text:
Kiterjesztette az Európai Bíróság a Bosman ítélet sportolókra vonatkozó kedvezményét | Sportmenedzsment
 Magyar Sportmenedzsment Társaság Sport. Én is. Te is. Mi is. Kiterjesztette az Európai Bíróság a Bosman ítélet sportolókra vonatkozó kedvezményét
 Publikációk 2014. március 27, 10:40 Jean-Marc Bosmantól Maros Kolpakig – Balog “Rókától”a szintén magyar Tim Howardig
 A 2004. május 1-jére tervezett uniós csatlakozásáig tartó átmeneti időszakban sem alkalmazható az Európai Unió jelenlegi határain belül az újonnan csatlakozó tagállamok már jogszerűen alkalmazott professzionális sportolóival (munkavállalóival) szemben semmilyen nemzetiségi alapon történő korlátozás, megkülönböztetés – legalábbis ez a következtetés vezethető le a luxemburgi székhelyű Európai Bíróság 2003. május 8-án kihirdetett, az ún. társulási megállapodásokat értelmező nagy jelentőségű, iránymutató ítéletéből. A skót származású D.A.O. Edward bíró elnökletével eljáró öttagú tanács a Deutscher Handballbund v. Maros Kolpak perben hozott ítéletével ugyanis kimondta: az uniós tagországok sportági szakszövetségeinek szabályzatai nem korlátozhatják az EU-val társulási megállapodást kötött államokból származó hivatásos sportolók bajnoki és kuparészvételét. A csatlakozó államokból érkező sportolók így gyakorlatilag már most is teljes jogú uniós polgárnak érezhetik magukat, amennyiben szerződést kötnek valamelyik uniós sportklubbal. A Kolpak-ügyben hozott határozatával az Európai Bíróság a profi sport területén szinte felrobbantotta a tizenötök jelenlegi határait, gyakorlatilag egy évvel előrehozta az uniós csatlakozást a magyar sportolók számára is.
 Hosszú folyamat vezetett el addig, amire az uniós joganyag teljes liberalizációt biztosított.
 A külföldi állampolgárságú sportolók munkavállalásai tekintetében. Ismert tény, hogy az Európai Közösség annak idején kifejezetten gazdasági integrációs céllal jött létre, szabályozó hatásköre sokáig egyáltalán nem terjedt ki a nem szorosan a gazdasági szférához kapcsolódó területekre, az utóbbi két évtizedben bekövetkezett változásoknak köszönhetően azonban – különösen az uniós pillér-politikák színrelépése óta – a közösségi integráció az egységes Európa egyre szélesebb dimenzióját foglalja magában. Az Európai Közösség táguló szabályozási hatásköre ellenére a sport területe – lényegében az Európai Bíróság Bosman-ügyben (1995) hozott ítéletéig – annak ellenére nem került igazán a brüsszeli döntéshozók látókörébe, hogy a hivatásos sporttevékenység és az arra épülő komplett “iparág” időközben igen jelentős gazdasági tényezővé is alakult. Jól jelzi ezt a folyamatot az a NOB által kimutatott globális adat, amely szerint mára a világkereskedelem 2,5%-a valamilyen módon a sportgazdasághoz kötődik, valamint az az érdekes európai munkaügyi kutatás is, amely kimutatja, hogy az Európai Unióban az elmúlt évtizedben mintegy 50%-al nőtt a sporttal összefüggésben foglalkoztatottak száma, s pillanatnyilag már mintegy 9 millió munkahelyet tart számon az európai sportgazdaság és a sportadminisztráció.
 A sportolók szabad munkavállalását biztosító liberalizáció a közösségi joganyag, az acquis communautaire esetjogi jellegű fejlődésének az eredménye. A kodifikált jogforrások – úgy az alapszerződések, valamint a brüsszeli jogalkotás hatalmas tömegű ún. másodlagos joganyaga – eddig legfeljebb csak érintőlegesen tekintették szabályozási tárgyuknak a sportot. A sport gazdaságban betöltött megváltozott szerepéhez igazodóan a brüsszeli Bizottság által a jövőben várható új jogalkotási iránypontokat jól érzékeltetik ugyanakkor Mario Montinak, a Bizottság nagy tekintélyű versenyjogi biztosának szavai is:”...Nincs kétség afelől, hogy gazdasági vonatkozásában a sport a közösségi jog hatálya alá tartozik. A Szerződés nem zárja ki kifejezetten ezt a tevékenységet, és a Bíróság számos alkalommal úgy rendelkezett, hogy a sport a közösségi jogszabályok hatálya alá alatt áll, amennyiben gazdasági tevékenységet valósít meg, elismerve ugyanakkor e szektor bizonyos különleges jellemzőit. A Bizottság meggyőződése, hogy a sport nagyon fontos társadalmi, integráló és kulturális funkciót tölt be”
 Az Európai Bíróság esetjogi gyakorlatában már az 1970-es években két olyan sport-vonatkozású ítélet született, amely aztán a később kiemelkedően fontossá és hírhedté vált Bosman-ügyben is hivatkozási alapként szerepelt. A Walrave & Koch v. Association Union Cycliste Internationale ügyben4 mondta ki először az Európai Bíróság, hogy a közösségi jog annyiban terjed ki a sporttevékenységre, amennyiben az a Római szerződés 2. cikke szerinti gazdasági tevékenységnek minősül. Az ítélet egyébiránt a közösségi jog, mint rendszer egyik fontos elméleti tartópillére, az EK-jog közvetlen hatálya elvét megalapozó doktrína kialakulásában is érdekes szerepet játszott. Ebben az ügyben ugyanis a Szerződések közvetlen hatályának horizontális, azaz magánszemély-magánszemély szerkezetű jogviszonyokra történő kiterjesztése is megfogalmazódott. Az eljárás felperesei pályakerékpáros versenyek motoros felvezetői voltak, akik a Nemzetközi Kerékpáros Szövetség ellen a hollandiai Utrecht kerületi bíróságán indítottak keresetet, mivel álláspontjuk szerint a szövetség azon szabálya, amely a motoros felvezető és a kerékpáros egyazon állampolgárságát kívánta meg, ellentétes a közösségi joggal. Az EGK-Szerződés 177. cikkének előzetes értelmezési eljárása keretében az Európai Bíróság elé került ügyben a luxemburgi testület leszögezte: a nemzetiségi alapon történő megkülönböztetés nem csak az állami hatóságok eljárására vonatkozik, hanem a kereső foglalkoztatással összefüggő minden kollektív szabályozásra is. A konkrét ügyben ugyan a felperesek keresetét leszerelte az Európai Bíróság azzal, hogy a sportcsapatok állampolgársági összetétele, különösen a válogatott csapatok esetében, tisztán a sporttevékenység érdekkörében felmerülő probléma, amelynek nincs kihatása a sport és a gazdasági tevékenység kapcsolatára, mégis ebben a perben fontos elméleti alapokat szolgáltatott későbbi ítélkezéséhez az Európai Bíróság azzal, hogy a sportági szakszövetségek addig érinthetetlennek vélt, “jogon kívüli” szabályait lényegében a közösségi jog hatálya alá vonta.
 A Gaetano Doná v. Mario Mantero-ügyben megerősítette az állampolgársági alapon történő megkülönböztetés tilalmának a sport-tevékenységre kiterjesztő elvét az Európai Bíróság, emellett az észak-olaszországi Rovigo bíróságától (Guidice Conciliatore) elé került perben kimondta azt a gyakorlati szempontból fontos tételt is, hogy a hivatásos (professzionális) labdarúgás kifejezetten gazdasági tevékenységnek minősül. Egyértelművé tette az Európai Bíróság, hogy a sportklubok és a szakszövetségek szabályzatai vagy azok gyakorlata is a közösségi jog hatálya alá tartozik. A sportszervezetek által elfogadott azon szabályzatok, amelyek nemzetiségi alapon különböztetnek a hazai és a külföldi játékosok között, és ezáltal korlátozzák a külföldi állampolgárságú munkavállalók jogát abban, hogy professzionális vagy félprofesszionális sportolóként pályára léphessenek a szövetségek által bonyolított futballmérkőzéseken, összeegyeztethetetlenek az EGK-Szerződés 7., illetve 48-51. és 59-66. cikkeivel, kivéve mégis, ha ezen korlátozó szabályoknak kizárólag a sport speciális érdekkörében felmerülő indokai vannak. Nem zárható ki tehát feltétlenül az ítélet szerint az, hogy a külföldi játékosok részvétele korlátozható legyen a mérkőzéseken, de a diszkrimináció indoka a sport sajátos, különleges jellegéből kell adódjon, és az okok semmiképpen sem lehetnek gazdasági természetűek. Az ügy tényállásának idején (1976-ban) egyébként még egyáltalán nem lehetett külföldieket foglalkoztatni az olasz labdarúgásban, így az Európai Bíróság ítéletének fontos gyakorlati következményeit jól mutatja az a folyamat, miszerint ezt követően tárgyalások kezdődtek az európai labdarúgó szövetség (UEFA) és a Bizottság között, amelynek köszönhetően 1978-tól az UEFA két külföldi játékos pályára lépését engedélyezte mérkőzésenként azzal, hogy nem minősül külföldinek az a sportoló, aki legalább öt éve az adott szövetség területén tevékenykedik. 1992-től aztán már 5 külföldi szerepelhetett egy csapatban (mérkőzésenként legfeljebb három) az UEFA előírásai értelmében.
 A legkomolyabb összetűzés
 Az Európai Bíróság az 1990-es évek elején került történetének legkomolyabb összetűzésébe a labdarúgás nemzetközi szervezeteivel, miután 1992-ben a Liege-i Fellebbezési Bíróságtól (Court d’appeal de Liége) az EGK-Szerződés 177. cikke alapján a luxemburgi székhelyű bírói testület elé került Jean-Marc Bosman labdarúgó átigazolásának ügye. A pert kezdettől fogva figyelemmel kísérte az Európai Parlament is, a képviselők az interpellációk és a bizottsági ülések során is napirenden tartották a hivatásos labdarúgók szabad mozgásának problémakörét. Bosman 1990. augusztus 8-án indított pert a Liége-i elsőfokú bíróság előtt, mivel álláspontja szerint a Belga Labdarúgó Szövetség (ASBL) és az UEFA átigazolási és állampolgársági szabályai megakadályozták, hogy szerződésének lejártát követően egy belga csapattól egy francia együtteshez igazoljon át. Az Európai Bíróságtól előzetes értelmezést kérő belga nemzeti bíróság kérdéseinek lényege az volt, hogy a Római Szerződésnek a munkaerő szabad áramlását biztosító 48. cikkével ellentétben állnak-e a belga és az európai sportszervezeti szabályok. Az alperesek – Bosman belga klubja, a Royal Liégois SA, illetve az ASBL és az UEFA – oldalán az Európai Bizottság, valamint az olasz, német, francia és dán kormányok is felléptek. Bosman szabad átigazolását a lejárt szerződésű játékosokért az őket átigazolni szándékozó klub által fizetendő, az európai gyakorlatban hagyományos ún. képzési díj szabályai akadályozták. Ezt a képzési díjat az átigazolási szabályzatokban lefektetett módon, a játékos jövedelme és életkora alapján kalkulált szorzószámok alapján kellett kiszámítani, a díj elméletileg a játékos “előállításának” (képzésének) ellenértékén felül azt a költséget foglalta magában, hogy az elszerződő labdarúgót újjal kellett helyettesíteni. A per tényállása szerint a Bosmant leigazolni szándékozó francia FC Littoral de Dunkerque nem tudta megfizetni a Royal Liégois SA részére a mintegy 12 millió belga frankos átigazolási díjat, miközben a játékossal személyesen már megállapodott új szerződésének részleteiről. Az átigazolási, képzési díj megfizetésének hiányában viszont a belga sportszövetség az UEFA előírásai értelmében nem adhatta ki a sportoló játékengedélyét a francia sportszövetség felé. A Bosman-ügy komoly gyakorlati jelentőségére világítanak rá azok a pénzügyi kimutatások, amelyek szerint a lejárt szerződésű labdarúgókért fizetett díjak a sportegyesületek bevételi forrásainak jelentős részét tették ki abban az időben, a kisebb klubok gazdálkodása jórészt csak erre épülhetett.
 A Bosman-ügyben felmerült másik fontos problémaként vizsgálta továbbá az Európai Bíróság a labdarúgó szervezetek állampolgársági szabályait is, amelyek a mérkőzésenként pályára lépő külföldi uniós állampolgárságú játékosok számát korlátozták. Ez a kérdés csak hosszas vita után kerülhetett az Európai Bíróság vizsgálódásának látókörébe (Lenz főügyész 20 oldalas véleményben indokolta pusztán azt, hogy egyáltalán miért kell ezzel a kérdéssel az Európai Bíróságnak érdemben foglalkoznia az adott ügyben), mivel az alperesek egységesen (és nem teljesen alaptalanul) arra az álláspontra helyezkedtek, hogy az állampolgársági szabályok vizsgálata a konkrét perben legfeljebb hipotetikusan merülhet fel, nevezetesen: a kifogásolt nemzetiségi szabályok csak akkor kerültek volna alkalmazásra, ha Bosman a pereskedés helyett folytatja pályafutását. Az alperesek a C-24/80. számú Foglia v. Novello ügyet hozták fel példaként, ahol a felek és a nemzeti bíróság “összejátszottak”, és egy fiktív tényállás alapján kértek jogértelmezést az Európai Bíróságtól, így ott a bíróság megtagadta az érdemi állásfoglalást. A Bosman-perben Iglesias főbíró elnökletével eljáró bírói tanács azonban végül is ezeket a kifogásokat leszerelte, és érdemben foglalkozott a felperes által felvetett második kérdéssel is. Az Európai Bíróság rámutatott, hogy a korábbi gyakorlatában is mindvégig nagy hangsúlyt fektetett a munkavállalók szabad mozgása alapelvének következetes érvényre juttatására, különösen azokban az estekben, ha a tagállam állampolgára közvetlenül a Római Szerződésből eredeztetette azt a jogát, hogy az egyik tagállamból egy másikba kíván letelepedni és munkát vállalni, illetve gazdasági tevékenységet folytatni. Többször leszögezte azt az Európai Bíróság, hogy valamely tagállamból a távozás megnehezítése azonos elbírálás alá esik, mint a másikban ugyanilyen magatartás a letelepedés vonatkozásában. Az Európai Bíróság ítéletében forradalmi jelentőségű válaszokat adott Liege-i Fellebbezési Bíróság által feltett kérdésekre: ” Az EGK-Szerződés 48. cikkének rendelkezései kizárják a sportszervezetek által lefektetett azon szabályok alkalmazását, amelyek szerint: 1) A hivatásos labdarúgót szerződésének lejártát követően mindaddig nem alkalmazhatja új klubja, ameddig a játékos volt klubja részére meg nem fizette az átigazolási vagy képzési díjat; 2) A szövetségek által szervezett versenyeken a labdarúgó klubok színeiben csak korlátozott, meghatározott számú más tagállam állampolgárságával rendelkező labdarúgók léphetnek pályára.” Az ítélet után az európai futballtársadalom képviselői az idegenlégiós-invázió, valamint a képzési díjak hiányában megszűnő utánpótlás-nevelő egyesületek meglehetősen tragikusra festett képével szinte az európai profifutball alkonyát vetítették előre. A francia és az olasz kormány már az eljárás során azzal érvelt, hogy a speciális átigazolási szabályok fenntartására az egyesületek közötti szociális, pénzügyi és versenyhelyzet fenntartása miatt van szükség, mivel a kisebb, gazdaságilag gyengébb klubok gyakorlatilag csak ezáltal juthatnak olyan pénzeszközökhöz, amellyel tehetségkutató és játékosnevelő tevékenységüket eredményesen tudják folytatni. Az ítélet óta eltelt évek viszont mintha inkább az Európai Bíróság akkor magányosnak tűnő véleményét erősítették volna meg, miszerint az átigazolási díjak és az állampolgársági korlátok megszűnése átmeneti zavarokat ugyan okozhat a sportéletben, középtávon azonban már a döntés gazdasági előnyei mutatkoznak meg, amelyből mind a klubok, mind pedig a játékosok profitálhatnak.
 “Bosman B.”
 Magyarországon kevésbé ismert az, hogy az európai sportjog esetjogi fejlődésének történetébe magyar sportoló is vastagbetűvel írta be nevét. 2000 őszén még a tekintélyes párizsi Le Monde is “Bosman B”-nek nevezte Balog Tibort, a korábban harminchétszeres válogatott magyar labdarúgót. Balog átigazolási ügye azután került az Európai Bíróság elé, hogy a sportoló nem törődött bele abba, miszerint korábbi klubja, a belga Charleroi (ahol egyébként Bosman is megfordult) 5, majd 3 millió frankos lelépési díjat kért az 1997 nyarán őt szerződtetni szándékozó egyesülettől. Balog elesett a szerződéstől, ám a “Róka” becenévre hallgató játékos bírósághoz fordult, és keresetében a Bosman-szabály hatályának kiterjesztését kívánta elérni az Európai Unión kívüli országokból származó labdarúgók tekintetében is. A furfangos középpályás jogi képviselőként azt a Jean-Louis Dupon-t bízta meg, aki Bosman egyik korábbi ügyvédje is volt az Európai Bíróság előtti sikeres perben. Balog Tibor keresete a munkavállalók szabad mozgásának alapelvén túl az unión belüli szabad verseny kérdését is feszegette. A jó érzékkel időzített per egybeesett azokkal a fontos tárgyalásokkal is, amelyeket a Bizottság ugyanekkor kezdett meg a FIFA-val és az UEFA-val a hatályos átigazolási rendszerek uniós harmonizációjáról. A Bizottság jogi képviselője ebben a helyzetben Balog keresete mellé állt az Európai Bíróság előtt, s azt fejtegette, hogy az üzleti alapon működő sportban megszabott átigazolási rendszerekben a közösségi versenyjogi szabályoknak érvényesülniük kell, azaz a lényegében vállalatként, gazdasági szereplőként megjelenő klubok nem juthatnak másokkal szemben jogtalan versenyelőnyökhöz azzal, hogy pénzbeli térítéshez kötik a lejárt szerződésű munkavállalók piaci mozgását, teljesen függetlenül attól, hogy az érintett alkalmazottak uniós állampolgárok-e vagy nem. Miután a per egyezséggel zárult, s Balog jelentős kártérítést kapott, nem tudhatjuk, hogy az Európai Bíróság ítélethozatal esetén mennyiben érintette volna a sportszövetségek unión kívüli játékosokra vonatkozó, korlátozó állampolgársági szabályait, mindazonáltal az EU-n kívüli játékosok szabad mozgásának megteremtéséhez (az átigazolási díjak eltörlésének kiterjesztésével) Balog Tibor esete mindenképpen jelentősen hozzájárult. A per végül a Bizottság és a FIFA között 2001. március 5-én megkötött, a nemzetközi átigazolási rendszert szabályozó egyezmény megszületésével vált okafogyottá, s az összefüggéseket talán jól érzékelteti, hogy az említett egyezmény csak néhány nappal előzte meg a Balog-ügy főügyészi indítványának tervezett előterjesztését. A nemzetközi sportszövetség talán azért is igyekezett még időben megállapodásra jutni a brüsszeli Bizottsággal, mert az utóbbi támogatását is élvező Balog ügyében körvonalazódó – az egyezségre tekintettel végül tehát elmaradt – ítélet akár további vonatkozásokban (például a televíziós közvetítési jogok értékesítésének vizsgálata) is ráirányíthatta volna a figyelmet az uniós versenykövetelményekkel nem feltétlenül összhangban álló sportszövetségi szabályozásokra.
 A Balog-per jogi és gyakorlati hozadékaival kiegészített Bosman-ítélet tehát forradalmasította az európai labdarúgás belső piaci szabályait, Sepp Blatter FIFA-elnök ugyanakkor a legfőbb francia közigazgatási fórum, a Conseil d’État 2002 utolsó napjaiban a Malaja-ügyben hozott felülvizsgálati határozatát mégis “tízszeres erejű” Bosman-ítéletnek nevezte.9 A kosarashölgy esete ugyanis Blatter szerint precedensértéket teremt valamennyi sportágban, és az unión kívüli országokból származó sportolók kvótarendszerének teljes eltörléshez vezethet. Blatter a francia közigazgatási legfelsőbb bíróság ítéletét “szociális dömpingáradatot eredményező, kegyetlen liberalizációnak” minősítette, amely elsősorban az utánpótlás-nevelésbe irányuló befektetések értelmét veszélyezteti. 10A Malaja-dosszié 1998-ban vette kezdetét, amikor a Kazahsztánban született (Fehéroroszországban, Spanyolországban és Izraelben is megfordult), lengyel állampolgárságú játékos strasbourgi szerződésének engedélyezését elutasította a Francia Kosárlabda Szövetség, mivel a nem EU-s állampolgárságú játékosokra vonatkozó kvótakeretét – a már meglévő bolgár és horvát légiósára tekintettel – a klub Malaja szerződtetésével túllépte volna (a francia sportszövetség szabályzatai kettő nem uniós állampolgár foglalkoztatását engedélyezték 1998-ban). Lilia Malaja a strasbourgi városi bírósághoz fordult, mert álláspontja szerint az EU és Lengyelország között 1991-ben megkötött Társulási Megállapodás tilt mindenfajta diszkriminációt, ideértve a nemzeti hatáskörben szabályozott munkavállalást is. Az elsőfokon a keresetet elutasító ítélet ellen Malaja fellebbezett, a Nancy-i Fellebbviteli Bíróság 2000 februárjában viszont helyt adott a játékos jogorvoslati kérelmének, s ezt a másodfokú ítéletet hagyta hatályban 2002. december 30-án a Conseil d’État azzal az indokolással, hogy a Társulási Megállapodás “tisztán és pontosan rendelkezik az egyenlő elbánás követelményéről, és megtilt bármilyen diszkriminációt a társult országokból származó, érvényes munkavállalási engedéllyel rendelkező személyek irányában”. Az ítélet Franciaországban a kvótarendszer eltörlésének hatályát tulajdonképpen valamennyi, az Európai Unióval társulási vagy együttműködési szerződést kötő államra kiterjesztette, így meghozatalának időpontjában 24 EU-n kívüli állam (a csatlakozó országok, illetve jónéhány volt szovjet utódállam, valamint számos afrikai ország) vonatkozásában megtiltotta a tagállami sportolóktól eltérő korlátozó szabályok alkalmazásának lehetőségét, gyakorlatilag teljes egészében megnyitotta ezen országok polgárai számára a francia sport-piacot. Malaja jogi képviselője, Michel Pautot úgy fogalmazott a Conseil d’État döntését kommentálva, hogy “mostantól semmi sem állíthatja meg a futballklubokat akkor, ha történetesen 4 ukrán, 3 marokkói és 4 cseh labdarúgót kívánnak egyszerre foglalkoztatni, mint ahogy a kosárlabdaklubokat sem, ha orosz, litván, lengyel vagy magyar sportolót kívánnak játszatni csapatukban”.
 Érdekes, hogy miközben a Malaja-ügyben a francia nemzeti bíróság magabiztosan nem fordult előzetes értelmezés végett az Európai Bírósághoz, addig a luxemburgi székhelyű európai bírói fórum előtt abban az időben már zajlott a Maros Kolpak kézilabdázó esete kapcsán a hasonló tényállás és kereseti jogalap mellett benyújtott német nemzeti bírósági kérdések vizsgálata. Úgy tűnik, hogy ezúttal az Európai Bíróság mintha megvárta volna Conseil d’État állásfoglalását a nagy gyakorlati horderejű kérdésben. Kolpak a német Bundesliga másodosztályában szereplő Östringen szlovák állampolgárságú kapusaként nem uniós tagállamokból származó játékosoknak szóló, ún. A-licencet kapott a Német Kézilabda Szövetségtől (Deutscher Handballbund), amelynek szabályzatai ugyanakkor a klubok bajnoki vagy kupaszereplésén legfeljebb két A-licenccel rendelkező sportoló szerepeltetését engedélyezték, s így ezek a rendelkezések gyakorlatilag megakadályozták Kolpak pályára lépését csapatában. Az Európai Bíróság 5. Tanácsa, Edward bíró elnökletével, La Pergola előadó bíró előterjesztése mellett meghozott ítéletében szinte teljes egészében átvette és alkalmazta a francia közigazgatási bíróság döntésében kifejtett elméleti álláspontot, gyakorlatilag kiterjesztette a Malaja-elvben már megfogalmazott jogelvek hatályát az Európai Unió valamennyi tagállamára. A Deuttscher Handballbund v. Maros Kolpak-ügyben12 2003 tavaszára meghozott óriási jelentőségű döntés mintegy záróakkordja annak az érdekes ívet bejárt folyamatnak, amely a Bosman-üggyel indult, és amely szűk egy évtized alatt bírói esetjogi döntésekkel teljes liberalizációra kényszerítette a korábban igencsak merevnek és megváltoztathatatlannak tűnt európai sportszövetségi átigazolási szabályokat. Az Európai Bíróság ítéletéből levezethető: az Európai Unióval társulási vagy együttműködési szerződést kötött államokból érkező sportolók a jövőben minden korlátozás nélkül szerepelhetnek uniós klubjaikban. Az ítélet lavinát indíthat el, hiszen nem csak a Malaja-ügy alapján érintett, jelenleg már 26 országra (a csatlakozó államok: Észtország, Lettország, Litvánia, Lengyelország, Csehország, Szlovákia, Magyarország, Szlovénia, Málta, Ciprus; a társulási szerződéssel rendelkező Románia, Bulgária és Törökország; az együttműködési szerződéssel rendelkező Algéria, Azerbajdzsán, Fehéroroszország, Grúzia, Kazahsztán, Kirgizisztán, Marokkó, Moldova, Oroszország, Örményország, Tunézia, Ukrajna, Üzbegisztán) vonatkozhat, hanem a 2004-ben hatályba lépő Cotonou-egyezménnyel (2000, Benin) 77, főként fekete-afrikai, valamint karibi és csendes-óceáni államot is érinthet. Ez főként a labdarúgás területén járhat egyelőre beláthatatlan következményekkel sokak szerint. Az utánpótlás-központok ellehetetlenülésének ismételten felfestett vízióján túl elsősorban a tömeges munkanélküliségtől félnek a jelenlegi tagállamok sportolói. A másik oldalon ugyanakkor fontos érv lehet, hogy a sportolói fizetéseknek a kínálat megugrása következtében óhatatlanul bekövetkező csökkenése egyben mentőövet is jelenthet az elszabadult játékos-jövedelmek miatt egész Európában komoly gazdasági problémákkal küszködő sportkluboknak. A Malaja-elv kiterjesztésével kapcsolatos vitában például kifejtette véleményét a strasbourgi futballklub elnöke, Patrick Poisy is, aki szerint a labdarúgásban a társult országokból érkező játékosok fizetése 6-7-szeresen alatta marad a francia sportolók átlag bérszintjének.
 A dortmundi tartományi bíróságtól, illetve a tartományi legfelsőbb bíróságtól (Oberlandesgericht Hamm) az EK-Szerződés 234. cikke alapján előzetes értelmezési eljárásban az Európai Bíróság elé került Kolpak-ügy ítéletének egyik legérdekesebb jogelméleti eleme, hogy az EU-n kívüli országokból származó játékosokkal szemben alkalmazott diszkrimináció tilalmát az EK-Szlovák Társulási Megállapodásból, illetve annak közvetlen hatályából kiindulva vezeti le az Európai Bíróság. Szlovákia 1993. október 4-én kötött Társulási Megállapodást az Európai Közösségekkel és annak tagállamaival. A Megállapodás 38. szakasz (1) bekezdése előírja: a tagállamok területén a szlovák állampolgárságú, legálisan alkalmazott munkavállalókat minden diszkriminációtól mentesen, a hazai állampolgárokkal azonos elbánással kell foglalkoztatni a munkafeltételek, a fizetés vagy az elbocsátások kapcsán egyaránt. A Német Kézilabda Szövetség versenyszabályzata (DHB Spielordnung) viszont a már említett A-licenc kibocsátását írta elő valamennyi játékosra, aki olyan unión kívüli államból érkezik, amely nem kötött olyan egyezményt az EU-val, amelynek alapján állampolgárai az EK-Szerződés 48. cikke szerinti, a munkavállalók szabad mozgásával egyenértékű előnyöket élvezhetnek. Az 1997 óta legális munkavállalási és letelepedési engedéllyel Németországban sportoló Kolpak érvényes tartózkodási engedéllyel rendelkezett egy uniós tagállamban, így álláspontja szerint sértette a Társulási Megállapodás 38. szakaszát a vele szemben állampolgársági alapon diszkrimináló licenc-típus alkalmazása.
 Az Európai Bíróságnak viszont először azt kellett megvizsgálnia az ügyben, hogy egyáltalán van-e közvetlen hatálya a Szlovákiával kötött Társulási Megállapodás 38. szakaszának. Erre a kérdésre a Pokrzeptowicz-Meyer ügyben13 lefektetett elvek alapján adta meg a választ az Európai Bíróság. Ebben a perben a Lengyelországgal Brüsszelben 2001. december 16-án megkötött Társulási Megállapodás közvetlen hatályát korábban már megállapította az Európai Bíróság. Arra a következtetésre jutott tehát az Európai Bíróság, hogy a Szlovákiával kötött Társulási Megállapodás 38. szakasz (1) bekezdésére is – annak közvetlen hatálya miatt – a szlovák állampolgárok hivatkozhatnak a tagállami nemzeti bíróságok előtt. Ezt követően abban kellett döntenie a luxemburgi bírói testületnek, hogy vajon a sportági szakszövetségek szabályaira vonatkoznak-e a szlovák Társulási Megállapodás rendelkezései. Az erre a kérdésre adott pozitív válaszában az Európai Bíróság a Bosman-ügyben lefektetett elvekre hagyatkozhatott. A sportszövetségek hivatásos sportolókra, mint munkavállalókra vonatkozó szabályzatai a Bosman-per ítélete óta egyértelműen a munkavállalók szabad mozgását biztosító EK-Szerződés 48. cikke, tehát a közösségi jog kontrollja alatt állnak. A társulási megállapodások munkavállalókkal szemben alkalmazott diszkriminációt tiltó rendelekezéseinek közvetlen hatályából következően a sportszövetségek szabályzatai, amennyiben azok tényleges hatást fejtenek ki a sportolók munkaviszonyának tartalmi kérdéseire, nem állhatnak ellentétben a közösségi jog részét képező szlovák Társulási Megállapodással sem. Az alperes Német Kézilabda Szövetség oldalán beavatkozó görög, spanyol és olasz kormánnyal szemben a felperes Kolpak, a Bizottság és a német kormány álláspontjával egyetértve állapította meg továbbá azt is az Európai Bíróság, hogy a szlovák Társulási Megállapodás 38. szakaszában foglalt diszkrimináció-tilalmak lényegében az EK-Szerződés 48. cikkével egyenlő tartalmú korlátokat fogalmaznak meg. Innentől fogva pedig már – bár az ítélet a Társulási Megállapodás előzetes értelmezésétől indul – az Európai Bíróságnak csak ismételnie, transzformálnia kellett a Bosman-ügyben részletesen kifejtett elvek alkalmazásának követelményét a nem-tagállam Szlovákiából származó sport-munkavállalókra vonatkoztatva. A Szlovákiával megkötött Társulási Megállapodás közvetlen hatálya alapján tehát kizárt, a közösségi joggal ellentétes minden olyan nemzeti vagy nemzetközi sportszövetségi szabályozás, amely tagállamok munkavállalóitól eltérő tartalmú státuszt, átigazolási vagy pályára lépéssel kapcsolatos szabályokat tartalmaz a szlovák állampolgárok tekintetében. Fontos azonban, hogy a diszkrimináció tilalma feltételezi az érintett sportoló jogszerű tagállami munkavállalási engedélyének, érvényes munkaszerződésének a meglétét.
 A Kolpak-ítéletet olyan fokú drasztikus liberalizációt követel az uniós sport-munkaerőpiactól, amely a sportgazdaság szereplői szerint nem odázhatja tovább a brüsszeli jogalkotás érdemi fellépését sem ezen a területen. A szabályozástól részben azt is várják, hogy a sport a kultúrához hasonló különleges státuszt kapjon a közösségi joganyagban. Sepp Blatter, illetve Michel Platini FIFA-alelnök 2003 nyarán terjesztette elő a speciális sport-derogációt indítványozó ún. “6+5-ös” javaslatát, amely szerint a labdarúgó-klubok legalább hat saját országbeli és öt külföldi játékost felvonultató csapattal léphessenek pályára. A kérdésben minden bizonnyal további pengeváltások várhatók a nemzetközi sportszövetségek és az Európai Bizottság között, miközben az egyes uniós tagállamok sportági szakszövetségeinek igyekezniük kell az Európai Bíróság döntésének megfelelő versenyszabályzatokat életbe léptetni, hacsak nem akarnak a kvóta-szerű korlátozások további alkalmazása miatt súlyos kártérítési perek fenyegető veszélyével szembenézni.
 Ügyes menedzserek pedig már a 2003-as nyári átigazolási időszakban igyekeztek kihasználni a Kolpak-per jogi irányvonalát: a Manchester United öregedő francia világbajnokát, Fabian Barthezt például az a színes bőrű New York-i Tim Howard szorította ki az első számú kapusposztról, akit ügynöke (anyai ágon magyar származású rokonai miatt) kettős állampolgársággal rendelkező, így tehát kvótán kívüli magyarként, magyar útlevéllel “árult” sikeresen az angol sztáregyesületnek.14 Eljutottunk tehát odáig, hogy az uniós sportklubokkal történő szerződéskötés során magyar állampolgárként lényegesen előnyösebb helyzetben tárgyalhatnak a játékosok, mint az USA állampolgársággal rendelkező sportolók.
 Dr. Kecskés László – Dr. Soós Tamás
 tanszékvezető egyetemi tanár – egyetemi tanársegéd
 Google Plus < Marketing kutatás projekt
 A Sporttörvénytervezet vitájához >


type: other

text:
Elmer Advokater | Ren psykisk skade kan også være ”legemsbeskadigelse” og give ret til erstatning på en ulykkesforsikring. Det har Højesteret afgjort - Elmer Advokater
 nyheder Elmer Advokater Nyheder Usorteret Ren psykisk skade kan også være ”legemsbeskadigelse” og give ret til erstatning på en ulykkesforsikring. Det har Højesteret afgjort Ren psykisk skade kan også være ”legemsbeskadigelse” og give ret til erstatning på en ulykkesforsikring. Det har Højesteret afgjort Resume:
 Højesteret har i en dom afsagt den 22. marts 2010 helt principielt behandlet spørgsmålet, om begrebet ”legemsbeskadigelse”, der ofte anvendelse i definitionen af et erstatningsberettigende ulykkestilfælde, udelukker, at der kan være dækning/ret til erstatning for en selvstændig psykisk skade, der er opstået uden samtidig fysisk skade.
 Det fandt Højesteret ikke udelukket, når den ”forsikrede personligt ... har været udsat for en sådan trussel om eller fare for at blive påført en fysisk skade, at den psykiske skade må anses for påregnelig.”
 Højesteret anså samtidig – lige så interessant – at det samlede erhvervsevnetab (der gav ret til erstatning) var en følge af den første (fysiske skade med psykiske følger), selvom de fulde følger først viste sig efter den senere episode, hvor den pågældende ”alene” var udsat for trusler.
 En lærer blev under arbejde med adfærdsvanskelige børn udsat for et voldeligt overfald i november 1999, og senere i september 2000, da han var vendt tilbage på arbejdet på fuld tid, for alvorlige trusler om gentagelse af volden. Læreren blev sygemeldt og senere tilkendt mellemste førtidspension svarende til et erhvervsevnetab på omkring 2/3.
 Den omhandlede forsikring dækkede for et erhvervsevnetab på mindst 50% opstået som følge af et ulykkestilfælde, der var defineret som ”legemsbeskadigelse, der rammer den forsikrede ufrivilligt, som følge af en pludselig udefra kommende påvirkning”. Selskabet afviste, at overfaldet i 1999 havde medført et erhvervsevnetab på mindst 50%, bl.a. fordi læreren genoptog arbejdet i fuldt omfang, fordi det verbale overfald i 2000 i væsentlig grad medvirkede til det samlede erhvervsevnetab, og fordi der ikke var dækning for følgerne efter dette, da det ikke var et dækningsberettiget ulykkestilfælde.
 Ankenævnet for Forsikring havde givet læreren medhold i, at det samlede erhvervsevnetab var en følge af overfaldet i 1999. Retslægerådet udtalte under sagen, at den varige psykiske tilstand var udviklet på baggrund af en posttraumatisk belastningsreaktion, uden at Rådet kunne angive med hvilken vægt, de to begivenheder indgik. Rådet udtalte endvidere, at den omstændighed, at læreren havde genoptaget arbejdet inden de verbale trusler ikke udelukkede, at han havde pådraget sig ”traumerelateret symptomatologi som følge af overfaldet”, hvilket for Højesteret blev yderligere uddybet ved en udtalelse om, at læreren allerede efter det voldelige overfald havde symptomer på traumatisk belastningsreaktion i form af depressive symptomer, søvnproblemer, koncentrationsvanskeligheder og angstanfald.
 Begrundelse for resultatet:
 Højesteret anfører, at forsikringsaftaleloven ikke indeholder nogen definition af, hvad der skal forstås ved et ulykkestilfælde, og derfor må den ”almindelige” opfattelse på forsikringsmarkedet være gældende. Ordet ”legemsbeskadigelse” taler for at anse dækningen for begrænset til tilfælde af fysisk skade, men det har ikke været til hinder for inden for ”snævre rammer” at anse selvstændige psykiske skader for omfattet af ulykkesforsikringsdækningen på samme måde som inden for den almindelige erstatningsret. Det kræves, at den psykiske skade opstår under omstændigheder, der normalt karakteriserer et ulykkestilfælde, og at den psykiske skade er påregnelig i forhold til den trussel om eller fare for at blive påført fysisk skade, den pågældende har været udsat for.
 Højesteret lægger herefter til grund, at de verbale trusler i 2000 lå inden for rammerne af lærerens arbejde, og han tidligere havde været i stand til at klare sådanne trusler. Herefter fandt Højesteret, at lærerens psykiske skade i det hele måtte anses for en følge af overfaldet i 1999.
 Der er ingen tvivl om, at dommen har ganske stor principiel betydning for alle forsikringsaftaler, der indeholder krav om ”legemsbeskadigelse” for at en skade anses for dækket af en ulykkesforsikring. Man skal dog være opmærksom på, at Højesteret nøje reserverer muligheden for at få dækket selvstændig psykisk skade til tilfælde, hvor det er personen selv, der udsættes for trusler om eller fare for at blive påført fysisk skade, og det skal være under omstændigheder, der gør, at den psykiske skade er en påregnelig følge. Alle tre betingelser skal være opfyldt for at få dækning.
 Anden del af dommen er som anført ovenfor nok så interessant. Højesteret anvender her en gammel traditionel erstatningsretlig grundsætning om at tænke den erstatningsbærende begivenhed væk; nemlig her det voldelige overfald og så vurdere, om den efterfølgende begivenhed (de verbale trusler) ville have medført samme forløb (skade), som den der faktisk opstod. Det vurderer Højesteret ikke ville have været tilfældet, så selvom de verbale trusler utvivlsomt medvirkede og nok var udløsende faktor for arbejdsophøret, har de netop kun haft betydning, fordi læreren allerede havde været udsat for det voldelige overfald med psykiske eftervirkninger. Denne måde at løse årsagsproblemer i særligt personskadesager vil være anvendelig i mange sager med flere medvirkende årsager til en skade.
 Spørgsmål om dommen kan rettes til advokat Karsten Høj, idet bemærkes, at sagen ikke blev ført af en advokat fra Elmer & Partnere.


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 Avis juridique important
 |
 31980R3202
 Regolamento (CEE) n. 3202/80 della Commissione, del 10 dicembre 1980, che modifica, in conseguenza dell' adesione della Grecia, il regolamento (CEE) n. 2104/75 per quanto riguarda talune modalità particolari di applicazione del regime dei titoli di importazione nel settore dei prodotti trasformati a base di ortofrutticoli
 Gazzetta ufficiale n. L 333 del 11/12/1980 pag. 0017 - 0017 edizione speciale greca: capitolo 03 tomo 31 pag. 0274
 *****REGOLAMENTO (CEE) N. 3202/80 DELLA COMMISSIONE del 10 dicembre 1980 che modifica, in conseguenza dell'adesione della Grecia, il regolamento (CEE) n. 2104/75 per quanto riguarda talune modalità particolari di applicazione del regime dei titoli di importazione nel settore dei prodotti trasformati a base di ortofrutticoli LA COMMISSIONE DELLE COMUNITÀ EUROPEE, visto il trattato che istituisce la Comunità economica europea, visto l'atto di adesione della Grecia, in particolare l'articolo 146, considerando che, a norma dell'articolo 22 dell'atto di adesione, gli adattamenti degli atti indicati nell'elenco riportato dall'allegato II dell'atto di adesione sono effettuati conformemente agli orientamenti enunciati in detto allegato, HA ADOTTATO IL PRESENTE REGOLAMENTO: Articolo 1 All'articolo 13, paragrafo 1, secondo comma, del regolamento (CEE) n. 2104/75 (1), è aggiunta la seguente menzione: « oeanochí pyknótitos 0,03 ». Articolo 2 Il presente regolamento entra in vigore il 1o gennaio 1981. Il presente regolamento è obbligatorio in tutti i suoi elementi e direttamente applicabile in ciascuno degli Stati membri. Fatto a Bruxelles, il 10 dicembre 1980. Per la Commissione Finn GUNDELACH Vicepresidente (1) GU n. L 214 del 2. 8. 1975, pag. 20.


type: wikipedia

text:
David Alexander Paterson (nascido em 20 de maio de 1954) é um político norte-americano e ex-governador do estado de Nova Iorque. Ele é o primeiro governador de Nova Iorque negro e também o primeiro cego (embora parcialmente). Assumiu após a renúncia de Eliot Spitzer, deixando o cargo em 1 de janeiro de 2011.
 Católicos dos Estados Unidos
 Governadores de Nova Iorque
 Naturais de Nova Iorque (cidade)
 Pessoas cegas
 Democratas de Nova Iorque
 Políticos afro-americanos


text:
 22.3.2013
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 L 82/10
 РЕГЛАМЕНТ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ (ЕС) No 260/2013 НА СЪВЕТА
 от 18 март 2013 година
 за разширяване на обхвата на окончателното антидъмпингово мито, наложено с Регламент (ЕО) No 1458/2007 върху вноса на газови джобни механични запалки за еднократна употреба с произход от Китайската народна република, към вноса на газови джобни механични запалки за еднократна употреба, доставяни от Социалистическа република Виетнам, независимо дали са декларирани с произход от Социалистическа република Виетнам или не
 СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
 като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
 като взе предвид Регламент (ЕО) No 1225/2009 на Съвета от 30 ноември 2009 г. за защита срещу дъмпингов внос от страни, които не са членки на Европейската общност (1), и по-специално член 13 от него,
 като взе предвид предложението на Европейската комисия след консултации с консултативния комитет,
 като има предвид, че:
 1. ПРОЦЕДУРА
 1.1. История на досието
 (1)
 През 1991 г. с Регламент (ЕИО) No 3433/91 (2) Съветът наложи окончателно антидъмпингово мито от 16,9 % върху вноса на газови джобни механични запалки за еднократна употреба с произход, inter alia, от Китайската народна република (КНР) („продукта, обект на разследването“).
 (2)
 През 1995 г. с Регламент (ЕО) No 1006/95 на Съвета (3) първоначалното адвалорно мито беше заменено със специфично мито от 0,065 ECU за запалка.
 (3)
 В резултат на разследване, предприето в съответствие с член 13 от Регламент (ЕО) No 1225/2009 („основният регламент“), обхватът на посочените по-горе мерки беше разширен съгласно Регламент (ЕО) No 192/1999 на Съвета (4) и върху: 1) вноса на газови джобни механични запалки за еднократна употреба, доставяни от или с произход от Тайван; и 2) вноса на определени джобни запалки за многократна употреба с произход от КНР и доставяни от или с произход от Тайван, със стойност франко границите на Общността, без платено мито, за брой, по-ниска от 0,15 EUR.
 (4)
 През 2001 г. с Регламент (ЕО) No 1824/2001 (5) Съветът потвърди окончателните антидъмпингови мита, наложени с Регламент (ЕО) No 1006/95, чийто обхват беше разширен с Регламент (ЕО) No 192/1999 („съществуващи мерки“) в съответствие с член 11, параграф 2 от основния регламент.
 (5)
 През 2007 г. с Регламент (ЕО) No 1458/2007 (6) („първоначалният регламент“) Съветът потвърди окончателното антидъмпингово мито, наложено с Регламент (ЕО) No 1824/2001 в съответствие с член 11, параграф 2 от основния регламент. По-долу тези мерки ще бъдат наричани „първоначалните мерки“, а разследването, довело до мерките, наложени с първоначалния регламент, ще бъде наричано „първоначалното разследване“.
 (6)
 На 12 декември 2012 г. (7) Комисията публикува известие за изтичане на срока на действие на антидъмпинговите мерки.
 (7)
 С изтичането на срока на мерките на 13 декември 2012 г. с Регламент (ЕС) No 1192/2012 на Комисията (8) беше прекратен от същата дата регистрационният режим по отношение на вноса на газови джобни механични запалки за еднократна употреба, изпратени от Виетнам, независимо дали са декларирани с произход от Виетнам или не (вж. също съображение 14).
 1.2. Искане
 (8)
 На 17 април 2012 г. в Комисията постъпи искане в съответствие с член 13, параграф 3 и член 14, параграф 5 от основния регламент („искането“) за разследване на възможното заобикаляне на антидъмпинговите мерки, наложени върху вноса на газови джобни механични запалки за еднократна употреба с произход от КНР, и за въвеждане на регистрационен режим за вноса на газови джобни механични запалки за еднократна употреба, доставяни от Социалистическа република Виетнам („Виетнам“), независимо дали са декларирани с произход от Виетнам или не.
 (9)
 Искането беше подадено от Société BIC, производител от Съюза на газови джобни механични запалки за еднократна употреба.
 (10)
 Искането съдържаше достатъчно prima facie доказателства, че първоначалните мерки се заобикалят посредством операции по комплектуване, извършвани във Виетнам.
 (11)
 От искането беше видно, че след налагането на първоначалните мерки е настъпила значителна промяна в схемите на търговия, включваща износ от КНР и Виетнам за Съюза, и че няма друга достатъчно убедителна причина или икономическо основание за такава промяна освен налагането на първоначалните мерки. Тази промяна в схемите на търговия изглежда е била свързана с извършваните във Виетнам операции по комплектуване при използване на части с произход от КНР.
 (12)
 Освен това от prima facie доказателствата беше видно, че коригиращият ефект от първоначалните мерки е намалял както в количествен, така и в ценови аспект. Доказателствата показаха по-специално, че увеличеният внос от Виетнам е осъществяван на цени под установената при първоначалното разследване цена, която не причинява вреда.
 (13)
 На последно място, искането съдържаше достатъчно prima facie доказателства, че цените на газовите джобни механични запалки за еднократна употреба, доставяни от Виетнам, са дъмпингови по отношение на установената по време на първоначалното разследване нормална стойност.
 1.3. Започване на разследване
 (14)
 Като установи, след провеждане на консултации с Консултативния комитет, че съществуват достатъчно prima facie доказателства за започване на разследване в съответствие с член 13 от основния регламент, Комисията започна разследване по реда на Регламент (ЕС) No 548/2012 на Комисията (9) („регламентът за започване на разследване“). В съответствие с член 13, параграф 3 и член 14, параграф 5 от основния регламент Комисията, посредством регламента за започване на разследване, също така указа на митническите органи да регистрират вноса на газовите джобни механични запалки за еднократна употреба, доставяни от Виетнам, независимо дали са декларирани с произход от Виетнам или не.
 1.4. Разследване
 (15)
 Комисията официално уведоми органите на КНР и Виетнам, производителите износители в тези държави, вносителите в Съюза, за които е известно, че са заинтересовани страни, Société BIC („жалбоподателят“), както и един производител от Съюза, който съставлява над 75 % от производството на газови джобни механични запалки за еднократна употреба в Европейския съюз, за започването на разследването.
 (16)
 Бяха изпратени въпросници на 70 производители износители в КНР и на 15 производители износители във Виетнам, известни на Комисията от искането. Изпратени бяха въпросници и на 59 вносители в Съюза, посочени в искането. На заинтересованите страни беше дадена възможност да изложат становищата си в писмен вид и да поискат да бъдат изслушани в срока, посочен в регламента за започване на разследване. Всички тези страни бяха информирани, че неоказването на съдействие би могло да доведе до прилагането на член 18 от основния регламент и констатациите да бъдат направени въз основа на наличните факти.
 (17)
 Осем от 15-те известни производители износители във Виетнам се отзоваха, като един от тях заяви, че не желае да бъде разглеждан като заинтересована страна, тъй като не произвежда продукта, обект на разследването, и не осъществява износ за Съюза.
 (18)
 Следните седем дружества представиха отговори на въпросниците и впоследствие бяха извършени посещения на място в техните обекти:
 —
 Viet Giai Thanh Co. Ltd, град Хошимин,
 —
 Hoa Hung Co. Ltd, провинция Тай Нин,
 —
 Trung Lai Gas Lighter Manufacture Co. Ltd, провинция Нге Ан,
 —
 Textion Plastic Co. Ltd, провинция Бин Дуонг,
 —
 Cherry Year Vietnam Lighter Manufacture Co. Ltd, провинция Тай Нин,
 —
 Huaxing Vietnam Manufacture Co. Ltd, провинция Тай Нин,
 —
 Top Field Enterprises Co. Ltd, провинция Тай Нин.
 (19)
 Нито един от известните производители износители в КНР не се отзова, нито попълни въпросника.
 (20)
 Що се отнася до вносителите, осем от тях представиха отговори на въпросниците, докато шест дружества се отзоваха и застъпиха твърдението, че не желаят да бъдат разглеждани като заинтересовани страни, тъй като не осъществяват внос в Съюза на газови джобни механични запалки за еднократна употреба от Виетнам (продукта, обект на разследването). Останалите известни дружества изобщо не се отзоваха.
 (21)
 След започването на разследването двама вносители поискаха изслушване и бяха изслушани през септември 2012 г. Вносителите също така представиха своите становища в писмен вид. В техните становища се подлагат на съмнение основанията за започване на разследването по отношение на обхвата на продукта, обемите на вноса, икономическата обосновка за промените в схемите на търговия, мотивите за искането и финансовото положение на производителя от Съюза, който е подал искането. Според двамата вносители няма достатъчно основания за започване на разследване.
 (22)
 Комисията предостави подробен отговор на становищата и даде възможност на страните за коментари. Комисията посочи причините, поради които смята, че в искането се съдържат достатъчно prima facie доказателства, обосноваващи разследването. От коментарите на двамата вносители не стана ясно, че не са били налице достатъчно prima facie доказателства, обосноваващи разследването.
 1.5. Разследван период
 (23)
 Разследваният период (РП) обхвана периода от 1 януари 2008 г. до 31 март 2012 г. Бяха събрани данни за РП с цел да се разследва, inter alia, твърдението за промяна в схемите на търговия. По отношение на референтния период, а именно 1 април 2011 г. — 31 март 2012 г. бяха събрани по-подробни данни, за да се разследват възможното намаляване на коригиращия ефект на мерките и наличието на дъмпинг.
 2. РЕЗУЛТАТИ ОТ РАЗСЛЕДВАНЕТО
 2.1. Общи съображения
 (24)
 В съответствие с член 13, параграф 1 от основния регламент оценката за наличие на заобикаляне на мерките беше направена чрез последователен анализ на това дали има промяна в схемите на търговия между КНР, Виетнам и Съюза; дали тази промяна произтича от практика, процес или дейност, за които няма достатъчно основание или икономическа обосновка освен налагането на митото; дали има доказателства за вреда или за това, че коригиращият ефект от митото е намалял по отношение на цените и/или количествата на продукта, обект на разследването; както и дали има доказателства за дъмпинг по отношение на нормалните стойности, предварително установени при първоначалното разследване, ако това е било необходимо съгласно член 2 от основния регламент.
 2.2. Разглеждан продукт и продукт, обект на разследването
 (25)
 Разглежданият продукт е определеният при първоначалното разследване, а именно: газови джобни механични запалки за еднократна употреба, понастоящем класирани в код по КН ex 9613 10 00, с произход от Китайската народна република („разглежданият продукт“).
 (26)
 Продуктът, обект на разследването, е същият като определеният в предходното съображение, но е доставян от Виетнам, независимо дали е деклариран с произход от Виетнам или не, и понастоящем е класиран в същия код по КН като разглеждания продукт („продуктът, обект на разследването“).
 (27)
 При разследването се установи, че определените по-горе газови джобни механични запалки за еднократна употреба, изнасяни от КНР за Съюза, и тези, които са доставяни от Виетнам за Съюза, имат еднакви основни физически и технически характеристики и еднакви приложения, поради което следва да се считат за сходни продукти по смисъла на член 1, параграф 4 от основния регламент.
 2.3. Степен на съдействие и определяне на обемите на търговия
 (28)
 Както беше посочено в съображение 18, седем дружества предоставиха отговори на въпросниците. През референтния период общият обем на запалките, отчетени като продадени за Съюза съгласно посочените отговори, е представлявал над 100 % от общия обем на запалките, отчетени като внесени в Съюза според базата данни Comext на Евростат. Независимо от факта, че информацията в отговорите по отношение на обемите на продажбите беше сметната за ненадежда, както е обяснено в съображение 29 по-долу, се приема, че тя вся пак дава представа, че съдействието е голямо и че разследваните дружества са представителни.
 (29)
 По време на проверките на място в обектите на седемте виетнамски производители износители беше установено, че всички те са предоставили информация, която не може да бъде сметната за надеждна за целите на определяне на констатациите, свързани с разследването. По-специално беше установено, че седемте дружества са предоставили грешни данни за производствените си обеми, за вноса на частите за запалките и за общите продажби. Беше установено също така, че частта от дейността, свързана с продукта, обект на разследването, не е била включена в официалните счетоводни отчети, както и че някои операции по комплектуването са били изпълнени от подизпълнители, които не са били официално определени. Освен това количества от вноса на части от КРН не са били декларирани или са декларирани грешно, а част от продажбите не са били осчетоводени в дружествата. Вследствие на това не беше възможно да се установят по надежден начин по-специално общото производство и общият обем на продажбите на разглежданите дружества, нито да се съпоставят реалната продажна цена на продукта, обект на разследването, както и разходите, свързани с основните суровини за производство, като например газ, с данните, предоставени в отговорите на въпросниците.
 (30)
 С оглед на описаното в съображение 29 положение, производителите износители бяха информирани, че в съответствие с член 18 от основния регламент се предвижда констатациите и заключенията на разследването да се основават на най-добрите налични факти. Страните имаха възможност да представят коментари и да бъдат изслушани при поискване. Всяка страна получи индивидуално писмо, в което се посочват конкретните и подробните констатации, довели до заключението, че предоставените данни не могат да бъдат приети за надеждни и че не са подходящи за установяване на необходимите за разследването факти.
 (31)
 Двама производители износители не направиха никакви коментари във връзка с намерението да се приложи член 18 от основния регламент. Другите пет производители износители, включващи две отделни дружества и група от три дружества, поискаха изслушване и им беше предоставено такова през ноември 2012 г. Тези производители износители представиха своите становища и в писмен вид. Те оспориха намерението на Комисията да не вземе под внимание предоставените от тях данни и евентуалното достигане до заключение, въз основа на прилагането на най-добрите налични факти, за съществуващо заобикаляне на мерките.
 (32)
 Четирима от производителите износители не оспориха факта, че предоставената от тях информация не е пълна или надеждна, и признаха наличието на несъответствия в счетоводните им отчети, както и факта, че не всички операции са били оповестени и отчетени в счетоводните им книги. Те твърдяха обаче, че тези разлики се отнасят единствено до продажбите им на вътрешния пазар и нямат отражение върху експортните им продажби. Една страна твърди, че документите ѝ са били унищожени при пожар, което обяснява непълната налична информация. Твърдяно беше още, че количеството газ, съдържащ се в запалките, е определено грешно от Комисията, и поради това констатациите относно производствените обеми са неверни. Едно дружество застъпи твърдението, че несъответствието в потреблението на газ се обяснява с умишленото изпускане на газ през по-топлите месеци. Тези страни обаче не предоставиха никакви обосновани доказателства в подкрепа на посочените твърдения.
 (33)
 Дружествата заявиха също, че са оказали пълно съдействие и че не са укрили никаква информация във връзка с дейността си. Те признаха, че са предоставили непълни отговори, но решително отрекоха да са предоставяли невярна или подвеждаща информация. Според тях неоповестените и неподлежащите на проверка данни сами по себе си не представляват доказателство за заобикаляне на мерките и по тяхно мнение Комисията не е предоставила никакви категорични доказателства за наличието на заобикаляне.
 (34)
 Въпреки че дружествата не са предоставили пълни и точни данни за дейността си, Комисията е използвала алтернативни методи, като например потреблението на суровини, с цел да съпостави ключовите данни, предоставени в отговорите на въпросника, с предоставената и с установената на място информация. Тези алтернативни методи неизбежно са по-неточни от действителните счетоводни документи но въпреки това показаха, че предоставените данни са ненадеждни. Резултатът относно производствения обем например показа, че количествата на декларираните от дружествата продукти не съответства на тяхното потребление на суровини.
 (35)
 След направена проверка Комисията смята, че поради липсата на надеждна документация, укриването на информация, свързана с разследването, и предоставянето на невярна или подвеждаща информация данните са ненадеждни.
 (36)
 С оглед на гореизложеното констатациите по отношение на вноса в Съюза на газови джобни механични запалки за еднократна употреба от Виетнам трябваше да бъдат направени въз основа на наличните факти в съответствие с член 18, параграф 1 от основния регламент. Поради това, за да се гарантира, че неосигуряването на информация от страните няма да възпрепятства разследването, Комисията замени неподлежащите на проверка данни, предоставени от виетнамските производители, с други налични данни, като например базата данни Comext на Евростат, с цел определяне на общия обем на вноса от Виетнам в Съюза и данните за разходите, съдържащи се в искането, съответно за определяне на дела на частите от Китай (вж. съображение 50 по-долу).
 (37)
 Китайските производители износители не оказаха съдействие. Поради това констатациите по отношение на вноса на разглеждания продукт в Съюза и по отношение на износа на газови джобни механични запалки за еднократна употреба от КНР за Виетнам трябваше да бъдат направени въз основа на наличните факти в съответствие с член 18, параграф 1 от основния регламент. За установяване на общия износ от КНР за Виетнам бяха използвани статистическите данни Comtrade на ООН.
 2.4. Промяна в схемите на търговия
 (38)
 Вносът на разглеждания продукт от КНР спада през 1991 г., когато мерките са въведени първоначално. Вносът се задържа на ниско равнище през целия период на последващите изменения и удължавания на срока на действие на мерките през 1995 г., 1999 г., 2001 г. и 2007 г.
 (39)
 Вносът на запалки от КНР в периода от 1 януари 2008 г. и 31 март 2012 г. е относително стабилен като обем с около 50 млн. бройки през 2008 г. и 2009 г., 70 млн. през 2010 г. и 60 млн. през 2011 г. и референтния период. Те представляват обаче единствено модели за многократна употреба и електронни запалки с пиезокристал, за които мерките не се прилагат.
 (40)
 Вносът на продукта, обект на разследването, от Виетнам нараства с течение на времето. Докато през 1997 г. практически не е осъществяван внос в Съюза на продукта, обект на разследването, от 2007 г. насам е регистрирано бързо нарастване на обема на вноса на продукта, обект на разследването.
 (41)
 Вносът от Виетнам през референтния период съставлява 84 % от целия внос за Съюза.
 Внос от Виетнам за Съюза на запалки за еднократна употреба, изразен в % от целия внос
 2008 г.
 2009 г.
 2010 г.
 2011 г.
 РП
 Пазарен дял
 80 %
 84 %
 83 %
 84 %
 84 %
 Източник: статистически данни, предоставени в искането.
 (42)
 През РП части за механични запалки са изнасяни от КНР за Виетнам, който е бил най-важното местоназначение на износа на части за механични запалки от КНР. Съгласно предоставените в искането статистически данни износът на части за запалки от КНР за Виетнам е нараснал значително от 1999 г. Износът на части за запалки от КНР за Виетнам е бил под 3 % от общия износ през 1999 г., докато през 2010 г. Виетнам е на първо място като местоназначение на износа на части за запалки с дял от 26 % от вноса. В обемно изражение това съответства на увеличение на броя на запалките като завършен продукт от под 50 млн. броя до 200 млн. броя.
 (43)
 Тъй като информацията, предоставена от виетнамските производители, трябваше да не бъде взета под внимание, не можеше да се събере никаква проверима информация относно възможните равнища на действителното производство на газови джобни механични запалки за еднократна употреба.
 2.5. Заключение относно промяната в схемите на търговия
 (44)
 Общото намаление на износа от КНР за Съюза, увеличението на износа от Виетнам за Съюза от 2007 г. насам и значителният ръст на износа на части за запалки от КНР за Виетнам от 1999 г. представляват промяна в схемите на търговия между КНР и Виетнам, от една страна, и Съюза, от друга.
 2.6. Естество на заобикалянето на наложените мерки
 (45)
 В съответствие с член 13, параграф 1 от основния регламент промяната в схемите на търговия трябва да произтича от практика, процес или дейност, за които няма достатъчно основание или икономическа обосновка освен налагането на митото. Практиката, процесът или дейността включва, inter alia, комплектуването на части в предприятие за комплектуване в трета страна. За целта осъществяването на операции по комплектуване се определя в съответствие с член 13, параграф 2 от основния регламент.
 (46)
 Както беше посочено по-горе, липсата на надеждна документация и укриването на информация, свързана с разследването, доведе до прилагането на член 18 от основния регламент. За да се определи дали дадена операция по комплектуване във Виетнам може да се смята като заобикаляне на мерките, трябваше да се използват наличните факти.
 (47)
 Разследването установи, че има заобикаляне посредством операции по комплектуване, осъществявано от виетнамски дружества, които работят в тясно сътрудничество с дружества, регистрирани в Китай и Хонконг. Преобладаващата част от оказващите съдействие виетнамски производители са притежавани от китайски и хонконгски дружества. Също така в ръководството на виетнамските дружества са заети предимно професионалисти от Китай, които преди това са работели за производители на запалки в КНР.
 (48)
 Виетнамските производители внасят частите си за запалки от КНР чрез свързани дружества, регистрирани в Хонконг. Някои от виетнамските производители работят съгласно споразумения за преработка с възложителите от Китай и/или Хонконг. Съгласно посочените споразумения китайският възложител осигурява частите за запалките и пластмасата на виетнамската фабрика и продава запалките като завършен продукт. Дори ако няма такива споразумения за преработване, запалките, произвеждани във Виетнам, обикновено се продават на дружества от Хонконг, които отговарят за търговските отношения с вносителите от Съюза.
 (49)
 С оглед на ненадеждната информация, предоставена от виетнамските производители, не беше възможно да се установи дали са изпълнени или не критериите за процентните прагове, предвидени в член 13, параграф 2 от основния регламент. Не беше възможно да се провери дали частите за запалките с произход от КНР съставляват повече или по-малко от 60 % от общата стойност на комплектуваните запалки и дали добавената стойност на включените в комплектуването части надвишава или не 25 % от производствените разходи.
 (50)
 При липсата на надеждна информация от виетнамските производители определянето трябваше да се направи въз основа на наличните факти. От предоставената в искането информация е видно, че частите за запалки с произход от КНР съставляват между 60 и 70 % от общата стойност и че добавената стойност на включените в комплектуването части съответства на 12 % от производствените разходи. Тези стойности се основават на съпоставимите производствени разходи на производител, установен в КНР. Смята се, че съответните изчисления са достатъчно точни и отразяват разпределението на разходите във Виетнам, тъй като използваните в КНР и Виетнам части за запалки и суровини са еднакви. Евентуални корекции, за да се отчетат по-ниски разходи на местно равнище във Виетнам, биха довели до още по-голям дял на КНР от стойността на завършените запалки.
 2.7. Липса на достатъчно основание или икономическа обосновка освен налагането на антидъмпинговото мито
 (51)
 При разследването не беше установено друго достатъчно основание или икономическа обосновка за операциите по комплектуване освен избягването на първоначалните мерки, наложени върху разглеждания продукт. Виетнамските производители твърдят, че преместването на производството е продиктувано от по-ниските разходи за работна ръка във Виетнам, но твърдението не беше надлежно обосновано. Във всички случаи общата разлика в разходите за труд не обяснява защо производството в конкретен сектор (запалки) би било преместено във Виетнам, при условие че производството в сходни сектори, включително частите за запалките например продължава в КНР.
 2.8. Вреда или намаляване на коригиращия ефект на антидъмпинговото мито
 (52)
 Тъй като в първоначалния регламент се разглежда съществуването на вреда, обхватът на настоящото разследване включва оценка на това дали коригиращият ефект на съществуващите мита е намален по отношение на цените и/или количествата на сходния продукт.
 (53)
 За да може да се оцени дали внасяният продукт, обект на разследването, е изложил на риск коригиращия ефект на първоначалните мерки върху вноса на разглеждания продукт в количествен и в ценови аспект, беше използвана базата данни Comext на Евростат като източник на най-надеждни налични данни относно количествата и цените на вноса от Виетнам. Така определените цени бяха сравнени с равнището на цените, при което се отстранява вредата, установено за производителите от Съюза в съображение 63 от Регламент (ЕО) No 1006/95.
 (54)
 Нарастването на вноса от Виетнам за Съюза — от 0,6 % от вноса в Съюза през 1998 г. до 80 % през 2008 г. (началото на РП) и до 84 % от вноса в Съюза през референтния период (края на РП) (вж. таблицата в точка 2.4), беше сметнато за значително в количествено изражение. През същия период вносът от КНР в Съюза се свива значително — от 30 % на 10 % като дял от целия внос.
 (55)
 Сравнението на равнището на цените, при което се отстранява вредата, установено в първоначалното разследване, със среднопретеглената експортна цена на декларирания износ от Виетнам показа, че продажбите са осъществени на значително по-ниски цени. Поради това беше направено заключението, че постигането на коригиращ ефект от митото, както е определено в първоначалния регламент, е било възпрепятствано както в количествен, така и в ценови аспект.
 2.9. Доказателства за дъмпинг
 (56)
 Накрая, в съответствие с член 13, параграфи 1 и 2 от основния регламент, Комисията разгледа дали съществуват доказателства за дъмпинг чрез сравнение на установената при първоначалното разследване нормална стойност с експортните цени от Виетнам.
 (57)
 При първоначалното разследване нормалната стойност беше установена въз основа на цените в Бразилия, която беше определена като подходяща за КНР държава аналог с пазарна икономика в посоченото разследване.
 (58)
 Експортните цени от Виетнам бяха определени въз основа на наличните факти, т.е. средната експортна цена на газови джобни механични запалки за еднократна употреба през референтния период съгласно базата данни Comext на Евростат. Използването на наличните данни се дължеше на липсата на надеждна информация от виетнамските производители по отношение на продукта, обект на разследването.
 (59)
 За да може да се извърши обективно сравнение между нормалната стойност и експортната цена, под формата на корекции бяха надлежно отчетени разликите, които влияят на цените и на тяхната сравнимост, в съответствие с член 2, параграф 10 от основния регламент. Съответно бяха направени корекции за разликите по отношение на разходите за транспорт, застраховка и опаковане. Поради липсата на надеждна информация от страна на производителите във Виетнам и КНР корекциите трябваше да бъдат направени въз основа на най-добрите налични факти. Ето защо корекциите за тези разлики бяха направени въз основа на процент, изчислен като дял от общите разходи за транспорт, застраховка и опаковане спрямо стойността на продажбите за Съюза с условия на доставка CIF, съобщена от оказалите съдействие китайски производители износители при първоначалното разследване.
 (60)
 В съответствие с член 2, параграфи 11 и 12 от основния регламент дъмпингът беше изчислен чрез сравнение на среднопретеглената нормална стойност, установена в първоначалния регламент, и съответните среднопретеглени експортни цени на декларирания износ от Виетнам през референтния период на настоящото разследване съгласно базата данни Comext, изразени като процент от CIF цената на границата на Съюза без платено мито.
 (61)
 Сравнението на среднопретеглената нормална стойност със среднопретеглената експортна цена след корекциите, посочени в съображение 59 по-горе, показа наличието на значителен дъмпинг.
 2.10. Коментари във връзка с разгласяването
 (62)
 След разгласяването група от заинтересовани страни, включваща виетнамски производители и вносители от Съюза, макар че не признаха, че са пряко засегнати от мерките, направиха коментари относно констатациите от разследването. Те изразиха отново твърдението, че никаква подвеждаща информация не е предоставена умишлено, че Комисията не е открила категорични доказателства за заобикалянето на мерките и че няма да се постигне коригиращ ефект при налагане на мерките с обратно действие, което също се потвърждавало от факта, че срокът на първоначалните мерки срещу КНР не е удължен. Съгласно тези страни непродължаването на срока на първоначалните мерки срещу КНР се основава на констатации, свързани със същия период от време като периода, за който е направено заключението, че практиките по заобикалянето възпрепятстват коригиращия ефект на първоначалните мерки. Най-накрая, те оспориха и предвидения ефект, както и интереса за Съюза, ако обхватът на мерките, преустановени през декември 2012 г., бъде разширен. Според тях разширяването на обхвата на мерките не би донесло ползи за промишлеността на Съюза и единствено би ощетило вносителите от Съюза.
 (63)
 При представяне и приемане на валидно искане за започване на разследване във връзка със заобикаляне на антидъмпингови мерки Комисията има правното задължение да проведе задълбочено разследване и да предприеме целесъобразни действия, ако това е обосновано. В настоящия случай беше установено, че са спазени всички условия по член 13 от основния регламент с цел определяне дали се осъществява заобикаляне на мерките. Поради това обхватът на мерките трябваше да бъде разширен по целесъобразен начин към вноса от Виетнам.
 (64)
 При оценката дали практиките на заобикаляне намаляват коригиращия ефект от първоначалните мерки Комисията трябва да направи своя анализ въз основа на тенденциите след налагането на мерките и да вземе предвид констатациите от първоначалното разследване, въз основа на което е установен коригиращият ефект. Обратно на това, оценката дали е необходимо да се започне преразглеждане с оглед изтичане на срока на мерките се основава върху вероятността от продължаване или повторно възникване на дъмпинга и вредата в бъдеще въз основа на констатации, свързани с различен период от време. Поради това, обратно на твърденията на заинтересованите страни, двете констатации не се отнасят до един и същ период от време. Що се отнася до твърдението, че единствено вносителите от Съюза биха били ощетени и че нямало да има ползи за промишлеността на Съюза, интересът за Съюза от налагането на мерките беше потвърден при първоначалното разследване. В съответствие с член 13 от основния регламент разширяването на обхвата на коригиращия ефект от първоначалните мерки срещу заобикалянето в това отношение е оправдано, докато са в сила първоначалните мерки. Целта на разширяването на обхвата на мерките във всички случаи не е да се ощетят страните, а да се коригира изопачаващият ефект, оказван от заобикалящия мерките дъмпингов внос от Виетнам върху пазара на Съюза, чрез въвеждане на условия на равнопоставеност по отношение на цените и количествата на този внос. Във всеки случай предполагаемото влияние на мерките единствено върху вносителите не е подкрепено от никакви доказателства или анализ.
 (65)
 Друга заинтересована страна, вносител, направи коментари относно разследването, като твърдеше, че не е била информирана относно започването на разследване във връзка със заобикаляне на антидъмпингови мерки. В това отношение трябва да се отбележи, че посочената страна не е била известна на Комисията преди започване на разследването и че известието за започване на разследване стана обществено достояние с публикуването му в Официален вестник.
 (66)
 Друг вносител реагира, като съобщи, че в рамките на шест месеца ще предостави доказателства, които показват, че при осъществявания от него внос на запалки няма заобикаляне на мерките. Комисията отбелязва, че всички заинтересовани страни са били приканени в известието за започване на разследване да предоставят доказателства по време на разследването (вж. по-специално съображения 10, 19 и 20, както и член 3, параграф 2 от Регламент (ЕС) No 548/2012). Комисията трябва да приключи разследването в рамките на законоустановения срок от 9 месеца и поради това не може да изчака допълнителни изявления на този етап.
 3. МЕРКИ
 (67)
 С оглед на гореизложеното се стигна до заключението, че окончателното антидъмпингово мито, наложено върху вноса на газови джобни механични запалки за еднократна употреба с произход от КНР, е било заобикаляно чрез операции по комплектуване във Виетнам по смисъла на член 13, параграфи 1 и 2 от основния регламент.
 (68)
 В съответствие с член 13, параграф 1, първото изречение от основния регламент обхватът на първоначалните мерки, наложени върху вноса на разглеждания продукт, следва да бъде разширен към вноса на продукта, обект на разследването, т.е. същият продукт, но доставян от Виетнам, независимо дали е деклариран с произход от Виетнам или не.
 (69)
 С оглед на неоказването на съдействие при настоящото разследване мерките, чийто обхват следва да се разшири, следва да са мерките, установени в член 1, параграф 2 от Регламент (ЕО) No 1458/2007, т.е. окончателно антидъмпингово мито от 0,065 EUR за запалка.
 (70)
 В съответствие с член 13, параграф 3 и член 14, параграф 5 от основния регламент, в които се предвижда мерките с разширен обхват да бъдат прилагани към вноса, влязъл на територията на Съюза при режима на регистрация, въведен с регламента за започване на разследване, следва да бъде събрано мито върху регистрирания внос на газови джобни механични запалки за еднократна употреба, доставяни от Виетнам. Като се има предвид, че първоначалните мерки са изтекли на 13 декември 2012 г. и регистрационният режим е бил прекратен на същия ден, събирането на мито е приложимо само до тази дата.
 4. ИСКАНИЯ ЗА ОСВОБОЖДАВАНЕ
 (71)
 Седемте дружества във Виетнам, които предоставиха отговори на въпросника, поискаха да бъдат освободени от евентуалните мерки с разширен обхват в съответствие с член 13, параграф 4 от основния регламент.
 (72)
 За всичките седем дружества беше установено, че са предоставили невярна или подвеждаща информация. В съответствие с член 18, параграф 4 от основния регламент тези дружества бяха информирани за намерението предоставената от тях информация да не бъде взета под внимание и им беше даден срок, в който да представят допълнителни разяснения.
 (73)
 Допълнителните разяснения, предоставени от тези дружества, не бяха от такова естество, че да доведат до промяна в заключението. Поради това в съответствие с член 18, параграф 1 от основния регламент констатациите по отношение на тези дружества се основаваха на наличните факти.
 (74)
 Като се вземе предвид естеството на невярната и/или подвеждащата информация, както беше посочено по-горе, в съответствие с член 13, параграф 4 от основния регламент исканото от страна на тези седем дружества освобождаване от митото не беше предоставено.
 5. РАЗГЛАСЯВАНЕ
 (75)
 Всички заинтересовани страни бяха информирани за основните факти и съображения, довели до изложените по-горе заключения, и бяха поканени да представят коментари. Представените от страните устни и писмени коментари бяха разгледани. Никой от представените аргументи не даде основание за изменение на окончателните констатации,
 ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
 Член 1
 1. Обхватът на окончателното антидъмпингово мито, наложено с член 1, параграф 2 от Регламент (ЕО) No 1458/2007 върху вноса на газови джобни механични запалки за еднократна употреба с произход от Китайската народна република, се разширява по обхват към вноса на газови джобни механични запалки за еднократна употреба, доставяни от Виетнам, независимо дали са декларирани с произход от Виетнам или не, понастоящем класирани в код по КН ex 9613 10 00.
 2. Митото, чийто обхват е разширен с параграф 1 от настоящия член, се събира върху регистрирания съгласно член 2 от Регламент (ЕС) No 548/2012 и член 13, параграф 3 и член 14, параграф 5 от Регламент (ЕО) No 1225/2009 внос, доставян от Виетнам от 27 юни 2012 г. до 13 декември 2012 г., независимо дали е деклариран с произход от Виетнам или не.
 3. Прилагат се действащите разпоредби относно митата, освен ако не е посочено друго.
 Член 2
 Настоящият регламент влиза в сила в деня след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
 Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
 Съставено в Брюксел на 18 март 2013 година.
 За Съвета
 Председател
 S. COVENEY
 (1) ОВ L 343, 22.12.2009 г., стр. 51.
 (2) ОВ L 326, 28.11.1991 г., стр. 1.
 (3) ОВ L 101, 4.5.1995 г., стр. 38.
 (4) ОВ L 22, 29.1.1999 г., стр. 1.
 (5) ОВ L 248, 18.9.2001 г., стр. 1.
 (6) ОВ L 326, 12.12.2007 г., стр. 1.
 (7) ОВ C 382, 12.12.2012 г., стр. 12.
 (8) ОВ L 340, 13.12.2012 г., стр. 37.
 (9) ОВ L 165, 26.6.2012 г., стр. 37.


type: caselaw

text:
 16.10.2017
 SV
 Europeiska unionens officiella tidning
 C 347/37
 Talan väckt den 4 augusti 2017 – Estévez Puerto m.fl. mot kommissionen och SRB
 (Mål T-504/17)
 (2017/C 347/47)
 Rättegångsspråk: spanska
 Parter
 Sökande: José Ramón Estévez Puerto (Jeréz de la Frontera, Spanien) och 14 andra sökande (ombud: advokaterna B. Gutiérrez de la Roza Pérez, P. Rubio Escobar, R. Ruíz de la Torre Esporrín och B. Fernández García)
 Svarande: Europeiska kommissionen och Gemensamma resolutionsnämnden
 Yrkanden
 Sökandena yrkar att tribunalen ska
 —
 ogiltigförklara det beslut (SRB/EES/2017/08) som Gemensamma resolutionsnämnden fattade vid sitt verkställande möte den 7 juni 2017, om antagande av en resolutionsordning för institutet Banco Popular Español SA., och
 —
 ogiltigförklara kommissionens beslut (EU) 2017/1246 av den 7 juni 2017, om godkännande av resolutionsordningen för Banco Popular Español.
 Grunder och huvudargument
 Grunderna och huvudargumenten liknar de som åberopats i mål T-478/17, Mutualidad de la Abogacía och Hermandad Nacional de Arquitectos Superiores y Químicos/Gemensamma resolutionsnämnden, T-481/17, Fundación Tatiana Pérez de Guzmán el Bueno och SFL/Gemensamma resolutionsnämnden, T-482/17, Comercial Vascongada Recalde/Gemensamma resolutionsnämnden, T-483/17, García Suárez m.fl./Gemensamma resolutionsnämnden, T-484/17, Fidesban m.fl./Gemensamma resolutionsnämnden, T-497/17, Sáchez del Valle och Calatrava Real State 2015/kommissionen och Gemensamma resolutionsnämnden, och T-498/17, Pablo Álvarez de Linera Granda/kommissionen och Gemensamma resolutionsnämnden.