type: other

text:
Tartu Karlova Kooli põhimäärus – Riigi Teataja
 Tartu Karlova Kooli põhimäärus
 Tartu Karlova Kooli põhimäärus - sisukord
 § 10 Kooli tegevuse eesmärk
 § 20 Kooli aineühendused
 5 Põhikooli õppekorraldus ja õppekeskkond
 § 21 Põhikooli õppekava
 § 22 Põhikooli õppetöö korraldamise alused
 § 23 Põhikooli päevakava
 § 24 Põhikooli üldtööplaan
 6 Koorikooli õppekorraldus
 § 26 Koorikooli õppekava
 § 27 Koorikooli õppetöö korraldamise alused
 § 28 Õpilaste vastuvõtmine koorikooli
 7 Põhikooli õpilaste ja vanemate õigused ja kohustused
 § 29 Õpilaste õigused ja kohustused
 § 30 Vanemate õigused ja kohustused
 § 31 Koostöö kooli, vanema ja õpilase vahel
 8 Koorikooli õppurite õigused ja kohustused
 § 32 Koorikooli õppurite õigused ja kohustused
 9 Koolitöötajad
 § 33 Koolitöötajate tööülesanded, õigused, kohustused ja vastutus
 10 Kooli tegevuseks loodud tingimused
 § 35 Rahalised vahendid ja raamatupidamine
 § 36 Haldusjärelevalve
 § 37 Teenistuslik järelevalve
 12 Ümberkorraldamine ja tegevuse lõpetamine
 § 38 Kooli ümberkorraldamine ja tegevuse lõpetamine
 § 39 Kooli nimetuse muutumine
 RT IV, 02.07.2014, 20
 Vastu võetud 26.06.2014 nr 29
 Määrus kehtestatakse põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse § 66 lõike 2 ja Tartu linna põhimääruse § 47 lõike 1 alusel, arvestades põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse § 2 lg 6, § 42 lõiget 1, § 43 lõiget 2, § 44 lõiget 2, § 66 lõiget 1, § 71 lõige 2 punkti 4, § 74 lõiget 2, § 82 lõiget 2, § 1001 ning huvikooli seaduse § 9 lõiget 5, § 12 lõiget 2, § 13 lõiget 1.
 Kooli nimetus on Tartu Karlova Kool (edaspidi kool).
 Kool asub Tartus. Kooli aadress on Lina tn 2, Tartu.
 (1) Kool on ühe asutusena tegutsev põhikool ja huvikool.
 (2) Põhikoolis on õpe korraldatud klassipõhiselt (1.-9. klass).
 (2) Koolil on oma koduleht http://www.karlova.tartu.ee, mille kaudu teeb kool üldsusele kättesaadavaks avalikustamist vajavad dokumendid ja andmed.
 § 10. Kooli tegevuse eesmärk
 (1) Põhikooli tegevuse eesmärk on:
 1) võimaldada õpilastel täita koolikohustust ning omandada põhiharidust;
 2) aidata kaasa õpilase kasvamisele loovaks, mitmekülgseks isiksuseks, kes suudab ennast täisväärtuslikult teostada erinevates rollides ning valida oma huvide ja võimete kohast õpiteed.
 (2) Huvikooli (Tartu Karlova Koorikool, edaspidi koorikool) tegevuse eesmärk on võimaldada õppuritele koorimuusikaalast huviharidust.
 2) luua õppuritele tingimused ja võimalused koorimuusikaalase huvihariduse omandamiseks;
 3) luua tingimused ja võimalused hariduslike erivajadustega õpilaste õpetamiseks, korraldada eripedagoogilist, psühholoogilist ja sotsiaalpedagoogilist nõustamist ning pakkuda vajadusel teisi tugi- ja nõustamisteenuseid;
 4) tagada õpilastele konkurentsivõimeline põhiharidus kooli kui õppiva organisatsiooni arendamise kaudu, väärtustades eesti kultuuritraditsioone;
 5) toetada õpilase vaimset, füüsilist, kõlbelist, sotsiaalset ja emotsionaalset arengut, luues tingimused õpilase võimete tasakaalustatud arenguks ja eneseteostuseks, väärtustades eetilisi põhimõtteid;
 6) luua turvaline, positiivne ja arendav õppekeskkond, mis toetab õpilase õpihuvi, teadmiste, oskuste ja väärtushoiakute arengut haridustee jätkamiseks ning loob eeldused oma elu, õppimise ja tööga toimetuleva ning ühiskonna sotsiaalsele, kultuurilisele, majanduslikule ja ökoloogilisele arengule kaasaaitava isiksuse kujunemiseks;
 7) tagada õpilastele tervisekaitsenormide kohane päevakava, õppekorraldus ja –koormus ning toitlustamine;
 8) korraldada koolitervishoiuteenuse kättesaadavust;
 9) luua õpilastele tingimused kultuuri- ja sporditegevuseks;
 10) luua koolitöötajatele tingimused oma erialaste ja pedagoogiliste teadmiste rakendamiseks ja täiendamiseks ning korraldada koolitöötajatele koolitusi;
 11) kasutada koolile eraldatud ressursse sihipäraselt ja mõistlikult õppe- ja kasvatustegevuse kvaliteedi tagamiseks;
 12) teha kooli ülesannete täitmisel koostööd õpilaste seaduslike esindajatega (edaspidi vanem), haridusosakonna, sotsiaal- ja tervishoiutöötajate, lastekaitsespetsialistide, teiste koolide ning muude organisatsioonide ja isikutega nii Tartu linnas, Eestis kui ka rahvusvahelisel tasandil;
 13) tutvustada oma tegevust üldsusele.
 (1) Kooli juhib direktor, kes vastutab kooli tegevuse eesmärkide ja ülesannete elluviimise, õppe- ja kasvatustegevuse, põhimääruse alusel koolis läbiviidava muu tegevuse, üldseisundi ja arengu ning raha õiguspärase, sihipärase ja otstarbeka kasutamise eest, samuti kooli kasutada antud linnavara heaperemeheliku majandamise, selle säilimise ning korrashoiu eest.
 4) korraldab hariduslike erivajadustega õpilaste õpet, moodustab selleks vajadusel põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse paragrahvi 51 lõikes 1 nimetatud rühmi või klasse ja otsustab põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse alusel õpilaste suhtes tugi- või mõjutusmeetmete rakendamise või volitab selleks teist isikut, tagades õpilasele vajalike tugi- ja mõjutusmeetmete kohaldamise;
 10) korraldab isikuandmete kaitset ja avalikule teabele juurdepääsu, samuti teabele juurdepääsupiirangute kehtestamist;
 Koolil on õpilasesindus, mis tegutseb oma põhimääruse alusel ja mille moodustavad põhikooli õpilased ja koorikooli õppurid.
 (1) Kooli esimesse õpilasesindusse kuulub üheksa liiget, kellest seitse valib põhikooli õpilaskond ja kaks koorikooli õppurid.
 (2) Esimese õpilasesinduse valimised kuulutab välja kooli direktor arvestusega, et õpilastel ja õppuritel on võimalik ühe kuu vältel seada üles kandidaate.
 (3) Pärast kandidaatide ülesseadmise tähtaja möödumist korraldab kool õpilaste ja õppurite hulgas salajase hääletamise, kus igal õpilasel või õppuril on üks hääl, mille ta saab anda eelistatud kandidaadi poolt, kes on üles seatud vastavalt põhikooli õpilaste või koorikooli õppurite esindajana. Hääletamine toimub allkirja vastu väljastatavate valimissedelite abil või elektrooniliselt.
 (4) Esimesse õpilasesindusse kuuluvad oma valijaskonnalt enim hääli saanud õpilased ja õppurid.
 (2) Õpilasesindus avalikustab kooli kodulehel kooli õpilasesinduse põhimääruse eelnõu ning annab õpilastele ja õppuritele võimaluse esitada selle kohta ühe kuu jooksul kirjalikke ettepanekuid.
 (3) Õpilasesindus korraldab pärast põhimääruse eelnõu avalikustamist kooli õpilastele ja õppuritele põhimääruse eelnõu tutvustamiseks ja selgitamiseks teabepäeva.
 (5) Õpilasesindus avalikustab kooli kodulehel ülevaate saabunud ettepanekutest ja informatsiooni nende arvestamise või arvestamata jätmise kohta koos põhjendustega ning õpilasesinduse põhimääruse muudetud eelnõu.
 (8) Igal isikul, kes on õpilane või õppur, on üks hääl. Õpilasesindus valib häältelugemiskomisjoni, kes viib läbi häältelugemise ja koostab selle kohta protokolli, mille allkirjastavad kõik komisjoni liikmed. Õpilasesinduse põhimäärus on saanud heakskiidu, kui selle poolt hääletab üle poole hääletamisel osalenud isikutest.
 (1) Koolil on juhtkond, mille ülesanne on planeerida õppe- ja kasvatustegevust ning teha ettepanekuid koolielu korralduslike otsuste vastuvõtmiseks. Kooli juhtkond on direktorile kooli tegevusega seotud küsimuste lahendamisel nõuandev organ.
 § 20. Kooli aineühendused
 (1) Koolis tegutsevad aineühendused, mis tegelevad ainekavade arendusega, ainealase metoodilise tööga, korraldavad aineolümpiaade ja õpilasüritusi. Aineühendused töötavad õppeaastaks koostatud tööplaani alusel.
 (2) Aineühenduste koosseisu ning täpsemad ülesanded ja töökorralduse põhimõtted kinnitab kooli direktor käskkirjaga.
 5. peatükk Põhikooli õppekorraldus ja õppekeskkond
 § 21. Põhikooli õppekava
 (1) Koolil on põhikooli riikliku õppekava alusel koostatud põhikooli õppekava, mis on põhikoolis õpingute alusdokument. Põhikooli õppekava kehtestab, muudab ja tunnistab kehtetuks kooli direktor käskkirjaga.
 § 22. Põhikooli õppetöö korraldamise alused
 (1) Põhikoolis on õpe korraldatud õppeaastate kaupa. Õppeaasta koosneb õppeveeranditest ja koolivaheaegadest. Õppeveerandil on õpe korraldatud õppepäevadena. Õppepäevadel on õpilase õppetöö korraldatud õppetundidena.
 (2) Õppetund on põhikooli päevakavas või õpilasele koostatud individuaalses õppekavas juhendatud õppeks ettenähtud ajavahemik. Juhendatud õpe on kooli määratud viisil toimuv õpe, näiteks loeng, individuaaltund, konsultatsioon, e-õpe ja õppekäik, mis on suunatud teadmiste ja oskuste omandamisele ning toimub õppekeskkonnas, milles osalevad nii õpilane kui ka õpetaja.
 (4) Põhikoolis võib suvevaheajal korraldada täiendava õppega seotud tegevusi, arvestades, et õpilasele on tagatud vähemalt kümne järjestikuse nädala pikkune puhkus kõigist õppe ja eksamitega seotud tegevustest.
 § 23. Põhikooli päevakava
 (1) Põhikoolil on päevakava (sealhulgas tunniplaan), mis kajastab õppetegevuste ning põhikooli õppekava toetavate õppekavaväliste tegevuste järjestust ja ajalist kestust. Põhikooli päevakava kehtestab direktor käskkirjaga.
 (2) Õpilasele ja vanemale tehakse kooli kodukorras sätestatud viisil teatavaks õpilasele kohalduv osa põhikooli päevakavast.
 § 24. Põhikooli üldtööplaan
 Põhikoolil on üldtööplaan, milles määratletakse põhikooli ühe õppeaasta tegevuskava, lähtudes kooli arengukavast ja põhikooli õppekavast, õppeaasta üldeesmärkidest ja eelmise aasta töö kokkuvõttest. Üldtööplaani kinnitab õppenõukogu.
 (1) Koolil on kodukord, mille kehtestab direktor käskkirjaga ja mis on nii põhikooli õpilastele kui ka koolitöötajatele täitmiseks kohustuslik. Kooli kodukorras nähakse muuhulgas ette:
 3) hindamisest õpilaste ja vanemate teavitamise kord;
 4) õpilase õppest puudumisest vanema teavitamise kord;
 5) õppest puudumise mõjuvad põhjused või puudumise põhjuste mõjuvaks lugemise tingimused;
 6) õpilasele õppekavaväliseks tegevuseks oma kooli rajatiste, ruumide, raamatukogu, õppe-, spordi-, tehniliste ja muude vahendite tasuta kasutusse andmise tingimused ja kord;
 7) õpilaste ja koolitöötajate vaimset või füüsilist turvalisust ohustavate olukordade ennetamise, neile reageerimise, juhtumitest teavitamise, nende juhtumite lahendamise ning põhikooli- ja gümnaasiumiseaduses sätestatud meetmete rakendamise kord;
 8) jälgimisseadmestiku kasutamise kord;
 9) õpilasele ja vanemale kooli päevakavast õpilasele kohalduva osa teatavaks tegemise kord;
 10) õpilase tunnustusmeetmed;
 11) kooli hoiule võetud esemete hoiustamise ja nende tagastamise kord;
 12) õpilase suhtes tugi- ja mõjutusmeetme rakendamisest teavitamise kord;
 13) kooli kasutuses olevale linnavarale õpilase poolt süüliselt tekitatud kahju hüvitamise kord;
 14) koolielu korraldamiseks tehtud otsustest või kinnitatud dokumentidest õpilase ja vanema teavitamise kord;
 15) kooli hoones ja territooriumil keelatud tegevused;
 16) kodukorra rikkumise eest kohaldatavad meetmed.
 6. peatükk Koorikooli õppekorraldus
 § 26. Koorikooli õppekava
 Kool koostab iga koolis õpetatava huviala kohta huviala õppekava, mis vastab huviharidusstandardile ja huviala riikliku raamõppekava olemasolul ka sellele. Huviala õppekava kehtestab, muudab ja tunnistab kehtetuks kooli direktor käskkirjaga.
 § 27. Koorikooli õppetöö korraldamise alused
 (1) Õpe koorikoolis toimub õpilase tööst, alus-, põhi-, üldkesk- ja kutseharidust pakkuvate õppeasutuste õppetegevusest vabal ajal vastavalt huviala õppekava tunnijaotusplaanile.
 (2) Õpe toimub õpperühmades või individuaalselt. Õpperühma suuruse ja moodustamise otsustab kooli direktor käskkirjaga.
 (3) Kool koostab koorikooli õpilastele õppeaasta poolaastate kaupa päevakava, mis sisaldab tunniplaani. Koorikooli päevakava kehtestab direktor käskkirjaga.
 (4) Koorikooli õppeperiood algab 1. septembril ja lõpeb järgmise kalendriaasta 31. mail. Koorikooli õppevaheajad on samadel aegadel põhikooli sügis-, jõulu- ja kevadvaheajaga, välja arvatud suvevaheaeg, mis on 1. juuni kuni 31. august.
 § 28. Õpilaste vastuvõtmine koorikooli
 (1) Kool võtab koorikooli õpilaseks vastu selleks soovi avaldanud isikud, kes on täitnud koorikooli vastuvõtutingimustes esitatud nõuded.
 (2) Koorikooli vastuvõtmise, väljaarvamise ja lõpetamise tingimused ja korra kehtestab kooli direktor käskkirjaga. Enne koorikooli vastuvõtmise, väljaarvamise ja lõpetamise tingimuste ja korra kehtestamist esitab kooli direktor need arvamuse avaldamiseks kooli õppenõukogule ja hoolekogule.
 7. peatükk Põhikooli õpilaste ja vanemate õigused ja kohustused
 § 29. Õpilaste õigused ja kohustused
 1) omandada koolis tasuta põhiharidust;
 3) nõuda koolis või omandatavas haridusliigis või -tasemel seatud eesmärkidele ja ülesannetele vastava õppe otstarbekat korraldamist;
 12) saada põhikoolis õppimise ajaks õpilaspilet;
 13) saada põhikoolis õppimise ajal koolilõunat vastavalt päevakavale;
 14) kasutada põhikoolis õppimise ajal õppekavavälises tegevuses tasuta oma kooli rajatisi, ruume, raamatukogu, õppe-, spordi-, tehnilisi ja muid vahendeid vastavalt kooli kodukorrale;
 § 30. Vanemate õigused ja kohustused
 5) tegema koostööd kooliga, et tagada õpilasele tema individuaalsetest vajadustest lähtuv õpe
 8) taotlema vajaduse korral koolilt või haridusosakonnalt koolikohustuse täitmise tagamise meetmete rakendamist.
 § 31. Koostöö kooli, vanema ja õpilase vahel
 (1) Kooli ja vanemate koostöö koordineerimiseks kutsub direktor kokku õpilaste vanemate koosoleku arvestusega, et kõigile vanematele antakse vähemalt üks kord aastas võimalus osaleda vanemate koosolekul. Kooli direktor on vähemalt ühe viiendiku klassi õpilaste vanemate nõudmisel kohustatud kokku kutsuma selle klassi õpilaste vanemate koosoleku.
 (2) Põhikooli õpilase arengu toetamiseks korraldab kool temaga arenguvestlusi, mille põhjal lepitakse kokku edasises õppes ja arengu eesmärkides. Arenguvestluse korraldamise tingimused ja korra kehtestab kooli direktor käskkirjaga.
 8. peatükk Koorikooli õppurite õigused ja kohustused
 § 32. Koorikooli õppurite õigused ja kohustused
 1) tutvuda enne koorikooli õppima asumist ja õppimise ajal huvialade õppekavade, kooli põhimääruse ning kodukorraga;
 4) teha ettepanekuid kooli direktorile ja õpetajatele õppe paremaks korraldamiseks;
 5) osaleda valitud esindaja kaudu kooli hoolekogu tegevuses;
 6) olla valitud kooli õpilasesindusse ja osaleda selle tegevuses;
 7) pöörduda hädaabi saamiseks koolitöötaja poole;
 8) kasutada muid õigusi, mis on ettenähtud kooli tegevust reguleerivates õigusaktides.
 1) täitma kooli kodukorda ning kandma vastutust selle rikkumise eest;
 2) käituma koolis väärikalt ja järgima üldtunnustatud moraalinorme;
 3) suhtuma kaasinimestesse lugupidavalt, hoidma loodust ja säästma keskkonda;
 5) hoidma kooli kasutuses olevat linnavara ja muid esemeid;
 9. peatükk Koolitöötajad
 § 33. Koolitöötajate tööülesanded, õigused, kohustused ja vastutus
 (2) Õpetajate kohustuseks on õpetada õpilasi ja õppureid talle kehtiva õppekava järgi, arvestades kooli ning õpetatavas haridusliigis ja -tasemel seatud eesmärke ja ülesandeid, toetada iga õpilase ja õppuri arengut ning aidata õpilasel kujundada huvi- ja võimetekohast õpiteed.
 (5) Koolitöötajad on kohustatud andma õpilase ja õppuri kohta teavet linnavalitsuse ametnikule, kelle pädevusse kuuluvad sotsiaaltöö või lastekaitseküsimused, kui on selgunud, et õpilase või õppuri kodune kasvukeskkond on ebarahuldav või kui õpilane või õppur on kehalise, emotsionaalse või seksuaalse väärkohtlemise ohver.
 (7) Koolitöötajatel on keelatud avalikustada õpilaselt või õppurilt saadud teavet tema ja tema perekonna kohta, välja arvatud juhul, kui andmete avaldamise kohustus tuleneb seadusest.
 10. peatükk Kooli tegevuseks loodud tingimused
 § 35. Rahalised vahendid ja raamatupidamine
 (1) Kooli tegevust rahastatakse riigieelarvest ja linnaeelarvest, sihtotstarbelistest ning projektipõhistest eraldistest ja annetustest ning põhikooli õppekava välisest tasulisest tegevusest saadud laekumistest.
 (2) Põhikooli õppekavaväliseks tegevuseks on:
 1) huvitegevus;
 2) pikapäevarühma tegevus;
 3) instrumendiõpe;
 5) koolieelikute ettevalmistusrühma tegevus;
 6) koolituste korraldamine;
 7) kultuuriürituste korraldamine;
 8) paljundusteenus.
 (3) Kooli direktor otsustab, kas põhikooli õppekava välist tegevust viiakse läbi tasulise või tasuta teenusena. Tasuliste teenuste hinnad kehtestatakse linnavolikogu kehtestatud korras.
 § 36. Haldusjärelevalve
 (1) Haldusjärelevalvet kooli õppekasvatustegevuse üle teeb Haridus- ja Teadusministeerium või maavanem õigus- ja haldusaktides sätestatud tingimustel ja korras.
 (2) Kui haldusjärelevalve tulemusel tehtud ettekirjutuse täitmata jätmisel rakendatakse sunniraha, tasutakse see kooli eelarvest.
 § 37. Teenistuslik järelevalve
 Kooli ja kooli direktori tegevuse õiguspärasuse, sihipärasuse ja otstarbekuse üle teeb teenistuslikku järelevalvet linnavalitsus.
 12. peatükk Ümberkorraldamine ja tegevuse lõpetamine
 § 38. Kooli ümberkorraldamine ja tegevuse lõpetamine
 (2) Kooli tegevuse lõpetamisel tagab linnavalitsus põhikooli õpilastele võimaluse jätkata õpinguid teises põhikoolis.
 § 39. Kooli nimetuse muutumine
 Tartu Karlova Gümnaasiumi (registrikood 75006865) uus nimetus on alates 1. septembrist 2014 Tartu Karlova Kool.
 Määrus jõustub 1. septembril 2014. a.


type: contracts

jurisdiction: EU

text:
 14.7.2020
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 225/17
 Pouze původní texty EHK/OSN mají podle mezinárodního veřejného práva právní účinek. Je nutné ověřit status a datum vstupu v platnost tohoto předpisu v nejnovější verzi dokumentu EHK OSN o statusu TRANS/WP.29/343, který je k dispozici na internetové adrese: http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html.
 Předpis OSN č. 12 – Jednotná ustanovení pro schvalování vozidel z hlediska ochrany řidiče před mechanismem řízení v případě nárazu [2020/1021]
 Zahrnuje veškerá platná znění až po:
 doplněk 5 k sérii změn 04 – datum vstupu v platnost: 19. července 2018
 Obsah
 Předpis
 1.
 Oblast působnosti
 2.
 Definice
 3.
 Žádost o schválení
 4.
 Schválení
 5.
 Specifikace
 6.
 Zkoušky
 7.
 Změny a rozšíření schválení typu vozidla nebo typu ovládacího prvku řízení
 8.
 Shodnost výroby
 9.
 Postihy za neshodnost výroby
 10.
 Návod
 11.
 Definitivní ukončení výroby
 12.
 Názvy a adresy technických zkušeben odpovědných za provádění schvalovacích zkoušek a názvy a adresy schvalovacích orgánů
 13.
 Přechodná ustanovení
 Přílohy
 1A
 Sdělení o udělení, rozšíření, odmítnutí či odnětí schválení nebo o definitivním ukončení výroby typu vozidla z hlediska ochrany řidiče před mechanismem řízení v případě nárazu podle předpisu č. 12
 1B
 Sdělení o udělení, rozšíření, odmítnutí či odnětí schválení nebo o definitivním ukončení výroby typu ovládacího prvku řízení z hlediska ochrany řidiče před mechanismem řízení v případě nárazu podle příslušné části předpisu č. 12
 2.
 Uspořádání značek schválení
 3.
 Zkouška čelním nárazem na bariéru
 4.
 Zkouška nárazovým tělesem ve tvaru trupu
 Dodatek: Nárazové těleso ve tvaru trupu
 5.
 Zkouška nárazem hlavice
 6.
 Postup pro stanovení bodu „H“ a skutečného úhlu trupu pro místa k sezení v motorovém vozidle
 Dodatek 1: Popis třírozměrného zařízení pro stanovení bodu „H“
 Dodatek 2: Třírozměrný referenční systém
 Dodatek 3: Referenční údaje o místech k sezení
 7.
 Zkušební postupy týkající se ochrany cestujících ve vozidlech poháněných elektrickou energií před vysokým napětím a rozlitím elektrolytu
 Dodatek 1: Kloubový zkušební prst (stupeň IPXXB)
 1. Oblast působnosti
 1.1.
 Tento předpis se vztahuje na chování mechanismu řízení a elektrické hnací ústrojí pracující s vysokým napětím a vysokonapěťové konstrukční části a systémy, které jsou galvanicky propojeny s vysokonapěťovou sběrnicí elektrického hnacího ústrojí, motorových vozidel kategorie M1 a vozidel kategorie N1 s maximální přípustnou hmotností menší než 1 500 kg, pokud jde o ochranu cestujících při čelním nárazu.
 1.2.
 Na žádost výrobce je možno podle tohoto předpisu schvalovat i jiná vozidla než ta, která jsou uvedena v bodě 1.1 výše.
 2. Definice
 Pro účely tohoto předpisu se rozumí:
 2.1.
 „schválením vozidla“ schválení typu vozidla z hlediska ochrany řidiče před mechanismem řízení v případě nárazu;
 2.2.
 „typem vozidla“ kategorie motorových vozidel, která se neliší v takových základních hlediscích, jako jsou:
 2.2.1.
 u vozidla poháněného spalovacím motorem:
 2.2.1.1.
 nosná konstrukce, rozměry, obrysy a materiály částí vozidla, které se nacházejí před ovládacím prvkem řízení;
 2.2.1.2.
 hmotnost vozidla v provozním stavu, jak je definována v bodě 2.18 níže;
 2.2.2.
 u vozidla poháněného elektromotorem:
 2.2.2.1.
 nosná konstrukce, rozměry, obrysy a materiály částí vozidla, které se nacházejí před ovládacím prvkem řízení;
 2.2.2.2.
 umístění dobíjecího systému pro uchovávání elektrické energie (REESS), pokud má negativní vliv na výsledek nárazové zkoušky předepsané tímto předpisem;
 2.2.2.3.
 hmotnost vozidla v provozním stavu, jak je definována v bodě 2.18 níže;
 2.3.
 „schválením ovládacího prvku řízení“ schválení typu ovládacího prvku řízení z hlediska ochrany řidiče před mechanismem řízení v případě nárazu;
 2.4.
 „typem ovládacího prvku řízení“ kategorie ovládacích prvků řízení, které se neliší v takových zásadních hlediscích, jako jsou:
 2.4.1.
 nosná konstrukce, rozměry, obrysy a materiály;
 2.5.
 „ovládacím prvkem řízení“ řídicí zařízení, obvykle volant, jež je ovládáno řidičem;
 2.6.
 „obecným ovládacím prvkem řízení“ takový ovládací prvek řízení, který je možno namontovat do několika různých schválených typů vozidla, přičemž rozdíly v montáži ovládacího prvku na sloupek řízení nemají vliv na chování ovládacího prvku řízení při nárazu;
 2.7.
 „airbagem“ pružný vak, který je konstruován tak, aby se naplnil stlačeným plynem, a jenž:
 2.7.1.
 je určen k ochraně řidiče vozidla při nárazu na ovládací prvek řízení;
 2.7.2.
 se naplní působením zařízení, které se uvede v činnost při nárazu vozidla;
 2.8.
 „věncem ovládacího prvku řízení“ kvaziprstencový vnější kruh u volantu, který obvykle při řízení řidič drží;
 2.9.
 „příčkou“ tyč spojující věnec ovládacího prvku řízení s nábojem;
 2.10.
 „nábojem“ ta část ovládacího prvku řízení, obvykle ve středu, která:
 2.10.1.
 spojuje ovládací prvek řízení s hřídelem řízení;
 2.10.2.
 přenáší krouticí moment z ovládacího prvku řízení na hřídel řízení;
 2.11.
 „středem náboje ovládacího prvku řízení“ bod na povrchu náboje, který leží v ose hřídele řízení;
 2.12.
 „rovinou ovládacího prvku řízení“ v případě volantu rovina, která rozděluje věnec volantu rovným dílem mezi řidiče a přední část vozidla;
 2.13.
 „hřídelem řízení“ konstrukční část, která přenáší na převodovku řízení krouticí moment, jimž se působí na ovládací prvek řízení;
 2.14.
 „sloupkem řízení“ kryt zapouzdřující hřídel řízení;
 2.15.
 „mechanismem řízení“ sestava zahrnující ovládací prvek řízení, sloupek řízení, montážní příslušenství, hřídel řízení, skříň převodky řízení a všechny další konstrukční části, například ty, které při nárazu na ovládací prvek řízení přispívají k pohlcování energie;
 2.16.
 Prostor pro cestující
 2.16.1.
 „prostorem pro cestující z hlediska ochrany cestujících“ prostor určený pro cestující ohraničený střechou, podlahou, bočními stěnami, dveřmi, vnějším zasklením, přední přepážkou a rovinou přepážky zadního prostoru nebo rovinou opěradla zadního sedadla;
 2.16.2.
 „prostorem pro cestující z hlediska hodnocení elektrické bezpečnosti“ prostor určený pro cestující ohraničený střechou, podlahou, bočními stěnami, dveřmi, vnějším zasklením, přední přepážkou a zadní přepážkou nebo zadními dveřmi, a také zábranou elektrické ochrany a kryty pro ochranu cestujících před přímým dotykem vysokonapěťových živých částí;
 2.17.
 „nárazovou hlavicí“ pevné polokulovité těleso o průměru 165 mm podle přílohy 5 bodu 3 tohoto předpisu;
 2.18.
 „hmotností vozidla v provozním stavu“ hmotnost vozidla bez cestujících a bez nákladu, avšak s plným stavem paliva, chladicí kapaliny, maziva, s nářadím a náhradním kolem, poskytuje-li je výrobce vozidla jako standardní vybavení, a systémem REESS;
 2.19.
 „vysokonapěťovým“ klasifikace elektrické součásti nebo obvodu, pokud je efektivní hodnota (rms) jejich pracovního napětí > 60 V a ≤ 1 500 V stejnosměrného proudu nebo > 30 V a ≤ 1 000 V střídavého proudu;
 2.20.
 „dobíjecím systémem pro uchovávání elektrické energie (dále jen „REESS“)“ dobíjecí systém pro uchovávání energie, který poskytuje elektrickou energii pro pohon;
 2.21.
 „zábranou elektrické ochrany“ část zajišťující ochranu před veškerým přímým dotykem vysokonapěťových živých částí;
 2.22.
 „elektrickým hnacím ústrojím“ elektrický obvod, který zahrnuje trakční motor(y) a může také zahrnovat REESS, systém konverze elektrické energie, elektronické měniče, příslušný svazek vodičů a konektory a propojovací systém pro nabíjení REESS;
 2.23.
 „živými částmi“ jakákoli vodivá část či části, ve které/kterých má být za běžného provozu elektrické napětí;
 2.24.
 „nechráněnou vodivou částí“ vodivá část, které se lze dotýkat za podmínek stupně ochrany IPXXB a ve které může být v případě poruchy izolace elektrické napětí. To se týká také částí pod krytem, který lze odstranit bez použití nástrojů;
 2.25.
 „přímým dotykem“ kontakt osob s vysokonapěťovými živými částmi;
 2.26.
 „nepřímým dotykem“ kontakt osob s nechráněnými vodivými částmi;
 2.27.
 „stupněm ochrany IPXXB“ ochrana před dotykem vysokonapěťových živých částí zajišťovaná buď zábranou elektrické ochrany, nebo krytem, která byla vyzkoušena pomocí kloubového zkušebního prstu (stupeň IPXXB) v souladu s popisem v bodě 4 přílohy 7;
 2.28.
 „pracovním napětím“ nejvyšší efektivní hodnota napětí elektrického obvodu (rms), kterou udává výrobce a která se může vyskytnout mezi kterýmikoli vodivými částmi za podmínek obvodu naprázdno nebo za běžných provozních podmínek. Je-li elektrický obvod oddělený galvanickou izolací, pracovní napětí se stanoví pro každý oddělený obvod zvlášť;
 2.29.
 „propojovacím systémem pro nabíjení REESS“ elektrický obvod používaný pro nabíjení REESS z vnějšího elektrického napájecího zdroje, včetně zásuvky vozidla;
 2.30.
 „elektrickou kostrou“ soustava vzájemně elektricky propojených vodivých částí, jejichž elektrické napětí se považuje za vztažné;
 2.31.
 „elektrickým obvodem“ soustava propojených vysokonapěťových živých částí navržená tak, aby v ní za běžných provozních podmínek bylo elektrické napětí;
 2.32.
 „systémem konverze elektrické energie“ systém, který vytváří a poskytuje elektrickou energii pro elektrický pohon;
 2.33.
 „elektronickým měničem“ zařízení umožňující regulaci a/nebo konverzi elektrické energie pro elektrický pohon;
 2.34.
 „krytem“ část, která zakrývá vnitřní jednotky a zajišťuje ochranu před veškerým přímým dotykem;
 2.35.
 „vysokonapěťovou sběrnicí“ elektrický obvod včetně propojovacího systému pro nabíjení REESS využívající vysoké napětí;
 2.36.
 „pevným izolátorem“ izolační krytí svazku vodičů, který má zakrývat vysokonapěťové živé části a zabránit přímému dotyku s nimi. To zahrnuje kryty pro izolaci vysokonapěťových živých částí konektorů a barvy a laky pro účely izolace;
 2.37.
 „automatickým rozpojením“ nástroj, který při spuštění galvanicky rozpojí zdroje elektrické energie od zbytku vysokonapěťového obvodu elektrického hnacího ústrojí;
 2.38.
 „trakční baterií otevřeného typu“ typ baterie, která vyžaduje kapalinu a která produkuje vodík, jenž se uvolňuje do atmosféry.
 3. Žádost o schválení
 3.1. Typ vozidla
 3.1.1.
 Žádost o schválení typu vozidla z hlediska ochrany řidiče před mechanismem řízení v případě nárazu podává výrobce vozidla nebo jeho řádně pověřený zástupce.
 3.1.2.
 K žádosti se musí připojit dále uvedené dokumenty ve trojím vyhotovení a následující informace:
 3.1.2.1.
 podrobný popis typu vozidla týkající se nosné konstrukce, rozměrů, obrysů a materiálů té části vozidla, jež se nachází před ovládacím prvkem řízení;
 3.1.2.2.
 dostatečně podrobné výkresy mechanismu řízení a jeho připevnění k podvozku a karoserii vozidla, vyhotovené ve vhodném měřítku;
 3.1.2.3.
 technický popis tohoto mechanismu;
 3.1.2.4.
 údaj o hmotnosti vozidla v provozním stavu;
 3.1.2.5.
 doklad prokazující, že bylo ovládacímu prvku řízení uděleno schválení podle bodu 5.2 předpisu, pokud se na něj tato schvalovací povinnost vztahuje;
 3.1.2.6.
 doklad prokazující, že mechanismus řízení vyhovuje požadavkům bodu 5.2.2 předpisu OSN č. 94 nebo požadavkům bodu 5.2.2.1 předpisu OSN č. 137, pokud žádost o schválení žadatel podává podle bodu 5.1.2 níže;
 3.1.2.7.
 doklad prokazující, že ovládací prvek řízení vyhovuje požadavkům bodů 5.2.1.4 a 5.2.1.5 předpisu OSN č. 94 nebo požadavkům bodů 5.2.1.1.3 a 5.2.1.1.4 předpisu OSN č. 137, pokud žádost o schválení žadatel podává podle bodu 5.2.1 níže;
 3.1.2.8.
 obecný popis typu zdroje elektrické energie, jeho umístění a elektrické hnací ústrojí (např. hybridní, elektrické).
 3.1.3.
 Technické zkušebně odpovědné za provedení schvalovacích zkoušek se přistavuje:
 3.1.3.1.
 vozidlo, jež je pro schvalovaný typ vozidla reprezentativní, ke zkouškám podle bodu 5.1 níže;
 3.1.3.2.
 podle uvážení výrobce a se souhlasem technické zkušebny buď druhé vozidlo, nebo ty součásti vozidla, které výrobce považuje za důležité, pro zkoušky podle bodů 5.2 a 5.3 níže;
 3.1.3.3.
 Před udělením schválení ověří příslušný orgán, zda existují dostatečná opatření k zajištění účinného ověřování shodnosti výroby.
 3.2. Typ ovládacího prvku řízení
 3.2.1.
 Žádost o schválení typu ovládacího prvku řízení z hlediska ochrany řidiče před mechanismem řízení v případě nárazu podává výrobce ovládacího prvku řízení nebo jeho řádně pověřený zástupce.
 3.2.2.
 K žádosti se musí připojit dále uvedené dokumenty ve trojím vyhotovení a následující informace:
 3.2.2.1.
 podrobný popis typu ovládacího prvku řízení z hlediska jeho konstrukce, rozměrů a materiálů;
 3.2.2.2.
 dostatečně podrobné výkresy mechanismu řízení a jeho připevnění k podvozku a karoserii vozidla, vyhotovené ve vhodném měřítku;
 3.2.2.3.
 doklad prokazující, že ovládací prvek řízení vyhovuje požadavkům bodů 5.2.1.4 a 5.2.1.5 předpisu č. 94 nebo požadavkům bodů 5.2.1.1.3 a 5.2.1.1.4 předpisu OSN č. 137, pokud žádost o schválení žadatel podává podle bodu 5.2.1 níže;
 3.2.3.
 Technické zkušebně odpovědné za schvalovací zkoušky se pro zkoušku uvedenou v bodech 5.2 a 5.3 níže předává reprezentativní vzorek schvalovaného ovládacího prvku řízení a podle uvážení výrobce a se souhlasem technické zkušebny ty součásti vozu, které výrobce považuje pro zkoušku za důležité.
 4. Schválení
 4.1.
 K osvědčení o schválení typu se připojí osvědčení podle vzoru uvedeného v bodech 4.1.1. nebo 4.1.2.:
 4.1.1.
 příloha 1 A pro žádosti uvedené v bodě 3.1.;
 4.1.2.
 příloha 1B pro žádosti uvedené v bodě 3.2.
 4.2. Typ vozidla
 4.2.1.
 Splňuje-li vozidlo přistavené ke schválení podle tohoto předpisu požadavky bodů 5 a 6 níže a příloh 4, 5 a 6 tohoto předpisu, schválení typu vozidla se udělí.
 4.2.2.
 Každému schválenému typu se přidělí číslo schválení. Jeho první dvě číslice (v současnosti je to dvojčíslí 04, což označuje sérii změn 04) označují sérii změn zahrnující poslední významné technické změny tohoto předpisu platné v době, kdy bylo schválení vydáno. Tatáž smluvní strana nepřidělí stejné číslo schválení témuž typu vozidla vybavenému jiným typem mechanismu řízení ani jinému typu vozidla, jak je definován v bodě 2.2 výše.
 4.2.3.
 Oznámení o schválení nebo o rozšíření či odmítnutí schválení typu vozidla podle tohoto předpisu se sdělí stranám dohody, které tento předpis uplatňují, za použití formuláře podle vzoru uvedeného v příloze 1 A tohoto předpisu.
 4.2.4.
 Na každé vozidlo odpovídající typu vozidla schválenému podle tohoto přepisu se na dobře viditelném a snadno přístupném místě uvedeném ve formuláři schválení umístí mezinárodní značka schválení sestávající z:
 4.2.4.1.
 písmene „E“ v kružnici, za nímž následuje rozlišovací číslo země, která schválení typu udělila (1);
 4.2.4.2.
 čísla tohoto předpisu, za nímž následuje písmeno „R“, pomlčka a číslo schválení vpravo od kružnice předepsané v bodě 4.2.4.1.
 4.2.5.
 Jestliže vozidlo vyhovuje schválenému typu vozidla podle jednoho nebo více předpisů v příloze Dohody, nemusí se v zemi, která udělila schválení podle tohoto předpisu, opakovat symbol podle bodu 4.2.4.1; v takovém případě se čísla předpisů a čísla schválení a další symboly podle všech předpisů, podle nichž bylo uděleno schválení v zemi, která schválení podle tohoto předpisu udělila, umístí ve svislých sloupcích napravo od symbolu uvedeného v bodě 4.2.4.1.
 4.2.6.
 Značka schválení musí být zřetelně čitelná a nesmazatelná.
 4.2.7.
 Značka schválení typu se umístí poblíž tabulky s údaji o vozidle připevněné výrobcem, nebo na přímo na ni.
 4.3. Typ ovládacího prvku řízení
 4.3.1.
 Pokud ovládací prvek řízení předložený k samostatnému schválení podle tohoto předpisu splňuje požadavky bodů 5 a 6 níže a příloh 4, 5 a 6 tohoto předpisu, bude tento typ ovládacího prvku řízení schválen. To ovšem platí pouze ty pro ovládací prvky řízení, jež neobsahují airbag.
 4.3.2.
 Každému schválenému typu se přidělí číslo schválení. Jeho první dvě číslice (v současnosti je to dvojčíslí 04, což označuje sérii změn 04) označují sérii změn zahrnující poslední významné technické změny tohoto předpisu platné v době, kdy bylo schválení vydáno. Tatáž smluvní strana nepřidělí stejné číslo schválení jinému typu ovládacího prvku řízení, jak je definován v bodě 2.4 výše.
 4.3.3.
 Oznámení o schválení nebo o rozšíření či odmítnutí schválení typu ovládacího prvku řízení podle tohoto předpisu se sdělí stranám dohody, které tento předpis uplatňují, za použití formuláře podle vzoru uvedeného v příloze 1B tohoto předpisu.
 4.3.4.
 Na každý ovládací prvek řízení odpovídající typu ovládacího prvku řízení schválenému podle tohoto předpisu se na dobře viditelném a snadno přístupném místě, uvedeném na formuláři schválení, umístí mezinárodní značka schválení sestávající z:
 4.3.4.1.
 písmene „E“ v kružnici, za nímž následuje rozlišovací číslo země, která schválení typu udělila1;
 4.3.4.2.
 čísla schválení umístěného pod kružnicí;
 4.3.4.3.
 v případě schválení podle bodu 5.2.1 níže ještě symbol R94-02 nebo R137.
 4.3.5.
 Značka schválení musí být zřetelně čitelná a nesmazatelná.
 4.4.
 Příklady uspořádání značek schválení jsou uvedeny v příloze 2 tohoto předpisu.
 5. Specifikace
 5.1.
 Při zkoušce nenaloženého vozidla v provozním stavu bez figuríny nárazem na bariéru rychlostí 48,3 km/h (30 mil./h) se nesmí horní část sloupku řízení ani jeho hřídel posunout dozadu, vodorovně ani rovnoběžně s podélnou osou vozidla o více než 12,7 cm a rovněž se nesmí posunout o více než 12,7 cm svisle vzhůru, přičemž se oba rozměry uvažují vůči takovému bodu vozidla, na který neměl náraz vliv (2).
 5.1.1.
 Navíc vozidla s elektrickým hnacím ústrojím musí splňovat požadavky bodu 5.5. To lze prokázat samostatnou zkouškou čelním nárazem na žádost výrobce a po schválení technickou zkušebnou za předpokladu, že elektrické součásti neovlivňují ochranu řidiče typu vozidla, jak je stanoveno v tomto předpisu.
 5.1.2.
 Požadavky podle bodu 5.1 se považují za splněné, jestliže vozidlo vybavené tímto systémem řízení vyhovuje požadavkům bodu 5.2.2 předpisu OSN č. 94 nebo požadavkům bodu 5.2.2.1 předpisu OSN č. 137.
 5.2.
 Když na ovládací prvek řízení narazí nárazové těleso ve tvaru trupu vržené proti němu poměrnou rychlostí 24,1 km/h (15 mil./h), nesmí síla, kterou ovládací prvek řízení na toto těleso působí, překročit hodnotu 1 111 daN.
 5.2.1.
 Jestliže je ovládací prvek řízení vybaven airbagem volantu, považují se požadavky bodu 5.2 za splněné, pokud vozidlo vybavené tímto systémem řízení vyhovuje požadavkům bodů 5.2.1.4 a 5.2.1.5 předpisu OSN č. 94 nebo požadavkům bodů 5.2.1.1.3 a 5.2.1.1.4 předpisu OSN č. 137.
 5.3.
 Když na ovládací prvek řízení narazí nárazová hlavice vržená proti němu poměrnou rychlostí 24,1 km/h za použití postupu podle přílohy 5, nesmí zpomalení nárazové hlavice přesáhnout kumulativně hodnotu 80 g po dobu přesahující 3 milisekundy. Zpomalení musí být vždy nižší než 120 g při C.F.C. 600 Hz.
 5.4.
 Ovládací prvek řízení musí být navržen, konstruován a namontován tak, aby:
 5.4.1.
 před nárazovou zkouškou podle bodů 5.2 a 5.3 výše neměla žádná část povrchu ovládacího prvku řízení směřující k řidiči, které se může dotknout koule o průměru 165 mm, hrubý povrch nebo ostré hrany o poloměru zaoblení menším než 2,5 mm.
 V případě ovládacího prvku řízení vybaveného airbagem se tento požadavek považuje za splněný, jestliže žádná část, které se může dotknout koule o průměru 165 mm, neobsahuje nebezpečné ostré hrany, jak je definováno v bodě 2.18 předpisu č. 21, které by mohly zvýšit riziko vážného zranění cestujících.
 5.4.1.1.
 Po libovolné nárazové zkoušce podle bodů 5.2 a 5.3 nesmí mít část povrchu ovládacího prvku řízení směřující k řidiči žádné ostré ani hrubé hrany, které by mohly zvyšovat nebezpečí nebo závažnost poranění řidiče. Malé povrchové trhliny a praskliny se neberou v úvahu.
 5.4.1.1.1.
 V případě výčnělků tvořených součástí z netuhého materiálu o tvrdosti nižší než 50 Shore A namontovaných na pevný podklad platí požadavek podle bodu 5.4.1.1 pouze pro pevný podklad.
 5.4.2.
 Ovládací prvek řízení musí být navržen, konstruován a namontován tak, aby neobsahoval žádné součásti či příslušenství, včetně ovládače houkačky a montážního příslušenství, za které by se mohl při běžných pohybech při řízení zachytit řidičův oděv či šperky.
 5.4.3.
 U ovládacích prvků řízení, které nemají tvořit součást původního vybavení, se požaduje, aby splnily požadavky při zkouškách podle přílohy 4 bodu 2.1.3 a přílohy 5 bodu 2.3.
 5.4.4.
 U univerzálních ovládacích prvků řízení musí být požadavky splněny:
 5.4.4.1.
 v celém úhlovém rozmezí sloupku, přičemž je třeba zkoušky provést přinejmenším při maximálních a minimálních úhlech u řady schválených typů vozidla, pro něž jsou ovládací prvky určeny;
 5.4.4.2.
 pro celý rozsah možných poloh nárazové hlavice a nárazového tělesa ve tvaru trupu vzhledem k ovládacímu prvku řízení, přičemž se předpokládá, že u řady schválených typů vozidel, pro které jsou ovládací prvky určeny, bude zkouška provedena nejméně pro střední polohu. Tam, kde se používá sloupek řízení, se musí jednat o typ odpovídající nejnepříznivějším podmínkám.
 5.4.5.
 Používají-li se adaptéry k přizpůsobení jediného typu ovládacího prvku řízení pro řadu sloupků řízení a je-li možno prokázat, že při použití těchto adaptérů jsou vlastnosti systému, pokud jde o pohlcování energie, stejné, mohou být všechny zkoušky provedeny s jediným typem adaptéru.
 5.5.
 Po zkouškách prováděných v souladu s postupem stanoveným v příloze 3 tohoto předpisu musí elektrické hnací ústrojí pracující s vysokým napětím a vysokonapěťové konstrukční částí a systémy, které jsou galvanicky propojeny s vysokonapěťovou sběrnicí elektrického hnacího ústrojí, splňovat tyto požadavky:
 5.5.1.
 Ochrana před úrazem elektrickým proudem
 Po nárazu musí být splněno alespoň jedno ze čtyř kritérií uvedených v bodech 5.5.1.1 až 5.5.1.4.2.
 Pokud je vozidlo vybaveno funkcí automatického rozpojení, nebo zařízením/zařízeními, které/která galvanicky rozpojí obvod elektrického hnacího ústrojí během jízdy, musí rozpojený obvod nebo každá jeho jednotlivá rozpojená část po aktivaci funkce rozpojení splňovat alespoň jedno z těchto kritérií.
 Kritéria stanovená v bodě 5.5.1.4 se však nepoužijí, jestliže více než jedno napětí části vysokonapěťové sběrnice není chráněno podle podmínek ochrany stupně IPXXB.
 Pokud část/části vysokonapěťového systému není/nejsou při zkoušce napájena/napájeny, musí být ochrana před úrazem elektrickým proudem pro danou část/dané části prokázána buď pomocí bodu 5.5.1.3, nebo bodu 5.5.1.4 níže.
 U propojovacího systému pro nabíjení REESS, který není během řízení napájen, musí být splněno alespoň jedno ze čtyř kritérií uvedených v bodech 5.5.1.1 až 5.5.1.4.
 5.5.1.1.
 Absence vysokého napětí
 Napětí Vb, V1 a V2 na vysokonapěťových sběrnicích musí být rovno nebo nižší než 30 Vst nebo 60 Vss, jak je uvedeno v bodě 2 přílohy 7.
 5.5.1.2.
 Nízká hodnota elektrické energie
 Celková energie (TE) na vysokonapěťových sběrnicích musí být nižší než 2,0 joulu při měření podle zkušebního postupu podle rovnice a) uvedené v příloze 7 bodě 3. Celková energie (TE) může být rovněž vypočítána pomocí měřeného napětí Vb na vysokonapěťové sběrnici a kapacity kondenzátorů X (Cx) uvedené výrobcem, a to podle rovnice b) uvedené v příloze 7 bodě 3.
 Energie uskladněná v kondenzátorech Y (TEy1, TEy2) musí být rovněž nižší než 2,0 joulu. Vypočítá se pomocí měření napětí V1 a V2 na vysokonapěťových sběrnicích a na elektrické kostře a kapacity kondenzátorů Y uvedené výrobcem, a to podle rovnice c) uvedené v příloze 7 bodě 3.
 5.5.1.3.
 Fyzická ochrana
 Jako ochrana před přímým dotykem s vysokonapěťovými živými částmi musí být zajištěn stupeň ochrany IPXXB.
 Kromě toho musí být jako ochrana před úrazem elektrickým proudem, k němuž by mohlo dojít na základě nepřímého dotyku, odpor mezi všemi nechráněnými vodivými částmi a elektrickou kostrou nižší než 0,1 ohmu při proudu nejméně 0,2 ampéru.
 Tento požadavek je splněn, pokud bylo galvanické spojení vytvořeno svařením.
 5.5.1.4.
 Izolační odpor
 Musí být splněna kritéria uvedená v bodech 5.5.1.4.1 a 5.5.1.4.2.
 Měření musí být provedeno v souladu s bodem 5 přílohy 7.
 5.5.1.4.1.
 Elektrické hnací ústrojí sestávající z oddělených stejnosměrných nebo střídavých sběrnic
 Pokud jsou vysokonapěťové střídavé a vysokonapěťové stejnosměrné sběrnice vzájemně galvanicky izolovány, musí mít izolační odpor mezi vysokonapěťovou sběrnicí a elektrickou kostrou (Ri podle definice v bodě 5 přílohy 7) minimální hodnotu 100 Ω/volt pracovního napětí na stejnosměrných sběrnicích a minimální hodnotu 500 Ω/volt pracovního napětí na střídavých sběrnicích.
 5.5.1.4.2.
 Elektrické hnací ústrojí sestávající z kombinovaných stejnosměrných a střídavých sběrnic
 Pokud jsou vysokonapěťové střídavé sběrnice a vysokonapěťové stejnosměrné sběrnice galvanicky propojeny, musí mít izolační odpor mezi vysokonapěťovou sběrnicí a elektrickou kostrou (Ri podle definice v bodě 5 přílohy 7) minimální hodnotu 500 Ω/volt pracovního napětí.
 Pokud je však splněn stupeň ochrany IPXXB pro všechny vysokonapěťové střídavé sběrnice, nebo pokud je střídavé napětí po nárazu vozidla rovno 30 V nebo nižší, musí mít izolační odpor mezi vysokonapěťovou sběrnicí a elektrickou kostrou (Ri podle definice v bodě 5 přílohy 7) minimální hodnotu 100 Ω/volt pracovního napětí.
 5.5.2.
 Rozlití elektrolytu
 Během 30 minut po nárazu nesmí dojít k rozlití elektrolytu z REESS do prostoru pro cestující, přičemž z REESS se může rozlít nejvýše 7 % elektrolytu. Výjimku tvoří trakční baterie otevřeného typu, které jsou umístěny vně prostoru pro cestující. U trakčních baterií otevřeného typu se vně prostoru pro cestující smí rozlít nejvýše 7 % při maximu 5,0 litrů. Výrobce musí prokázat splnění toho požadavku v souladu s bodem 6 přílohy 7.
 5.5.3.
 Zadržení REESS
 REESS umístěný v prostoru pro cestující musí zůstat na místě, kde byl instalován, a jeho konstrukční části musí zůstat uvnitř ohraničeného prostoru REESS.
 Žádná část REESS, který je z důvodu hodnocení elektrické bezpečnosti umístěn vně prostoru pro cestující, nesmí během zkoušky nárazem nebo po ní vniknout do prostoru pro cestující.
 Výrobce musí prokázat splnění toho požadavku v souladu s bodem 7 přílohy 7.
 5.6.
 Požadavky podle bodů 5.5 až 5.5.3 se považují za splněné, jestliže vozidlo vybavené elektrickým hnacím ústrojím pracujícím s vysokým napětím je v souladu s požadavky bodů 5.2.8 až 5.2.8.3 předpisu OSN č. 94 ve znění série změn 02 nebo s požadavky bodů 5.2.8 až 5.2.8.3 předpisu OSN č. 137.
 6. Zkoušky
 6.1.
 Splnění požadavků podle bodů 5.1 až 5.4 se ověřuje metodami podle příloh 3, 4 a 5 tohoto předpisu. Splnění požadavků podle bodu 5.5 se ověřuje metodami podle přílohy 3 tohoto předpisu. Všechna měření se provedou podle normy ISO 6487:1987.
 6.2.
 Schvalovací orgán však může povolit i jiné zkoušky, pokud lze prokázat, že jsou rovnocenné. V takovém případě se schvalovací dokumentace doplní protokolem s popisem použitých metod a dosažených výsledků.
 7. Změny a rozšíření schválení typu vozidla nebo typu ovládacího prvku řízení
 7.1.
 Každou změnu typu vozidla nebo ovládacího prvku řízení je třeba oznámit schvalovacímu orgánu, který daný typ vozidla nebo ovládacího prvku řízení schválil. Tento orgán potom může buď:
 7.1.1.
 usoudit, že provedené úpravy pravděpodobně nemají znatelný nepříznivý vliv a že vozidlo v každém případě stále splňuje požadavky, nebo
 7.1.2.
 požadovat od technické zkušebny odpovědné za provedení zkoušek nový zkušební protokol.
 7.2.
 Aniž je dotčen bod 7.1, nepokládá se varianta vozidla, jehož hmotnost v provozním stavu je nižší než u vozidla, u kterého se provádějí schvalovací zkoušky, za změnu typu vozidla.
 7.3.
 O potvrzení nebo odmítnutí schválení, včetně popisu změn, je nutno strany dohody, které tento předpis uplatňují, informovat postupem podle bodu 4.2.3 nebo 4.3.3 výše.
 7.4.
 Příslušný orgán, který vydává rozšíření schválení, přidělí tomuto rozšíření pořadové číslo a informuje o tom ostatní strany dohody z roku 1958, které tento předpis uplatňují, za použití formuláře sdělení podle vzoru uvedeného v příloze 1 A nebo 1B tohoto předpisu.
 8. Shodnost výroby
 8.1.
 Všechna vozidla, resp. všechny ovládací prvky řízení schválené podle tohoto předpisu musejí být vyrobeny tak, aby odpovídaly schválenému typu, tj. splňovaly požadavky uvedené v bodech 5 a 6 výše.
 8.2.
 Splnění požadavků bodu 8.1 se ověřuje vhodnou kontrolou výroby.
 8.3.
 Držitel schválení je zejména povinen:
 8.3.1.
 zajistit postupy pro účinnou kontrolu kvality vozidla, resp. ovládacího prvku řízení;
 8.3.2.
 mít přístup ke zkušebnímu zařízení nezbytnému pro kontrolu shodnosti výroby u každého schváleného typu;
 8.3.3.
 zajistit, aby byly zaznamenávány výsledky zkoušek a aby přiložené dokumenty byly dostupné po dobu stanovenou v dohodě se schvalovacím orgánem;
 8.3.4.
 analyzovat výsledky všech druhů zkoušek s cílem ověřit a zajistit shodu charakteristik vozidla, resp. ovládacího prvku řízení v mezích přípustných odchylek při průmyslové výrobě;
 8.3.5.
 zajistit, aby byly pro každý typ vozidla, resp. ovládacího prvku řízení provedeny přinejmenším zkoušky, při nichž se provádějí měření;
 8.3.6.
 zajistit, aby pokud ze zkoušení kteréhokoliv souboru zkušebních vzorků vyplyne u daného typu zkoušky neshodnost, byly odebrány další vzorky a provedeny další zkoušky. Je třeba přijmout veškerá potřebná opatření k tomu, aby byla shodnost příslušné výroby obnovena.
 8.4.
 Příslušný orgán, který typové schválení vydal, může metody řízení shody používané v jednotlivých výrobních závodech kdykoli ověřit.
 8.4.1.
 Při každé inspekci musí být přítomnému inspektorovi předloženy zkušební a výrobní záznamy.
 8.4.2.
 Inspektor může náhodně odebrat vzorky, které se podrobí zkoušce v laboratoři výrobce. Minimální počet vzorků může být stanoven podle výsledků kontrol provedených výrobcem.
 8.4.3.
 Pokud se úroveň kvality jeví neuspokojivá nebo pokud se ukazuje potřeba ověřit platnost zkoušek provedených podle bodu 8.4.2, je inspektor povinen odebrat vzorky, které se předají technické zkušebně, která provedla zkoušky pro schválení typu.
 8.4.4.
 Příslušný orgán může provést jakoukoli zkoušku předepsanou v tomto předpise. Obvyklá četnost kontrol schválená příslušným orgánem je jednou ročně. Pokud jsou při některé kontrole zjištěny neuspokojivé výsledky, příslušný orgán zajistí, aby byla přijata veškerá potřebná opatření k co nejrychlejšímu obnovení shodnosti výroby.
 9. Postihy za neshodnost výroby
 9.1.
 Jestliže není dodržen požadavek stanovený v bodě 8.1 výše nebo jestliže vybrané vozidlo (vozidla) nebo vybraný ovládací prvek (prvky) řízení neprojdou úspěšně kontrolou předepsanou v bodě 8.2 výše, může být schválení typu vozidla nebo ovládacího prvku řízení udělené podle tohoto předpisu odňato.
 9.2.
 Jestliže smluvní strana dohody uplatňující tento předpis odejme dříve udělené schválení, sdělí tuto skutečnost neprodleně dalším smluvním stranám uplatňujícím tento předpis prostřednictvím sdělení odpovídajícího vzoru v příloze 1 A, případně v příloze 1B tohoto předpisu.
 10 Návod
 Jestliže se ovládací prvek řízení dodává samostatně (nikoli s vozidlem), musí být na obalu i v montážním návodu jasně uveden typ(y) vozidla, pro který/které je určen.
 11 Definitivní ukončení výroby
 Jestliže držitel schválení zcela ukončí výrobu typu vozidla nebo typu ovládacího prvku řízení schváleného podle tohoto předpisu, sdělí tuto skutečnost orgánu, který schválení vydal. Po obdržení příslušného sdělení o tom tento orgán informuje ostatní strany dohody z roku 1958, které tento předpis uplatňují, za použití formuláře sdělení podle vzoru uvedeného v příloze 1 A, případně v příloze 1B tohoto předpisu.
 12. Názvy a adresy technických zkušeben odpovědných za provádění schvalovacích zkoušek a názvy a adresy schvalovacích orgánů
 Strany dohody, které tento předpis uplatňují, sdělí sekretariátu OSN názvy a adresy technických zkušeben, které jsou odpovědné za provádění schvalovacích zkoušek, a schvalovacích orgánů, které udělují schválení a jimž se zasílají formuláře potvrzující udělení, rozšíření, odmítnutí nebo odnětí schválení vydané v jiných zemích.
 13 Přechodná ustanovení
 13.1.
 Ode dne, kdy vstoupí v platnost série změn 03 tohoto předpisu, nesmí žádná smluvní strana zamítnout žádost o schválení podanou podle tohoto předpisu ve znění série změn 03.
 13.2.
 Ode dne, kdy oficiálně vstoupí v platnost série změn 04, nesmí žádná smluvní strana, která uplatňuje tento předpis, odmítnout udělit schválení typu podle tohoto předpisu ve znění série změn 04.
 13.3. Schválení typu vozidla
 13.3.1.
 Po uplynutí doby 36 měsíců ode dne oficiálního vstupu v platnost podle bodu 13.1 výše udělí smluvní strany uplatňující tento předpis vozidlům kategorie M1 s čelní kabinou a vozidlům kategorie N1 o hmotnosti nižší než 1,5 tuny schválení pouze tehdy, splňuje-li typ vozidla požadavky tohoto předpisu ve znění série změn 03, s výjimkou ustanovení bodu 5.1 tohoto předpisu o maximálním svislém posunu sloupku řízení, které se na nová schválení vztahuje až po dalším období 12 měsíců.
 13.3.2.
 Po uplynutí doby 48 měsíců ode dne oficiálního vstupu v platnost podle bodu 13.1 výše udělí smluvní strany uplatňující tento předpis jiným vozidlům kategorie M1, než jsou vozidla s čelní kabinou, schválení pouze tehdy, splňuje-li typ vozidla požadavky tohoto předpisu ve znění série změn 03.
 13.3.3.
 Po uplynutí doby 60 měsíců ode dne oficiálního vstupu v platnost podle bodu 13.1 výše mohou smluvní strany uplatňující tento předpis přestat uznávat schválení typu vozidla, jež nebyla udělena podle série změn 03 tohoto předpisu.
 13.3.4.
 Po uplynutí 24 měsíců od data vstupu série změn 04 v platnost musí smluvní strany uplatňující tento předpis vydávat schválení jen těm typům vozidel, které vyhoví požadavkům tohoto předpisu ve znění série změn 04.
 Nicméně v případě vozidel s elektrickým hnacím ústrojím pracujícím s vysokým napětím se poskytne dodatečná lhůta dvanácti měsíců, pokud výrobce technické zkušebně uspokojivě prokáže, že vozidlo poskytuje rovnocennou úroveň bezpečnosti s úrovní požadovanou tímto předpisem ve znění série změn 04.
 13.3.5.
 Smluvní strany, které uplatňují tento předpis, neodmítnou udělit rozšíření schválení typu podle předchozích sérií změn tohoto předpisu, pokud toto rozšíření neobnáší změny pohonného systému vozidla. Nicméně po uplynutí 48 měsíců od oficiálního data vstupu v platnost série změn 04 nebude rozšíření schválení typu podle předchozích sérií změn udělováno vozidlům s elektrickým hnacím ústrojím pracujícím s vysokým napětím.
 13.3.6.
 Pokud v době vstupu v platnost série změn 04 tohoto předpisu existují vnitrostátní požadavky na bezpečnostní zajištění vozidel s elektrickým hnacím ústrojím pracujícím s vysokým napětím, mohou smluvní strany uplatňující tento předpis odmítnout vnitrostátní schválení těchto vozidel nesplňujících vnitrostátní požadavky, pokud nejsou tato vozidla schválena v souladu se sérií změn 04 tohoto předpisu.
 13.3.7.
 Po uplynutí doby 48 měsíců od vstupu série změn 04 tohoto předpisu v platnost mohou smluvní strany uplatňující tento předpis odmítnout vnitrostátní schválení nebo regionální schválení typu a mohou odmítnout první vnitrostátní nebo regionální registraci (první uvedení do provozu) vozidla s elektrickým hnacím ústrojím pracujícím s vysokým napětím, které nesplňuje požadavky série změn 04 tohoto předpisu.
 13.3.8.
 Schválení typu vozidel podle série změn 03 tohoto předpisu, která nejsou ovlivněna sérií změn 04, zůstávají v platnosti a smluvní strany, které uplatňují tento předpis, je musí nadále uznávat.
 13.4. Schválení typu ovládacího prvku řízení
 13.4.1.
 Schválení typu ovládacího prvku řízení udělená v rámci předchozí série změn předpisu zůstávají v platnosti i po datu vstupu v platnost série změn 04 a smluvní strany, které uplatňují tento předpis, je musí nadále uznávat, přičemž mohou i nadále udělovat rozšíření schválení typu podle série změn 03.
 13.4.2.
 Ode dne, kdy oficiálně vstoupí v platnost dodatek 2 k sérii změn 03, neudělí smluvní strany žádné samostatné schválení typu ovládacího prvku řízení, jenž zahrnuje airbag.
 13.4.3.
 Ode dne, kdy oficiálně vstoupí v platnost dodatek 2 k sérii změn 03, mohou smluvní strany odmítnout uznat samostatná schválení typu ovládacího prvku řízení, jenž zahrnuje airbag.
 (1) Rozlišovací čísla smluvních stran Dohody z roku 1958 jsou uvedena v příloze 3 Úplného usnesení o konstrukci vozidel (R.E.3), dokument ECE/TRANS/WP.29/78/Rev. 6 – http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29resolutions.html.
 (2) Viz příloha 3, bod 3.1.
 Příloha 1 A
 Sdělení
 (maximální formát: A4 (210 x 297 mm))
 (1)
 vydal:
 název správního orgánu
 ...
 ...
 ...
 týkající se (2):
 udělení schválení
 rozšíření schválení
 odmítnutí schválení
 odnětí schválení
 definitivního ukončení výroby
 typu vozidla z hlediska ochrany řidiče před mechanismem řízení v případě nárazu podle předpisu č. 12.
 Schválení č.: ...
 Rozšíření č.: ...
 1.
 Obchodní název nebo značka vozidla ...
 2.
 Typ vozidla ...
 3.
 Název a adresa výrobce ...
 4.
 Jméno a adresa případného zástupce výrobce ...
 5.
 Stručný popis mechanismu řízení a součástí vozidla přispívajících k ochraně řidiče před mechanismem řízení v případě nárazu ...
 6.
 Hmotnost vozidla při zkoušce ...
 přední náprava: ...
 zadní náprava: ...
 celkem: ...
 7.
 Vozidlo předáno ke schválení dne ...
 8.
 Technická zkušebna odpovědná za provádění schvalovacích zkoušek ...
 9.
 Datum protokolu vystaveného touto zkušebnou ...
 10.
 Číslo protokolu vystaveného touto zkušebnou ...
 11.
 Schválení typu uděleno/odmítnuto/rozšířeno/odňato (2) ...
 12.
 Umístění značky schválení na vozidle ...
 13.
 Místo ...
 14.
 Datum ...
 15.
 Podpis ...
 16.
 Seznam dokumentů uložených u orgánu, který schválení typu udělil, je k tomuto sdělení přiložen a lze jej obdržet na vyžádání.
 (1) Rozlišovací číslo země, která schválení udělila/rozšířila/odmítla/odňala (viz ustanovení pro schválení typu v předpisu).
 (2) Nehodící se škrtněte.
 PŘÍLOHA 1B
 Sdělení
 (maximální formát: A4 (210 x 297 mm))
 (1)
 vydal:
 název správního orgánu
 ...
 ...
 ...
 týkající se (2):
 udělení schválení
 rozšíření schválení
 odmítnutí schválení
 odnětí schválení
 definitivního ukončení výroby
 typu ovládacího prvku řízení z hlediska ochrany řidiče před mechanismem řízení v případě nárazu podle příslušné části předpisu č. 12.
 Schválení č.: ...
 Rozšíření č.: ...
 1.
 Obchodní název nebo značka ovládacího prvku řízení ...
 2.
 Název a adresa výrobce ...
 3.
 Název a adresa případného zástupce výrobce ...
 4.
 Typ(y) vozidla, do kterého se má ovládací prvek montovat ...
 5.
 Stručný popis ovládacího prvku řízení a součástí vozidla přispívajících k ochraně řidiče před mechanismem řízení při nárazu ...
 6.
 Datum předložení ovládacího prvku řízení ke schválení typu ...
 7.
 Technická zkušebna odpovědná za provádění schvalovacích zkoušek ...
 8.
 Datum protokolu vystaveného touto zkušebnou ...
 9.
 Číslo protokolu vystaveného touto zkušebnou ...
 10.
 Schválení typu uděleno/odmítnuto/rozšířeno/odňato (2)...
 11.
 Umístění značky/značek schválení na ovládacím prvku řízení ...
 12.
 Místo ...
 13.
 Datum ...
 14.
 Podpis ...
 15.
 Seznam dokumentů uložených u orgánu, který schválení typu udělil, je k tomuto sdělení přiložen a lze jej obdržet na vyžádání.
 (1) Rozlišovací číslo země, která schválení udělila/rozšířila/odmítla/odňala (viz ustanovení pro schválení typu v předpisu).
 (2) Nehodící se škrtněte.
 PŘÍLOHA 2
 Uspořádání značek schválení
 VZOR A
 (viz bod 4.2.4 tohoto předpisu)
 a = min. 8 mm
 Výše uvedená značka schválení umístěná na vozidle udává, že příslušný typ vozidla byl v Nizozemsku (E4) schválen z hlediska ochrany řidiče před mechanismem řízení v případě nárazu podle předpisu č. 12. Číslo schválení typu udává, že schválení bylo uděleno podle požadavků předpisu č. 12 ve znění série změn 04.
 VZOR B
 (viz bod 4.2.5 tohoto předpisu)
 a = min. 8 mm
 Výše uvedená značka schválení umístěná na vozidle udává, že tento typ vozidla byl v Nizozemsku (E4) schválen podle předpisů č. 12 a 42 (1). Čísla schválení udávají, že k datu, kdy byla příslušná schválení udělena, zahrnoval předpis č. 12 sérii změn 04 a předpis č. 42 byl ve svém původním znění.
 VZOR C
 (viz bod 4.3.4. tohoto předpisu)
 a = min. 8 mm
 Výše uvedená značka schválení umístěná na ovládacím prvku řízení udává, že příslušný typ ovládacího prvku řízení byl v Nizozemsku (E4) schválen z hlediska ochrany řidiče před mechanismem řízení v případě nárazu podle příslušné části předpisu č. 12 ve znění sérii změn 04.
 VZOR D
 (Viz bod 4.3.4.3 tohoto předpisu)
 a = min. 8 mm
 Výše uvedená značka schválení umístěná na ovládacím prvku řízení udává, že příslušný typ ovládacího prvku řízení byl v Nizozemsku (E4) schválen z hlediska ochrany řidiče před mechanismem řízení v případě nárazu podle ustanovení bodu 5.2.1, resp. 5.3.1 předpisu č. 12 ve znění sérii změn 03.
 (1) Druhé číslo je uvedeno pouze jako příklad.
 PŘÍLOHA 3
 Zkouška čelním nárazem na bariéru
 1. Účel
 Účelem zkoušky je ověřit, zda vozidlo splňuje požadavky stanovené v bodě 5.1.
 2. Zařízení, postup a měřicí přístroje
 2.1. Zkušební prostor
 Zkušební prostor musí být dostatečně velký, aby se na něj vešla rozjezdová dráha, bariéra a technická zařízení potřebná pro zkoušku. Konečný úsek rozjezdové dráhy, v délce nejméně 5 m před bariérou musí být vodorovný (sklon po délce jednoho metru nesmí překročit 3 procenta), rovinný a hladký.
 2.2. Bariéra
 Bariéru tvoří železobetonový blok, který má vpředu šířku nejméně 3 m a výšku nejméně 1,5 m. Překážka musí mít takovou tloušťku, aby vážila nejméně 70 tun. Její čelní plocha musí být rovná, svislá a kolmá na osu rozjezdové dráhy. Musí být pokryta neporušenými překližkovými deskami o tloušťce 20 ± 2 mm. Mezi překližkovou desku a bariéru je možno vložit konstrukci na ocelovém plechu o tloušťce alespoň 25 mm. Je možno použít i bariéru s jinými charakteristikami za předpokladu, že je povrch nárazové plochy větší než plocha čelního nárazu zkoušeného vozidla a že poskytuje rovnocenné výsledky.
 2.3. Pohon vozidla
 V okamžiku nárazu nesmí již na vozidlo působit žádné přídavné ovládací ani hnací zařízení. Na překážku musí narazit kolmo k nárazové stěně; maximální přípustná boční odchylka střední svislice přední části vozidla od střední svislice nárazové stěny je ± 30 cm.
 2.4. Stav vozidla
 2.4.1.
 Pro zkoušku musí vozidlo buď být vybaveno všemi obvyklými částmi a zařízením zahrnutými v pohotovostní hmotnosti vozidla, nebo musí být v takovém stavu, aby splňovalo požadavky týkající se vybavení, které má vliv na prostor pro cestující a na rozložení hmotnosti vozidla v provozním stavu jako celku.
 Odchylně od bodu 5.1 tohoto předpisu může být na žádost výrobce zkouška provedena s usazenými figurínami za předpokladu, že figuríny v žádném okamžiku nebrání pohybu mechanismu řízení. Hmotnost figurín se pro účely zkoušky nebere v úvahu.
 2.4.2.
 Jestliže je vozidlo poháněno vnějšími prostředky, musí být palivový systém naplněn alespoň z 90 procent své kapacity nehořlavou kapalinou o hustotě v rozmezí od 0,7 do 1.
 Tento požadavek se nevztahuje na případy, kdy je palivem vodík.
 Všechny ostatní systémy (nádrže na brzdovou kapalinu, chladič atd.) mohou být prázdné.
 2.4.3.
 Pokud je vozidlo poháněno svým vlastním motorem, palivová nádrž musí být naplněna alespoň z 90 procent plné kapacity. Všechny ostatní nádrže musí být naplněny do svého plného objemu.
 Po dohodě mezi výrobcem a technickou zkušebnou může být povolena změna palivového systému tak, aby k chodu motoru nebo systému konverze elektrické energie mohlo být použito odpovídající množství paliva.
 V takovém případě musí být palivová nádrž naplněna alespoň z 90 procent hmotnosti plné náplně paliva nehořlavou kapalinou o hustotě v rozmezí od 0,7 do 1.
 Tento požadavek se nevztahuje na vodíkové palivové nádrže.
 2.4.4.
 Nastavení elektrického hnacího ústrojí
 2.4.4.1.
 REESS může mít jakoukoli úroveň nabití, která podle doporučení výrobce umožňuje běžný provoz hnacího ústrojí.
 2.4.4.2.
 Elektrické hnací ústrojí musí být pod elektrickým napětím buď za provozu původních zdrojů elektrické energie, nebo bez nich (např. motorový generátor, REESS nebo systém konverze elektrické energie), nicméně:
 2.4.4.2.1.
 na základě dohody mezi technickou zkušebnou a výrobcem je možné zkoušku provést s celým elektrickým hnacím ústrojím nebo jeho částmi bez elektrického napětí, pokud to nebude mít negativní vliv na výsledek zkoušky. V případě částí elektrického hnacího ústrojí, které nejsou napájeny elektrickou energií, musí být ochrana před úrazem elektrickým proudem prokázána buď pomocí fyzické ochrany, nebo izolačního odporu a příslušných dodatečných důkazů.
 2.4.4.2.2.
 V případě, že je vozidlo vybaveno funkcí automatického rozpojení, je na žádost výrobce možné provést zkoušku s aktivovanou funkcí automatického rozpojení. V takovém případě musí být prokázáno, že automatické rozpojení by fungovalo i v průběhu nárazové zkoušky. To zahrnuje jak signál automatické aktivace, tak i galvanické rozpojení s ohledem na podmínky pozorované v průběhu nárazu.
 2.4.5.
 Na žádost výrobce může technická zkušebna odpovědná za provádění zkoušek povolit, aby bylo ke zkouškám podle tohoto předpisu použito stejné vozidlo, jaké se používá ke zkouškám podle jiných předpisů (včetně zkoušek, které mohou ovlivnit jeho konstrukci).
 2.4.6.
 Volant, pokud jej lze seřizovat, se nastaví do běžné polohy označené výrobcem, nebo jestliže tato poloha stanovena není, doprostřed mezi krajní polohy rozmezí seřízení.
 2.5. Rychlost při nárazu
 Rychlost vozidla v okamžiku nárazu musí být v rozmezí od 48,3 km/h (30 mil./h) do 53,1 km/h (33 mil./h). Pokud však byla zkouška provedena při vyšší nárazové rychlosti a vozidlo stanovené požadavky splnilo, považuje se výsledek zkoušky za vyhovující.
 2.6. Měřicí přístroje
 Přístroj použitý pro zaznamenání rychlosti uvedené v bodě 2.5 výše musí být přesný s odchylkou 1 procenta.
 3. Výsledky
 3.1.
 Ke stanovení posunu ovládacího prvku řízení směrem dozadu a vzhůru se během nárazu zaznamenají (1) změny vzdálenosti – měřené vodorovně (2) a rovnoběžně s podélnou osou vozidla a svisle ve směru kolmém na tuto osu – mezi horní částí sloupku řízení (a hřídele) a některým bodem na vozidle, který není nárazem dotčen. Hodnotou posuvu směrem dozadu a nahoru je největší hodnota této změny zjištěná ze záznamu.
 3.2.
 Po zkoušce se v písemné zprávě popíše poškození vzniklé na vozidle; připojí se nejméně po jedné fotografii pořízené z každého z těchto pohledů na vozidlo:
 3.2.1.
 pohled ze strany (pravé i levé);
 3.2.2.
 pohled zepředu;
 3.2.3.
 pohled zespodu;
 3.2.4.
 pohled na postiženou oblast uvnitř prostoru pro cestující.
 4. Korekční činitele
 4.1.
 Označení
 V
 zaznamenaná rychlost v km/h;
 mo
 hmotnost prototypu ve stavu definovaném v bodě 2.4 této přílohy;
 m1
 hmotnost prototypu se zkušebním zařízením;
 Do
 změna vzdálenosti měřená během nárazu podle bodu 3.1 této přílohy;
 D1
 změna vzdálenosti, podle které se stanovují výsledky zkoušky;
 K1
 = větší z hodnot
 a 0,83;
 K2
 = větší z hodnot
 a 0,8.
 4.2.
 Korigovaná změna D1, pomocí níž se ověřuje shodnost prototypu s požadavky tohoto předpisu, se vypočítává podle vzorce:
 D1 = Do.K1.K2
 4.3.
 U vozidla, které je z hlediska charakteristik uvedených v bodě 2.2 tohoto předpisu shodné s uvažovaným prototypem, ale jehož hmotnost m1 je větší než mo, pokud m1 není větší než 1,25 mo a korigovaná změna D2 vypočtená ze změny D1 podle vzorce D2 = prokazuje, že i toto nové vozidlo splňuje požadavky bodu 5 tohoto předpisu, se zkouška čelním nárazem na bariéru nevyžaduje.
 5. Rovnocenné postupy
 5.1.
 Podle uvážení schvalovacího orgánu mohou být povoleny i alternativní zkoušky za předpokladu, že lze prokázat jejich rovnocennost. Ke schvalovací dokumentaci se připojí zpráva, ve které se uvede použitá metoda a získané výsledky nebo důvod, proč nebyla zkouška provedena.
 5.2.
 Povinnost prokázat rovnocennost použité alternativní metody spočívá na výrobci nebo jeho zástupci, který použití této metody požaduje.
 (1) Tento záznam je možno nahradit měřením maximálních hodnot.
 (2) „Vodorovným směrem“ se zde rozumí směr ve vztahu k prostoru pro cestující ve stojícím vozidle před zkouškou a nikoli ve vztahu k tomuto prostoru při pohybu vozidla vzhledem k vozovce; „svislým směrem“ se rozumí směr vzhůru kolmo k vodorovné rovině.
 PŘÍLOHA 4
 Zkouška nárazovým tělesem ve tvaru trupu
 1. Účel
 Účelem zkoušky je ověřit, zda vozidlo splňuje požadavky bodu 5.2 tohoto předpisu.
 2. Instalace, postup a měřicí přístroje
 2.1. Montáž ovládacího prvku řízení
 2.1.1.
 Ovládací prvek řízení se namontuje na přední část vozidla získanou přeříznutím karoserie příčně na úrovni předních sedadel a případně sejmutím střechy, čelního skla a dveří. Tato část se napevno upevní ke zkušební stolici tak, aby se při nárazu nárazového tělesa ve tvaru trupu nepohnula.
 Tolerance montážního úhlu ovládacího prvku vůči úhlu konstrukčnímu činí ± 2 stupně.
 2.1.2.
 Na žádost výrobce a se souhlasem zkušebny však může být ovládací prvek řízení namontován na rám simulující montáž mechanismu řízení za předpokladu, že se v porovnání se skutečnou sestavou „přední část karoserie/mechanismus řízení“ sestava „rám/mechanismus řízení“ vyznačuje:
 2.1.2.1.
 stejným geometrickým uspořádáním;
 2.1.2.2.
 větší tuhostí.
 2.1.3.
 Montáž ovládacího prvku řízení v případě, požaduje-li se pouze schválení tohoto ovládacího prvku.
 Ovládací prvek řízení se zkouší s veškerým příslušenstvím. Mezi ovládacím prvkem řízení a zkušební stolicí musí být bortící prostor alespoň 100 mm. Hřídel řízení musí být ke zkušební stolici pevně připevněn tak, aby se při nárazu nepohnul (viz obrázek 1 přílohy 5).
 2.2. Nastavení mechanismu řízení pro zkoušky
 2.2.1.
 Při první zkoušce musí být ovládací prvek řízení natočen tak, aby jeho nejtužší příčka směřovala kolmo k bodu jeho styku s nárazovým tělesem ve tvaru trupu. Je-li ovládacím prvkem řízení volant, zkouška se opakuje tak, aby k tomuto bodu styku kolmo směřovala nejpoddajnější část volantu. U seřiditelného ovládacího prvku řízení se obě zkoušky provedou s volantem nastaveným do obvyklé polohy označené výrobcem; není-li tato poloha určena, nastaví se do střední polohy rozsahu seřízení.
 2.2.2.
 Jestliže je vozidlo vybaveno zařízením k nastavení sklonu a polohy volantu, provede se zkouška s volantem v obvyklé poloze označené výrobcem a považované zkušebnou z hlediska pohlcování energie za reprezentativní.
 2.2.3.
 Jestliže je ovládací prvek řízení vybaven airbagem volantu, provede se zkouška s airbagem naplněným. Na žádost výrobce a se souhlasem zkušebny může být zkouška provedena i s airbagem nenaplněným.
 2.3. Nárazové těleso ve tvaru trupu
 Nárazové těleso ve tvaru trupu má tvar, rozměry, hmotnost a charakteristiky uvedené v dodatku této přílohy.
 2.3.1.
 Nepovinné dodatečné pokyny pro mechanické vlastnosti nárazového tělesa ve tvaru trupu:
 a)
 rychlost zatížení během měření tuhosti: 250 ± 50 mm/min;
 b)
 těžiště: 551,2 ± 6 mm od nejsvrchnější části nárazového tělesa ve tvaru trupu;
 c)
 moment setrvačnosti okolo příčné osy těžiště:
 2,26 ±0,23 kg x m2.
 2.4. Měření sil
 2.4.1.
 Měří se maximální síla ve směru vodorovném a rovnoběžném s podélnou osou vozidla, která na nárazové těleso ve tvaru trupu působí v důsledku nárazu na ovládací prvek řízení.
 2.4.2.
 Tuto sílu je možno přímo či nepřímo měřit nebo je možno ji vypočítat z hodnot zaznamenaných během zkoušky.
 2.5. Pohon nárazového tělesa ve tvaru trupu
 2.5.1.
 K uvedení nárazového tělesa ve tvaru trupu do pohybu je možno použít jakoukoliv metodu, při níž těleso v okamžiku nárazu do ovládacího prvku řízení není s hnacím zařízením nijak spojeno. Nárazové těleso ve tvaru trupu musí narazit na ovládací prvek řízení po přibližně přímé dráze rovnoběžné s podélnou osou vozidla.
 2.5.2.
 Bod H nárazového tělesa ve tvaru trupu, vyznačený zvláštní značkou, musí být nastaven tak, aby se před nárazem nacházel ve vodorovné rovině procházející bodem R, vyznačeným výrobcem vozidla.
 2.6. Rychlost
 Nárazové těleso ve tvaru trupu musí na ovládací prvek řízení narazit rychlostí 24,1 km/h +1,2 (15 mil./h +0,8). Jestliže však byla zkouška provedena při vyšší rychlosti nárazu a ovládací prvek řízení přitom vyhověl stanoveným požadavkům, považuje se zkouška za vyhovující.
 2.7. Měřicí přístroje
 2.7.1.
 Přístrojové vybavení, kterým se zaznamenávají parametry podle bodu 5.2 tohoto předpisu, musí umožňovat měření s touto přesností:
 2.7.1.1.
 rychlost nárazového tělesa ve tvaru trupu: v rozmezí 2 %;
 2.7.1.2.
 záznam času: v rozmezí 1/1 000 s;
 2.7.1.3.
 přičemž na záznamech a filmech sloužících k analyzování výsledku zkoušky musí být zřetelný začátek nárazu (bod nula) v okamžiku prvního dotyku nárazového tělesa ve tvaru trupu s ovládacím prvkem řízení.
 2.7.2.
 Měření síly
 Pokud není tímto předpisem stanoveno jinak, musí použité přístrojové vybavení odpovídat normě ISO 6487:1987.
 2.7.2.1.
 Siloměry zabudované do systému řízení:
 amplitudová třída kanálu musí odpovídat 1 960 daN (2 000 kg) a kmitočtová třída kanálu musí být 600.
 2.7.2.2.
 Měřiče zrychlení nebo siloměry instalované na nárazovém tělese ve tvaru trupu: dva jednoosé měřiče zrychlení se umístí souměrně v příčné rovině procházející těžištěm nárazového tělesa ve tvaru trupu. Amplitudová třída kanálu musí odpovídat 60 g a kmitočtová třída kanálu musí být 180. Povolují se i jiné metody, pokud jde o počet a uložení měřicích akcelerometrů, například s rozdělením zkušební aparatury do oddělených částí v těžišti, přičemž akcelerometry jsou uloženy tak, aby se jimi měřilo zrychlení ve směru vodorovném a rovnoběžném s podélnou osou vozidla.
 Výslednou silou musí být síla odpovídající nejvyšší hodnotě součtu sil vypočtených nebo měřených přímo pro jednotlivé části nárazového tělesa ve tvaru trupu.
 2.8.
 Okolní teplota: ustálena na 20 °C ± 5 °C.
 3. Výsledky
 3.1.
 Po zkoušce se zjistí a v písemné zprávě popíše poškození vzniklé na mechanismu řízení; připojí se nejméně po jedné fotografii oblasti zahrnující „ovládací prvek řízení/sloupek řízení/přístrojovou desku“, pořízené ze strany a zepředu.
 3.2.
 Maximální hodnota síly se změří nebo vypočte podle bodu 2.4.
 Příloha 4 – Dodatek
 Nárazové těleso ve tvaru trupu
 PŘÍLOHA 5
 Zkouška nárazem hlavice
 1. Účel
 Účelem této zkoušky je ověřit, zda ovládací prvek řízení splňuje požadavky bodu 5.3 tohoto předpisu.
 2. Instalace, postup a měřicí přístroje
 2.1. Obecné úvahy
 2.1.1.
 Ovládací prvek řízení se zkouší s veškerým příslušenstvím.
 2.1.2.
 Jestliže je ovládací prvek řízení vybaven airbagem volantu, provede se zkouška s airbagem naplněným. Na žádost výrobce a se souhlasem zkušebny může být zkouška provedena i s airbagem nenaplněným.
 2.2. Montáž ovládacího prvku řízení v případě žádosti o jeho schválení typu ve spojení se schválením typu vozidla
 2.2.1.
 Ovládací prvek řízení se namontuje na přední část vozidla získanou přeříznutím karoserie příčně na úrovni předních sedadel a případně sejmutím střechy, čelního skla a dveří.
 Tato část se napevno upevní ke zkušební stolici tak, aby se při nárazu hlavice nepohnula.
 Tolerance montážního úhlu ovládacího prvku vůči úhlu konstrukčnímu činí ± 2 stupně.
 2.2.2.
 Na žádost výrobce a se souhlasem zkušebny však může být ovládací prvek řízení namontován na rám simulující montáž mechanismu řízení za předpokladu, že se v porovnání se skutečnou sestavou „přední část karoserie/mechanismus řízení“ sestava „rám/mechanismus řízení“ vyznačuje:
 2.2.2.1.
 stejným geometrickým uspořádáním,
 2.2.2.2.
 větší tuhostí.
 2.3. Montáž ovládacího prvku řízení v případě, požaduje-li se pouze schválení tohoto ovládacího prvku
 Ovládací prvek řízení se zkouší s veškerým příslušenstvím. Mezi ovládacím prvkem řízení a zkušební stolicí musí být bortící prostor alespoň 100 mm. Hřídel řízení musí být ke zkušební stolici pevně připevněn tak, aby se při nárazu nepohnul (viz obrázek 1).
 2.3.1.
 Na žádost výrobce však může být zkouška provedena za podmínek uvedených v bodě 2.2. V takovém případě je schválení platné pouze pro daný konkrétní typ vozidla (typy vozidel).
 3. Zkušební zařízení
 3.1.
 Zkušební zařízení tvoří plně lineárně vedená, tuhá nárazová hlavice o hmotnosti 6,8 kg. Nárazový povrch je polokulový o průměru 165 mm.
 3.2.
 Hlavice musí být opatřena dvěma akcelerometry schopnými měřit hodnoty ve směru nárazu.
 3.3.
 Měřicí přístroje
 3.3.1.
 Použité měřicí přístroje musí vyhovovat normě ISO 6487:1987 a musí mít navíc tyto charakteristiky:
 3.3.2.
 Zrychlení
 Amplitudová třída kanálu (CAC) 150 g
 Kmitočtová třída kanálu (CFC) 600 Hz.
 3.3.3.
 Rychlost
 Přesnost v rozsahu ± 1 procento
 3.3.4.
 Záznam času
 Přístrojové vybavení musí umožňovat záznam akce po celou dobu jejího trvání a odečítat čas s přesností na tisícinu sekundy. Na záznamech sloužících k analyzování zkoušky musí být vyznačen začátek nárazu v okamžiku prvního dotyku nárazové hlavice s ovládacím prvkem řízení.
 4. Postup zkoušky
 4.1.
 Rovina ovládacího prvku řízení se nastaví kolmo ke směru nárazu.
 4.2.
 Náraz je u každého typu ovládacího prvku řízení veden nejvýše ve čtyřech a nejméně ve třech bodech. Pro každý náraz se použije nový ovládací prvek řízení. Při následných nárazech leží axiální osa nárazové hlavice v přímce s jedním z těchto bodů:
 4.2.1.
 střed náboje ovládacího prvku řízení;
 4.2.2.
 spoj nejtužší nebo nejvíce podepřené příčky k vnitřní hraně věnce ovládacího prvku řízení;
 4.2.3.
 středový bod nejkratší nepodepřené oblasti věnce ovládacího prvku řízení, která při nárazu hlavice neobsahuje příčku;
 4.2.4.
 podle uvážení schvalovacího orgánu „nejnepříznivější“ místo na ovládacím prvku řízení.
 4.3.
 Nárazová hlavice musí narazit na ovládací prvek řízení rychlostí 24,1 km/h; této rychlosti se dosáhne buď pouhou pohybovou energií, nebo použitím přídavného hnacího zařízení.
 5. Výsledky
 5.1.
 Při zkouškách provedených výše uvedeným postupem se jako zpomalení nárazové hlavice bere průměr současného odečtu údajů dvou decelerometrů.
 6. Rovnocenné postupy
 6.1.
 Podle uvážení schvalovacího orgánu mohou být povoleny i alternativní zkoušky za předpokladu, že lze prokázat jejich rovnocennost. V takovém případě se ke schvalovací dokumentaci připojí zpráva s popisem použité metody a s uvedením získaných výsledků.
 6.2.
 Povinnost prokázat rovnocennost použité alternativní metody spočívá na výrobci nebo jeho zástupci, který použití této metody požaduje.
 F = 800 daN; d = 0,2 m
 Při zatížení ve výši 800 daN vytvářejícím moment 160 mdaN vůči bodu „B“ musí být posun ve kterémkoli směru od bodu „A“ menší než 2 mm.
 PŘÍLOHA 6
 Postup pro stanovení bodu „H“ a skutečného úhlu trupu pro místa k sezení v motorovém vozidle (1)
 Dodatek 1 –
 Popis třírozměrného zařízení pro stanovení bodu „H“ (zařízení 3-D H) (1)
 Dodatek 2 –
 Třírozměrný referenční systém (1)
 Dodatek 3 –
 Referenční údaje o místech k sezení (1)
 (1) Postup je popsán v příloze 1 Úplného znění usnesení o konstrukci vozidel (R.E.3) (dokument ECE/TRANS/WP.29/78/Rev.2).
 PŘÍLOHA 7
 Zkušební postupy týkající se ochrany cestujících ve vozidlech poháněných elektrickou energií před vysokým napětím a rozlitím elektrolytu
 Tato příloha popisuje postupy zkoušky prokazující soulad s požadavky na elektrickou bezpečnost podle bodu 5.5. Jako vhodná alternativa k níže popisovanému postupu měření izolačního odporu patří např. měření megaohmmetrem nebo osciloskopem. V takovém případě může být nezbytné deaktivovat monitorovací systém palubního měření izolačního odporu.
 Před provedením nárazové zkoušky musí být změřeno napětí vysokonapěťové sběrnice (Vb) (viz obrázek 1) a výsledky zaznamenány pro potvrzení, že toto napětí je v rozsahu pracovního napětí vozidla podle specifikace výrobce.
 1. Příprava zkoušky a vybavení
 Pokud je používána funkce odpojení vysokého napětí, musí se zařízení zajištující funkci odpojení měřit z obou stran.
 Pokud je však funkce odpojení vysokého napětí zabudována do systému REESS nebo systému konverze energie a je-li vysokonapěťová sběrnice systému REESS nebo systému konverze energie chráněna po nárazové zkoušce podle stupně ochrany IPXXB, provedou se měření pouze mezi zařízením s funkcí odpojení a elektrickými spotřebiči.
 Voltmetr použitý při této zkoušce musí měřit stejnosměrné hodnoty a jeho vnitřní odpor musí být nejméně 10 ΜΩ.
 2.
 Následující pokyny mohou být použity v případě, že se měří napětí.
 Po nárazové zkoušce se stanoví napětí ve vysokonapěťové sběrnici (Vb, V1, V2) (viz obrázek 1).
 Měření napětí nesmí proběhnout dříve než 5 sekund, avšak nikoli později než 60 sekund po nárazu.
 Tento postup se nepoužije, pokud během zkoušky není napájeno elektrické hnací ústrojí.
 3. Postup posuzování pro nízké hodnoty elektrické energie
 Před nárazem se k odpovídající kapacitě paralelně připojí spínač S1 a známý vybíjecí odpor Re (viz obrázek 2).
 Nejdříve za 5 sekund a nejpozději za 60 sekund po nárazu se při měření napětí Vb a proudu Ie spínač S1 uzavře a hodnoty měření se zaznamenají. Součin napětí Vb a proudu Ie se integruje v čase, od okamžiku uzavření spínače S1 (tc) do doby, kdy napětí Vb klesne pod hranici napětí 60 Vss (th). Výsledek integrace se rovná celkové energii (TE) v joulech.
 a)
 Pokud je Vb měřeno v okamžiku mezi 5 sekundami a 60 sekundami po nárazu a kapacita kondenzátorů X (Cx) je podle údajů výrobce, vypočítá se celková energie (TE) podle následující rovnice:
 b)
 TE = 0,5 x Cx x(Vb
 2 – 3 600)
 Pokud je V1 a V2 (viz obrázek 1) měřeno v okamžiku mezi 5 sekundami a 60 sekundami po nárazu a kapacita kondenzátorů Y (Cy1, Cy2) je podle údajů výrobce, vypočítá se celková energie (TEy1, TEy2) podle následujících rovnic:
 c)
 TEy1 = 0,5 x Cy1 x (V1
 2 – 3 600)
 TEy2 = 0,5 x Cy2 x (V2
 2 – 3 600)
 Tento postup se nepoužije, pokud během zkoušky není napájeno elektrické hnací ústrojí.
 4. Fyzická ochrana
 Po nárazové zkoušce vozidla se bez použití nářadí otevřou, rozeberou nebo vyjmou všechny části obklopující vysokonapěťové komponenty. Veškeré zbývající obklopující části se považují za součást fyzické ochrany.
 Kloubový zkušební prst specifikovaný v dodatku 1 na obrázku 1 se pro hodnocení elektrické bezpečnosti vloží do každé mezery nebo otvoru fyzické ochrany zkušební silou 10 N ± 10 %. Pokud dojde k částečnému nebo úplnému průniku kloubového zkušebního prstu do fyzické ochrany, musí se kloubový zkušební prst umístit do všech poloh, které jsou uvedeny níže.
 Z výchozí rovné polohy se oba klouby zkušebního prstu postupně ohnou až do úhlu 90° k ose spojených článků prstu a prst se umístí do každé možné polohy.
 Vnitřní překážky se považují za část krytu
 Pokud je to vhodné, připojí se mezi kloubový zkušební prst a živé části pod vysokým napětím, které jsou uvnitř zábrany elektrické ochrany nebo krytu, zdroj nízkého napětí (nejméně 40 V a nejvíce 50 V) se sériově zapojenou vhodnou svítilnou.
 4.1. Podmínky pro schválení
 Požadavky bodu 5.5.1.3 se považují za splněné, pokud se kloubový zkušební prst specifikovaný v dodatku 1 na obrázku 1 nemůže dotknout živých částí pod vysokým napětím.
 Je-li to nutné, lze ke kontrole, zda se kloubový zkušební prst nedotýká vysokonapěťové sběrnice, použít zrcátko nebo světelnou sondu.
 Pokud se tento požadavek ověřuje signálním obvodem mezi kloubovým zkušebním prstem a živými částmi pod vysokým napětím, svítilna se nesmí rozsvítit.
 5. Izolační odpor
 Izolační odpor mezi vysokonapěťovou sběrnicí a elektrickou kostrou může být prokázán buď měřením, nebo kombinací měření a výpočtu.
 Je-li izolační odpor prokazován pomocí měření, použijí se následující pokyny.
 Změří se a zaznamená napětí (Vb) mezi zápornou a kladnou stranou vysokonapěťové sběrnice (viz obrázek 1).
 Změří se a zaznamená napětí (V1) mezi zápornou stranou vysokonapěťové sběrnice a elektrickou kostrou (viz obrázek 1).
 Změří se a zaznamená napětí (V2) mezi kladnou stranou vysokonapěťové sběrnice a elektrickou kostrou (viz obrázek 1).
 Pokud je V1 rovno V2 nebo vyšší, připojí se mezi zápornou stranu vysokonapěťové sběrnice a elektrickou kostru standardní známý odpor (Ro). S připojeným Ro se změří napětí (V1’) mezi zápornou stranou vysokonapěťové sběrnice a elektrickou kostrou vozidla (viz obrázek 3). Izolační odpor (Ri) se vypočítá podle níže uvedené rovnice.
 Ri = Ro*(Vb/V1’ – Vb/V1) nebo Ri = Ro*Vb*(1/V1’ – 1/V1)
 Výsledné Ri, které je elektrickým izolačním odporem (v Ω), vydělte pracovním napětím na vysokonapěťové sběrnici ve voltech (V).
 Ri (Ω/V) = Ri (Ω)/pracovní napětí (V)
 Pokud je V2 vyšší než V1, připojí se mezi kladnou stranu vysokonapěťové sběrnice a elektrickou kostru standardní známý odpor (Ro). S připojeným Ro se změří napětí (V2’) mezi kladnou stranou vysokonapěťové sběrnice a elektrickou kostrou (viz obrázek 4).
 Izolační odpor (Ri) se vypočítá podle níže uvedené rovnice.
 Ri = Ro*(Vb/V2’ – Vb/V2) nebo Ri = Ro*Vb*(1/V2’ – 1/V2)
 Výsledné Ri, které je elektrickým izolačním odporem (v Ω), vydělte pracovním napětím na vysokonapěťové sběrnici ve voltech (V).
 Ri (Ω/V) = Ri (Ω)/pracovní napětí (V)
 Pozn.: Standardní známý odpor Ro (Ω) by měl mít hodnotu minimálního požadovaného izolačního odporu (Ω/V) vynásobeného pracovním napětím vozidla ± 20 %. Ro nemusí přesně odpovídat této hodnotě, jelikož rovnice jsou platné pro každý Ro; nicméně hodnota Ro v tomto rozsahu by měla poskytovat dobré rozlišení pro měření napětí.
 6. Rozlití elektrolytu
 Pokud je to nutné, použije se vhodné zakrytí fyzické ochrany pro účely potvrzení úniku elektrolytu z REESS po zkoušce nárazem.
 Pokud výrobce nezajistí prostředky pro rozlišení mezi únikem různých kapalin, považuje se veškerý únik kapalin za únik elektrolytu.
 7. Zadržení REESS
 Shodnost se stanoví pomocí vizuální kontroly.
 Příloha 7 – dodatek 1
 Kloubový zkušební prst (stupeň IPXXB)
 Materiál: kov, není-li uvedeno jinak
 Lineární rozměry v milimetrech
 Tolerance rozměrů bez zvláštní tolerance:
 a)
 u úhlů: 0/–10°
 b)
 u lineárních rozměrů: do 25 mm: 0/–0,05 mm nad 25 mm: ±0,2 mm
 Oba klouby musí ve stejné rovině a ve stejném směru umožňovat pohyb pod úhlem 90° s tolerancí 0 až +10 °.


type: caselaw

text:
 5.6.2010
 FR
 Journal officiel de l'Union européenne
 C 148/47
 Recours introduit le 8 avril 2010 — Longevity Health Products/OHMI — Tecnifar (E-PLEX)
 (Affaire T-161/10)
 2010/C 148/77
 Langue de dépôt du recours: l’anglais
 Parties
 Partie requérante: Longevity Health Products, Inc. (Nassau, Bahamas) (représentant: J. Korab, avocat)
 Partie défenderesse: Office de l’harmonisation dans le marché intérieur (marques, dessins et modèles)
 Autre partie devant la chambre de recours: Tecnifar — Industria Tecnica Farmaceutica, SA (Lisbonne, Portugal)
 Conclusions de la partie requérante
 —
 Accueillir le recours introduit par la partie requérante;
 —
 annuler la décision de la quatrième chambre de recours de l’Office de l’harmonisation dans le marché intérieur (marques, dessins et modèles) du 5 février 2010 dans l’affaire R 662/2009-4 et rejeter l’opposition formée par l’autre partie devant la chambre de recours en ce qui concerne les produits pharmaceutiques et vétérinaires, à l’exception des médicaments destinés à traiter des maladies en rapport avec le système nerveux central;
 —
 condamner la partie défenderesse aux dépens.
 Moyens et principaux arguments
 Demandeur de la marque communautaire: la partie requérante
 Marque communautaire concernée: la marque verbale «E-PLEX» pour des produits et des services relevant des classes 3, 5 et 35
 Titulaire de la marque ou du signe invoqué à l’appui de l’opposition: l’autre partie devant la chambre de recours
 Marque ou signe invoqué à l’appui de l’opposition: l’enregistrement de la marque verbale portugaise «EPILEX» pour des produits relevant de la classe 5
 Décision de la division d’opposition: accueil partiel de l’opposition
 Décision de la chambre de recours: rejet partiel du recours
 Moyens invoqués: violation de l’article 8, paragraphe 1, sous b), du règlement (CE) no 207/2009 du Conseil, du 26 février 2009, sur la marque communautaire en ce que la chambre de recours a conclu, à tort, à l’existence d’un risque de confusion entre les marques concernées.