type: legislation

text:
 29.3.2019
 SK
 Úradný vestník Európskej únie
 L 88/23
 VYKONÁVACIE NARIADENIE KOMISIE (EÚ) 2019/531
 z 27. marca 2019,
 ktorým sa mení nariadenie (ES) č. 1484/95, pokiaľ ide o stanovenie reprezentatívnych cien v sektoroch hydinového mäsa a vajec, ako aj pre vaječný albumín
 EURÓPSKA KOMISIA,
 so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie,
 so zreteľom na nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1308/2013 zo 17. decembra 2013, ktorým sa vytvára spoločná organizácia trhov s poľnohospodárskymi výrobkami, a ktorým sa zrušujú nariadenia Rady (EHS) č. 922/72, (EHS) č. 234/79, (ES) č. 1037/2001 a (ES) č. 1234/2007 (1), a najmä na jeho článok 183 písm. b),
 so zreteľom na nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 510/2014 zo 16. apríla 2014, ktorým sa stanovujú obchodné opatrenia uplatniteľné na určitý tovar vznikajúci spracovaním poľnohospodárskych výrobkov, a ktorým sa zrušujú nariadenia Rady (ES) č. 1216/2009 a (ES) č. 614/2009 (2), a najmä na jeho článok 5 ods. 6 písm. a),
 keďže:
 (1)
 Nariadením Komisie (ES) č. 1484/95 (3) sa stanovili pravidlá na zavedenie systému dodatkových dovozných ciel a reprezentatívne ceny v sektoroch hydinového mäsa a vajec, ako aj pre vaječný albumín.
 (2)
 Z pravidelnej kontroly údajov, z ktorých sa vychádza pri stanovovaní reprezentatívnych cien výrobkov v sektoroch hydinového mäsa a vajec a pre vaječný albumín, vyplýva, že reprezentatívne ceny pre dovoz niektorých výrobkov treba zmeniť, pričom sa zohľadňujú rozdiely v cenách v závislosti od pôvodu.
 (3)
 Nariadenie (ES) č. 1484/95 by sa preto malo zodpovedajúcim spôsobom zmeniť.
 (4)
 Treba zabezpečiť, aby sa toto opatrenie začalo uplatňovať čo najskôr po sprístupnení aktualizovaných údajov, a preto by toto nariadenie malo nadobudnúť účinnosť dňom jeho uverejnenia,
 PRIJALA TOTO NARIADENIE:
 Článok 1
 Príloha I k nariadeniu (ES) č. 1484/95 sa nahrádza textom uvedeným v prílohe k tomuto nariadeniu.
 Článok 2
 Toto nariadenie nadobúda účinnosť dňom jeho uverejnenia v Úradnom vestníku Európskej únie.
 Toto nariadenie je záväzné v celom rozsahu a priamo uplatniteľné vo všetkých členských štátoch.
 V Bruseli 27. marca 2019
 Za Komisiu
 v mene predsedu
 Jerzy PLEWA
 generálny riaditeľ
 Generálne riaditeľstvo pre poľnohospodárstvo a rozvoj vidieka
 (1) Ú. v. EÚ L 347, 20.12.2013, s. 671.
 (2) Ú. v. EÚ L 150, 20.5.2014, s. 1.
 (3) Nariadenie Komisie (ES) č. 1484/95 z 28. júna 1995 stanovujúce podrobné pravidlá na zavedenie systému dodatkových dovozných ciel a stanovenie reprezentatívnych cien v sektoroch hydinového mäsa a vajec a pre vaječný albumín a ktorým sa ruší nariadenie č. 163/67/EHS (Ú. v. ES L 145, 29.6.1995, s. 47).
 PRÍLOHA
 „PRÍLOHA I
 Číselný znak KN
 Opis tovaru
 Reprezentatívna cena
 (v EUR/100 kg)
 Zábezpeka podľa článku 3
 (v EUR/100 kg)
 Pôvod (1)
 0207 12 90
 Mrazené trupy z hydiny druhu Gallus domesticus, známe ako „kurčatá 65 %“
 129,7
 0
 AR
 0207 14 10
 Mrazené vykostené kusy z hydiny druhu Gallus domesticus
 239,1
 18
 AR
 215,1
 26
 BR
 240,6
 18
 TH
 1602 32 11
 Nevarené prípravky z hydiny druhu Gallus domesticus
 289,6
 0
 BR
 “
 (1) Nomenklatúra krajín stanovená nariadením Komisie (EÚ) č. 1106/2012 z 27. novembra 2012, ktorým sa vykonáva nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 471/2009 o štatistike Spoločenstva o zahraničnom obchode s nečlenskými krajinami, pokiaľ ide o aktualizáciu nomenklatúry krajín a území (Ú. v. EÚ L 328, 28.11.2012, s. 7).


jurisdiction: EU

text:
 Avis juridique important
 |
 52004PC0520(01)
 Propuesta de Decisión del Consejo relativa a la firma de un Acuerdo de colaboración y cooperación entre la Comunidad Europea y sus Estados miembros, por una parte, y la República de Tayikistán, por otra /* COM/2004/0520 final */
 Propuesta de DECISIÓN DEL CONSEJO relativa a la firma de un Acuerdo de colaboración y cooperación entre la Comunidad Europea y sus Estados miembros, por una parte, y la República de Tayikistán, por otra(presentada por la Comisión)EXPOSICIÓN DE MOTIVOS1. Las relaciones entre Tayikistán y las Comunidades Europeas se rigen actualmente por el Acuerdo sobre comercio y cooperación firmado con la antigua Unión Soviética el 18 de diciembre de 1989 (que entró en vigor el 1 de abril de 1990), asumido por la República de Tayikistán mediante Canje de Notas de 4 de febrero de 1994. El Consejo adoptó sus directrices de negociación el 5 de octubre de 1992, que fueron modificadas el 10 de octubre de 2003, y la Comisión inició oficialmente las negociaciones para un acuerdo de colaboración y cooperación en noviembre de 2003. Tras la segunda sesión de negociaciones, el texto del Acuerdo fue rubricado en Bruselas por los negociadores de la Comisión y del Gobierno de Tayikistán el 16 de diciembre de 2003.2. El Acuerdo de colaboración y cooperación propuesto ayudará a consolidar e intensificar la presencia de la Unión en Tayikistán y, de manera más general, en la región de Asia central, tanto en el ámbito político y económico como en el comercial. Por otra parte, promoverá el crecimiento económico y favorecerá el desarrollo sostenible, la lucha contra la pobreza y la estabilidad en Tayikistán y en Asia central. Proporcionará el marco necesario para la cooperación de la Unión Europea con Tayikistán.3. Si bien el Acuerdo entre la UE y Tayikistán se ha basado en el modelo de otros acuerdos de colaboración y cooperación, es el primero que incorpora cláusulas sobre la lucha contra el terrorismo y contra las armas de destrucción masiva. Se celebrará para un periodo de diez años renovable tácitamente cada año. Abrirá el camino a la intensificación de las relaciones en gran número de ámbitos, sobre la base de la reciprocidad y la colaboración. Se basa en los principios esenciales del respeto de la democracia, los derechos humanos y el Estado de Derecho, así como en el fomento del desarrollo sostenible y el vínculo entre los distintos instrumentos de ayuda (vínculo entre la ayuda humanitaria, la rehabilitación y el desarrollo).4. El Acuerdo propuesto se basa en tres pilares: el diálogo político, la cooperación y el comercio, apoyados a su vez en disposiciones generales e institucionales.i) Diálogo político: la Unión y Tayikistán instaurarán un diálogo político regular. Cooperarán especialmente en la lucha contra el terrorismo y contra la proliferación de las armas de destrucción masiva y los tráficos ilícitos, como el tráfico de estupefacientes.ii) Cooperación: el Acuerdo incluye disposiciones en los siguientes ámbitos: cooperación socioeconómica, financiera y comercial, ciencia, tecnología y sociedad de la información, cultura, educación y medios audiovisuales, reforma del Estado y de la Administración Pública, cooperación social y cooperación en materia legislativa. El Acuerdo prevé asimismo compromisos y actividades de cooperación en lo que respecta a la readmisión, el control de la inmigración ilegal y la lucha contra los estupefacientes y la delincuencia organizada. Integra también la cooperación en materia de democracia y derechos humanos. La asistencia mutua en materia de aduanas es objeto de un protocolo separado.iii) El presente Acuerdo incluye también disposiciones sobre el comercio de bienes y servicios y sobre comercio e inversión.5. El Acuerdo de colaboración y cooperación es un acuerdo mixto que abarca ámbitos en los que las Comunidades Europeas y los Estados miembros son competentes. Se celebra por un periodo inicial de diez años.Incluye una cláusula de suspensión unilateral si se considera que no se está aplicando una parte importante del Acuerdo (por ej., el respeto de la democracia, de los derechos humanos o de los principios de la economía de mercado).El Acuerdo establece un mecanismo institucional para su aplicación, con un Consejo de cooperación, un Comité de cooperación y una Comisión parlamentaria.No tiene repercusiones presupuestarias.6. A la espera de la entrada en vigor del Acuerdo de colaboración y cooperación, se propone celebrar un acuerdo interino entre las Comunidades Europeas y Tayikistán referente principalmente al comercio, la cooperación y el marco institucional, como se indica en el artículo 101 del Acuerdo de colaboración y cooperación.7. Puesto que ya ha finalizado el proceso de negociación, la Comisión propone ahora al Consejo que apruebe los resultados de las negociaciones e inicie los procedimientos dirigidos a la firma y la celebración de este Acuerdo. Para ello, la Comisión presenta las propuestas siguientes:i) Propuesta de Decisión del Consejo relativa a la firma del Acuerdo;ii) Propuesta de Decisión del Consejo y de la Comisión relativa a la celebración del Acuerdo;iii) Propuesta de Decisión del Consejo relativa a la celebración del Acuerdo interino en nombre de la Comunidad Europea;iv) Proyecto de Decisión de la Comisión relativa a la celebración del Acuerdo interino en nombre de la Comunidad Europea de la Energía Atómica.Los procedimientos para la firma y la celebración del Acuerdo son diferentes para las dos Comunidades Europeas (Comunidad Europea y Comunidad Europea de la Energía Atómica):a) por lo que se refiere a la firma, la primera frase del primer párrafo del apartado 2 del artículo 300 del Tratado CE estipula que la firma de acuerdos en nombre de la Comunidad Europea debe ser objeto de una decisión separada del Consejo, mientras que no se requiere un acto similar en virtud del Tratado CEEA;b) por lo que se refiere a la celebración del Acuerdo:- el Consejo celebra los acuerdos en nombre de la Comunidad Europea y con el dictamen conforme del Parlamento Europeo, en virtud del apartado 2 del artículo 44, la última frase del apartado 2 del artículo 47, el artículo 55, el apartado 2 del artículo 57, el apartado 3 del artículo 63, el artículo 71, el apartado 2 del artículo 80, los artículos 93, 94, 133 y 181 A del Tratado CE conjuntamente con la última frase del primer párrafo del apartado 2 y el segundo párrafo del apartado 3 delartículo 300;- en virtud del segundo párrafo del artículo 101 del Tratado CEEA, el Consejo aprueba los acuerdos en nombre de la Comunidad Europea de la Energía Atómica y seguidamente la Comisión concluye dichos acuerdos;c) por lo que se refiere a la celebración del Acuerdo interino:- el Consejo celebra los acuerdos en nombre de la Comunidad Europea en virtud del artículo 133 y de la primera frase del apartado 2 del artículo 300;- en virtud del segundo párrafo del artículo 101 del Tratado CEEA, el Consejo aprueba los acuerdos en nombre de la Comunidad Europea de la Energía Atómica y seguidamente la Comisión concluye dichos acuerdos.Habida cuenta de lo anterior, la Comisión propone al Consejo:- que decida la firma del Acuerdo de colaboración y cooperación entre las Comunidades Europeas y la República de Tayikistán en nombre de la Comunidad Europea;- que celebre el Acuerdo de colaboración y cooperación entre las Comunidades Europeas y la República de Tayikistán en nombre de la Comunidad Europea y dé su aprobación para su celebración por la CEEA;- que celebre el Acuerdo interino en nombre de la Comunidad Europea;- que dé su aprobación para la celebración por la CEEA del Acuerdo interino.La ratificación de todos los Estados miembros es un requisito previo para la entrada en vigor del Acuerdo.Propuesta de DECISIÓN DEL CONSEJO relativa a la firma de un Acuerdo de colaboración y cooperación entre la Comunidad Europea y sus Estados miembros, por una parte, y la República de Tayikistán, por otraEL CONSEJO DE LA UNIÓN EUROPEA,Visto el Tratado constitutivo de la Comunidad Europea y, en particular, el apartado 2 de su artículo 44, la última frase del apartado 2 de su artículo 47, su artículo 55, el apartado 2 de su artículo 57, el apartado 3 de su artículo 63, su artículo 71, el apartado 2 de su artículo 80, sus artículos 93, 94, 133 y 181 A, conjuntamente con la primera frase del primer párrafo del apartado 2 de su artículo 300,Vista la propuesta de la Comisión [1],[1] DO C [...] de [...], p. [...].Considerando lo siguiente:(1) El 5 de octubre de 1992 el Consejo autorizó a la Comisión a iniciar negociaciones para la celebración de un acuerdo de colaboración y cooperación entre las Comunidades Europeas y sus Estados miembros, por una parte, y la República de Tayikistán, por otra. Estas directrices de negociación fueron modificadas por el Consejo el 10 de octubre de 2003.(2) Las negociaciones se concluyeron satisfactoriamente y el acuerdo fue rubricado el 16 de diciembre de 2003.(3) Supeditado a su posible celebración en una fecha posterior, procede firmar este Acuerdo,DECIDE:Artículo único1. Se autoriza al Presidente del Consejo a designar a la persona o personas facultadas para firmar, en nombre de la Comunidad, el Acuerdo de colaboración y cooperación entre las Comunidades Europeas y sus Estados miembros, por una parte, y la República de Tayikistán, por otra, así como los anexos y protocolos adjuntos al mismo y las declaraciones unilaterales de la Comunidad, o comunes con la otra Parte, que se adjuntan al Acta final, supeditado a su posible celebración en una fecha ulterior.2. El texto del Acuerdo, los anexos, los protocolos y el Acta final se adjuntan a la presente Decisión.Hecho en Bruselas, el [...]Por el ConsejoEl Presidente


type: wikipedia

text:
Джордж Уокър Буш (, , роден на 6 юли, 1946) е 43-тия президент на САЩ. Неговият първи мандат започва на 20 януари 2001 г. Преди това е бил губернатор на Тексас от 1995 до 2000 г. На 10 и 11 юни 2007 г., Джордж Буш прави официално посещение в България. Така той става вторият американски президент (след Бил Клинтън), който посещава държавата ни.
 След завършването на колеж Буш работи в нефтения бизнес на семейството си, преди да се кандидатира неуспешно за Камарата на представители през 1978 г. Впоследствие съпритежава бейзболният отбор Тексас Рейнджърс, след което се връща в политиката, кандидатирайки се за губернатор на Тексас. Той побеждава Ан Ричардс и е избран за губернатор през 1994 г. Буш е избран за президент през 2000 г. като кандидат на Републиканската партия в близка и спорна надпревара, в която той губи националният вот, но печели електоралния.
 Като президент Буш подписва закона за съкращаване на данъците с 1,35 милиарда долара през 2001 г. и акта „Не оставяй след себе си децата“ през 2002 г. През октомври 2001 г. след атаките от 11 септември Буш обявява световна Война срещу тероризма и нарежда инвазия в Афганистан за свалянето от власт на талибаните, унищожаването на Ал Кайда и залавянето на Осама бин Ладен. През март 2003 година Буш нарежда инвазия в Ирак, твърдейки, че Ирак притежава оръжия за масово унищожение и че войната е задължителна за защитаването на САЩ.
 По средата на войната в Ирак Буш е преизбран през ноември 2004 година. Президентската му кампания срещу сенатора Джон Кери е успешна въпреки споровете около продължаването на войната в Ирак и вътрешните проблеми. След преизбирането си Буш получава все повече разгорещени критики по свой адрес. Той има отличителната черта да има най-високите и най-ниските рейтинги на доверие сред всички президенти в историята по време на мандата им. Одобрението варира от 90 процента веднага след атаките от 11 септември до 24 процента с неодобрение от 65%, най-високият процент на неодобрение след президентите Ричард Никсън и Хари Труман. В световен мащаб, Буш е един от най-непопулярните политици с рейтинг на неодобрение от 87% във Франция и Германия и 88% в Испания.
 Детство и живот след колежа
 Роден в Ню Хейвън, Кънектикът на 6 юли 1946 г., Буш е първото дете на Джордж Хърбърт Уокър Буш и Барбара Буш. Буш е отгледан в Мидланд и Хюстън, Тексас с тримата си братя Джеб, Нийл и Марвин и сестра си Дороти. Друга по-млада сестра Робин умира през 1953 г. на 3 години от левкемия. Дядото на Буш – Прескот е бил сенатор от Кънектикът, а баща му служи като президент на САЩ от 1989 до 1993 г. Неговият племенник Джордж П. Буш служи в администрацията на щата Тексас.
 Буш посещава академията „Филипс“ в Андовър, Масачузетс, където играе в училищния отбор по бейзбол. Следвайки стъпките на баща си Буш завършва университета „Йейл“ и получава бакалавърска степен по история през 1968 г. Като студент от най-горния курс той става член на тайното общество от масонски тип „Череп и кости“. По собствените си думи Буш е бил среден студент.
 През май 1968 г. в разгара на Виетнамската война Буш е приет в Тексаската въздушна гвардия, въпреки че покрива само 25 процента от писмения изпит за пилот, което е най-ниската допустима оценка. Това е по времето, когато над десет хиляди служители на гвардията, повечето бойни пилоти, са извикани да служат активно във Виетнам и в подкрепа на операциите там.
 След много тренировки Буш е назначен на служба в Хюстън на Конвеър F-102 във въздушната база Елингтън. Критиците твърдят, че Буш е фаворизиран заради високото място на баща му в политиката и че е бил нередовен в появите си. Министерството на отбраната на САЩ публикува всички писмени документи за службата на Буш в армията, казвайки, че са официален архив. През 1970 г. Буш подава молба за записване в Тексаския университет по право, но му е отказано. Той преминава в Алабамската въздушна гвардия през 1972 г., за да работи по републиканската кампания за Сената, а през октомври 1973 г. е освободен от гвардията на Тексас почти осем месеца преди да влезе в „Харвардското бизнес училище“ и завършва шестгодишната си служба в запаса.
 Има сведения, че по това време Буш е злоупотребявал с алкохол и се е държал непочтено. Буш признава, че е пиел много в тези години и описва този период като „номадски“ в неговата „безотговорна младост“. На 4 септември 1976 г. на 30 години Буш е арестуван за шофиране под въздействието на алкохол близо до семейната лятна вила в Кенебънкпорт, Мейн. Той пледира, че е невинен, но е глобен със 150 долара и забрана за шофиране в Мейн до 1978 г.
 След получаването на магистърска степен от Харвард Буш влиза в нефтения бизнес в Тексас. През 1977 г. той е запознат от приятели с Лора Уелч, учител и библиотекар. Те се оженват и се установяват в Мидланд, Тексас. Заради жена си Буш напуска семейната Епископална църква и се присъединява към Методистката.
 През 1978 г. Буш се кандидатира за Камарата на предсавителите от 19 конгресен окръг на Тексас. Опонентът му Кент Ханс описва Буш като неосведомен за провинциален Тексас. Буш губи с 6000 гласа. След поражението той се връща към нефтения бизнес, ставайки главен партньор на няколко рисковани предприятия като „Арбусто Енерджи“, „Спектрум 7“, и по-късно „Харкен Енерджи“. Тези авантюри пострадват от общото падане на цените на петрола от 80-те години, които повлияват индустрията и регионалната икономика. Допълнително изникват въпроси за облагодетелстване на вътрешни лица в Харкен, макар че Комисията за сигурност и обмен разследва Буш и заключва, че той няма достатъчно вътрешна информация, преди акците му да дадат основание за дело.
 Буш се премества със семейството си във Вашингтон през 1988 г. за да работи върху кампанията на баща си за президент на САЩ. Връщайки се в Тексас след края на кампанията, Буш купува дял в бейзболния клуб „Тексас Рейнджърс“ през април 1989 г., където служи като основен партньор за пет години. Буш активно води проектите на тима и редовно присъства на мачовете, често избирайки да седи на трибуните с феновете. Продажбата на дяловете на Буш през 1998 г. му донасят над 15 милиона долара, влагайки първоначално само 800 000.
 Губернатор на Тексас
 Буш обявява кандидатурата си за губернаторските избори в Тексас през 1994 г., докато брат му Джеб се бори за мястото във Флорида. Печелейки лесно номинацията на Републиканската партия Буш се изправя срещу действащия губернатор Ан Ричардс – популярен демократ, сочен за фаворит.
 Буш е подкрепен от няколко политически съветници като Карън Хъгс, Джо Олба и Карл Роув. Кампанията на Буш е критикувана, че е използвала спорни методи с които да унижи Ричардс. След впечатляващо представяне на дебатите популярността на Буш се увеличава. Той печели с 52 на 47 процента срещу Ричардс.
 Като губернатор Буш успешно спонсорира законодателството за закононарушителната реформа, увеличава финансирането на образованието, налага по-високи стандарти за училищата и реформира правосъдната система. Под негово ръководство Тексас екзекутира рекордните 152 затворника. Буш използва бюджетния излишък да пробута план за орязване на данъците с 2 милиарда долара, най-големият в тексаската история, който укрепва акредитивните писма на Буш като про-бизнес фискален консерватор.
 Също така Буш инициира религиозно-базираните обществени програми като разширява правителствения капитал и подкрепя религиозните организации, осигуряващи социални услуги за образованието и превенцията на алкохола и наркотиците както и намаляване на домашното насилие. Той провъзгласява 10 юни за Ден на Исус в Тексас, ден в който той подтиква „всички тексасци да отговарят на повикванията за помощ.“ През 1998 г. Буш е преизбран с почти 69 процента от гласовете. След година той решава да потърси номинацията на Републиканската партия за президент.
 Президентски избори през 2000 година
 Първични избори
 Кампанията на Буш е водена от Роув, Хъгс и Олба и други тексаски политици. Той печели минимално в 38 от щатите. След като печели предизборното партийно съвещание в Айова, Буш губи от щатския сенатор Джон Маккейн първичните избори в Аризона и Ню Хампшър. След това Буш печели 11 от общо 16 първични избори, ефективно прегръщайки републиканската номинация.
 В републикански телевизионен дебат проведен в Де Мойн, Айова на 13 декември 1999 г., всички от участващите кандидати са попитани „С кой политически философ или мислител се отъждествявате и защо?“ За разлика от другите кандидати, които посочват бивши президенти и други политически фигури Буш отговаря „Христос, защото ми промени сърцето“. Апелът на Буш за религиозни ценности изглежда е подкрепен в основните избори. Според проучване на Галъп тези, които казват, че ходят всяка седмица на църква му дават 56% от вота си през 2000 г. и 63% през 2004. По време на изборите Буш определя себе си като „състрадателен консерватист“ и политическата му кампания обещава „че ще възстанови честта и достойнството на Белият дом“, препратка към скандалите и импийчмънта на предшественика му.
 Основни избори
 На 25 юли 2000 г. Буш изненадва повечето наблюдатели с искането си изпълнителният директор на „Халибъртън Корпорейшън“ и бивш шеф на Генералния щаб, представител в Камарата и министър на отбраната Дик Чейни да стане негов вицепрезидент. По това време Чейни служи в Комитетът на Буш за намиране на вицепрезидент.
 Докато набляга на успешните си мандати като губернатор на Тексас кампанията на Буш критикува номинацията на Демократическата партия, действащият вицепрезидент Ал Гор, за контролът на оръжията и данъците.
 Буш печели изборите след спорна победа в щата Флорида, където излизат гласове за Гор и след това отиват за Буш. Близостта на резултатите и сведенията за непреброени гласове водят до ръчно преброяване на гласовете във Флорида. Две дела идват до Буш и техния изход се оспорва в съдилищата още месец докато стигне до Върховния съд на САЩ. На 9 декември в делото Буш срещу Гор Съдът отменя решението на Върховния съд на Флорида за трето преброяване и спира обявените национални ръчни преброявания базирайки се на аргументите, че различните стандарти които различните преброителни процедури имат ще нарушат клаузата за равноправието приета от 14-а поправка на Конституцията. Машинното преброяване отчита, че Буш печели изборите във Флорида с допустима грешка от 537 от 6 милиона гласа.
 Буш получава 271 срещу 266 електорални гласа на Гор след развръзката във Флорида. Въпреки това той загубва народния вот с почти половин милион гласа правейки го по този начин първият президент, който е избран без да получи болшинството от народните гласове от Бенджамин Харисън насам през 1888 г.
 Президентски избори през 2004 година
 Буш разполага с широка подкрепа в Републиканската партия и не среща силен съперник. Той назначава Кенет Мелман за мениджър на кампанията с политическа стратегия, измислена от Роув. Буш очертава дневния ред включващ силна обвързаност с войните в Ирак и Афганистан, подновяване на закона USA PATRIOT, правене намаленията на данъците перманенти, орязване бюджетния дефицит наполовина, поощряване на образованието както и реформа в законът даващ право за предявяване на иск, реформа в социалното осигуряване и създаване на общество на собственостите.
 Кампанията на Буш говори из Щатите против кандидатите-демократи и най-вече срещу главния му съперник сенаторът от Масачузетс Джон Кери. Кери и другите демократи атакуват Буш за войната в Ирак усещайки излишъка на закона USA PATRIOT и провалът за стимулиране на икономиката и растежът на работи. Кампанията на Буш характеризира Кери като твърд либерал който ще увеличи данъците и размерът на правителството. Тя продължително критикува привидно несъвместимите изявления на Кери за войната в Ирак и твърди за липсата на визия за успех във войната срещу тероризма. Буш печели 31 от 50 щата и 286 гласа в електоралния колеж.
 Буш печели категорично мнозинство при народния вот ставайки по този начин първият президент сторил това от 1988 г. насам. В допълнение преизбирането на Буш се случва заедно със запазването на мнозинството на двете камари на Конгреса от Републиканската партия нещо, което не се е случвало от 1924 г. насам.
 Президентство
 Икономическа политика
 Срещайки опозиция в Конгреса Буш държи речи из доста от градовете в Щатите през 2001 г. за да увеличи народната подкрепа за плана си за съкращаване на данъците с 1.35 милиарда долара, един от най-големите в американската история. Буш и неговите икономически съветници твърдят, че неизразходваните пари на правителството трябва да се върнат на данъкоплатците. Със сведенията за заплаха от рецесия, идващи от председателя на федералния резерв Алън Грийнспан, Буш твърди, че това съкращаване на данъците ще стимулира икономиката и ще създаде нови работни места. Други, включително и министърът на финансите Пол О′Нийл, са против някои от съкращенията и посочват, че те ще допринесат за бюджетния дефицит и ще подкопаят социалното осигуряване.
 Под администрацията на Буш реалният БВП е нараснал със средногодишно увеличение от 2,5%, значително под средното за бизнес периода от 1949 до 2000 г. Средната стойност на Дау Джоунс са нараснали с 30 процента от януари 2001. Безработицата се увеличава от 4,2% през януари 2001 до 6,3% през юни 2003 и спада до 4,5% през юли 2007. Бюджетният дефицит за 2006 е 434 милиарда долара (значително увеличение в сравнение с 86 милиарда щатски долара излишък през 2000 г.). Уреждането на проблема с инфлацията върху средния домашен доход е в застой, докато бедността на населението се увеличава. По данни от 23 август 2007 г. националният дълг официално се е увеличил до 8.98 билиона щатски долара. Националният дълг се е увеличил с 3.25 билиона щатски долара, откакто Буш става президент.
 Докато някои твърдят, че ерата на Буш в икономиката облагодетелства богатите, а не мнозинството от средната и долната класа хора, а други заявяват напълно обратното, дадената информация предполага увеличение на стандарта за живот за всички обществени положения на социо-икономическия слой и техните приходи са доказано увеличени. Друга важна част от икономическия план на Буш е актът за превенцията на злоупотребяване с банкрута и защита на потребителите.
 Образование и здравеопазване
 Актът „Не оставяй след себе си децата“ има за цел да прецени и затвори пролуката между представянето на богатите и бедните студенти, да осигури възможности за родителите със студенти в слабите училища и цели повече финансиране от федералните власти за нискобюджетните училища. Критиците твърдят, че Буш не е финансирал собствената програма, а демократическият сенатор Тед Кенеди заявява: „Трагедията е че тези дългочакали реформи са най-накрая на място, но парите не са.“ Много образователни експерти критикуват тези реформи спорейки че фокусът на НОССД е тест на залога и количествените последствия са вредни. Буш увеличава финансирането на Националната научна фондация и Националният институт по здравеопазване в първите години от управлението си и създава образователни програми, които да засилят обучението в науката и математиката за студентите от американските висши училища. Все пак финансирането за НИЗ не успява да върви ръка за ръка с инфлацията през 2004 и 2005 г. и накрая е спряна през 2006 – първото такова спиране от 35 години насам.
 През 2007 Буш е против и налага вето на „Здравноосигурителната програма за децата“ (ЗПД), което е превърнато от демократите във война за законопроекта за финансиране и накрая премахнато от Конгреса. Законът ЗПД щеше значително да разшири федералното финансиране на здравеопазването и плановете за деца от някои нискобюджетни семейства от около 6 до 10 милиона непълнолетни. Той щеше да бъде финансиран от увеличение в данъците за цигари. Буш вижда закона като стъпка към либералната платформа на социализираното здравеопазване и заявява че програмата ще облагодетелства семействата с 83 000 долара на година, а те иначе нямат нужда от тази помощ.
 Социални услуги и социална сигурност
 Буш насърчава нарастващата дерегулация и възможностите за инвестиции в социалните услуги, водейки опитите на републиканците да не приемат „Медицинският акт за 2003“, който прибавя правило за лекарствата на Държавната здравна служба и създава „Здравно запазване на сметки“ и щеше да позволи на хората да оставят настрани част от парите за данъци за „черни дни“.
 Лоби групата на пенсионерите ААПХ работят с администрацията на Буш по програмата и дават своята подкрепа. Буш казва, че законът, оценен на 400 милиарда щатски долара през първите 10 години, ще даде на възрастните „по-добри избори и повече контрол върху грижата за здравето им“.
 Буш започва втория си мандат очертавайки голяма инициатива да реформира Социалната сигурност, която среща рекордни дефицитни преценки в началото на 2005. Буш я прави център на своята политика въпреки противоположните вярвания в медиите и в Конгреса, който вижда проблема като „трета релса“ и американската публика, съмнителна във всеки опит да я промени. Също така е широко вярвано че това е в областта на Демократическата партия, а републиканците в миналото са обвинявани в опити да я изпразнят или приватизират. През 2005 г. по време на речта си „За състоянието на Съюза“ Буш обсъжда твърденията за неизбежния банкрут на програмата и атакува политическата мудност срещу реформите. Той предлага възможности да позволи на американците да отклонят част от данъка си за социалната сигурност в безопасни инвестиции, създавайки бели пари за черни дни, което както твърди ще донесе устойчив растеж. Въпреки подчертаните гаранции и оставайки отворен към други планове, планът на Буш е критикуван за високите си разходи и демократите го атакуват като опит за частично приватизиране на системата и че оставя американците изложени на прищевките на пазара. Буш предприема 60-дневно национално турне, говорейки убедително за инициативата си в събития в медиите („Разговор за Социалната сигурност“) в напълно неуспешен опит да набере подкрепа от хората. Въпреки енергичната кампания на Буш да поощри планът му за реформа на Социалната сигурност през май 2005 народната подкрепа за предложението на Буш главоломно пада ръководството на републиканското мнозинство решава да не сложи реформата в Социалната сигурност в списъка с приоритетите за остатъка от техния законен дневен ред за 2005. Законните очаквания на предложението са по-късно занижени от политическото падение покрай ураганът Катрина в края на 2005. В подготовката за изборите за Конгреса през 2006 републиканското мнозинство в Конгреса слага на заден план реформите за Социалната сигурност. Никакви реални законодателни действия не са взети по това предложение през 2006. След като демократите установяват контрол и над двете камари на Конгреса, като резултат от средномандатните избори шансовете за по-нататъшни конгресни действия по предложението на Буш изглеждат мъртви до края на мандата му.
 Политика за околната среда и глобалното затопляне
 До влизането си в офис през 2001 Буш не подкрепя протокола от Киото, подобрение на Конвенцията на Обединените нации за промените в климата, която се мъчи да наложи задължителни цели за намаление на емисиите от парникови газове. Буш частично базира решението си на факта, че Сенатът гласува с резултат 95 – 0 през 1997 г. за резолюция, изразяваща неодобрението си на протокола. Буш твърди, че няма да подкрепи договор, ограничаващ 80 процента от населението на света, който ще струва на икономиката десетки милиарди долари и е базиран само на „несигурната наука за климатичните промени“. Позицията на администрацията на Буш за глобалното затопляне
 Инцидент с хвърляне на обувки по Буш
 На 14 декември 2008 г. по време на пресконференция в Багдад иракският журналист Мунтазар ал-Зайди замеря с обувките си Джордж У. Буш, извиквайки „Това е за вдовиците и сираците и всички убити в Иракската война!“.
 Годините след президентството
 На 20 януари 2009 г. Буш бива наследен от първия афроамериканец избран за президент Барак Обама.
 Буш както всички други президенти се оттегля от обществения живот след изтичане на втория му мандат. Но това не му пречи да има различни изяви свързани с времето на неговото президентство и с изграждането на собствен президентски център.
 През 2010 г. след опустошителното земетресение в Хаити, Буш и друг бивш президент Бил Клинтън създават фондация за събиране на средства за жертвите от природното бедствие. По този начин също като баща си Джордж Х. У. Буш се сприятелява с Клинтън.
 На 25 април 2013 г. е открита президентската му библиотека в Далас, Тексас. На откриването присъстват президента Барак Обама и бившите президенти Бил Клинтън, Джордж Буш-старши и Джими Картър.
 На 2 ноември 2014 г. Буш публикува биографията на баща си Джордж Буш-старши, който е 41-вият президент на САЩ.
 На президентските избори през 2016 г. той подкрепя брат си Джеб Буш, който е бивш губернатор на щата Флорида за кандидат за президент от републиканците, но бива победен от спечелилия изборите бизнесмен Доналд Тръмп, който не е подкрепен от президентите Буш.
 На 7 септември 2017 г. Буш заедно с останалите бивши президенти Картър, Буш-баща, Клинтън и Обама основават фондация с която да се подпомогнат жертвите от ураганите „Харви“ и „Ирма“.
 На 7 април 2018 г. той и баща му като бивши президенти посрещат в Тексас престолонаследника на Саудитска Арабия Мохамед Бин Салман.
 На 17 април 2018 г. неговата майка и бивша първа дама Барбара Буш умира на 92 годишна възраст в Хюстън, Тексас и присъства на погребението и на 21 април в президентската библиотека на баща му – Джордж Буш-старши.
 Седем месеца по-късно на 30 ноември 2018 г. неговият баща бившият президент Джордж Буш-старши умира в Хюстън на 94 години, като най-дълго живелият президент в историята на САЩ. На 5 декември Буш-младши заедно с останалите живи президенти Картър, Клинтън, Обама и Тръмп присъстват на погребението на бившия президент Буш-старши. След смъртта на баща си, Джордж Буш-младши остана единственият бивш президент който е републиканец, останалите бивши президенти Картър, Клинтън и Обама са демократи. На 20 януари 2021 г. след оттеглянето на Доналд Тръмп, вече има двама бивши президенти, които са републиканци.
 Семейство
 Със своята съпруга Лора Буш имат 2 дъщери-близначки и 4 внуци. Негови родители са бившият президент Джордж Буш-старши и бившата първа дама Барбара Буш. Негов по-млад брат е бившият губернатор на щата Флорида Джеб Буш. Неговият племенник Джордж П. Буш служи в администрацията на щата Тексас.
 Допълнителна литература
 Вижте също
 Атентати от 11 септември 2001 г.
 Конспиративни теории за атентатите от 11 септември 2001 г.
 Проект за новия американски век
 Бушизми
 Източници
 Външни препратки
 Официален сайт на Белия дом
 Губернатори на щати в САЩ
 Възпитаници на Йейлския университет
 Методисти от САЩ
 Родени в Ню Хейвън
 Тексасци


text:
VII pasaulio futbolo čempionatas vyko 1962 metų gegužės 31–birželio 19 dienomis Čilėje (Arika, Rankagva, Santjagas ir Vinja del Maras). Čempione antrą kartą iš eilės tapo Brazilija.
 Stadionai
 Atrankos varžybos
 Atrankos varžybose dalyvavo 51 komanda, į finalinį turnyrą pateko 14 geriausių. Be atrankinių kovų į finalinį turnyrą pateko šeimininkai čiliečiai ir čempionai brazilai.
 1 grupė
 |-
 | rowspan=2 | 05-30 || Carlos Dittborn, Arika || 7908|| || || 2:1
 |-
 | colspan=5 | Jose Sasia (56'), Luis Cubilla (75'); Francisco Zuluaga (19')
 |-
 | rowspan=2 | 05-31 || Carlos Dittborn, Arika || 15000|| || || 2:0
 |-
 | colspan=5 | Valentin Ivanov (51'), Viktor Ponedel'nik (83')
 |-
 | rowspan=2 | 06-02 || Carlos Dittborn, Arika || 8829|| || || 3:1
 |-
 | colspan=5 | Josip Skoblar (25'), Milan Galic (29'), Drazen Jerkovic (49'); Ruben Cabrera (19')
 |-
 | rowspan=2 | 06-03 || Carlos Dittborn, Arika || 8040|| || || 4:4
 |-
 | colspan=5 | Valentin Ivanov (8', 11'), Igor Cislenko (10'), Viktor Ponedel'nik (56'); German Aceros (21'), Marcos Coll (68'), Angulo Rada (72'), Marino Klinger (86')
 |-
 | rowspan=2 | 06-06 || Carlos Dittborn, Arika || 9973|| || || 2:1
 |-
 | colspan=5 | Aleksej Mamykin (38'), Valentin Ivanov (89'); Jose Sasia (54')
 |-
 | rowspan=2 | 06-07 || Carlos Dittborn, Arika || 7167|| || || 5:0
 |-
 | colspan=5 | Milan Galic (20', 61'), Drazen Jerkovic (25', 87'), Vojislav Melic (82')
 |}
 Galutinė rikiuotė:
 – 5 tšk.
 – 4 tšk.
 – 2 tšk.
 – 1 tšk.
 2 grupė
 |-
 | rowspan=2 | 05-30 || Nacional, Santjagas || 65000|| || || 3:1
 |-
 | colspan=5 | Leonel Sanchez (44', 51'), Jaime Ramirez (55'); Rolf Wuethrich (6')
 |-
 | rowspan=2 | 05-31 || Nacional, Santjagas || 65440|| || || 0:0
 |-
 | colspan=5 |
 |-
 | rowspan=2 | 06-02 || Nacional, Santjagas || 66057|| || || 2:0
 |-
 | colspan=5 | Jaime Ramirez (73'), Jorge Toro (87')
 |-
 | rowspan=2 | 06-03 || Nacional, Santjagas || 64922|| || || 2:1
 |-
 | colspan=5 | Albert Bruells (45'), Uwe Seeler (59'); Heinz Schneiter (73')
 |-
 | rowspan=2 | 06-06 || Nacional, Santjagas || 67224|| || || 2:0
 |-
 | colspan=5 | Horst Szymaniak (21'), Uwe Seeler (82')
 |-
 | rowspan=2 | 06-07 || Nacional, Santjagas || 59828|| || || 3:0
 |-
 | colspan=5 | Bruno Mora (2'), Giacomo Bulgarelli (65', 67')
 |}
 Galutinė rikiuotė:
 – 5 tšk.
 – 4 tšk.
 – 3 tšk.
 – 0 tšk.
 3 grupė
 |-
 | rowspan=2 | 05-30 || Sausalito, Vinja del Maras || 10484|| || || 2:0
 |-
 | colspan=5 | Zagallo (56'), Pele (73')
 |-
 | rowspan=2 | 05-31 || Sausalito, Vinja del Maras || 12700|| || || 1:0
 |-
 | colspan=5 | Josef Stibranyi (80')
 |-
 | rowspan=2 | 06-02 || Sausalito, Vinja del Maras || 14903|| || || 0:0
 |-
 | colspan=5 |
 |-
 | rowspan=2 | 06-03 || Sausalito, Vinja del Maras || 11875|| || || 1:0
 |-
 | colspan=5 | Joaquin Peiro (90')
 |-
 | rowspan=2 | 06-06 || Sausalito, Vinja del Maras || 18715|| || || 2:1
 |-
 | colspan=5 | Amarildo (72', 86'), Adelardo Rodriguez (35')
 |-
 | rowspan=2 | 06-07 || Sausalito, Vinja del Maras || 10648|| || || 3:1
 |-
 | colspan=5 | Isidoro Diaz (12'), Alfredo del Aguila (29'), Hector Hernandez (90'); Vaclav Masek (1')
 |}
 Galutinė rikiuotė:
 – 5 tšk.
 – 3 tšk.
 – 2 tšk.
 – 2 tšk.
 4 grupė
 |-
 | rowspan=2 | 05-30 || Braden, Rankagva || 7134|| || || 1:0
 |-
 | colspan=5 | Hector Facundo (4')
 |-
 | rowspan=2 | 05-31 || Braden, Rankagva || 7938|| || || 2:1
 |-
 | colspan=5 | Lajos Tichy (17'), Florian Albert (61'); Ron Flowers (60')
 |-
 | rowspan=2 | 06-02 || Braden, Rankagva || 9794|| || || 3:1
 |-
 | colspan=5 | Ron Flowers (17'), Bobby Charlton (42'), Jimmy Greaves (67'); Jose Sanfilippo (81')
 |-
 | rowspan=2 | 06-03 || Braden, Rankagva || 7442|| || || 6:1
 |-
 | colspan=5 | Florian Albert (1', 6', 53'), Lajos Tichy (8', 70'), Erno Solymosi (12'); Georgi Sokolov (64')
 |-
 | rowspan=2 | 06-06 || Braden, Rankagva || 7945|| || || 0:0
 |-
 | colspan=5 |
 |-
 | rowspan=2 | 06-07 || Braden, Rankagva || 5700|| || || 0:0
 |-
 | colspan=5 |
 |}
 Galutinė rikiuotė:
 – 5 tšk.
 – 3 tšk.
 – 3 tšk.
 – 1 tšk.
 Ketvirtfinalis
 |-
 | rowspan=2 | 06-10 || Sausalito, Vinja del Maras || 17736|| || || 3:1
 |-
 | colspan=5 | Garrincha (31', 59'), Vava (53'); Gerald Hitchens (38')
 |-
 | rowspan=2 | 06-10 || Nacional, Santjagas || 63324|| || || 1:0
 |-
 | colspan=5 | Petar Radakovic (85')
 |-
 | rowspan=2 | 06-10 || Carlos Dittborn, Arika || 17268|| || || 2:1
 |-
 | colspan=5 | Leonel Sanchez (11'), Eladio Rojas (29'); Igor Cislenko (26')
 |-
 | rowspan=2 | 06-10 || Braden, Rankagva || 11690|| || || 1:0
 |-
 | colspan=5 | Adolf Scherer (13')
 |}
 Pusfinalis
 |-
 | rowspan=2 | 06-13 || Sausalito, Vinja del Maras || 5890|| || || 3:1
 |-
 | colspan=5 | Josef Kadraba (48'), Adolf Scherer (80', 84'); Drazen Jerkovic (69')
 |-
 | rowspan=2 | 06-13 || Nacional, Santjagas || 76500|| || || 4:2
 |-
 | colspan=5 | Garrincha (9', 32'), Vava (47', 78'); Jorge Toro (42'), Leonel Sanchez (61')
 |}
 Dėl III vietos
 |-
 | rowspan=2 | 06-16 || Nacional, Santjagas || 67000|| || || 1:0
 |-
 | colspan=5 | Eladio Rojas (90')
 |}
 Finalas
 |-
 | rowspan=2 | 06-17 || Nacional, Santjagas || 69000|| || || 3:1
 |-
 | colspan=5 | Amarildo (17'), Zito (69'), Vava (78'); Josef Masopust (15')
 |}
 Rezultatyviausi žaidėjai
 Garinča (Garrincha, Brazilija) – 4 įvarčiai
 Vava (Vavá, Brazilija) – 4 įv.
 Leonelis Sančesas (Leonel Sánchez, Čilė) – 4 įv.
 Florianas Albertas (Florian Albert, Vengrija) – 4 įv.
 Draženas Jerkovičius (Dražen Jerković, Jugoslavija) – 4 įv.
 Valentinas Ivanovas (Valentin Ivanov, TSRS) – 4 įv.
 Nuorodos
 FIFA informacija
 07
 1962 sporte
 Čilės futbolas


text:
chronologie des chemins de fer
 2011 dans les chemins de fer - 2012 - 2013 dans les chemins de fer
 Évènements
 2 janvier, France : les trains Corail, Intercités, Téoz et Lunéa fusionnent et deviennent les Intercités.
 7 avril (France) : prolongement de la ligne 1 du tramway de Montpellier (Stade de la Mosson – Mosson : 0,5 km).
 7 avril (France) : Mise en service de la ligne 3 (Juvignac – Pérols Etang de l'Or /Lattes Centre : 17,5 km) et 4 (Place Albert 1er – Saint-Denis : 3,1 km) du tramway de Montpellier.
 23 juin (France) : Mise en service du tramway de Brest Porte de Plouzané – Porte de Guipavas/Porte de Gouesnou (A) (14,3 km)
 29 juin (France) : Mise en service de la ligne B du tramway d'Orléans : Georges Pompidou – Clos du Hameau (B) (11,3 km)
 1er septembre (France) : Mise en service de la ligne T1 du tramway de Dijon . Porte de Plouzané – Porte de Guipavas/Porte de Gouesnou (A) (14,3 km)
 19 novembre (France) : prolongement de la Ligne 2 du tramway d'Île-de-France jusqu'au pont de Bezons (4,2 km)
 8 décembre (France) : Mise en service de la ligne T2 du tramway de Dijon Chenôve Centre - P+R Valmy (10,4 km)
 12 décembre (France) : mise en service du tramway du Havre (13 km).
 15 décembre (France) : prolongement de la Ligne 3a du tramway d'Île-de-France jusqu'au cours de Vincennes.
 15 décembre (France) : Mise en service de la ligne 3b du tramway de Paris.
 18 décembre, Île-de-France : prolongement de la ligne 12 du métro de Paris de Porte de la Chapelle vers la station Front populaire, première étape du prolongement vers Aubervilliers.
 Autres évènements
 France : début des travaux de la ligne à grande vitesse Sud-Europe-Atlantique, destinée à relier Paris à Bordeaux en deux heures.
 Londres: fin du dernier tronçon du London Overground entre la gare de Clapham Junction et celle de Dalston Junction. La ville aura son réseau express régional complètement relié au niveau des gares et certaines stations du métro de Londres.
 RATP : au , la ligne 1 du métro parisien deviendra entièrement automatique
 Transports en commun dans le monde
 Nouvelles lignes et nouveaux réseaux inaugurés en 2012
 De nouveaux réseaux de transport en commun sont entrés en service en 2012 :
 Métro
 Hangzhou (Chine) : Ligne 1 Linping/Wenzelu - Xianghu (46,5 km)
 Kunming (Chine) : Ligne 6 East Bus Station - Airport Center (18,2 km)
 Suzhou (Chine) : Ligne 1 Mudu - Zhongnan Street (25 km)
 Lima (Pérou) : Ligne 1 Grau - Villa El Salvador (22 km)
 Tramway
 Le Havre (France) : Ligne La Plage - Caucriauville Pré Fleuri/Grand Hameau(13 km)
 Dijon (France) : Lignes T1 et T2 Gare Centrale - Quétigny Centre (18 km)
 Brest (France) : Ligne Porte de Plouzané - Porte de Gouesnou/Porte de Guipavas (14,3 km)
 Casablanca (Maroc) : Ligne 1 (31 km)
 Mendoza (Argentine) : Ligne 1 Estación Central - Gutiérrez (12,5 km)
 Dans les réseaux de transport en commun existants les nouvelles lignes suivantes ont été inaugurées en 2012 :
 Métro :
 Pékin (Chine) : Ligne 6 Haidian Wuluju - Caofang (31 km)
 Wuhan (Chine) : Ligne 2 Jinyintan - Optics Valley Square(27,1 km)
 Tianjin (Chine) : Ligne 3 Xiaodian - Gaoxinqu (29,7 km)
 Chongqing (Chine) : Ligne 6 Kangzhuang - Wulidian (17,8 km)
 Chengdu (Chine) : Ligne 2 Chadianzi Bus Terminal - Chengdu Institute of Public Administration (22,4 km)
 Tianjin (Chine) : Ligne 2 Caozhuang - Dongnanjiao and Tianjinzhen - Konggangjingjiqu (20,7 km)
 Shenyang (Chine) : Ligne 2 Santaizi - Quanyunlu (25 km)
 Téhéran (Iran) : Ligne 3 Vali-e Asr - Shahid Beheshti (7 km)
 Mexico (Mexique) : Ligne 12 Mixcoac - Tláhuac (24,5 km)
 Sofia (Bulgarie) : Ligne 2 Obelya - James Bourchier (10 km)
 Istanbul (Turquie) : Ligne M4 Kadiköy - Kartal (22 km)
 Séoul (Corée du Sud) : Ligne Uijeongbu Balgok - Tapseok (11,1 km)
 Le Caire (Égypte) : Ligne 3 Attaba - Abbasiya (4,3 km)
 Tramway :
 Portland (États-Unis) : Ligne Lovejoy & 9th - OMSI (3 km)
 Notes et références
 Chemins de fer
 2012