
i enlighet med den finska lagstiftningen, begärt och fått ta
del av den finska regeringens
skrivelse av den 22
september 2005. Detta innebar att de nu kunde framföra
sina egna synpunkter på den finska regeringens kommen-
tarer.

2. BESKRIVNING AV ÅTGÄRDEN

6. Vägaffärsverket är ett statligt affärsverk som bedriver
vägprojektering,

verksamhet
vägbyggen, vägunderhåll samt färjetrafik.

på marknaden

för

7. Det klagomål som kommissionen mottog avser i första
hand perioden 2001-2004, då Finland helt öppnade
marknaden för vägprojektering, vägbyggen och vägunder-
håll. I det här beslutet kommer denna period att kallas
’övergångsperioden’. I en skrivelse av den 18 november
2005 utvidgade industriförbunden sitt klagomål till att i
fråga om färjetrafiken även avse perioden 2005-2008.

8. Under den perioden fick Vägaffärsverket

antal
jämfört med privata konkurrenter. Detta

förmåner

ett

beskrivs ingående i avsnitt 2.2. Den 1 januari 2005 blev
den finska marknaden för vägprojektering, vägbyggen
och vägunderhåll helt och hållet konkurrensutsatt.

stimulera tjänsteutbudet, och att

9. Syftet med omorganisationen av vägunderhållet i Finland
var att generellt
i
synnerhet effektivisera det offentliga tjänsteutbudet. Detta
innebar att det drogs en skiljelinje mellan å ena sidan
rollen som kund och köpare av underhåll, och å andra
sidan rollen som tjänsteleverantör. Före 2001 hade
Vägverket spelat båda dessa roller.

10. Vägaffärsverket ges också permanenta förmåner jämfört
med privata konkurrenter, vilket kan förklaras av dess
rättsliga
företag. Dessa beskrivs
ingående i avsnitt 2.3.

som statligt

status

2.1. Hur Vägaffärsverket bildades

11. Fram till och med år 2000 var det Vägverket som i stort
sett ensamt stod för underhållet av de finska vägarna. Det
utförde även delvis projekteringen och själva vägbyggena.

12. Vägverket var ett statligt ämbetsverk som hade i uppdrag
att administrera och underhålla vägarna, samt förbättra
trafikmiljön och andra tjänster med kopplingar till vägtra-
fiken. Enligt den finska förvaltningslagen är ett statligt
ämbetsverk en del av den statliga förvaltningen. Det är
således en del av staten, vilket innebär att det inte är
någon juridisk person.

13. Under perioden 1998-2000 delades Vägverket upp i två
delar: en förvaltningsenhet och en produktionsenhet.
Förvaltningsenheten beställde underhåll, projektering och
byggen via kontrakt som förhandlades fram med produk-
tionsenheten,
’förhandlingsentreprenaderna’.
de
ingenjörer och underhållsfirmor anli-
Privata konsulter,
tades endast i de fall produktionsenheten inte kunde till-
handahålla en viss tjänst. Dessa valdes då ut genom ett
anbudsförfarande.

s.k.

14. Det årliga värdet för kontrakt i fråga om vägprojektering,
vägbyggen och vägunderhåll
i Finland uppgår till 670
miljoner euro. Varje år uppgick produktionsenhetens
andel av denna marknad till mellan 252 och 330 milj-
oner euro. Övriga företag fick kontrakt på mellan 340
och 418 miljoner euro.

statligt affärsverk ett

15. I mars 2000 beslutade regeringen att produktionsenheten
skulle ombildas till ett statligt affärsverk och byta namn
till Vägaffärsverket. Enligt de finska förvaltningslagen är
ett
självständigt affärsdrivande
statligt företag. För sådana företag gäller bestämmelserna
i lagen om statliga affärsverk (1185/2002), samt specifika
lagar för olika affärsverk. Ett statligt affärsverks status är
en hybrid mellan ett verk i den statliga förvaltningen och
ett bolag som ägs av staten. Ett statligt affärsverk bedriver
sin verksamhet utifrån affärsmässiga principer (19).

(19) Det har emellertid begränsade befogenheter jämfört med ett aktie-
bolag, eftersom det är riksdagen, regeringen och de relevanta minis-
terierna som fattar de avgörande besluten och styr de statliga affä-
rsverken. Ett statligt affärsverk är ingen juridisk person. Det är en
integrerad del av den statliga förvaltningen. Finland har för närvar-
ande sex statliga affärsverk: Vägaffärsverket, Luftfartsverket, Rederi-
verket, Lotsverket, Senatfastigheter och Forststyrelsen. Hittills är det
14 statliga ämbetsverk och institutioner, eller delar av dem, som
ombildats till statliga affärsverk. Tio av dessa har därefter ombildats
till statligt ägda bolag. Slutligen har fyra av dessa bolag privati-
serats.

10.11.2006

EN

Official Journal of the European Union

C 274/15

16. Förvaltningsenheten fick namnet Vägförvaltningen och
behöll sin rättsliga status som ett statligt verk. I den nya
institutionella strukturen har Vägförvaltningen ansvaret
för det allmänna vägnätet. Den har i uppdrag att adminis-
trera, underhålla och utveckla vägnätet i hela Finland, att
förbättra trafikmiljön och andra tjänster som är kopplade
till vägtrafiken, vilket sker i ett perspektiv där vägtrafiken
ses som en del i hela det nationella transportsystemet. I
fråga om det generella vägunderhållet är det Vägförvalt-
ningens uppgift att genom sina insatser sträva efter en
balanserad regional utveckling. Vid sidan av riksvägarna
måste man också se till att det finns ett tillfredsställande
nät av mindre vägar och att dessa är i gott skick. Vägför-
valtningen sköter upphandlingen av de tjänster och
produkter som behövs, antingen från Vägaffärsverket
eller från andra företag på marknaden.

2.2. Övergångsperioden 2001-2004

17. Beslutat i mars år 2000 att dela upp Vägverket i två
separata enheter, Vägaffärsverket respektive Vägförvalt-
ningen, innebar också följande:

— Riktlinjer för att gradvis under perioden 2001-2204
skapa en öppen och konkurrensutsatt marknad för
vägunderhåll.

— Ätgärder för att tillvarata personalens intressen under

den här övergångsperioden.

— Ekonomiska mål och ytterligare ekonomiska resurser
för vägunderhåll, som ett stöd i förändringsarbetet.

18. Reformen resulterade i att projektering, byggande och
underhåll av det allmänna vägnätet var
fullständigt
konkurrensutsatt vid utgången av 2004. Färjetrafiken
kommer att öppnas för konkurrens under år 2008.

19. Enligt de finska myndigheterna var syftet med att succes-
sivt öppna marknaden för konkurrens att undvika en
situation där marknaden skulle vara stängd under flera år
eller där en stark aktör omedelbart skulle lägga beslag på
samtliga kontrakt under många år. Vägförvaltningen fick
i uppdrag att skapa förutsättningar för en aktiv marknad,
t.ex. genom att införa nya upphandlingsrutiner i vilka fri
konkurrens skulle råda.

20. Under perioden 2001-2004 anpassades personalstyrkan
på Vägaffärsverket till de krav som gäller på en konkur-
rensutsatt marknad. Antalet fast anställda minskade med
1 742 personer: vid övergångsperiodens slut hade Vägaf-
färsverket den 1 januari 2005 en fast anställd personal på
2 240 personer,
jämfört med 3 982 när övergångsper-
ioden började.

21. Den finska marknaden för projektering, byggande och
underhåll av vägar är idag uppdelad mellan Vägaffärs-
verket och privata företag. Konkurrenterna är flera stora
företag med verksamhet över hela landet, men också ett
betydande antal små och medelstora företag på regional
och lokal nivå. Dessa bolag är dynamiska och synnerligen
lönsamma.

22. De finska kommunikationsministeriet,

som Vägaffärs-
verket är underställt, tillsatte en uppföljningsgrupp som
fick i uppdrag att se till att de särskilda restriktionerna
iakttogs under övergångsperioden. Gruppen bestod av
företrädare för ministeriet, det finska konkurrensverket,

företag och organisationer inom sektorn, kommunerna,
Vägförvaltningen och Vägaffärsverket.

2.2.1. Förmåner som Vägaffärsverket beviljades under

övergångsperioden

23. Det hävdas att den finska staten beviljade Vägaffärsverket
följande exceptionella stöd: ett långfristigt lån på 39,5
miljoner euro, på förmånliga villkor; statliga tillgångar
fördes över och blev startkapital, till ett förmånligt värde;
’förhandlingsentreprenaderna’ för delar av det underhåll-
sarbete som Vägaffärsverket skulle utföra; särskilda villkor
i
fråga om skatte- och konkurslagstiftningen; särskilda
villkor i fråga om personalnedskärningarna.

24. Dessutom fick Vägaffärsverket kontrakt för att trafikera
färjelinjer. Det sista kontraktet av den här typen löper ut
år 2009.

2.2.1.1. Det

långfristiga lånet på 39,5 miljoner euro, på

förmånliga villkor

25. Vid sitt sammanträde den 21 december 2000 fattade den
finska regeringen beslut om vilka tillgångar som skulle tas
upp i Vägaffärsverkets balansräkning när verket inledde
sin verksamhet den 1 januari 2001. De tillgångar som
överfördes togs dels upp som ett långfristigt lån, dels som
ett statligt kapitalinnehav (detta beskrivs i nästa avsnitt).

26. Genom beslutet beviljade Vägaffärsverket ett långfristigt
lånat kapital i form av ett statligt lån på 39,5 miljoner
euro (237 miljoner finska mark).

27. När beloppet och villkoren för det lånade kapitalet fast-
ställdes säger sig den finska regeringen ha tagit hänsyn till
Vägaffärsverkets
sysselsättningen
under övergångsperioden. Riksdagen hade också beslutat
att Vägaffärsverkets skuld till staten i den första balansrä-
kningen inte skulle kunna åberopas som skäl för varsla
personalen om uppsägning.

förpliktelser

fråga

i

28. I

fråga om Vägaffärsverkets skuld fattade regeringen
beslut om amortering och ränta. Lånet skall amorteras på
15 år, varav de tre första åren är amorteringsfria. Räntan
skall successivt höjas till 5 % enligt följande: 2001: en
ränta på 1 %; 2002: 1,5 %; 2003: 2,5 %; 2004: 3.5 %.
Från och med 2005 skall räntan således vara 5 %.

29. De klagande anser att den ekonomiska förmån som
Vägaffärsverket fick tack vare dessa förmånliga villkor i
runda tal uppgår till 3,2 miljoner euro. Den finska reger-
ingen har
inte redovisat någon beräkning i det här
avseendet.

2.2.1.2. Överföringen av tillgångar till Vägaffärsverket

30. Bestämmelser för överföringen av tillgångar till det nybil-
dade Vägaffärsverket finns i 14 § i lagen om statliga affä-
rsverk:
’När ett affärsverk inleder sin verksamhet skall
statsrådet med stöd av ett bemyndigande som riksdagen
gett
samband med behandlingen av statsbudgeten
besluta om vilken statlig egendom som skall överföras i
affärsverkets besittning samt om vilken del av egendomen
som skall antecknas
som affärsverkets grundkapital,
övrigt eget kapital eller given på lånevillkor. Egendomen
värderas till sitt gängse värde.’

i

C 274/16

EN

Official Journal of the European Union

10.11.2006

31. När beslutet fattades att Vägverket skulle delas upp i
Vägförvaltningen och Vägaffärsverket
följde man en
princip för uppdelningen av Vägverkets tillgångar som
tillgångar som omfattades av trafiklagstift-
innebar att
ningen, dvs.
i huvudsak själva vägarna, skulle bli kvar
under Vägförvaltningens kontroll, och att tillgångar som
används i underhållsarbeten skulle överföras till Vägaffärs-
verket.

32. Överföringen till Vägaffärsverket gjordes i enlighet med
tillgångarnas aktuella värde, dvs. bokföringsvärdet, utom
när det gäller mark och grustäkter. I de båda senare fallen
räknades bokföringsvärdet upp eftersom regeringen ansåg
att det var lägre än det reella värdet. Med bokföringsvärde
avses i det här sammanhanget Vägaffärsverkets bokför-
ingsvärde, vilket i sin tur beräknas på grundval av inköps-
avskrivningar. De
ackumulerade
kostnaden minus
klagande bestrider detta tillvägagångssätt och menar att
bokföringsvärdet
reella
värde. Detta reella värde var enligt dem 20 till 30 %
högre än bokföringsvärdet. Om detta är sant innebär det
att Vägaffärsverkets förmån skulle uppgå till mellan 13,8
och 20,7 miljoner euro.

inte motsvarade

tillgångarnas

33. Vägaffärsverkets

av

gruvresurser

exploatering

var
begränsat under övergångsperioden eftersom det enligt
lagen om bildandet av Vägaffärsverket var förbjudet för
verket att bedriva någon form av verksamhet som lever-
antör av gruvprodukter. Enligt den finska regeringen
resulterade detta i att det reella värdet för dessa resurser
sjönk, men att det trots detta var högre än deras bokför-
ingsvärde.

34. För att kunna få fram ett värde på mark- och gruvresur-
serna tillsatte det finska kommunikationsdepartementet
en arbetsgrupp som fick i uppdrag att analysera värdet
Vägaffärsverkets gruvresurser och deras strategiska bety-
delse ur konkurrenssynpunkt, med hänsyn tagen till såväl
deras kvalitet och lokalisering som till resurser som ägs
av andra.

35. Arbetsgruppen hade i uppdrag at lägga fram förslag, dels
i fråga om de resurser som blev kvar hos Vägförvalt-
ningen, dels i fråga de resurser som överfördes till Vägaf-
färsverket, samt dessutom i fråga om det aktuella värdet
på samtliga resurser. Gruppen lyckades emellertid inte
komma fram till en konsensus i fråga om uppdelningen
av marken och dess värde. Därför begärde kommunika-
tionsministeriet in synpunkter på rapporten från Vägaf-
färsverket, den privata gruvindustrin, Lantmäteriverket
och Catella Kiinteistöarviointi Oy (ett företag som gör
fastighetsvärderingar). Dessutom lade den privata gruvin-
dustrin fram kompletterande förslag som diskuterades
med kommunikationsministeriet. Värdet på gruvresur-
serna beräknades med hänsyn tagen till sektorns argu-
ment, till dess yttranden och till de tidigare värderingar
som gjorts.

37. De klagande anser å andra sidan att marken var undervär-
derad med 7,23 miljoner euro. De hävdar att de privata
gruvbolagen i Finland hade erbjudit regeringen att köpa
marken för detta pris.

2.2.1.3.

’Förhandlingsentreprenaderna’ mellan Vägaffärsverket
och Vägförvaltningen om projektering, byggande och
underhåll av vägar, samt färjetrafik

38. Enligt övergångsarrangemangen för Vägverksreformen
skulle endast en del av Vägverkets kontrakten för projek-
tering, byggande och underhåll av vägar under perioden
2001-2004 ingås efter ett anbudsförfarande. Återstoden
förhandlades fram mellan Vägaffärsverket och Vägförvalt-
’förhandlingsentreprenader’, utan
ningen i form av s.k.
något anbudsförfarande.

39. I

fråga om färjetrafiken började staten från och med
2005 att delvis ingå kontrakt efter anbudsinfordran, och
från och med 2008 kommer alla nya kontrakt att ingås
på detta sätt.

40. Prissättningen för beställningar inom vägsektorn beskrivs
av den finska regeringen som ’marknadsstyrd’. Detta
innebär att utgångspunkten är den prisnivå för kontrakt
som tilldelats efter anbudsinfordran. Vägförvaltningen
granskade
fråga om
således Vägaffärsverkets bud i
’förhandlingsentreprenaderna’ och jämförde dem med
konkurrenskraftiga anbud. Under de följande förhandlin-
garna mellan Vägaffärsverket och Vägförvaltningen tog
man hänsyn till det faktum att Vägaffärsverket överskott-
sutrustning och övertaliga personal resulterade i att kost-
naderna ökade i början av övergångsperioden.

41. Under övergångsperioden enades de involverade parterna
varje år om ett ändringsförfarande för utgifterna, genom
vilket de skillnader i marginal som genererades i prissätt-
ningen mellan å ena sidan ’förhandlingsentreprenaderna’
och å andra sidan kontrakt som ingås efter anbudsinfor-
dran skulle jämnas ut. Detta bidrog till att projektmargi-
nalerna för ’förhandlingsentreprenaderna’ respektive de
kontrakt som ingås efter anbudsinfordran närmade sig
varandra under övergångsperioden.

42. Vägaffärsverket har varje år följt upp och separat i de
slutliga räkenskaperna redovisat lönsamheten för ’förhan-
dlingsentreprenaderna’ respektive de kontrakt som läggs
ut på anbud. Dess revisorer har granskat rapporterna och
funnit dem korrekta.

fick genom ’förhandlingsentreprenaderna’

43. Enligt de klagande uppgick den förmån som Vägaffärs-
verket
till
sammanlagt 21,5 miljoner euro. Detta belopp får man
genom att beräkna skillnaden i vinstmarginal mellan å
ena sidan Vägaffärsverkets
’förhandlingsentreprenader’
och å andra sidan de kontrakt som Vägaffärsverket tillde-
lades efter anbudsförfarande.

36. Den finska regeringen anser att en utvärdering i efterhand
visar att det slutliga värde som fastställdes för startkapi-
talet i fråga om marken var alltför högt. Vägaffärsverkets
revisorer är av samma åsikt.

44. På det här stadiet har kommissionen inte någon ytterli-
gare information om prissättningen i fråga om de ’förhan-
dlingsentreprenader’ som avser färjetrafik.

10.11.2006

EN

Official Journal of the European Union

C 274/17

2.2.1.4. Särskilda villkor

vid personalnedskärningar

inom

Vägaffärsverket

53. Den klagande anser att detta belopp på totalt 100 milj-
oner euro skall betraktas som en förmån för Vägaffärs-
verket.

45. Tre särskilda åtgärder vidtogs för att skära ned på perso-
nalen under övergångsperioden. För det
första gjorde
vissa särskilda villkor det möjligt att föra över personal
från Vägaffärsverket till Vägförvaltningen. För det andra
skedde personalnedskärningar genom de möjligheter till
förtidspensionering som erbjuds enligt
finländsk lag-
stiftning. För det tredje finansierade Vägförvaltningen sär-
skilda projekt där personal som blivit övertalig kunde få
arbete under tiden fram till dess de kom att omfattas av
någon annan av åtgärderna eller hittade ett nytt jobb. Det
faktum att Vägaffärsverket tillgrep dessa särskilda åtgärder
istället för uppsägning, berodde på att verket hade pålagts
ett rättsligt förbud att säga upp personal under övergång-
sperioden.

46. Under övergångsperioden minskade Vägaffärsverkets
personal med sammanlagt 1 742 personer. Av dessa fick
107 ett nytt jobb inom Vägförvaltningen, medan 810
antog något av de pensionserbjudanden som lades fram i
enlighet med finländsk lagstiftning. Övriga hittade
antingen nya arbeten,
lämnade Vägaffärsverket mot en
kompensation på nio månadslöner eller började arbeta
med särskilda projekt.

47. Överföring av personal till Vägförvaltningen. I princip
är Vägaffärsverket och Vägförvaltningen två olika organi-
sationer. Det finns inga kopplingar eller särskilda arrange-
mang dem emellan för personalöverföring. Överföring av
personal från den ena organisationen till den andra kan
bara ske genom normala rekryterings- och överföringsför-
faranden.

48. Under övergångsperioden 2001–2004 tillämpades emel-
lertid särskilda förfaranden, som innebar att lediga tjän-
ster erbjöds personalen i de båda organisationerna innan
de utannonserades
allmänheten. Vägaffärsverkets
personal hade under övergångsperioden också möjlighet
att via officiella överföringsförfaranden ansöka om jobb
vid andra statliga myndigheter. Dessa särskilda förfar-
anden slutade att tillämpas i och med att övergångsper-
ioden löpte ut.

till

49. Förtidspension. 810 av medarbetarna inom Vägaffärs-
verket gick under övergångsperioden i pension i enlighet
med de finländska lagarna om ålders-, förtids- och sjuk-
pension.

50. Särskilda projekt. För att ge sysselsättning åt övertalig
personal under övergångsperioden gjorde Vägförvalt-
ningen en överenskommelse med Vägaffärsverket om att
låta övertalig personal arbeta i så kallade serviceprojekt.
Vägförvaltningen betalade sammanlagt ut 68 miljoner
euro för finansieringen av dessa projekt.

51. Utöver dessa 68 miljoner euro bidrog Vägaffärsverket till
serviceprojekten med 12 miljoner euro från sin egen
budget.

52. Den klagande hävdar att finska staten betalade ut ytterli-
gare 15 miljoner euro under 2001 och 5 miljoner euro
under 2004 till Vägaffärsverket för personalnedskärningar
kopplade till serviceprojekt.

2.2.2. Begränsningar
Vägaffärsverket

och skyldigheter

som ålagts

54. På grund av omfattningen av denna reform gavs jobbgar-
antier till den personal som gick över till Vägaffärsverket.
I parlamentets beslut om vägverksförnyelsen fastställdes
det att Vägaffärsverket under övergångsperioden inte
skulle få permittera eller säga upp personal och inte
heller tvångsförflytta personal från ett sysselsättningsom-
råde till ett annat.

55. Kommunikationsministeriet slår i sin styrning av affä-
rsverket fast principer och begränsningar för Vägaffärs-
verkets verksamhet. Dessa omfattar bland annat centrali-
sering av nyckelfunktioner samt förbud mot handel med
gruvprodukter och mot vissa kapitalutgifter för utrust-
ning. Dessa begränsningar fortsätter att gälla när över-
gångsperioden har löpt ut.

56. Syftet med att begränsa Vägaffärsverkets verksamhet är
enligt den finländska statsförvaltningen att säkerställa att
vägverksförnyelsen genomförs på ett kontrollerat sätt
med hänsyn till sektorn för anläggningsarbeten.

57. Både under övergångsperioden och när den löpt ut är
Vägaffärsverket ålagt att lämna in anbud vid alla anbud-
sinfordringar som rör underhåll av vägnätet.

58. Enligt den finländska statsförvaltningen har Vägaffärsver-
kets konkurrenter varken förr eller senare omfattats av
sådana långsiktiga och verksamhetsbegränsande skyldigh-
eter.

och

59. Dessutom anser den finländska statsförvaltningen att
statliga affärsverk per definition har inneboende rättsliga
skyldigheter
allmänhet
begränsningar,
betraktas som allvarliga nackdelar för deras affärsverk-
samhet. Dessa begränsningar, som ingår i
lagen om
statliga affärsverk, omfattar kontroller av verksamhets-
grenen, begränsningar när det gäller dotterbolag och
verksamhet i andra länder samt förbud mot att bevilja
koncernbidrag.

som i

2.3. Ständiga förmåner för Vägaffärsverket: Tillämp-

ningen av konkurslagen och skattelagen

60. Konkurslagen. Statliga affärsverk hör till staten som
enhet. Statliga affärsverk är inte självständiga juridiska
personer och har inga separata tillgångar. Staten har
därför i slutändan ansvaret
för ett statligt affärsverks
åtaganden,
i enlighet med artikel 6 i lagen om statliga
affärsverk.

61. Den särskilda bestämmelsen om ansvaret för åtagandena
är huvudsakligen avsedd att reda ut tolkningsproblem
genom att klargöra för finansmarknaderna att staten har
sekundärt ansvar. På grund av detta statliga ansvar kan
statliga affärsverk,
i enlighet med artikel 3.1 i konkur-
slagen, inte försättas i konkurs.

C 274/18

EN

Official Journal of the European Union

10.11.2006

62. Inkomstskattelagen. I artikel 21.3 i inkomstskattelagen
(1535/1992) fastställer finansministeriet hur skatt skall
tas upp från ’beskattningsenheter’, dvs. beskattningsbara
finansministeriets beslut om
juridiska personer. Enligt
statens beskattningsenheter
statliga
affärsverk beskattningsbara enheter vid inkomstbeskatt-
ning.

(427/1993) utgör

fastställs det hur

63. I lagen om beskattning av inkomst av näringsverksamhet
statliga affärsverk skall
(360/1968)
behandlas när det gäller inkomstskatt.
I princip skall
statliga affärsverk, precis som alla andra beskattningsenh-
eter, betala inkomstskatt. Artikel 21.3 i
inkomstskatte-
lagen innehåller dock ett undantag från den regeln: Staten
är inte skattskyldig för inkomst som den får från affärs-
eller produktionsföretag. Enligt samma bestämmelse är
staten inte heller skattskyldig för inkomst som den får
från fartygs-,
järnvägar, kanaler,
hamnar eller post-, tele- och radioinrättningar. Eftersom
Vägaffärsverket får den största delen av sin omsättning
från andra statliga organ (ungefär 90 % 2001 och
85 % 2004), omfattas denna del av omsättningen inte av
inkomstskatt.

flyg- och biltrafik,

64. De klagande anser att denna skattebefrielse under åren
2001–2004 innebar en förmån för Vägaffärsverket på
14,5 miljoner euro, eftersom verket
skulle ha varit
tvunget att betala 14,5 miljoner euro i skatt om det hade
omfattats av den skattesats på 29 % som tillämpades på
privata bolag under åren 2001–2004 (20).

3. RÄTTSLIG BEDÖMNING

65. I artikel 87.1 i EG-fördraget föreskrivs följande: ’(- - -) är
stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga
medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller hotar att
snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss
produktion, oförenligt med den gemensamma marknaden i den
utsträckning det påverkar handeln mellan medlemsstaterna.’

66. Först måste det alltså undersökas om de åtgärder som den
finländska statsförvaltningen vidtog utgör statligt stöd
enligt betydelsen i artikel 87.1, och därefter huruvida
sådant
den gemensamma
förenligt med
marknaden.

stöd

är

3.1. Statligt stöd

3.1.1. Åtgärder som gynnar vissa företag eller produk-

tion av vissa varor

67. Eftersom Vägaffärsverket har särskild rättsstatus är det
först undersöka huruvida verket är ett

nödvändigt att
företag som omfattas av EG:s konkurrensrätt.

(20) Finland sänkte bolagsskatten från 29 % till 26 % med verkan från

och med den 1 januari 2005.

68. EG-domstolen konstaterar att begreppet företag omfattar
’varje enhet som bedriver ekonomisk verksamhet, oavsett
dess rättsliga status och dess sätt att finansiera verksam-
heten’ (21). Den beslutade samtidigt att
’all verksamhet
som går ut på att erbjuda varor eller tjänster på en viss
marknad utgör ekonomisk verksamhet’ (22). Det är viktigt
att notera att en enhet kan definieras som ett företag för
en del av sin verksamhet, samtidigt som övrig verksamhet
inte är ett företag, (23) och att ’det saknar betydelse om
staten handlar direkt genom ett organ som är en del av
den offentliga förvaltningen eller genom ett organ som
staten har beviljat särskilda eller exklusiva rättigheter’ (24).

69. Vägaffärsverket utgör i detta fall en del av den finländska
offentliga förvaltningen och är ingen självständig juridisk
person, dvs. det utgör en integrerad del av staten. När det
gäller beskattningsrätt utgör verket emellertid en separat
beskattningsenhet.

70. Detta leder till frågan om Vägaffärsverket bedriver ekono-
misk verksamhet, dvs. om det bjuder ut varor och tjänster
på en given marknad. Beskrivningen av Vägaffärsverkets
verksamhet i avsnitt II av detta beslut visar att verksam-
heten består av planering, anläggning och underhåll av
vägar samt färjetrafik. Enligt kommissionens fasta beslut-
spraxis utgör allt detta ekonomisk verksamhet.

71. Här är det viktigt att notera två saker: För det första tittar
EG-domstolen snarare på funktion än på rättsstatus när
den fastställer vad som är ett företag. För det andra skiljer
sig ett statligt affärsverk i vissa avseenden markant från
den offentliga förvaltningen, eftersom verket t.ex. är en
beskattningsenhet
som av skatteskäl är åtskiljd från
staten.

72. Mot bakgrund av detta drar kommissionen slutsatsen att
företag som omfattas av EG:s

Vägaffärsverket är ett
konkurrensrätt.

73. Det är också nödvändigt att fastställa om de fem åtgärder
som den finländska statsförvaltningen har vidtagit utgör
förmåner för Vägaffärsverket. Därför måste de fem åtgär-
derna gås igenom en efter en.

3.1.1.1. Det långfristiga lånet på 39,5 miljoner euro

74. Det långfristiga lånet beviljades Vägaffärsverket på villkor
som var förmånligare än marknadsvillkoren, genom att
räntan 2001 (1 %), 2002 (1,5 %), 2003 (2,5 %) och 2004
(3,5 %) var lägre än den ränta ett
jämförbart privat
företag skulle ha fått betala för ett lån i en privat bank, i
alla fall under åren 2001–2003 (25).

(21) EG-domstolens dom i mål C 180–184/98, Pavel Pavlov, punkt 74.
(22) EG-domstolens domar i mål C 180–184/98, Pavel Pavlov, punkt
Italien, punkt 36; mål

75; mål C-35/96, Kommissionen mot
118/85, Kommissionen mot Italien, punkt 7.

(23) EG-domstolens dom i mål 107/84, Kommissionen mot Tyskland,
punkterna 14 och 15; Förstainstansrättens dom i mål T 124/98,
Aéroports de Paris, punkt 108.

(24) EG-domstolens dom i mål C 343/95, Porto di Genova, punkt 17.
(25) Enligt den klagande har räntorna i privata banker legat på 5,2 %,

4,5 %, 3,5 % och 3,4 % under åren 2001-2004.

10.11.2006

EN

Official Journal of the European Union

C 274/19

75. Vägaffärsverket har inte befunnit sig i ekonomiska svår-
igheter. Kommissionen anser därmed att verket har fått
en förmån som utgörs av skillnaden mellan marknads-
räntan och den ränta som den finländska staten gav.

och grustäkterna inte är tillräckligt för att fastställa att de
överfördes till ett allt för lågt pris. De klagande kan av
strategiska orsaker anse att dessa platser är av ett värde
som ligger över marknadspriset.

76. Enligt den klagande uppgår värdet av denna förmån till
3,2 miljoner
den
finländska statsförvaltningen att lämna in uppgifter som
kan vara av vikt vid beräkningen av det exakta värdet av
denna förmån.

euro. Kommissionen uppmanar

83. Kommissionen hyser i detta skede alltså tvivel om huru-
vida överföringen av mark och grustäkter till Vägaffärs-
verket utgjorde en förmån för Vägaffärsverket.

3.1.1.2. Överföringen av tillgångar till Vägaffärsverket

3.1.1.3. Förhandlingsentreprenader mellan Vägaffärsverket och

77. Den klagande anser att priset på utrustning, mark och
grustäkter vid överföringen låg under marknadsvärdet för
dessa tillgångar. För att undersöka detta måste åtskillnad
göras mellan överföringen av utrustningen, som skedde
till bokföringsvärdet, och överföringen av mark och grus-
täkter.

78. Utrustningen. Enligt kommissionens meddelande Appli-
cation of Articles 92 and 93 [now 87 and 88] of the EEC
(26) punkt 3.1 utgör
Treaty to public authorities' holdings
förvärv av hela eller en del av kapitalet i ett befintligt
företag, utan att nytt kapital tillförs, inte statligt stöd. I ett
nyligen antaget beslut drog kommissionen från denna
princip slutsatsen att överföring av tillgångar från staten
till ett nytt företag utan att nytt kapital tillförs inte utgör
statligt stöd om överföringen av tillgångarna sker till
bokföringsvärdet (27).

79. I föreliggande fall skedde överföringen av utrustningen till
bokföringsvärdet. Kommissionen är därmed av uppfatt-
ningen att det inte rörde sig om statligt stöd.

80. Marken och grustäkterna. Marken och grustäkterna
överfördes inte till bokföringsvärdet, utan till ett fast pris
som den finländska statsförvaltningen hade fastställt efter
samråd med alla berörda parter. Kommissionen är för
närvarande inte i stånd att definitivt avgöra huruvida
överföringspriserna för marken och grustäkterna mots-
varade dessa tillgångars marknadsvärde. Den uppmanar
därför den finländska statsförvaltningen att lämna in de
uppgifter som krävs för att fastställa om överföringen av
tillgångarna till Vägaffärsverket skedde till marknadspris.

81. I samband med detta påminner kommissionen om den
ståndpunkt den antog i kommissionens meddelande om
inslag av stöd vid statliga myndigheters försäljning av
mark och byggnader (28). Där slås det fast att ’en ober-
oende värdering (bör) genomföras av en eller flera ober-
oende värderingsmän före förhandlingarna om överlå-
telsen för att fastställa marknadsvärdet på grundval av
allmänt accepterade marknadsindikatorer och värderings-
standarder. Det marknadspris som sålunda fastställts är
det
lägsta anskaffningspris som kan avtalas utan att
statligt stöd beviljas.’ I detta skede anser kommissionen
att samma metod skulle kunna tillämpas i detta fall för
marken och grustäkterna.

82. Kommissionen konstaterar att bara det

faktum att de
klagande är villiga att betala ett högre pris för marken

(26) Offentliggjort i Bulletinen 9–1984 (ej tillgänglig på svenska).
(27) Statligt stöd 531/2005, Banque postale, kommissionens beslut av

den 19 december 2005, punkterna 51 och efterföljande.

(28) Offentliggjort i EUT C nr 209, 10.7.1997.

Vägverket

84. Den metod som använts för att beräkna priset vid förhan-
dlingsentreprenaderna inom vägsektorn, och som innebär
att man utgår från priset för ett jämförbart upphandling-
kontrakt och sedan höjer det för att ta hänsyn till Vägaf-
färsverkets strukturella nackdelar, ger ett entreprenadpris
som ligger över marknadspriset, enligt vad som kan
konstateras i t.ex. resultaten av offentliga upphandlingar.

85. Detta utgör en ekonomisk förmån för Vägaffärsverket,
eftersom verket får in mer pengar än sina privata konkur-
renter för motsvarande tjänst. Förmånen består av det
påslag Vägaffärsverket får vid entreprenaden. Enligt de
klagande uppgår påslaget
euro.
Kommissionen uppmanar den finländska statsförvalt-
ningen att lämna in uppgifter som kan användas för att
kontrollera om denna uppskattning är riktig.

till 21,5 miljoner

86. Den finländska statsförvaltningen hävdar att de båda
nämnda åtgärderna (långfristiga lån och förhandlingsen-
treprenader) är berättigade, eftersom Vägaffärsverket hade
högre kostnader än sina konkurrenter till
följd av att
verket, som i början av övergångsperioden hade en allt
för stor personalstyrka,
inte hade rätt att säga upp
personal.

till Vägförvaltningen,

87. Kommissionen kan i detta skede inte godta det argu-
mentet. Först och främst konstaterar den att Vägaffärs-
verket hade möjlighet att minska sin personalstryka tack
vare de särskilda åtgärder som tidigare beskrivits (över-
föring av personal
förtidspensio-
nering och serviceprojekt). Vid genomgången av de åtgär-
derna tar kommissionen vederbörlig hänsyn till de särs-
kilda skyldigheter som hade ålagts Vägaffärsverket när det
gäller personalstyrkans storlek. För det andra konstaterar
kommissionen att den finländska statsförvaltningen inte
har bevisat hur den förmån som Vägaffärsverket erhöll
genom dessa åtgärder verkligen motsvarar de kostnader
som orsakats av de restriktioner som verket omfattades
av.

88. Slutligen har den finländska statsförvaltningen ännu inte
angivit hur priset vid förhandlingsentreprenaden av färje-
trafik beräknades. Eftersom den inte omfattades av några
anbudsförfaranden, tvivlar kommissionen i detta skede på
att priset vid förhandlingsentreprenad av färjetrafik mots-
varar marknadspriset. Kommissionen uppmanar därför
den finländska statsförvaltningen att lämna in uppgifter
som kan användas för att fastställa huruvida priset vid
förhandlingsentreprenaderna motsvarar marknadspriset.

C 274/20

EN

Official Journal of the European Union

10.11.2006

3.1.1.4. Särskilda villkor vid personalnedskärningarna inom

Vägaffärsverket

89. För att kunna undersöka om de särskilda villkoren vid
överföringen av personal från Vägaffärsverket till Vägför-
valtningen utgjorde en förmån för Vägaffärsverket, är det
nödvändigt att undersöka ett villkor i taget.

90. Det särskilda förfarandet för överföring av personal
mellan Vägaffärsverket och Vägförvaltningen under
övergångsperioden skedde mot bakgrund av att Vägaf-
färsverket
inte kunde säga upp någon personal. 107
anställda vid Vägaffärsverket sökte och fick emellertid
jobb inom Vägförvaltningen efter anställningsförfaranden
där de hade givits företräde. Vägaffärsverket kunde inte
tvinga sina anställda att börja arbeta inom Vägförvalt-
ningen. Alla överföringar skedde frivilligt.

anser kommissionen att den prioritering som Vägaffärs-
verkets anställda har för arbeten inom Vägförvaltningen
direkt kan hänga samman med ett sådant handikapp,
eftersom det utgör ett begränsat undantag från det förbud
mot friställningar som påtvingats företaget.

resonemanget

94. I detta skede kan kommissionen emellertid inte avgöra
domen i målet Danske
i
huruvida
Busvognmænd kan tillämpas på detta fall, särskilt med
tanke på precedensfallen (30), enligt vilka endast de
förmånsbelopp som tilldelats från statliga medel bör
beaktas, oberoende av vilka åtaganden störmottagaren
har gjort.

95. Om man vill få en fullständig bild av företaget Vägaffärs-
verkets läge och samtidigt kunna bedöma följderna av det
handikapp som företaget fått bör en slutanalys också visa
huruvida Vägaffärsverket har andra handikapp eller
fördelar genom sin särskilda ställning.

91. Kommissionen kan konstatera att Vägaffärsverket beta-
lade ut ersättning till all personal som lämnade verket
under övergångstiden,
förutom till den personal som
överfördes till Vägverket. Detta kan ha inneburit att
Vägaffärsverket slapp kostnader som det annars skulle ha
haft, och kan därmed utgöra en förmån.

96. Hur som helst saknar kommissionen i dag uppgifter för
att kunna bedöma huruvida den särskilda uppgörelsen
mellan Vägaffärsverket och Vägförvaltningen faktiskt bara
omfattade en lindring av Vägaffärsverkets strukturella
handikapp.

i

92. Kommissionen konstaterar att förstainstansrätten i mål
T–157/01, Danske Busvognmænd,
förbigående anför
följande: Att befria ett offentligt företag ’från en struk-
turell nackdel i förhållande till dess konkurrenter i den
privata sektorn’ utgör inte ett statligt stöd enligt bety-
delsen i artikel 87.1 i EG-fördraget.
’Artikel 87.1 i EG-
fördraget syftar emellertid endast till att förbjuda fördelar
för vissa företag och begreppet stöd omfattar bara de
interventioner som minskar de kostnader som normalt
belastar ett företags budget och som kan anses ge det
mottagande företaget ekonomiska fördelar som det inte
skulle ha erhållit enligt normala marknadsmässiga villkor.’
I samband med detta konstaterar förstainstansrätten att
danska staten istället för att utbetala vissa belopp till
anställda i ett företag med namnet Combus hade kunnat
’uppnå samma resultat genom att omplacera sagda statst-
jänstemän inom den offentliga förvaltningen utan att
utbetala en särskild ersättning, vilket skulle ha gjort det
möjligt för Combus att omedelbart kontraktsanställa pers-
oner med privaträttslig status’ (29).

trots

93. I detta fall innebar den rättsakt som omvandlade Vägaf-
färsverket från att ha varit en del av förvaltningen till att
bli ett statligt företag att företaget var tvunget att överta
hela arbetsstyrkan från det forna Vägverkets väganlägg-
att denna överdimensionerade
ningsavdelning,
styrka hindrade företaget
lönsamt på en
öppen marknad för vägplanering, vägbygge och vägun-
derhåll. Dessutom innebar rättsakten att Vägaffärsverket
inte fick avskeda någon under övergångsperioden mellan
2001 och 2004. Kommissionen anser att detta kan
utgöra ett strukturellt handikapp för Vägaffärsverket
i
jämförelse med dess privata konkurrenter. Dessutom

från att bli

97. Därför uppmanar kommissionen den finska regeringen
och alla övriga berörda parter att yttra sig i
frågan.
Dessutom uppmanas den finska regeringen att överlämna
alla uppgifter som kan visa och kvantifiera de tänkbara
extra kostnader som Vägaffärsverket kan ha haft jämfört
med dess konkurrenter.

98. I fråga om de möjligheter till förtidspension som ingår i
den finska lagstiftningen noterar kommissionen att de
gäller för alla företag som vill minska sin arbetsstyrka.
Det är alltså en allmän möjlighet som utesluter förekom-
sten av statligt stöd.

99. När det gäller särskilda projekt för överflödiga, men inte
friställda arbetstagare anser kommissionen att den inte
slutgiltigt kan bedöma huruvida de utgör en fördel för
Vägaffärsverket. Om de bara syftar till att minska det
strukturella underläge som Vägaffärsverket har genom sin
överdimensionerade arbetsstyrka och förbudet mot fri-
ställningar mellan 2001 och 2004 behöver de inte utgöra
en ekonomisk fördel. I detta skede kan man emellertid
tillämpa samma resonemang på denna åtgärd som på de
särskilda överenskommelserna mellan Vägaffärsverket och
Vägförvaltningen.

100. Därför uppmanar kommissionen Finland att i detalj förk-
lara hur dessa särskilda projekt fungerar, hur de finan-
sieras, vilka förmånstagarna är, vilka resultaten är och hur
de är kopplade till förbudet mot friställningar. Dessutom
uppmanas Finland att styrka och kvantifiera de nackdelar
som Vägaffärsverket haft
förhållande till konkurren-
i
terna.

(29) Förstainstansrättens dom (andra avdelningen) av den 16 mars 2004
— Danske Busvognmænd mot Europeiska kommissionen — Statligt
stöd — Regional kollektivtrafik med buss — Mål T–157/01, punkt
57.

(30) Se generaladvokat Legérs yttranden av den 14 januari 2003 i målet
C-280/00 Altmark Trans [2003] REG I-7747, punkt 43, och mål C-
251/97 Frankrike mot kommissionen [1999] REG I-6639, punkt 38
till 48.

10.11.2006

EN

Official Journal of the European Union

C 274/21

101. I detta skede är kommissionen alltså osäker på huruvida
de särskilda bestämmelserna om överföring av personal
från vägverket
till Vägaffärsverket och de särskilda
projekten utgör en ekonomisk fördel för Vägaffärsverket.

3.1.1.5. Tillämpning av konkurslagstiftning och skattelag-

stiftning på Vägaffärsverket

102. Konkurslagstiftning. Till att börja med vill kommis-
sionen vad gäller konkurslagstiftningen påminna om
Kommissionens tillkännagivande om tillämpningen av
artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget på statligt stöd i form
av garantier
(nedan kallat
tillkännagi-
kommissionens
vande) (31) där följande fastställs i punkt 2.1.3:

Som stöd i form av garantier betraktar kommissionen också de
förmånliga finansieringsvillkor som beviljas företag vars rätt-
sliga form utesluter konkurs eller andra insolvensförfaranden
eller innebär en uttrycklig statlig garanti eller att staten täcker
förluster.

103. I ljuset av kommissionens tillkännagivande och i överens-
stämmelse med den ståndpunkt som intagits i beslutet
om statligt stöd som Frankrike har betalat till EDF och el-
och gasindustrin (32) anser kommissionen att det måste
ses som statligt stöd att konkurslagstiftningen inte har
tillämpats på det finska Vägaffärsverket, eftersom det är
likvärdigt med en garanti som täcker alla företagets risker
och ger det möjlighet att få fördelaktigare villkor, till
från en
lägre ränta, när det begär krediter
exempel
kommersiell bank.

104. Kommissionen uppmanar därför

lämna
uppgifter om finansieringsvillkoren för det finska Vägaf-
färsverket.

Finland att

105. Skattelagstiftning. Skatteundantagen för Vägaffärsverkets
inkomster från affärer med andra statliga organ måste
undersökas. Eftersom dessa inkomster inte omfattas av
inkomstskatt kan Vägaffärsverket erbjuda sina tjänster till
lägre priser, med tanke på att det inte behöver uppnå
samma vinstmarginaler som konkurrenterna.

106. Kommissionen anser därför att detta undantag från
inkomstskatt också är en fördel för Vägaffärsverket. Den
klagande beräknar att fördelen uppgår till 14,5 miljoner
euro. Kommissionen uppmanar Finland att
lämna in
uppgifter som kan bidra till att klargöra om denna
beräkning är korrekt.

3.1.2. Beviljat av medlemsstaten eller ur statliga medel

107. De fördelar och potentiella fördelar som Vägaffärsverket
har åtnjutit har beviljats ur statliga medel: de fördelaktiga
räntorna minskar statens inkomster, den möjliga under-
värderingen av tillgångarna leder till en möjlig minskning
av statens inkomster, de avtal som förhandlats fram
betalas av staten, de fördelaktiga konkurs- och skattere-

(31) EGT C 71, 11.3.2000, s. 14-18.
(32) EGT L 49, 22.2.2005, s. 9-29, punkt 57 ff. Se även E8/2005 (ex
NN166/a/1995) — Spanien — Ayuda Estatal en favor del Ente
Publico Español de Televisión (RTVE); E 50/01 — Frankrike —
Garantie accordée par la CDC à CDC IXIS av den 21.1.2003 (EGT
C 154, 2.7.2003 s. 13).

glerna innebär att staten går miste om intäkter och perso-
nalanpassningen betalas ur statliga medel.

108. Vad gäller de

särskilda överenskommelserna mellan
Vägaffärsverket och Vägförvaltningen under övergång-
sperioden visar rättspraxis att nationell lagstiftning som
undantar ett eller flera företag från vissa skyldigheter
gentemot dess anställda inte utgör statligt stöd om inga
statliga medel används.
I detta fall hjälper emellertid
staten företaget att undvika betalning av avgifter genom
att fylla förvaltningens lediga platser med frivillig personal
från Vägaffärsverket. Kommissionen anser i detta skede
att detta kan medföra inkomstförluster för staten eftersom
denna genom att gå med på att anställa Vägaffärsverkets
f.d. anställda och betala deras lön förlorar möjligheten att
välja den bästa kandidaten på arbetsmarknaden. Därför
misstänker kommissionen att de potentiella fördelar som
Vägaffärsverket har genom de särskilda överenskommel-
serna om personalöverföring mellan Vägaffärsverket och
Vägförvaltningen kan ha finansierats genom statligt stöd.

3.1.3. Snedvridning av konkurrensen och påverkan på

handeln mellan medlemsstaterna

stärker

109. De fördelar och potentiella fördelar som Vägaffärsverket
fått
vägplanerings-,
företagets position på
vägbyggnads-, vägunderhålls- och färjetjänstmarknaden,
eftersom de ger Vägaffärsverket ett bättre ekonomiskt
läge på dessa marknader.

110. Marknaden för underhåll av väginfrastruktur har öppnats
olika mycket i olika medlemsstater, men kommissionen
noterar att öppningen har varit tillräcklig för att interna-
tionella grupper har kunnat uppstå, med verksamhet i
flera medlemsstater. Potentiellt sett är dessa grupper
mindre aktiva på den finska marknaden än de hade
kunnat vara annars, till följd av de fördelar som Vägaf-
färsverket åtnjuter. Under 2004 upprättade Vägaffärs-
verket självt ett dotterbolag i Estland, och var därmed
verksamt utanför Finland. Stödet hotar därför också att
påverka handeln mellan medlemsstaterna.

3.1.4. Slutsats: föreliggande av statligt stöd

111. Kommissionen kommer därför till slutsatsen att åtgär-
derna ’lån med lägre ränta än marknadsräntan’, ’förhan-
dlingsentreprenader’ och ’undantag från tillämpning av
konkurslagstiftningen och fördelaktig tillämpning av skat-
telagstiftningen’ utgör statligt stöd enligt artikel 87.1 i
EG-fördraget. Dessutom drar kommissionen slutsatsen att
överföringen av mark och grustag, de särskilda villkoren
för personalöverföring mellan Vägförvaltningen och
Vägaffärsverket samt betalningarna för särskilda projekt
för anpassning av personalen kan utgöra statligt stöd till
Vägaffärsverket och att de särskilda villkoren för persona-
löverföring mellan Vägförvaltningen och Vägaffärsverket
är finansierade med statliga medel.

C 274/22

EN

Official Journal of the European Union

10.11.2006

3.2. Stödets förenlighet

112. Den finska regeringen motiverar ränteminskningen på
lånet, förhandlingsentreprenaderna, överföringen av mark
och grustag, de särskilda villkoren för personalöverföring
mellan Vägförvaltningen och Vägaffärsverket samt finan-
sieringen av särskilda projekt för personalanpassning som
tillerkänts Vägaffärsverket med att dessa åtgärder, om de
verkligen skulle utgöra fördelar och finansieras med
statliga medel, har begränsats till övergångsperioden fram
till
fullständig marknadsöppning, och att de utgör
kompensation för strukturella nackdelar som Vägaffärs-
verket haft. Det framhålls också att Vägaffärsverket haft
en rad särskilda skyldigheter.

113. I fråga om dessa åtgärder anser kommissionen därför
också att man måste ta hänsyn till att stödåtgärderna var
tidsbegränsade och att Finland efter övergångsperioden
helt har öppnat sin marknad för vägplanering, vägbygge
och vägunderhåll. Detta måste ses i Finlands fördel när
stödets förenlighet bedöms. I avsnitt 3.2.1 nedan under-
söks det mer ingående huruvida dessa åtgärder är före-
nliga.

114. Den finska regeringen har inte motiverat de särskilda
skattereglerna och det faktum att konkurslagstiftningen
inte har tillämpats. Däremot påpekade den att ett statligt
affärsverks rättsliga status också utgör en omfattande
begränsning av Vägaffärsverkets möjligheter att driva affä-
förenlighet behandlas
åtgärders
rsverksamhet. Dessa
närmare i avsnitt 3.2.2 nedan.

3.2.1. Förenligheten för

lånet med nedsatt

ränta,
förhandlingsentreprenaderna,
av
mark och grustag, de särskilda villkoren för
personalöverföring mellan Vägförvaltningen och
Vägaffärsverket och de särskilda åtgärderna för
sysselsättning av överflödiga arbetstagare

överföringen

3.2.1.1. Förenlighet enligt artikel 86.2 i EG-fördraget

115. Lånet med nedsatt

ränta,

förhandlingsentreprenaderna
i den mån de utgör statligt stöd, överföringen av
och,
mark och grustag, samt de särskilda villkoren för perso-
nalöverföring mellan Vägförvaltningen och Vägaffärs-
verket och de särskilda åtgärderna för sysselsättning av
överflödiga arbetstagare kan vara förenliga med den
gemensamma marknaden på grundval av artikel 86.2 i
EG-fördraget, där det fastställs att ’Företag som anförtrotts
att tillhandahålla tjänster av allmänt ekonomiskt intresse eller
som har karaktären av fiskala monopol skall vara underkastade
reglerna i detta fördrag, särskilt konkurrensreglerna, i den mån
tillämpningen av dessa regler inte rättsligt eller i praktiken
hindrar att de särskilda uppgifter som tilldelats dem fullgörs.
Utvecklingen av handeln får inte påverkas i den omfattning
som strider mot gemenskapens intresse.’.

uppgifter som det inte skulle kunna utföra utan det stöd
som beskrivs ovan. Därutöver får stödet inte påverka
handeln i en omfattning som skulle strida mot gemenska-
pens intressen.

117. Kommissionen tvivlar emellertid på att Vägaffärsverket
har allmännyttiga tjänsteuppgifter. Kommissionen noterar
att medlemsstaterna har stor frihet när de tilldelar sådana
skyldigheter, men de måste definieras i förväg och det
måste röra sig om allmännyttiga tjänster.

118. I detta fall kan endast skyldigheten att lämna anbud på
alla projekt i Finland komma i fråga som allmännyttig
tjänst. Därför uppmanar kommissionen Finland att klar-
göra huruvida Vägaffärsverket har allmännyttiga skyldigh-
eter i detta avseende eller på något annat sätt. I detta
skede betvivlar kommissionen att Vägaffärsverket hade
allmännyttiga skyldigheter.

119. Om Vägaffärsverket skulle visa sig ha allmänna tjänstes-
kyldigheter har den finska regeringen ännu inte i detalj
redogjort för vilka extra kostnader detta har medfört för
Vägaffärsverket. Kommissionen påpekar att en medle-
msstat kan ersätta företag med allmännyttiga tjänsteupp-
gifter för strukturella handikapp, men detta får inte leda
till överkompensation.

120. I avsaknad av en detaljerad redogörelse för Vägaffärsver-
kets extra kostnader tvivlar kommissionen följaktligen på
att det stöd och potentiella stöd som den finska reger-
ingen beviljat Vägaffärsverket i form av ränteminskningar
på lån, överföring av mark och grustag och finansiering
av särskilda tjänster
för överflödiga arbetstagare och
förhandlingsentreprenader är förenliga med den gemen-
samma marknaden på grundval av artikel 86.2.

3.2.1.2. Förenlighet på grundval av artikel 87.3 c i EG-

fördraget

121. I avsaknad av skyldigheter att tillhandahålla allmännyttiga
tjänster kan artikel 87.3 c i EG-fördraget utgöra en grund
för att förklara att lånet med minskad ränta, förhandling-
sentreprenaderna, överföringen av mark och grustag (i
den mån de utgör statligt stöd) och de särskilda åtgär-
derna för att sysselsätta överflödig arbetskraft är förenliga
I den artikeln
med den gemensamma marknaden.
fastställs det att ’stöd för att underlätta utveckling av vissa
näringsverksamheter eller vissa regioner, när det
inte
påverkar handeln i negativ riktning i en omfattning som
strider mot det gemensamma intresset’ kan anses före-
nliga med den gemensamma marknaden.

122. Kommissionen har i sin tolfte rapport om konkurrenspo-
litiken (33) redogjort
för hur den kommer att bedöma
förenligheten av stöd enligt artikel 87.3 c. Om stöd skall
anses vara förenliga med den gemensamma marknaden
måste de uppfylla följande kriterier:

— Stödet skall främja eller bidra till ett projekt som är i

hela gemenskapens intresse.

116. Detta innebär att statligt stöd till Vägaffärsverket kan vara
förenligt med fördraget, om företaget har fått särskilda

(33) 12th report on Competition policy, 1983, punkt 160.

10.11.2006

EN

Official Journal of the European Union

C 274/23

— Stödet skall vara nödvändigt för att dessa resultat skall
inte kunna uppnås

kunna uppnås, och målet skall
utan stödet.

3.2.2. Är de särskilda skattevillkoren och undantaget
från konkurslagstiftningen förenliga med den
gemensamma marknaden?

— Stödets varaktighet, nivå och omfattning skall stå i

proportion till de eftersträvade resultatens vikt.

123. I sin fjortonde rapport om konkurrenspolitiken lade
kommissionen till att den för att godkänna stöd på
grundval av artikel 87.3 c kontrollerar huruvida stödets
fördelar överväger dess nackdelar för konkurrensen (34).

124. Främjande av eller bidrag till projekt som är i
gemenskapens intresse, och åtgärdens nödvändighet.
Införandet av en övergångsperiod var enligt den finska
regeringen en förutsättning för att Finlands marknad för
vägplanering, vägbyggnad och vägunderhåll skulle kunna
öppnas. Detta hade två orsaker: dels var man tvungen att
öppna marknaden stegvis för att få till stånd en politisk
kompromiss om marknadsöppning, och dels var den
finska regeringen rädd att en marknadsöppning utan
övergångsperiod skulle leda till en oligopol- eller t.o.m.
monopolsituation där de största privata konkurrenterna
snappade åt sig de statliga andelarna.

125. Öppningen av de tidigare slutna nationella marknaderna
för konkurrens på EU-nivå är ett viktigt mål för gemens-
kapspolitiken. Därför var stödet avsett att främja eller
bidra till ett projekt som är i hela gemenskapens intresse,
och var nödvändigt för att möjliggöra en sådan övergång.

126. Stödets proportionalitet. För att kunna bedöma stödets
proportionalitet måste kommissionen känna till dess
exakta nivå och omfång och de mekanismer som Finlands
regering infört för att undvika att Vägaffärsverket över-
kompenserades. Kommissionen noterar emellertid att
stödet var tidsbegränsat till perioden 2001–2004, vilket
är en positiv omständighet som måste beaktas.

127. De positiva effekterna överväger de negativa effek-
terna på konkurrensen. Öppningen av den finska
marknaden för vägplanering, vägbygge och vägunderhåll
kommer att främja konkurrensen. Därigenom blir dessa
verksamheter effektivare i Finland, och det uppstår
utrymme för nya,
innovativa produkter. Kommissionen
behöver emellertid mer uppgifter om stödets negativa
och positiva följder
för konkurrensen för att kunna
bedöma huruvida de positiva effekterna överväger de
negativa. I detta skede tvivlar kommissionen därför på att
stödets positiva effekter överväger de negativa effekterna
på konkurrensen, och uppmanar den finska regeringen
att lämna in alla uppgifter som kan vara av relevans i
ärendet.

129. Vad gäller de särskilda skattevillkoren och undantaget
från konkurslagstiftningen noterar kommissionen först
och främst att de inte är tidsbegränsade utan hänger
samman med den rättsliga statusen för statliga affärsverk.

130. Den finska regeringen har påpekat att det statliga affä-
rsverket i gengäld för dessa fördelar omfattas av begräns-
ningar som privatföretag slipper, till exempel begräns-
ningar av verksamhetsområdet, begränsningar i fråga om
dotterbolag, förbud mot beviljandet av gruppbidrag och
mot verksamhet i andra länder.

131. Eftersom de särskilda skattevillkoren och undantaget från
konkurslagstiftningen gäller utan tidsbegränsning och inte
är kopplade till öppnandet av den finska marknaden för
vägbygge, vägplanering, vägunderhåll och färjetjänster
tvivlar kommissionen i detta läge på om dessa fördelar
förenliga med den gemensamma
kan anses
marknaden på grundval av artikel 87.3 c i
fördraget.
Framför allt
tvivlar kommissioner i detta läge på att
fördelarna främjar marknadsöppningen eller utvecklingen
av annan ekonomisk verksamhet, att de är nödvändiga,
fungerar som incitament och är proportionella.

vara

3.3. Sammanfattning av kommissionens tvivel

132. Sammanfattningsvis tvivlar kommissionen med tanke på

det ovan sagda på följande:

(a) Huruvida överföringen av mark och grustag från den
rum till

staten till Vägaffärsverket

ägde

finska
marknadsvärde.

(b) Huruvida de särskilda villkoren för överföring av
personal mellan Vägförvaltningen och Vägaffärs-
verket, och de särskilda projekten för överflödig, men
inte friställd personal inte innebar fördelar för Vägaf-
färsverket.

(c) Huruvida inte de särskilda villkoren för överföring av
personal mellan Vägförvaltningen och Vägaffärsverket
finansierats med statliga medel.

(d) Det exakta värdet

i pengar

för de fördelar som
Finland har givit Vägaffärsverket, nämligen lånet med
minskad ränta, förhandlingsentreprenaderna, de särs-
kilda skattevillkoren, undantaget från konkurslagstift-
ningen och, potentiellt, överföringen av mark och
grustag till ett pris under marknadsvärdet samt de
särskilda projekten för överflödig men inte friställd
personal.

128. Slutsats. Kommissionen kommer fram till att det rådet
tvivel om huruvida stödet står i proportion till målet, att
öppna den finska marknaden för vägplanering, vägbygge,
vägunderhåll och färjetjänster, och huruvida stödets posi-
tiva effekter överväger de negativa effekterna på konkur-
rensen.

(34) 14th report on Competition policy, 1985, punkt 202.

(e) Huruvida lånet med minskad ränta, förhandlingsen-
treprenaderna och (potentiellt) de särskilda projekten
för överflödig men inte friställd personal samt över-
föringen av mark och grustag är förenliga med den
gemensamma marknaden på grundval av artikel 86.2
i EG-fördraget, och i synnerhet huruvida en allmän-
nyttig tjänsteplikt föreligger och ingen överkompen-
sation har förekommit.

C 274/24

EN

Official Journal of the European Union

10.11.2006

(f) Huruvida lånet med minskad ränta, förhandlingsen-
treprenaderna och (potentiellt) de särskilda projekten
för överflödig men inte friställd personal samt över-
föringen av mark och grustag är förenliga med den
gemensamma marknaden på grundval av artikel 87.3
c i EG-fördraget och i synnerhet huruvida åtgärderna
står i proportion till resultaten och de positiva effek-
terna för konkurrensen överväger de negativa.

(g) Huruvida de särskilda skattevillkoren och undantaget
från konkurslagstiftningen är
förenliga med den
gemensamma marknaden på grundval av artikel 87.3
c i EG-fördraget.

4. BESLUT

133. Med tanke på det ovan anförda uppmanar kommissionen
Finland inom ramen för det
förfarande som anges i
artikel 88.2 i EG-fördraget att inom en tidsfrist på en

månad från och med mottagandet av denna skrivelse
inkomma med synpunkter och lämna alla uppgifter som
kan bidra till bedömningen av stödet. Kommissionen ber
Era myndigheter att omgående vidarebefordra en kopia
av denna skrivelse till den potentiella stödmottagaren.

134. Genom denna

skrivelse vill kommissionen upplysa
Finland om att alla berörda parter kommer att informeras
genom offentliggörande av denna skrivelse och en
sammanfattning av denna i Europeiska unionens officiella
tidning. Kommissionen kommer också att informera de
berörda parterna i de EFTA-länder som undertecknat EES-
avtalet, genom offentliggörande av ett meddelande i EES-
bilagan till EUT, samt EFTA:s övervakningsmyndighet
genom att skicka dem en kopia av denna skrivelse. Alla
ovan nämnda berörda parter kommer att uppmanas att
komma med synpunkter inom e månad från och med
dagen för detta offentliggörande.’