text:
5 Tdo 327/2017
 Dotčené předpisy: § 221 odst. 1 tr. zákoníku
 5 Tdo 327/2017-35
 Nejvyšší soud rozhodl v neveřejném zasedání konaném dne 20. 4. 2017 o dovolání, které podal nejvyšší státní zástupce v neprospěch obviněných Ing. arch. T. V. a M. B. proti usnesení Krajského soudu v Hradci Králové ze dne 13. 12. 2016, sp. zn. 12 To 387/2016, který rozhodl jako soud odvolací v trestní věci vedené u Okresního soudu v Hradci Králové pod sp. zn. 5 T 175/2014, t a k t o :
 Podle § 265k odst. 1 tr. řádu se zrušují usnesení Krajského soudu v Hradci Králové ze dne 13. 12. 2016, sp. zn. 12 To 387/2016, a usnesení Okresního soudu v Hradci Králové ze dne 7. 9. 2016, sp. zn. 5 T 175/2014.
 Podle § 265l odst. 1 tr. řádu se Okresnímu soudu v Hradci Králové přikazuje , aby věc v potřebném rozsahu znovu projednal a rozhodl.
 1. Okresní soud v Hradci Králové rozhodl usnesením ze dne 7. 9. 2016, sp. zn. 5 T 175/2014, o zastavení trestního stíhání obviněných Ing. arch. T. V. a M. B. podle § 223 odst. 1 tr. řádu z důvodu uvedeného v § 11 odst. 1 písm. b) tr. řádu pro skutek spočívající podle obžaloby státního zástupce Okresního státního zastupitelství v Hradci Králové ze dne 28. 7. 2014, sp. zn. 1 ZT 18/2014, v tom, že Ing. arch. T. V. jako předseda Družstva Slunečná ulice, IČ: 27517985, se sídlem Dlouhá 101/13, 500 03, Hradec Králové (dále též družstvo ) a M. B. jako pověřený člen tohoto družstva, jednak bez souhlasu členské schůze družstva, který vyžaduje článek 10 bod 2 písm. i) stanov družstva, a dále v rozporu s ustanoveními § 243 odst. 8 ve spojení s § 194 odst. 5 zákona č. 513/1991 Sb., obchodní zákoník (dále jen obch. zák. ), uzavřeli jménem družstva jako zástavcem na straně jedné, bez jakéhokoliv protiplnění či jiného ekonomického důvodu a bez alespoň základní předchozí ekonomické analýzy bonity obligačního dlužníka a případných rizik pro družstvo, dne 28. 8. 2008 v Hradci Králové se společností GE Money Bank, a. s., IČ: 25672720, se sídlem Vyskočilova 1422/1, 140 28, Praha, pobočka Hradec Králové (dále jen banka ), na straně druhé jako zástavním věřitelem, zástavní smlouvu k nemovitostem patřícím do majetku družstva č. ..., zajišťující pohledávku banky ve výši 1 500 000 Kč a budoucí pohledávky vzniklé do 31. 12. 2020 do celkové částky 3 000 000 Kč, vyplývající ze Smlouvy o úvěru č. ..., uzavřené mezi uvedenou bankou a dlužníkem P. N., trvale bytem G. S., Č., IČ: ..., na jejímž základě došlo ke zřízení zástavního práva smluvního ke stavební parcele st. ... a pozemkové parcele č. ..., zapsaných u Katastrálního úřadu pro Královéhradecký kraj, Katastrální pracoviště Hradec Králové na LV č. ... pro obec H. K. a k. ú. N. H. K. v celkové hodnotě nemovitostí 3 500 000 Kč. Dále dne 6. 1. 2009 uzavřeli v H. K. se společností GE Money Bank, a. s., pobočka H. K.(dále jen banka ), na straně druhé jako zástavním věřitelem zástavní smlouvu k nemovitostem v majetku družstva č. ..., zajišťující pohledávku banky ve výši 1 500 000 Kč a budoucí pohledávky vzniklé do 31. 12. 2020 do celkové částky 3 000 000 Kč, vyplývající ze Smlouvy o úvěru č. ..., uzavřené mezi uvedenou bankou a dlužníkem obchodní společností HORIZONT PLUS, s. r. o., IČ: 25927728, se sídlem Dlouhá 101, Hradec Králové, na jejímž základě došlo ke zřízení zástavního práva smluvního ke stavební parcele st. ... a pozemkové parcele č. ..., zapsaných u Katastrálního úřadu pro Královéhradecký kraj, Katastrální pracoviště Hradec Králové na LV č. ... pro obec H. K. a k. ú. N. H. K., v celkové hodnotě nemovitostí 3 500 000 Kč, přičemž na základě usnesení Okresního soudu v Hradci Králové ze dne 10. 11. 2010, č. j. 32 EXE 3105/2010-15, jež nabylo právní moci dne 5. 1. 2011, došlo k nařízení exekuce a pověření exekutora, a to Mgr. Jaromíra France, proti povinnému Družstvu Slunečná ulice, kdy byly předmětné nemovitosti ve veřejné dražbě vydraženy za částku 1 873 361 Kč a na základě vyhlášky soudního exekutora Mgr. Jaromíra France ze dne 11. 10. 2011, č. j. 023 EX 03065/10-033, která nabyla právní moci dne 4. 11. 2011, bylo rozhodnuto o příklepu vydražiteli S. M., poté byla usnesením téhož soudního exekutora ze dne 13. 12. 2011, č. j. 023 EX 03065/10-42, pohledávka zástavního věřitele GE Money Bank, a. s., vyplývající ze shora popsaných smluv o úvěru, zajištěná zástavním právem k předmětným nemovitostem, částečně uspokojena ve výši 1 531 448,60 Kč, čímž poškozenému Družstvu Slunečná ulice, IČ: 27517985, způsobili škodu v celkové výši 1 531 448,60 Kč, v němž obžaloba spatřovala přečin porušení povinnosti při správě cizího majetku podle § 220 odst. 1, 2 písm. b) tr. zákoníku.
 2. Okresní soud po provedeném dokazování v hlavním líčení dospěl k závěru, že ve skutku, jehož popis oproti obžalobě částečně změnil na podkladě obsahu důkazních prostředků, je možné spatřovat přečin porušení povinnosti při správě cizího majetku z nedbalosti podle § 221 odst. 1 tr. zákoníku. S ohledem na okamžik spáchání skutku odvíjející se od vzniku škodlivého účinku, za nějž na pokyn odvolacího soudu musel okresní soud považovat termín vzniku zástavního práva u obou smluvních ujednání, při zohlednění termínu zahájení trestního stíhání u obou obviněných, již došlo k uplynutí tříleté promlčecí doby. (Na tomto místě Nejvyšší soud upozorňuje na to, že Okresní soud v Hradci Králové nesprávně do výroku svého usnesení o zastavení trestního stíhání obviněných převzal popis skutku z obžaloby, ačkoli podle skutkových zjištění v předcházejícím průběhu soudního řízení dospěl k určité modifikaci průběhu skutkového děje, který předcházel uzavření obou ujednání o zřízení zástavních práv na předmětných nemovitostech. Takto zjištěný skutek pak vyjádřil pouze v odůvodnění svého usnesení ze dne 7. 9. 2016.)
 3. Proti tomuto usnesení podal v neprospěch obou obviněných stížnost státní zástupce Okresního státního zastupitelství v Hradci Králové, z jejíhož podnětu rozhodl Krajský soud v Hradci Králové usnesením ze dne 13. 12. 2016, sp. zn. 12 To 387/2016, tak, že zrušil podle § 149 odst. 1 písm. a) tr. řádu napadené usnesení Okresního soudu v Hradci Králové ze dne 7. 9. 2016, sp. zn. 5 T 175/2014. Stížnostní soud poté nově rozhodl tak, že podle § 223 odst. 1 z důvodu § 11 odst. 1 písm. b) tr. řádu zastavil trestní stíhání obviněných Ing. arch. T. V. a M. B., přičemž nejprve označil skutek uvedený v obžalobě Okresního státního zastupitelství v Hradci Králové ze dne 28. 7. 2014, sp. zn. 1 ZT 18/2014, která jej kvalifikovala jako přečin porušení povinnosti při správě cizího majetku podle § 220 odst. 1, 2 písm. b) tr. zákoníku, současně však v témže výroku citoval skutek, jak je popsán v jeho prvním rozhodnutí vydaném v této trestní věci, a to v odsuzujícím rozsudku Okresního soudu v Hradci Králové ze dne 21. 12. 2015, sp. zn. 5 T 175/2014, který v něm spatřoval přečin porušení povinnosti při správě cizího majetku z nedbalosti podle § 221 odst. 1 tr. zákoníku.
 4. Uvedené usnesení krajského soudu napadl nejvyšší státní zástupce dovoláním, a to v neprospěch obou obviněných. Svůj mimořádný opravný prostředek opřel o dovolací důvody uvedené v § 265b odst. 1 písm. f), g) tr. řádu.
 5. Nejvyšší státní zástupce úvodem rozsáhle zrekapituloval průběh soudního řízení po podání obžaloby, v němž soud prvního stupně nejprve rozhodl o vině obou obviněných rozsudkem ze dne 21. 12. 2015, sp. zn. 5 T 175/2014, a odsoudil je za přečin porušení povinnosti při správě cizího majetku z nedbalosti podle § 221 odst. 1 tr. zákoníku k trestu odnětí svobody v trvání 4 měsíců, jehož výkon podmíněně odložil na zkušební dobu dvou roků. Současně uložil oběma obviněným trest zákazu činnosti spočívající v zákazu výkonu funkce statutárního orgánu všech obchodních korporací a družstev na dobu tří let (viz č. l. 880) a rozhodoval též o nároku poškozeného družstva. Z podnětu odvolání obou obviněných pak Krajský soud v Hradci Králové usnesením ze dne 14. 6. 2016, sp. zn. 12 To 105/2016, zrušil tento odsuzující rozsudek a věc vrátil okresnímu soudu k novému projednání a rozhodnutí se závazným právním názorem týkajícím se okamžiku, kdy nastal účinek stíhaného přečinu v podobě škody na majetku družstva. Na rozdíl od soudu prvního stupně, který jej stanovil na dobu, kdy byl učiněn příklep vydražiteli, krajský soud považoval za rozhodnou dobu vzniku škodlivého následku, resp. účinku den, kdy došlo ke zřízení zástavního práva na nemovitém majetku družstva. S ohledem na tento časový předstih bylo nutné stanovit počátek běhu tříleté promlčecí lhůty dříve, přičemž soudu prvního stupně bylo uloženo, aby věc znovu posoudil a rozhodl v souladu s vysloveným výkladem. Stalo se tak právě usnesením citovaným pod bodem 1. tohoto rozhodnutí.
 6. Nejvyšší státní zástupce označil za nesprávnou právní interpretaci pravidla uvedeného v § 34 odst. 2 věta prvá tr. zákoníku, na jejímž základě soudy (resp. primárně Krajský soud v Hradci Králové) dospěly k závěru, že počátek běhu promlčecí doby se v posuzovaném případě odvíjí od doby vzniku zástavního práva váznoucího na nemovitostech. Z dikce ustanovení § 34 odst. 2 tr. zákoníku vyplývá, že promlčecí doba počíná běžet u trestných činů, u nichž je znakem účinek, anebo u nichž je účinek znakem kvalifikované skutkové podstaty, od okamžiku, kdy takový účinek nastal. Účinkem je přitom rozuměna změna působení na hmotný předmět útoku, a to nejčastěji v podobě škodlivého následku. V trestní věci obviněných přitom jde o spáchání skutku kvalifikovaného jako přečin porušení povinnosti při správě cizího majetku z nedbalosti podle § 221 odst. 1 tr. zákoníku, u něhož je způsobení značné škody znakem již základní skutkové podstaty. Zásadní otázkou je však určení samotného účinku, za který nelze podle dovolatele považovat samotné sjednání zástavního práva na nemovitém majetku družstva, nýbrž až případnou realizaci tohoto práva, při níž teprve dochází ke změně hmotného předmětu útoku pachatele takového trestného činu.
 7. Dovolatel upozornil na to, že zástavní právo je zajišťovacím institutem civilního práva mající akcesorický a subsidiární charakter, proto je vždy vázáno na zajišťovanou pohledávku, bez které nemůže samo o sobě existovat. V daném případě se jednalo o pohledávky GE Money Bank, a. s., (věřitele), vzniklé jednak ze smlouvy o úvěru č. ..., uzavřené s dlužníkem P. N., a ze smlouvy o úvěru č. ..., uzavřené s obchodní společností HORIZONT PLUS, s. r. o., jako dlužníkem. Nejvyšší státní zástupce doplnil, že bez těchto závazkových právních vztahů by nemohlo existovat jejich zajištění v podobě zástavního práva váznoucího na nemovitostech družstva. Při zohlednění povahy závazkového vztahu je zřejmé, že v okamžiku vzniku zástavního práva žádný škodlivý následek na předmětu zástavy, tj. dotčených pozemcích nenastal. V této době totiž nikdo z účastníků právních vztahů nevěděl, zda zajišťované pohledávky budou řádně splaceny a zda vůbec dojde k realizaci zástavního práva. Uznal, že zástavní právo představuje vadu váznoucí na nemovitosti, nicméně současně uvedl, že v době jeho sjednání jako zajišťovacího instrumentu zástavní právo žádným přímým způsobem neovlivnilo, resp. nesnížilo hodnotu zastaveného majetku. Na podporu svého tvrzení odkázal i na vyjádření Martina Buchara soudního znalce z oboru ekonomika odvětví ceny a odhady nemovitostí, a rovněž na znění zákona č. 151/1997 Sb., o oceňování majetku a o změně některých zákonů, (zákon o oceňování majetku), ve znění pozdějších předpisů, který rovněž nezařazuje zástavní právo mezi ocenitelná věcná práva k nemovitosti. Dovolatel tudíž odmítl právní závěry soudů, podle nichž v okamžiku vzniku zástavního práva došlo k nastoupení škodlivého následku, resp. účinku, zástavní právo totiž není majetkovým právem a nelze je ocenit; žádným přímým způsobem nesnižuje samo o sobě hodnotu nemovitostí (zástavy), na kterých vázne, resp. může mít pouze jiné efekty, např. komplikace při prodeji.
 8. Vzhledem k uvedenému nejvyšší státní zástupce dovodil, že škodlivý následek na majetku Družstva Slunečná ulice, resp. na nemovitostech, na nichž vázla uvedená zástavní práva, nastal teprve v okamžiku, kdy došlo k faktické realizaci těchto zástavních práv při zpeněžení zástavy ve veřejné dražbě, tj. ke dni 4. 11. 2011, kdy bylo pravomocně rozhodnuto o příklepu zastavených nemovitostí vydražiteli. Proto je teprve až od tohoto data nutné v souladu s § 34 odst. 2 tr. zákoníku odvíjet počátek běhu promlčecí doby, která je v případě přečinu podle § 221 odst. 1 tr. zákoníku tříletá; uplynula tudíž ke dni 4. 11. 2014. Protože trestní stíhání obviněného Ing. arch. T. V. bylo zahájeno dne 7. 3. 2014 a obviněného M. B. dne 27. 1. 2014, stalo se tak před uplynutím promlčecí doby a jejich trestní odpovědnost z toho důvodu není promlčena.
 9. Závěrem svého dovolání nejvyšší státní zástupce navrhl, aby Nejvyšší soud zrušil napadená usnesení Krajského soudu v Hradci Králové a Okresního soudu v Hradci Králové včetně obsahově navazujících rozhodnutích a aby přikázal soudu prvního stupně věc znovu projednat a rozhodnout. Souhlasil přitom s projednáním věci v neveřejném zasedání.
 10. Svého práva vyjádřit se k dovolání nejvyššího státního zástupce využil pouze obviněný M. B. prostřednictvím obhájce Mgr. Martina Boučka. Obviněný je přesvědčen o správnosti rozhodnutí krajského soudu, když poukázal na svoji předchozí argumentaci zakládající se na tom, že škoda na nemovitém majetku Družstva Slunečná ulice vznikla již v okamžiku jeho zatížení zástavním právem, tj. vkladem zástavních práv do katastru nemovitostí, tudíž trestní stíhání obviněných je již promlčeno. Na podporu svého tvrzení přitom odkázal na judikaturu Nejvyššího soudu (např. usnesení Nejvyššího soudu sp. zn. 7 Tdo 289/2003, 8 Tdo 1315/2011). Za nesprávný považuje taktéž postup soudního znalce Martina Buchara při stanovení obvyklé ceny zastavených pozemků v místě a čase, kdy znalec nezohlednil váznoucí práva na nemovitosti; samotný postup soudního znalce označil za rozporný s metodikou posuzování obvyklé ceny . Závěrem svého vyjádření proto obviněný M. B. navrhl, aby Nejvyšší soud dovolání nejvyššího státního zástupce zamítl jako nedůvodné a současně projevil souhlas s projednáním věci v neveřejném zasedání.
 11. Nejvyšší soud shledal, že dovolání obsahuje vyžadované náležitosti a byly splněny i všechny formální podmínky pro konání dovolacího řízení v této věci. Jak bylo již shora zmíněno, nejvyšší státní zástupce mimořádný opravný prostředek opřel o dovolací důvody podle § 265b odst. 1 písm. f) a g) tr. řádu, neboť bylo rozhodnuto o zastavení trestního stíhání, aniž byly splněny zákonné podmínky pro takové rozhodnutí, a toto rozhodnutí spočívá na jiném nesprávném hmotněprávním posouzení.
 12. Protože dovolání lze podat jen z důvodů taxativně vyjádřených v § 265b tr. řádu, Nejvyšší soud dále posuzoval, zda nejvyšším státním zástupcem vznesené námitky naplňují jím uplatněné dovolací důvody.
 13. Důvod dovolání podle § 265b odst. 1 písm. f) tr. řádu je dán tehdy, pokud bylo rozhodnuto o postoupení věci jinému orgánu, o zastavení trestního stíhání, o podmíněném zastavení trestního stíhání, o schválení narovnání, aniž byly splněny podmínky pro takové rozhodnutí. Dovolací důvod zde spočívá v okolnosti, že nebyly splněny zákonné podmínky k tomu, aby soud učinil některé z rozhodnutí uvedených v § 265a odst. 2 písm. c), d), f) a g), kterým soud přesto rozhodl. Z okolností posuzovaného případu je zřejmé, že nejvyšší státní zástupce podal dovolání proto, že Krajský soud v Hradci Králové, jako soud odvolací zastavil trestní stíhání obviněných Ing. arch. T. V. a M. B. pro skutek, v němž již soud prvního stupně shledal přečin porušení povinnosti při správě cizího majetku z nedbalosti podle § 221 odst. 1 tr. zákoníku, ačkoli podle dovolatele pro taková rozhodnutí nebyly splněny podmínky.
 14. Podle § 265b odst. 1 písm. g) tr. řádu musí vytýkaná vada napadeného rozhodnutí spočívat v porušení hmotněprávního ustanovení trestního zákoníku či jiné právní normy, kterou je nutné použít při zkoumání trestní odpovědnosti obviněného z pohledu hmotněprávních podmínek trestnosti činu. Totéž platí u jiné skutkové okolnosti, která by mohla být soudy nesprávně posouzena podle jiného ustanovení příslušné hmotněprávní úpravy, než jaká na ni dopadala. Prostřednictvím tohoto dovolacího důvodu tedy nelze namítat nedostatky v učiněných skutkových zjištěních, ani procesní vady spočívající v nesprávném způsobu hodnocení důkazů, nedostatečném rozsahu dokazování apod., neboť v takovém případě by se jednalo o námitky vytýkající pochybení při aplikaci procesních předpisů (viz zejména § 2 odst. 5, 6 tr. řádu, § 89 a násl. tr. řádu, § 207 a násl. tr. řádu a § 263 odst. 6, 7 tr. řádu).
 15. Se zřetelem k tomuto vymezení nejvyšším státním zástupcem uplatněných dovolacích důvodů a konkrétním námitkám, jež jim obsahově odpovídají, mohl Nejvyšší soud přezkoumat podle § 265i odst. 3 tr. řádu zákonnost a odůvodněnost výroku o zastavení trestního stíhání obviněných vysloveného v napadeném usnesení Krajského soudu v Hradci Králové, a rovněž v jemu předcházejícím usnesení Okresního soudu v Hradci Králové. Přitom zjistil, že dovolání v neprospěch obou obviněných má své opodstatnění.
 b) Důvodnost dovolání nejvyššího státního zástupce
 16. Námitka nejvyššího státního zástupce směřující do oblasti nesprávného určení počátku běhu promlčecí doby podle § 34 odst. 1, 2 tr. zákoníku, která má významný vliv na posouzení trestní odpovědnosti obviněných, byla uplatněna formálně právně relevantním způsobem. Vytýká totiž nesprávné použití ustanovení hmotné části trestního práva, o něž soudy nižších stupňů opřely svůj výrok o zastavení trestního stíhání obou obviněných odkazem na promlčení jejich trestní odpovědnosti a odpovídá tak důvodům dovolání podle § 265b odst. 1 písm. g) a f) tr. řádu. Nejvyšší soud ji posoudil jako důvodnou.
 17. Trestní stíhání obviněných bylo v souladu s § 160 odst. 1 tr. řádu zahájeno usnesením komisaře oddělení hospodářské kriminality Krajského ředitelství policie Královéhradeckého kraje ze dne 15. 1. 2014, a to pro přečin porušení povinnosti při správě cizího majetku podle § 220 odst. 1, 2 písm. b) tr. zákoníku spáchaný ve spolupachatelství podle § 23 tr. zákoníku. Předmětné usnesení si obviněný Ing. arch. T. V. osobně převzal dne 7. 3. 2014 a obviněný M. B. dne 27. 1. 2014 (viz č. l. 42 verte). Jak bylo konstatováno v dovolání nejvyššího státního zástupce, Okresní soud v Hradci Králové provedl v dané věci hlavní líčení a rozhodl rozsudkem o vině a trestu obviněných, přičemž na základě výsledků dokazování žalovaný skutek kvalifikoval jako přečin porušení povinnosti při správě cizího majetku z nedbalosti podle § 221 odst. 1 tr. zákoníku. Na podkladě odvolání obou obviněných Krajský soud v Hradci Králové tento rozsudek zrušil a věc vrátil soudu prvního stupně k novému projednání a rozhodnutí. V rámci pokynů nižšímu soudu vyslovil odvolací soud názor týkající se doby, kdy došlo ke vzniku škody na majetku poškozeného družstva tak, že nastal již sjednáním zástavního práva k nemovitostem, resp. v obou případech vkladem zástavního práva do příslušného katastru nemovitostí, nikoli v okamžiku příklepu vydražiteli, jak předtím učinil okresní soud ( je možné zdůraznit již na tomto místě, že správně ). S ohledem na povinnost respektovat právní názor nadřízeného soudu, musel se v novém hlavním líčení okresní soud znovu zabývat plynutím promlčecí lhůty ve vztahu k době sjednání zástavního práva k dotčeným nemovitostem. V souladu s vysloveným výkladem o počátku běhu tříleté promlčecí doby vázaného na vznik škody na majetku Družstva Slunečná ulice, a zahájení předmětného trestního stíhání obviněných, okresní soud zastavil trestní stíhání obviněných z důvodu jeho promlčení.
 18. Stěžejní otázka, kterou nejvyšší státní zástupce učinil předmětem dovolacího přezkumu, se tedy týká určení okamžiku, jímž byl v důsledku žalovaného jednání obviněných vyvolán škodlivý následek, resp. účinek v podobě škody na majetku družstva, vůči němuž měli obvinění povinnost řádné péče. Škoda na opatrovaném nebo spravovaném majetku dosahující výše nejméně 500 000 Kč (podle ustanovení § 138 odst. 1 tr. zákoníku jde o značnou škodu) tvoří jeden ze znaků základní skutkové podstaty přečinu porušení povinnosti při správě cizího majetku z nedbalosti podle § 221 odst. 1 tr. zákoníku. Při posuzování počátku běhu promlčení doby ve smyslu § 34 odst. 2 tr. zákoníku se obecně uplatní pravidlo ukončení jednání jako znaku objektivní stránky konkrétního trestného činu, tedy bez ohledu na to, kdy nastal, nebo měl nastat jeho následek. U těch trestných činů, znakem jejichž základní či jen kvalifikované skutkové podstaty je rovněž účinek, však počíná promlčecí doba běžet až tehdy, kdy takový účinek nastane. Účinkem jsou míněny změny na hmotném předmětu útoku, to znamená i způsobení škody. Mezi ukončením jednání, které vedlo k určitému účinku, a vznikem takového účinku zpravidla nebývá delší časová souvislost, avšak v určitých případech může dojít k uplynutí delší doby mezi jednáním pachatele a okamžikem, kdy nastal jeho účinek; tato skutečnost však nemá žádný vliv na běh promlčecí doby, resp. určení jejího počátku, který i v těchto případech je nutné odvíjet až od vzniku účinku [srov. Šámal, P. a kol. Trestní zákoník I. § 1 až 139. Komentář. 2. Vydání. Praha: C. H. Beck 2012, 463, 464 s., a DRAŠTÍK Antonín, FREMR Robert, DURDÍK Tomáš, RŮŽIČKA Miroslav, SOTOLÁŘ Alexander a kol. Trestní zákoník. Komentář I. díl. (§ 1 - 232). 1. vydání. Praha: Wolters Kluwer, 2015, s. 279.].
 19. Pro vyřešení sporné otázky vzniku účinku na majetku družstva je tudíž nutné zjistit okamžik, k němuž došlo ke vzniku škody na majetku družstva v důsledku jednání spočívajícího ve sjednání dvou zástavních smluv, v nichž se stal nemovitý majetek družstva předmětem zástavy ve prospěch zástavního věřitele. Zástavní právo plní především funkci zajišťovací (§ 152 zákona č. 40/1964 Sb., občanský zákoník, ve znění účinném v rozhodné době, nyní § 1309 zákona č. 89/2012 Sb., občanský zákoník, ve znění pozdějších předpisů) . Jednou z podmínek jeho zřízení je tedy nejprve vznik závazkového vztahu mezi věřitelem a jeho dlužníkem, přičemž tento věřitel uzavře k zajištění této své pohledávky zástavní smlouvu a to buď přímo se zástavcem, tj. se zástavním dlužníkem, který je současně zástavcem (osobním dlužníkem), nebo jako v daném případě může např. do vztahu založeného smlouvou o poskytnutí úvěru mezi věřitelem a dlužníkem přistoupit další subjekt, jehož majetek bude sloužit k zajištění pohledávky věřitele, a který s ním uzavře zástavní smlouvu, tj. zástavní dlužník, resp. zástavce. Zástavní právo má tudíž akcesorickou povahu, tj. jeho vznik je podmíněn platným vznikem pohledávky, k jejímuž zajištění má sloužit. Plní především zajišťovací funkci, neboť poskytuje zástavnímu věřiteli jistotu, že pokud nebude dlužník (osobní, dříve též obligační dlužník) řádně plnit sjednané podmínky z úvěrové smlouvy, bude moci svou pohledávku uspokojit ze zástavy. Jedná se o vyjádření subsidiární povahy zástavního práva, jež představuje pro zástavního věřitele další způsob uspokojení jeho pohledávky, který může využít poté, co dlužník dobrovolně nesplní řádně a včas svůj závazek vůči němu (pokud závazek jinak nezanikne). Za této situace by došlo k naplnění uhrazovací funkce zástavního práva, kdy zástavní věřitel se nemusí domáhat splnění své pohledávky jen z majetku dlužníka, ale je oprávněn se uspokojit ze zástavy, resp. z výtěžku prodeje zástavy.
 20. Jak vyplývá z uvedené charakteristiky patří zástavní právo mezi taxativně vymezené typy věcných práv [neboli práv k věcem, to znamená, je-li věc zatížená zástavním právem prodána, zástavní právo na ni i nadále přetrvává a nový vlastník je povinen je strpět (§ 164 obč. zák. )]. Neprojevuje se však v žádném důsledku v majetkové sféře zástavního věřitele, jehož objem majetku se uzavřením zástavní smlouvy nerozroste (o hodnotu předmětu zástavy). Jak bylo uvedeno, jedná se primárně o zajišťovací institut a poskytuje zástavnímu věřiteli pouze možnost uspokojení své pohledávky, která mu vznikla v důsledku závazkového vztahu s dlužníkem, pokud ten své povinnosti dlužníka nesplní. Z tohoto důvodu nelze ani stanovit či určit hodnotu zástavního práva, neboť samo o sobě nemá vlastní majetkovou hodnotu (srov. např. rozhodnutí Nejvyššího soudu uveřejněné pod č. 35/2007 Sb. rozh. obč.). Pokud zástavní věřitel využije tohoto práva k zajištění své pohledávky, nemá uzavření zástavní smlouvy žádný vliv na rozsah majetku obou účastníků této smlouvy. Po celou dobu trvání zástavního práva nedochází k rozšíření majetku zástavního věřitele, jemuž zástava slouží k zajištění jeho nároku na plnění ze závazkového právního vztahu s dlužníkem (může být odlišný od zástavního dlužníka, jak již bylo uvedeno), ale nemá vliv ani na stávající majetkovou sféru zástavního dlužníka, který po celou tuto dobu trvání zástavního práva zůstává nadále vlastníkem jeho předmětu, tj. zástavy.
 21. Ačkoli obvinění Ing. arch. T. V. a M. B. zřídili zástavní právo k nemovitostem patřícím do majetku Družstva Slunečná ulice, a to ve prospěch věřitele GE Money Bank, a. s., jemuž tímto právním jednáním sice poskytli pro případ nesplnění obou zajištěných pohledávek podpůrný zdroj k jejich uspokojení, nesnížili přesto fakticky objem samotného nemovitého majetku družstva v tom smyslu, že by nastal účinek v podobě způsobené škody. I když se existence zástavního práva považuje za vadu váznoucí na nemovitostech, která může ovlivnit zejména směnnou hodnotu zástavy, projeví se až v okamžiku dispozice s takovou nemovitostí, a to vůči subjektu odlišnému od zástavního věřitele. V době sjednání zástavního práva obviněnými jménem družstva, tj. uzavřením obou zástavních smluv s GE Money Bank, a. s., samo zástavní právo žádným přímým způsobem nesnížilo hodnotu zastavených nemovitostí; lze však připustit, že se tato vada mohla projevit i jinak např. komplikacemi při prodeji, pokud by takový záměr družstvo realizovalo za trvání zástavního práva. Sjednáním zástavního práva obvinění však fakticky vystavili družstvo jako vlastníka zastavených nemovitostí riziku naplnění účelu zástavních smluv, pokud by zástavní věřitel využil svého práva uspokojit své pohledávky vůči oběma úvěrovým dlužníkům, jak se nakonec i v projednávané věci stalo.
 22. S ohledem na uvedené je zapotřebí vznik škodlivého následku, resp. účinku sjednání obou zástavních smluv v podobě škody na majetku zástavního dlužníka spatřovat až v okamžiku realizace zástavního práva zástavním věřitelem, a to zpeněžením zástavy (nemovitostí povinného Družstva Slunečná ulice v rámci veřejné dražby). Stalo se tak příklepem soudního exekutora Mgr. Jaromíra France, o němž bylo vydáno usnesení ze dne 11. 10. 2011, č. j. 023 EX 03065/10-033, v rámci kterého bylo rozhodnuto o nejvyšším podání vydražitele S. M. Teprve poté pozbyl zástavní dlužník svůj nemovitý majetek, který tvořil předmět zástavního práva ( § 165a obč. zák. ) . Z tohoto důvodu je nutné souhlasit s argumentací nejvyššího státního zástupce, o niž opřel své dovolání, neboť soudy obou stupňů (primárně odvolací soud) nesprávně vyložily důsledky uzavření zástavních smluv obviněnými na rozsah majetku družstva, a tím vadně určily okamžik vzniku škody na majetku družstva (viz str. 6 usnesení soudu prvního stupně, str. 6-7 usnesení odvolacího soudu).
 23. Posuzovaná věc se proto liší od případů, kterými se již dříve zabýval Nejvyšší soud pod sp. zn. 7 Tdo 289/2003 a 8 Tdo 1315/2011, na něž obviněný poukázal v rámci své repliky k dovolání nejvyššího státního zástupce. Především byla v těchto věcech řešena jednání spočívající v jiných skutkových okolnostech a rovněž byly odlišně právně posuzovány. V prvním z uvedených rozhodnutí se jednalo o trestný čin poškození věřitele podle § 256 odst. 1 písm. a), odst. 3 tr. zákoníku, jehož se měl dopustit obviněný tím, že převedl (daroval) část svého majetku (nemovitosti), k němuž bylo předtím zřízeno zástavní právo, na jiné osoby, a současně noví nabyvatelé (obdarovaní) souhlasili se zřízením věcného břemene na těchto nemovitostech spočívajícího v doživotním a bezplatném právu bydlení pro dárce obviněného. V dovolacím řízení bylo soudům vytčeno, že za poškozující jednání vůči zástavnímu věřiteli považovaly samotný převod tohoto majetku, ačkoli noví vlastníci věděli o existujícím zástavním právu a byli jím rovněž vázáni. Nejvyšší soud zdůraznil, že samotné zcizení zastaveného majetku, byť k němu došlo proti smluvnímu ujednání v zástavní smlouvě, jež nedovolovala žádný přechod vlastnictví zástavy, nemohlo samo o sobě vést ke zmaření uspokojení pohledávky zástavního věřitele, a to ani k částečnému. Ten se totiž i nadále mohl uspokojit z výtěžku zpeněžení zastavených nemovitostí, pokud by dlužník nesplnil řádně svůj dluh. Významnou skutečností, která naopak mohla způsobit minimálně ztížení či dokonce znemožnění uspokojení zástavního věřitele, však bylo zatížení předmětných nemovitostí věcným břemenem, neboť jejich existence rozhodně měla vliv na prodejnost zástavy. Výše škody trestného činu poškozování věřitele podle § 256 tr. zákona (nyní trestného činu poškození věřitele podle § 222 tr. zákoníku) tak nemohla být odvozena od výše nesplacené pohledávky zástavního věřitele, nýbrž byla-li cena nemovitosti nižší než zůstatek dlužné pohledávky, rozdílem mezi cenou nemovitosti před zřízením věcného břemene a cenou nemovitosti sníženou o cenu věcného břemene. Z těchto důvodů vydal Nejvyšší soud kasační rozhodnutí a vrátil věc soudu prvního stupně k novému projednání a rozhodnutí. Pokud jde o druhý dovolacím soudem posuzovaný případ vedený pod sp. zn. 8 Tdo 1315/2011, byl předmětem trestního stíhání skutek kvalifikovaný jako trestný čin podvodu podle § 250 odst. 1, 3 písm. b) tr. zák. Obviněný se jej měl dopustit tím, že prodal nemovitosti zatížené zástavním právem, o čemž kupující strana byla obeznámena, a součást kupní smlouvy tvořila dohoda o určení části kupní ceny na úhradu závazku, který byl zajištěn zástavním právem tak, aby mohlo následně zaniknout. Obviněný však nesplnil tuto dohodu, nepravdivými informacemi dosáhl toho, že nedošlo k zaplacení hypotečního úvěru zástavnímu věřiteli. Kupující se tak i přes původní dohodu s prodávajícím nezbavili zástavního práva na jimi vlastněných nemovitostech. I přes skutkové odlišnosti však také v tomto usnesení ze dne 23. 11. 2011 senát 8 Tdo jasně deklaroval, že jakkoli je nutné nahlížet na jednání obviněného jako na minimálně nekorektní, nelze za jeho důsledek považovat škodu rovnající se části kupní ceny určené na úhradu hypotečního úvěru. Na straně kupujících nedošlo ke zmenšení jejich majetku představovaného nabytými nemovitostmi, nehrozil ani jeho úbytek, neboť úvěrové splátky byly nadále hrazeny, tudíž nemohla být zasažena majetková práva kupujících. Dále Nejvyšší soud v citovaném rozhodnutí poukázal na již zmíněné rozhodnutí č. 35/1997 Sb. rozh. obč., a dále na usnesení Nejvyššího soudu ze dne 16. 12. 2010, sp. zn. 21 Cdo 5145/2009, týkající se povahy zástavního práva a jeho vlivu na majetek zástavního věřitele.
 24. Vzhledem k tomu, že soudy v posuzované věci obviněných Ing. T. V. a M. B. vycházely z nesprávného určení okamžiku spáchání přečinu porušení povinnosti při správě cizího majetku podle § 221 odst. 1 tr. zákoníku, posoudily vadně i termín počátku běhu promlčecí doby ve smyslu § 34 odst. 2 tr. zákoníku. Jak správně prosazoval dovolatel, nastal účinek žalovaného skutku nikoli samotným sjednáním zástavního práva na předmětných nemovitostech, nýbrž až při jeho realizaci formou zpeněžení zástavy ve veřejné dražbě dne 11. 10. 2011, resp. ke dni 4. 11. 2011 pravomocným rozhodnutím o příklepu zastavených nemovitostí vydražiteli. Až v tomto okamžiku bylo Družstvo Slunečná ulice zbaveno svého nemovitého majetku, který byl předtím předmětem zástavního práva ve prospěch GE Money Bank, a. s., avšak po celou dobu trvání zástavního práva nebylo vlastnictví družstva k němu dotčeno. Trestní sazba základní skutkové podstaty přečinu podle § 221 odst. 1 tr. zákoníku dovoluje uložení trestu odnětí svobody až na šest měsíců, tudíž podle § 34 odst. 1 písm. e) tr. zákoníku je k zániku trestní odpovědnosti jeho pachatele z důvodu promlčení nutné uplynutí tříleté promlčecí doby.
 25. V případě obviněných tedy běh promlčecí doby započal v okamžiku vzniku škodlivého následku, tj. ke dni 4. 11. 2011, nikoli předcházejícím sjednáním zástavního práva k nemovitému majetku družstva. K promlčení trestní odpovědnosti obviněných proto mohlo dojít nejdříve dnem 4. 11. 2014. Vzhledem k době zahájení trestního stíhání obou obviněných, k němuž došlo dne 7. 3. 2014 (obviněný Ing. arch T. V.) a dne 27. 1. 2014 (obviněný M. B.), je zřejmé, že obě tato trestní stíhání byla zahájena před uplynutím promlčecí doby. Odvolací soud tak v napadeném usnesení (na jeho pokyn tak předtím učinil již soud prvního stupně) nesprávně posoudil podmínky pro zastavení trestního stíhání obviněných Ing. arch. T. V. a M. B. pro jeho nepřípustnost spočívající v promlčení trestní odpovědnosti obviněných ve smyslu § 11 odst. 1 písm. b) tr. řádu. 26. Z těchto důvodů Nejvyšší soud shledal dovolání nejvyššího státního zástupce důvodným, a to z obou uplatněných dovolacích důvodů, a na jeho podkladě proto podle § 265k odst. 1, 2 tr. řádu zrušil jak usnesení odvolacího soudu ze dne 13. 12. 2016, sp. zn. 12 To 387/2016, tak i jemu předcházející usnesení soudu prvního stupně ze dne 7. 9. 2016, sp. zn. 5 T 175/2014, včetně rozhodnutí na ně obsahově navazujících, pokud vzhledem ke změně, k níž došlo zrušením, pozbyla podkladu. Podle § 265l odst. 1 tr. řádu pak dovolací soud přikázal Okresnímu soudu v Hradci Králové, aby věc v potřebném rozsahu znovu projednal a rozhodl. V rámci nového projednání věci se tento soud vypořádá s otázkou zániku trestní odpovědnosti obviněných, ohledně níž je vázán právním názorem, který vyslovil ve svém rozhodnutí Nejvyšší soud (§ 265s odst. 1 tr. řádu), a znovu rozhodne o vině a trestu obviněných.


type: wikipedia

text:
Чокманово е село в Южна България. То се намира в община Смолян, област Смолян.
 География
 Чокманово е разположено на южните склонове на Кайнадинския рид на Родопите на около 6 км южно от град Смолян и 7 km северно от село Смилян. В околностите на Чокманово, по пътя за Смолян, се намира манастирът „Свети Атанас“. На края на селото в посока село Смилян е изграден цех за преработка на диворастящи гъби.
 История
 Село Чокманово. Произходът на името е спорен. Според някои името на селото е дадено от самите му жители – бегълци от околните селища на Родопите по време на турската власт. Те не приели чуждата религия, а турският владетел в тази част на Родопите се учудил на твърдостта и силния им дух. Нарекъл ги хора със силна вяра – „чок иман“. Друга теория е, че името е прабългарско (http://www.voininatangra.org/modules/xcgal/displayimage.php?pid=13502&fullsize=1)
 Първото заселване е станало през 1600 година. През 1836 година в селото е открито училище, а след дълга борба и пререкания с тогавашните власти е построена първата църква. В селото има две големи източноправославни църкви и много параклиси в околностите му.
 Според Националния регистър на населените места през 1934 година Чокманово е наброява 941 души, а през 2011 година – 93 души.
 Религия
 Населението на село Чокманово е източноправославно.
 Личности
 Андрей Макрелов, духовник и деец на ВМОРО
 Д-р Асен Каишев (18?? – 1944) – известен пловдивски лекар и общественик.
 Атанас Апостолов, македоно-одрински опълченец, 22-годишен, кафеджия, ІІІ отделение, Скеченска чета, 2 рота на 14 воденска дружина.
 Атанас Каишев (1872 – 1941) – генерал, професор по военни науки.
 Атанас Ташев (1915 – 1987) – военен
 Бисер Киров (1942 – 2016) – поп певец, композитор и общественик.
 Иван Караманджуков, български революционер, четник на Петко войвода, деец на ВМОРО
 Костадин Попандреев Макрелов (около 1882 - 1907), деец на ВМОРО
 Костадин п. Андреев, български революционер от ВМОРО, четник на Иван Наумов Алябака
 Любен Станев (1924 – 2009) по майчина линия от рода Каишеви. Сценарист на около 15 игрални филми, най-известният от които е „Цар и генерал“ (1966).
 Никола Каишев (1863-1953), инженер и общественик
 Петър Даракчиев (1879 – 1907), български революционер, деец на ВМОРО
 Петър Каишев (1929) – български режисьор
 Ростислав Атанасов Каишев (1908 – 2002) – академик на БАН, професор, доктор на физикохимичните науки. Син на генерал Атанас Каишев.
 Таню Стоев Братанов (1863 – ?), български революционер, деец на ВМОРО
 |Христо Стоев Братанов-Лакудата (1869 – 1934), български революционер, деец на ВМОРО
 Христо Караманджуков (1876 – 1952), български революционер, деец на ВМОРО
 Христо Тодоров-Дювлете, четник от ВМОРО.
 Библиография
 Тодор Тодоров, Андрей Печилков, Александър Караманджуков, Чокманово, минало, том първи, издание 1999 г. София. Кушавлиев и сие, страница 476.
 ТД. Държавен архив – Смолян, Читалище „Христо Ботев“ – Чокманово. Съставители: Димитър Анг. Севов, д-р Атанас Илиев Шопов, Никола Ангелов Колев. ИЛИНДЕН, сборник от статии, Издаден в Смолян 2005 година.
 Източници
 Села в област Смолян
 Населени места в община Смолян


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 10.11.2007
 HU
 Az Európai Unió Hivatalos Lapja
 C 269/72
 2007. szeptember 13-án benyújtott kereset – Torijano Montero kontra Tanács
 (F-91/07. sz. ügy)
 (2007/C 269/132)
 Az eljárás nyelve: francia
 Felek
 Felperes: Javier Torijano Montero (Brüsszel, Belgium) (képviselők: S. Rodrigues, R. Albelice és Ch. Bernard-Glanz ügyvédek)
 Alperes: az Európai Unió Tanácsa
 Kereseti kérelmek
 —
 A Közszolgálati Törvényszék semmisítse meg a Tanács biztonsági irodája „külső biztonsági” szolgálatvezetői állására kiírt álláshirdetést, melyet a Tanács Főtitkársága a 2006. október 31-i, 171/06. sz. személyzeti közleményében tett közzé;
 —
 a Közszolgálati Törvényszék semmisítse meg a kinevezésre jogosult hatóság 2007. május 31-én hozott, a felperes panaszát elutasító határozatát;
 —
 a Közszolgálati Törvényszék jelezze a kinevezésre jogosult hatóságnak a megtámadott határozat megsemmisítésének jogkövetkezményeit, különösen az álláshirdetésben feltételként megkövetelt besorolási fokozat átgondolását annak érdekében, hogy a felperes pályázhasson;
 —
 A Közszolgálati Törvényszék kötelezze a Tanácsot a költségek viselésére.
 Jogalapok és fontosabb érvek
 A felperes, aki AD 6 besorolási fokozatú köztisztviselő, azt kifogásolja, hogy a fent említett álláshirdetés a legalább AD 8 besorolási fokozatú tisztviselőkre korlátozza azok körét, akik a Tanács biztonsági irodájának AD 11 besorolási fokozattal járó, „külső biztonsági” szolgálatvezetői állására jelentkezhetnek.
 Miután emlékeztet arra, hogy az F-76/05. sz. ügyben (1) AD 8 besorolási fokozatba történő besorolását kéri, a felperes a bizalomvédelem elvének megsértésére hivatkozik, mivel a szóban forgó állás betöltése azzal járna, hogy a felperes jelenlegi minősége, mint a „külső biztonság/küldöttségek védelme” szolgálatának vezetője megszűnne, és azt a kiválasztott jelölt kapná meg.
 Másrészt a felperes a szolgálati érdek megsértésére hivatkozik, amennyiben az álláshirdetésben feltételként megkövetelt besorolási fokozat nem teszi lehetővé a felperes pályázatának elfogadását, annak ellenére, hogy a felperes lenne a legalkalmasabb személy az álláshirdetésben szereplő feladatok ellátására. Ráadásul az adminisztráció nem adott magyarázatot arra, hogy a szolgálati érdek miképpen igazolná az Európai Közösségek tisztviselői személyzeti szabályzata 31. cikkének (2) bekezdésétől való eltérést, amely szerint a tisztviselőket AD 5–AD 8 besorolási fokozatra toborozzák.
 Végezetül a felperes azt állítja, hogy az adminisztráció megsértette az egyenlő bánásmód elvét, és nyilvánvaló mérlegelési hibát követett el.
 (1) HL C 281, 2005.11.12., 23. o. (az ügyet eredetileg az Európai Közösségek Elsőfokú Bíróságánál T-302/05. számon vették nyilvántartásba, majd 2005. december 15-i végzéssel áttették az Európai Unió Közszolgálati Törvényszékéhez).


type: other

text:
2012. aasta 1. poolaasta majandustulemused
 Avaldatud: 2012-07-20 08:30:00 CEST
 Lepinguga seotud arengud
 AS Tallinna Vesi tariifid on jätkuvalt samal tasemel peale kohtu poolt kohtumenetluste ajaks antud õiguskaitset. Õiguskaitse kohaldati kaitsmaks Ettevõtet Eesti ametivõimude poolt ühepoolselt erastamislepingu rikkumise eest (pikemalt on teemat käsitletud aruande lõpus olevas sektsioonis Lepingulise tariifitaotluse vaidlus).
 Mai lõpus otsustas Ringkonnakohus, et Teenusleping, mis oli rahvusvahelise erastamislepingu osa, on avalik-õiguslik haldusleping. Sellega lükati ümber Konkurentsiameti (KA) väide, et Teenuslepingus kirjeldatud tariifimehhanism on eraõiguslik leping, millele Ettevõte ei saa halduskohtus tugineda.
 Juunis kaebas KA Ringkonnakohtu otsuse edasi Riigikohtusse väites, et nende hinnangul on AS-i Tallinna Vesi erastamisel 2001. aastal sõlmitud rahvusvaheline erastamisleping, tariifimehhanism ja muud erastamispaketi osaks olevad lepingud Tallinna linna eraõiguslik äriline toiming ja neile Eesti avaliku õiguse normide kaitse ei laiene.
 AS Tallinna Vesi ei nõustu antud seisukohaga ja kavatseb rakendada kõiki õiguslikke vahendeid, et kaitsta ettevõtte ja selle aktsionäride huve Konkurentsiameti poolse jätkuva ühepoolse rahvusvahelise erastamislepingu rikkumise eest.
 AS Tallinna Vesi erastati 2001. aastal Eesti Vabariigi valitsuse täiel toetusel ja teadmisel, kirjalike nõusolekutega peaministrilt, rahandusministrilt ja Konkurentsiametilt endalt lepingu põhitingimuste osas. Erastamisel rakendati muuhulgas ka Euroopa Arengu- ja Rekonstruktsioonipanga (EBRD) ekspertarvamust ja suuniseid. Lisaks erastamise raamistiku heakskiidule sai Eesti riik erastamisest otsest kasu, kuivõrd seeläbi vabanes riik riigigarantii kohustusest, mille riik oli väljastanud EBRD-le toona munitsipaalomandis AS-ile Tallinna Vesi EBRD poolt antud laenude tagatisena.
 Euroopa Komisjonile esitatud kaebuse protsess jätkub.
 Alates erastamisest investeeritud kapitalilt keskmiselt teenitud tulukuse määr on jätkuvalt 6,2%.
 Ettevõte on korduvalt toonitanud oma usku läbipaistvasse regulatsiooniprotsessi, ning soovi arendada sisukat ning faktidel põhinevat dialoogi, mis arvestaks 2001. aastal sõlmitud erastamislepinguga.
 Kokkuvõte 2012.a 2. kvartali majandustulemustest
 2012. aasta 2. kvartalis oli Ettevõtte põhitegevuse resultatiivsus hea ja stabiilne, jätkuvalt suunatud tootmistulemuste ning klienditeeninduse parandamisele. 2012. aasta 2. kvartalis kasvas Ettevõtte müügitulu 2,8% võrreldes 2011. aastaga, peamiselt kõikide ärikliendi sektorite ühtlase kasvu tõttu. 2012. aasta 2. kvartali brutokasum jäi samale tasemele ning põhitegevuse ärikasum vähenes 5,5%. Ärikasum kokku vähenes samal perioodil 8,8% kuna lõpetati oluliselt väiksem osa torustike rajamise programmist võrreldes 2011. aasta 2. kvartaliga. 2012. aasta 2. kvartali kasum enne tulumaksustamist langes 2,2% ning ka tulumaksukulu oli suuremate dividendide tõttu kõrgem. Osaliselt tasandas viimast mõju madalam kvartaalne negatiivne muutus finantsinstrumentide õiglase väärtuse hindamisel.
 miljon € 2 kv 2010 2 kv 2011 2 kv 2012 Muutus 12/11 6 kuud 2010 6 kuud 2011 6 kuud 2012 Muutus 12/11
 Müügitulu 12,5 12,8 13,1 2,8% 24,7 25,2 26,1 3,8%
 Brutokasum 7,3 7,8 7,8 -0,4% 14,9 15,4 16,0 4,4%
 Brutokasumi marginaal % 58,6 61,4 59,4 -3,2% 60,4 61,0 61,4 0,6%
 Ärikasum 7,2 6,9 6,3 -8,8% 13,9 13,8 13,2 -4,2%
 Ärikasum – põhiäri 6,1 6,7 6,3 -5,5% 12,6 13,2 13,2 -0,7%
 Ärikasumi marginaal % 57,5 54,0 47,8 -11,4% 56,2 54,8 50,6 -7,7%
 Kasum enne tulumaksustamist 5,8 5,7 5,6 -2,2% 11,1 13,7 11,9 -13,2%
 Puhaskasum -2,7 1,5 1,2 -22,7% 2,6 9,5 7,5 -21,3%
 Puhaskasumi marginaal % -21,4 11,7 8,8 -24,9% 10,3 37,6 28,5 -24,2%
 Vara puhasrentaablus % -1,5 0,8 0,6 -26,2% 1,4 5,3 4,0 -24,8%
 Kohustuste osatähtsus koguvarast 66,5 62,9 63,1 0,3% 66,5 62,9 63,1 0,3%
 Brutokasumi marginaal – brutokasum / müügitulu
 Ärikasumi marginaal – ärikasum / müügitulu
 Puhaskasumi marginaal – puhaskasum / müügitulu
 Vara puhasrentaablus – puhaskasum / vara kokku
 Kohustuste osatähtsus koguvarast – kohustused kokku / vara kokku
 Põhiäri – vee ja kanalisatsiooniga seotud, va. võrkude laiendamine ja sihtfinantseerimine
 Müügitulud
 2012. aasta 2. kvartalis kasvas Ettevõtte tulu 13,1 miljoni euroni, mis on 2,8% suurune tõus võrreldes eelmise aasta sama perioodiga. 91% Ettevõtte tuludest koosneb era- ja juriidilistele klientidele osutatud veemüügi ning reoveeteenuse tulust nii teeninduspiirkonnas kui väljaspool, 7% tuludest moodustas Tallinna linnalt saadav sademetevee kogumise süsteemide käigushoidmise ja hoolduse tasu ning 2% muud tööd ja teenused.
 Tulud veemüügist ja reoveeteenustest kasvasid võrreldes eelmise aasta 2. kvartaliga 1,7% võrra 11,9 miljoni euroni, tulenevalt allpool kirjeldatud tõusust müügimahtudes.
 Müük eraklientidele teeninduspiirkonnas võrreldes möödunud aastaga ei muutunud ja jäi stabiilseks 5,9 miljoni euro tasemel. Müük äriklientidele kasvas 3,1% võrra 4,8 miljoni euroni, kasvades kõikides äriklientide sektorites, näidates sellega langusperioodist taastumise märke. Müük klientidele väljaspool teeninduspiirkonda kasvas 13,6% võrra 1,0 miljoni euroni 2012. aasta 2. kvartalis. Saadud ülereostustasu oli 0,15 miljonit eurot, kahanedes 33,4% võrreldes 2011. aasta sama perioodiga.
 Kuna 2012.a arveldatakse 2011.a tariifide tasemel, siis on teeninduspiirkonnas müügimahud liikunud sarnase trendiga. Eraklientide müügimahud kasvasid eelmise aastaga võrreldes 0,1% võrra. Juriidilistele klientidele müüdud mahud tõusid 2012. aasta 2. kvartalis ühtlaselt kõikide äriklientide sektorite lõikes kokku 3,1%.
 Müük väljaspool teeninduspiirkonda kasvas 15,7% võrreldes 2011. aasta 2. kvartaliga. Peamine põhjus müügi suurenemises oli sademetevee koguste kasvamine koos mõningase kasvuga kanaliteenustes naaberomavalitsustest liitunud väikeste alade kaudu, mistõttu müük kasvas eelmise aastaga võrreldes 13,6%. Võrreldes mahtude kasvuga on müügikasv madalam, sest sadevee teenuse tariifid on võrreldes kanaliteenuse tariifidega madalamad.
 2012. aasta 2. kvartalis kasvas sademetevee teenuse ja tuletõrjehüdrantide süsteemide käigushoidmise ja hoolduse tasu 25,4% võrra 0,97 miljoni euroni võrreldes 2011. aasta sama perioodiga. See on kooskõlas lepingu nõuete ja sätetega, mille kohaselt sademetevee ja tuletõrjehüdrantide kulud arveldatakse tegelike kulude ja töödeldud mahtude alusel.
 Müüdud toodete ja teenuste kulu ja Brutokasum
 Põhitegevusega seotud müüdud toodete ja teenuste kulu oli 2012. aasta 2. kvartalis 5,3 miljonit eurot, s.o. 0,40 miljonit eurot ehk 8,0% rohkem kui 2011.a samal perioodil. Kulude suurenemine on põhiliselt seotud allkirjeldatud personali-, elektri- ja kemikaalikulude tõusudega.
 Võrreldes möödunud aastaga on muutuvkulud suurenenud 0,17 miljonit eurot ehk 10,9%, mida põhiliselt mõjutasid reguleeritud hindade ja maksumäärade tõus ning töödeldud mahtude muutused koos järgmiste teguritega:
 Vee erikasutustasu kulu suurenes 0,01 miljoni euro ehk 2,2% võrra 0,24 miljoni euroni 2012. aasta 2.kvartalis, hoolimata vee erikasutustasu määra suurenemisest 7,5% võrra, kuna viimase mõju vähendas langenud lekete osakaal.
 Kemikaalikulud kasvasid 0,07 miljoni euro ehk 22,2% võrra 0,38 miljoni euroni. Kemikaalikulude kasvust 0,05 miljonit eurot on seotud suurenenud tootmismahtude ning 0,02 miljonit eurot kemikaalide kõrgemate hindadega (metanooli hinnatõus 8,0%, maksumusega 0,01 miljonit eurot).
 Elektrikulud kasvasid 2012. aasta 2. kvartalis võrreldes eelmise aasta sama perioodiga 0,19 miljoni euro ehk 27,5% võrra. Elektrikulusid mõjutasid kõige enam elektrienergia hinnatõus, mis oli keskmiselt 15,2% suurendades kulusid 0,13 miljonit eurot ning suuremad kanalisatsiooniteenuste tootmismahud.
 Saastetasu vähenes 2012. aasta 2. kvartalis 0,10 miljoni euro ehk 29,9% võrra. Paranenud lämmastiku eraldamise tulemusena vähenes saastetasu, kuigi saastetasu maksumäärad tõusid 14%.
 Paranenud lämmastiku eraldamine on täiendava puhastusetapi tulemus, mis käivitati, et leevendada lämmastiku eraldamise protsessi ja maksuriske, millest on 2010. ja 2011. aasta jooksul räägitud. Täiendav puhastusetapp rakendati 2011. aasta teisel poolel ehitustööde lõppedes.
 Põhitegevuse püsikulud suurenesid võrreldes möödunud aastaga 0,22 miljonit eurot ehk 6,7% peamiselt 0,21 miljoni euro ehk 19,8% kasvu tõttu palgakuludes, seda töötajate arvu suurenemise tulemusel 7 inimese võrra. Ettevõte on palganud lisatöötajaid, et maandada varade hooldusel sisseostetud teenuste hinnariski minnes 2012. aasta 2. kvartalis mitmetes valdkondades allhankelt üle sisemiste ressursside kasutamisele. Muudatusteta oleks püsikulude kasv olnud 0,10 miljon eurot kõrgem kui tegelik kulu.
 Ülaltoodud mõjude tulemusena oli 2012. aasta 2. kvartalis ettevõtte brutokasum 7,8 miljonit eurot, mis on 0,03 miljoni euro ehk 0,4% võrra väiksem kui 2011. aasta 2. kvartali 7,8 miljoni euro suurune brutokasum.
 Ärikulud
 Turustuskulud suurenesid 2012. aasta 2. kvartalis võrrelduna 2011.a sama perioodiga 0,01 miljoni euro ehk 5,5% võrra mainitud palgakulude muutuse tõttu.
 2012. aasta 2. kvartalis suurenesid üldhalduskulud 0,05 miljonit eurot ehk 4,1% 1,3 miljoni euroni, põhiliselt tariifivaidluse protsessis vajalike juriidiliste konsultatsioonikulude tõttu, millele lisandus suurem amortisatsioonikulu.
 Muud äritulud/kulud
 Muud ärikulud suurenesid 0,52 miljoni euro ehk 115% võrra 0,07 miljoni euro netokuluni võrreldes 0,45 miljoni euro netotuluga 2011. aasta 2. kvartalis. Need olulised muutused ei ole seotud Ettevõtte põhitegevusega.
 Enamus tuludest Muude äritulude/kulude grupis on olnud seotud rajamiste ning sihtfinantseerimisega eelnevatel aastatel. Kuna suuremad programmid lõpetati 2011. aasta teises pooles, siis on tulud antud tegevusest juba hakanud langema ning langevad aasta jooksul veelgi. Äritulud/kulud võrkude rajamistest ning sihtfinantseerimisest olid 2012. aasta 2. kvartalis võrreldes 2011. aasta 2. kvartali 0,25 miljoni euro suuruse tuluga minimaalsed. Mõned viimase etapi võrkude arenduse ehitustööd lõpetatakse 2012.a lõpuks.
 Muud äritulud/kulud andsid 2012. aasta 2. kvartalis kokku 0,71 miljonit eurot kulu võrreldes 0,20 miljoni euro suuruse tuluga 2011. aasta 2. kvartalis, peegeldades peamiselt ühekordset võlgade tasumist 2011. aastal.
 Kõikide nende tegurite mõjul oli Ettevõtte ärikasum põhiärist 2012. aasta 2. kvartalis 6,3 miljonit eurot võrreldes 6,7 miljoni euroga 2011. aasta samal perioodil. Ettevõtte ärikasum kogu ärist oli 2012. aasta 2. kvartalis 6,3 miljonit eurot, mis on 0,61 miljonit eurot vähem kui 6,9 miljoni euro suurune ärikasum 2011. aasta 2. kvartalis. Võrreldes eelmise aasta 2. kvartaliga vähenes ärikasum 8,8%.
 Ettevõtte netofinantskulud olid 2012. aasta 2. kvartalis 0,67 miljonit eurot, mis on 0,48 miljoni euro ehk 42,0% suurune positiivne muutus võrreldes 2011. aasta 2. kvartali netokuludega. Mõlemal aastal tuleneb finantskulude muutus põhiliselt mitterahalisest ümberhinnatud swapi lepingute õiglasest väärtusest, 2011. aasta 2. kvartalis oli muutus negatiivne 0,77 miljoni euro võrra, ning 2012. aasta samas kvartalis oli muutus negatiivne 0,22 miljoni euro võrra.
 Ettevõte vähendas enamuse ujuva intressiga laenu riske sõlmides swapi lepingud, mis on sõlmitud 75 miljoni euro peale, seega 20 miljonit eurot on siiani ujuva intressiga laenud. Hetkel on nende lepingute ennustatav õiglane väärtus jätkuvalt negatiivne, kogusummas 4,9 miljonit eurot.
 2012. aasta 2. kvartalis oli Ettevõtte efektiivne intressimäär 3,35%, mille tulemusel olid intressikulud 0,80 miljonit eurot, võrreldes 3,11% ja 0,75 miljoni euroga 2011. aasta 2. kvartalis. See väljendab peamiselt alles 2011. aasta 2. kvartalis kehtima hakanud swap lepingute negatiivset mõju.
 Maksustamiseelne kasum
 Ettevõtte maksustamiseelne kasum oli 2012. aasta 2. kvartalis 5,6 miljonit eurot, so 0,1 miljonit eurot vähem kui 5,7 miljoni euro suurune maksustamiseelne kasum 2011. aasta 2. kvartalis. Eelmise aastaga võrreldes 0,8 miljonit eurot suurem dividendimakse suurendas 0,2 miljoni euro võrra ka dividendide tulumaksu. Ettevõtte puhaskasum oli 2012. aasta 2. kvartalis 1,2 miljonit eurot, mis on 0,3 miljonit eurot vähem kui 2011. aasta 2. kvartali 1,5 miljoni euro suurune puhaskasum.
 2012. a poolaasta tulemused
 2012. a esimesel poolaastal suurenes Ettevõtte kogukäive võrreldes eelmise aastaga 3,8% 26,1 miljoni euroni. Vee- ja kanalisatsiooniteenuste müük oli 23,8 miljon eurot, mis on 3,1% rohkem kui 2011.a esimesel poolaastal.
 Võrreldes 2011. aastaga vähenes Ettevõtte põhitegevuse ärikasum 2012.a esimesel poolaastal 0,7% võrra 13,2 miljonile eurole.
 Ettevõtte maksustamiseelne kasum oli 2012.a esimesel poolaastal 11,9 miljonit eurot, mis on 13,2% madalam kui samal perioodil 2011. aastal.
 Ettevõtte puhaskasum oli 2012.a esimesel poolaastal 7,5 miljonit eurot, mis on 2,0 miljonit eurot vähem kui 9,5 miljoni euro suurune puhaskasum 2011. aasta samal perioodil.
 Puhaskasumi vähenemine tuleneb erinevatest põhitegevusega mitteseotud teguritest: madalam tulu võrkude ehitustegevusest (0,5 miljonit eurot võrreldes möödunud aastaga), ühekordne võlgade laekumine 2011. aastal (-0,5 miljonit eurot), peamiselt mitterahaline finantskulude kasv 2012. aastal (-0,5 miljonit eurot), dividendide tulumaks (-0,2 miljonit eurot võrreldes möödunud aastaga).
 2012. aasta 6 kuu jooksul investeeris Ettevõte põhivarasse 4,4 miljonit eurot. Põhivara oli 2012. aasta 30. juuni seisuga 154,1 miljonit eurot.
 Käibevara vähenes 6 kuuga 0,76 miljoni euro võrra 34,2 miljoni euroni. Rahajääk vähenes 2012.a esimesel poolaastal 1,1 miljonit eurot.
 Lühiajalised kohustused suurenesid 6 kuu jooksul 4,8 miljoni euro võrra 13,3 miljoni euroni dividendide tulumaksukohustuse tõttu.
 Ettevõtte finantsvõimendus oli oodatult 63,1% tasemel, vahemiku 55%-65% tasemel, kajastades seega tulumaksu eelset ning dividendijärgset Omakapitali vähenemist 9,3 miljoni euro võrra.
 Pikaajalised kohustused olid 2012. aasta juuni lõpu seisuga 105,4 miljonit eurot, mis koosnes peaaegu täielikult kolme pikaajalise pangalaenu jäägist, kokku 95 miljonit eurot. Vastavalt lepingutele toimub esimene laenu tagasimakse või laenude refinantseerimine 2013. aastal. Kogu laenuressursi keskmine intressimarginaal on 0,82%. Ülejäänud pikaajalised kohustused kajastavad peamiselt rajamistasude tulevaste perioodide tulu.
 2011. aasta 4. kvartalis avaldas Ettevõte tingimusliku kohustuse, mis võib põhjustada majanduslikku kasu sisaldavate ressursside vähenemist 36,0 miljoni euro võrra, nagu on kajastatud aruande lisas 13. Arvestades kohtuprotsesside jätkumist, ei ole Juhatus muutnud tingimusliku kohustuse hinnangut.
 2012. aasta 6 kuu jooksul oli Ettevõtte äritegevuse rahakäive 14,0 miljonit eurot, mis on 1,7 miljonit eurot vähem kui 2011. aasta samal perioodil. Langus Ettevõtte äritegevuse rahakäibes tuleneb põhiliselt aegunud võlgade maksmisest 2011. aasta 1. poolaastal. Põhitegevuse ärikasum on jätkuvalt peamine tegur ettevõtte äritegevuse rahakäibes.
 2012. aasta 6 kuu investeerimistegevuse raha sissevool oli 1,7 miljonit eurot, so 3,9 miljonit eurot enam kui 2,1 miljoni euro suurune raha väljavool 2011. aasta 6 kuu jooksul, mille peamiseks põhjuseks on torustike rajamisel vähenenud kulutused. 2012. aasta 6 kuuga oli põhivara soetamisega seotud raha väljavool 4,2 miljonit eurot, võrreldes 2011. aasta 1. poolaasta 7,8 miljoni euro suuruse väljavooluga. Kontserni ehituste eest saadavad kompensatsioonid olid 2012. aasta 1. poolaastal 5,6 miljonit eurot, vähenedes 0,70 miljoni euro võrra võrreldes 2011. aasta sama perioodiga. 2012. aastal andis Ettevõte AS-le Maardu Vesi 0,38 miljoni euro suuruse laenu vastavalt 2008. aastal allkirjastatud opereerimislepingule.
 2012.a 6 kuu jooksul ulatus raha väljavool finantseerimistegevusest aktsionäridele makstud dividendide tulemusena 16,8 miljoni euroni, mis on 2011.a sama perioodiga võrreldes 0,8 miljonit eurot suurem summa.
 Eelnevate tegurite mõjul oli raha väljavool 2012. aasta 6 kuu jooksul 1,1 miljonit eurot võrrelduna 2,4 miljoni euro suuruse raha väljavooluga 2011. aasta 6 kuul. Raha ja raha ekvivalentide saldo oli 2012. aasta 30. juuni seisuga 13,7 miljonit eurot, mis on 2,8 miljonit eurot enam kui 2011. aasta samal perioodil.
 2012. aasta 2. kvartali lõpus töötas Ettevõttes 318 töötajat, võrreldes 311 töötajaga 2011. aasta 2. kvartali lõpus. Keskmised täistöökohaga töötajate arvud olid vastavalt 304 töötajat 2012. aastal ja 297 töötajat 2011. aastal. Töötajate arvu suurenemine on seotud ülalkirjeldatud muudatusega asendada teenuste sisseostmine oma ressurssidega. Ettevõtte juhtkond otsib aktiivselt protsesside efektiivsemaks muutmise võimalusi tasakaalustamaks individuaalsete palkade kasvu tulemuslikuma ettevõttestruktuuriga.
 Aruandekuupäeva seisuga kuulus kontserni 2 äriühingut. Tütarettevõte Watercom OÜ kuulub sajaprotsendiliselt Ettevõttele ning konsolideeritakse täielikult Ettevõtte aruandlusesse.
 Aktsiahinna muutused
 AS Tallinna Vesi on noteeritud NASDAQ OMX Balti Põhinimekirjas kauplemiskoodiga TVEAT ja ISIN EE3100026436.
 2012. aasta 30. juuni seisuga olid üle 5%-list otseosalust omavad AS Tallinna Vesi aktsionärid:
 United Utilities (Tallinn) BV 35,3%
 Tallinna linn 34,7%
 Ettevõttele teadaolevalt oli Parvus Asset Management osalus kokku aruandekuupäeva seisuga 4,67% Ettevõtte aktsiatest.
 Kvartali lõpus, 30. juunil 2012, oli AS Tallinna Vesi aktsia sulgemishind 7,40 eurot, mis on 0,13% langus võrreldes kvartali alguses olnud 7,41 euroga. Samal perioodil tõusis OMX Tallinn indeks 3,43%. 2012. aasta 2. kvartali jooksul mõjutasid Ettevõtte aktsia hinda põhiliselt dividendide makse, jätkuv lepinguvaidlus ning vahepealsed kohtuotsused.
 Põhitegevusega seotud arengud 2012. aasta 1. poolaastal
 Ettevõtte tegevustulemused ning kvaliteedinäitajad on läbi aegade parimal tasemel ja näitavad pidevat paranemist. Võrreldes 2011.aasta 1.poolaastaga on kõige märkimisväärsem paranemine toimunud Läänemerre lastava heitvee puhastamises, ning heitvee, teenuse kvaliteedi ning kliendisuhtluse näitajates. Näiteks:
 Veekvaliteedi näitajad on olnud seniajani kõige kõrgemal tasemel. Võetud proovidest 99,73% olid normidele vastavad, ületades oluliselt nõutud 95% taset.
 Kanalisatsiooniummistuste kogunumber on langenud 31% võrra.
 Keskmine katkestuste aeg on kahanenud 15% võrra.
 Lekete tase langes alla 16,4% piiri, olles 3% võrra vähem kui 2011. aastal.
 2011. aasta 1. poolaastaga võrreldes on biofilter võimaldanud vähendada lämmastiku kontsentratsiooni 27% võrra.
 Lepingulise tariifitaotluse vaidlus
 Tariifid on siiani külmutatud 2010. aasta tasemel, vaatamata sellele, et 9. novembril 2010. aastal esitas Ettevõte Konkurentsiametile (KA), uuele hinna kontrollijale, tariifitaotluse 3,5% tariifitõusuks alates 1.jaanuarist 2011.aastal, mis oli erastamislepinguga kokku lepitud. Tariifitaotlus on kooskõlas seadustega ning parimate regulatsioonipraktikatega erastatud ettevõtete jaoks, nagu seda kasutab Ofwat Suurbritannias ja soovitab Maailmapank.
 2. mail 2011. aastal teatas Konkurentsiamet (KA) Ettevõttele, et hinnataotlus on tagasi lükatud. KA ignoreeris täielikult erastamislepingut ja ei analüüsinud Ettevõtte tegevus- ega majandustulemusi erastamisele järgnenud perioodi vältel. KA väidab, et Ettevõtte kasumlikkus on liiga kõrge, kasutades nende enda soovituslikku metodoloogiat, mis ei ole kooskõlas Maailmapanga juhistega erastatud ettevõtete osas.
 Ettevõte on arvutanud, et keskmine varade tootlus investeeritud kapitalilt perioodil 2001 kuni 2012 on olnud 6,2%, mille õigsust kinnitas erapooletu rahvusvaheline majanduskonsultatsiooni firma Oxera. Aastane tulukuse määr on kooskõlas Ofwat’i (Suurbritannia regulaator) poolt samal perioodil lubatud tulukuse määradega[1] ning Hollandi energiaregulaatori poolt lubatud tulukuse määradega, mis lubas 2010. aasta septembris avaldatud otsuses 6% tulu reaalmäära.
 Ettevõte ja aktsionärid ei saa nõustuda sellise ühepoolse erastamistingimuste ning lepingu rikkumisega Eesti ametivõimude poolt ning Ettevõte esitas 2. juunil 2011. aastal kohtusse hagi.
 Kahetsusväärselt otsustas KA mitte ära oodata kohtu otsust erastamislepingu legaalsuse osas ning saatis 10. oktoobril 2011. aastal Ettevõttele ettekirjutuse kehtivate tariifide alandamiseks 29% võrra. Ettevõte esitas ettekirjutuse vastu uue kaebuse ning palus Eesti halduskohtu poolt ajutist tõkendit. Kohus seadis 6. veebruaril 2012. aastal ajutise tõkendi kuni kohtuvaidluste lõppemiseni, mida kinnitas 2. märtsil 2012 ka järgmise astme kohus. Kohtuotsust ei ole võimalik enam edasi kaevata ja kohtuprotsess peab oma rada edasi minema.
 6. veebruaril 2012. aastal ühendas Kohus nii 2010. aasta tariifivaidluse, kui ka 2011. aasta hinnataotluse keeldumise vaidluse kohtuasjad. Seega on KA ettekirjutuse kohaldamine peatatud kuni mõlemad kohtuvaidlused on lõppenud.
 31.05.2012 väljastas Ringkonnakohus otsuse, millega kohus kinnitas AS-i Tallinna Vesi erastamislepingute paketi osaks oleva Teenuslepingu tariife puudutava osa avalik-õiguslikuks halduslepinguks. Seega on Ringkonnakohus otsustanud AS Tallina Vesi kasuks, lükates ümber KA väite, et tariifimehhanism on eraõiguslik leping millele Ettevõte ei saa tugineda kohtus.
 13.06.2012 esitas Konkurentsiamet Riigikohtule Tallinna Ringkonnakohtu 31.05.2012 määruse peale määruskaebuse. Oma kaebuses väidab Konkurentsiamet, et nende hinnangul on AS-i Tallinna Vesi erastamisel 2001. aastal sõlmitud rahvusvaheline erastamisleping, tariifimehhanism ja muud erastamispaketi osaks olevad lepingud Tallinna linna eraõiguslik äriline toiming ja neile Eesti avaliku õiguse normide kaitse ei laiene.
 Kaebus Euroopa Komisjonile
 Paralleelselt esitas AS Tallinna Vesi 10. detsembril 2010. aastal Euroopa Komisjonile kaebuse seoses Eesti riigi ja selle asutuste poolt Ettevõtte suhtes rakendatud meetmetega. Ettevõtte hinnangul muudavad need meetmed ühepoolselt Ettevõtte erastamise tingimusi, tehes seda ilma objektiivse põhjenduseta, eelneva sisulise aruteluta või valmisolekuta astuda dialoogi. Seeläbi rikuvad sellised meetmed kapitali vabale liikumisele ning asutamisvabadusele Euroopa Liidus seatud reegleid (Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklid 49 ja 63). Protsess jätkub veel.
 Asjakohase dokumentatsiooni ja väljavaadete avalikustamine
 Ettevõte on avaldanud tariifitaotluse ning kogu asjakohase suhtluse KA-ga enda kodulehel (http://www.tallinnavesi.ee/?op=body&id=728) ning Tallinna Börsil, ning hoiab oma investoreid kursis edasiste muutustega tariifitaotluse menetluses.
 Vastupidiselt Ettevõttele on KA palunud kohtult kinnist protsessi. KA poolt kohtule eksitava informatsiooni esitamise tulemusena on kohus selle taotluse heaks kiitnud. Ettevõte on esitanud uue taotluse avalikuks kohtuprotsessiks.
 Seetõttu ei saa Ettevõte siiani öelda, milliseks kujunevad tariifid, kuna hetkel ei ole selge, kuidas kavatseb Konkurentsiamet vastata kohtuhagile ning mis on Euroopa Komisjoni poolt järgmised sammud. Kohtumenetluse pikkus ja tulem on Ettevõtte kontrolli alt väljas.
 +372 6262 262
 siiri.lahe@tvesi.ee
 KOONDKASUMIARUANNE II kvartal II kvartal 6 kuud 6 kuud 12 kuud
 (tuhat EUR) 2012 2011 2012 2011 2011
 Müügitulu 13 145 12 781 26 139 25 186 51 240
 Müüdud toodete/teenuste kulud -5 332 -4 937 -10 092 -9 820 -20 927
 BRUTOKASUM 7 813 7 844 16 047 15 366 30 313
 Turustuskulud -191 -181 -398 -381 -748
 Üldhalduskulud -1 264 -1 214 -2 375 -2 088 -4 294
 Muud äritulud/-kulud (-) -71 448 -39 912 3 619
 ÄRIKASUM 6 287 6 897 13 235 13 809 28 890
 Finantstulud 352 362 747 1 345 1 947
 Finantskulud -1 021 -1 515 -2 058 -1 424 -5 071
 KASUM ENNE TULUMAKSUSTAMIST 5 618 5 744 11 924 13 730 25 766
 Dividendide tulumaks -4 466 -4 253 -4 466 -4 253 -4 253
 PERIOODI PUHASKASUM 1 152 1 491 7 458 9 477 21 513
 PERIOODI KOONDKASUM 1 152 1 491 7 458 9 477 21 513
 Jaotatav:
 A- aktsia omanikele 1 151 1 490 7 457 9 476 21 512
 B- aktsia omanikule 0,60 0,60 0,60 0,60 0,60
 Kasum A aktsia kohta (eurodes) 0,06 0,07 0,37 0,47 1,08
 Kasum B aktsia kohta (eurodes) 600 600 600 600 600
 (tuhat EUR) 30.06.2012 30.06.2011 31.12.2011
 Raha ja raha ekvivalendid 13 678 10 830 14 770
 Nõuded ostjate vastu, viitlaekumised ja ettemaksed 20 187 15 183 19 845
 Varud 240 327 248
 Müügiootel põhivara 75 76 73
 KOKKU KÄIBEVARA 34 180 26 416 34 936
 Pikaajalised investeeringud 5 370 1 362 9 583
 Materiaalne põhivara 147 395 150 439 145 973
 Immateriaalne põhivara 1 349 1 731 1 577
 KOKKU PÕHIVARA 154 114 153 532 157 133
 VARAD KOKKU 188 294 179 948 192 069
 Pikaajaliste laenukohustuste lühiajaline osa 45 0 0
 Hankijate ja muud võlad 9 639 9 257 5 789
 Tuletisinstrumendid 1 909 791 1 552
 Lühiajalised eraldised 0 114 0
 Ostjate ettemaksed ja tulevaste perioodide tulud 1 727 1 250 1 146
 LÜHIAJALISED KOHUSTUSED KOKKU 13 320 11 412 8 487
 Tulevaste perioodide tulu liitumistasudelt 6 990 5 901 6 824
 Laenukohustused 95 424 94 930 94 938
 Tuletisinstrumendid 3 019 751 2 936
 Muud võlad 9 115 9
 PIKAAJALISED KOHUSTUSED KOKKU 105 442 101 697 104 707
 KOKKU KOHUSTUSED 118 762 113 109 113 194
 Aktsiakapital 12 000 12 000 12 000
 Ülekurss 24 734 24 734 24 734
 Kohustuslik reservkapital 1 278 1 278 1 278
 Jaotamata kasum 31 520 28 827 40 863
 KOKKU OMAKAPITAL 69 532 66 839 78 875
 KOHUSTUSED JA OMAKAPITAL KOKKU 188 294 179 948 192 069
 RAHAKÄIBE ARUANNE 6 kuud 6 kuud 12 kuud
 (tuhat EUR) 2012 2011 2011
 ÄRITEGEVUSE RAHAKÄIVE
 Ärikasum 13 235 13 809 28 890
 Korrigeerimine kulumiga 2 883 2 777 5 729
 Korrigeerimine kasumiga sihtfinantseerimisest ja rajamistegevusest -80 -560 -3 484
 Muud finantskulud 5 -1 35
 Kasum põhivara müügist -1 -1 55
 Kuluks kantud põhivarad 8 0 10
 Äritegevusega seotud käibevara muutus -510 1 090 720
 Äritegevusega seotud kohustuste muutus 114 47 1 306
 Makstud intressid -1 658 -1 418 -3 051
 Rahajäägi muutus äritegevusest 13 996 15 743 30 210
 INVESTEERIMISTEGEVUSE RAHAKÄIVE
 Antud laenud -384 -1 362 -3 151
 Põhivara soetamine -4 243 -7 793 -18 506
 Ehituse eest saadavad kompensatsioonid 5 581 6 285 11 284
 Põhivara müügitulu 2 2 13
 Saadud intressid 757 721 1 939
 Rahajäägi muutus investeerimistegevusest 1 713 -2 147 -8 421
 FINANTSEERIMISTEGEVUSE RAHAKÄIVE
 Tasutud dividendid -16 801 -16 001 -16 001
 Tulumaks dividendidelt 0 0 -4 253
 Rahajäägi muutus finantseerimistegevusest -16 801 -16 001 -20 254
 Rahajäägi kogumuutus -1 092 -2 405 1 535
 RAHA JA RAHA EKVIVALENDID PERIOODI ALGUSES 14 770 13 235 13 235
 RAHA JA RAHA EKVIVALENDID PERIOODI LÕPUS 13 678 10 830 14 770
 ASTV 6 kuud 2012.pdf