type: contracts

jurisdiction: EU

text:
 3.12.2014
 ET
 Euroopa Liidu Teataja
 L 347/42
 ELi-PVO ÜHISKOMITEE OTSUS nr 1/2014,
 8. mai 2014,
 millega muudetakse ühelt poolt Euroopa Ühenduse ning teiselt poolt Jordani Läänekalda ning Gaza sektori Palestiina omavalitsuse nimel toimiva Palestiina Vabastusorganisatsiooni (PVO) vahelise kaubandust ja koostööd käsitleva Euroopa — Vahemere piirkonna ajutise assotsiatsioonilepingu protokolli nr 3 (mõiste „päritolustaatusega tooted” määratluse ja halduskoostöö meetodite kohta) artikli 15 lõiget 7
 (2014/867/EL)
 ÜHISKOMITEE,
 võttes arvesse ühelt poolt Euroopa Ühenduse ning teiselt poolt Jordani Läänekalda ning Gaza sektori Palestiina omavalitsuse nimel toimiva Palestiina Vabastusorganisatsiooni (PVO) vahel sõlmitud kaubandust ja koostööd käsitlevat Euroopa — Vahemere piirkonna ajutist assotsiatsioonilepingut, eriti protokolli nr 3 artiklit 39,
 ning arvestades järgmist:
 (1)
 Ühelt poolt Euroopa Ühenduse ning teiselt poolt Jordani Läänekalda ning Gaza sektori Palestiina omavalitsuse nimel toimiva Palestiina Vabastusorganisatsiooni (PVO) vahel sõlmitud kaubandust ja koostööd käsitleva Euroopa — Vahemere piirkonna ajutise assotsiatsioonilepingu (1) (edaspidi „leping”) (muudetud ELi-PVO ühiskomitee 24. juuni 2009. aasta otsusega nr 1/2009) (2) protokolli nr 3 artikli 15 lõikega 7 lubatakse teatavatel tingimustel osalist tollimaksude või samaväärse toimega maksude tagastamist või nendest vabastamist kuni 31. detsembrini 2009.
 (2)
 PVO taotlusel tegi komisjon 2010. aastal ettepaneku pikendada kõnealuse lepingu protokolli nr 3 artikli 15 kohaldamisaega 31. detsembrini 2012. ELi-PVO ühiskomitee ei ole sellist otsust siiski kunagi vastu võtnud.
 (3)
 Selleks et tagada selgus, majandusliku olukorra pikaajaline ennustatavus ja õiguskindlus ettevõtjate jaoks ning kehtestada komisjoni ettepanekuga hõlmatud ajavahemik, jõudsid lepinguosalised kokkuleppele pikendada lepingu protokolli nr 3 artikli 15 lõike 7 kohaldamisaega kuue aasta võrra alates 1. jaanuarist 2010.
 (4)
 Lepingu protokolli nr 3 tuleks seepärast vastavalt muuta.
 (5)
 Kuna lepingu protokolli nr 3 artikli 15 lõige 7 kaotas kehtivuse 31. detsembril 2009, tuleks käesolevat otsust kohaldada alates 1. jaanuarist 2010,
 ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:
 Artikkel 1
 Ühelt poolt Euroopa Ühenduse ning teiselt poolt Jordani Läänekalda ning Gaza sektori Palestiina omavalitsuse nimel toimiva Palestiina Vabastusorganisatsiooni (PVO) vahel sõlmitud kaubandust ja koostööd käsitleva Euroopa — Vahemere piirkonna ajutise assotsiatsioonilepingu protokolli nr 3 (mõiste „päritolustaatusega tooted” määratluse ja halduskoostöö meetodite kohta) artikli 15 lõike 7 viimane lõik asendatakse järgmisega:
 „Käesolevat lõiget kohaldatakse 31. detsembrini 2015 ja seda võib ühisel kokkuleppel läbi vaadata.”
 Artikkel 2
 Käesolev otsus jõustub selle vastuvõtmise kuupäeval.
 Seda kohaldatakse alates 1. jaanuarist 2010.
 Brüssel, 8. mai 2014
 Ühiskomitee nimel
 eesistuja
 H. MINGARELLI
 (1) EÜT L 187, 16.7.1997, lk 3.
 (2) ELT L 298, 13.11.2009, lk 1.


type: legislation

text:
 |
 52013PC0419
 Πρόταση ΚΑΝΟΝΙΣΜΟΣ ΤΟΥ ΣΥΜΒΟΥΛΙΟΥ Για την τροποποίηση του κανονισμού (ΕE) αριθ.1259/2012 σχετικά με την κατανομή των αλιευτικών δυνατοτήτων που προβλέπονται στη συμφωνία αλιευτικής σύμπραξης στον τομέα της αλιείας μεταξύ της Ευρωπαϊκής Ένωσης και της Ισλαμικής Δημοκρατίας της Μαυριτανίας /* COM/2013/0419 final - 2013/0194 (NLE) */
 ΑΙΤΙΟΛΟΓΙΚΗ
 ΕΚΘΕΣΗ
 1. ΠΛΑΙΣΙΟ
 ΤΗΣ ΠΡΟΤΑΣΗΣ
 Με
 βάση την
 εξουσιοδότηση
 που της
 χορήγησε το
 Συμβούλιο για
 τη διεξαγωγή
 διαπραγματεύσεων,
 η Ευρωπαϊκή
 Επιτροπή
 διαπραγματεύθηκε
 με την Ισλαμική
 Δημοκρατία της
 Μαυριτανίας
 την ανανέωση
 του πρωτοκόλλου
 της συμφωνίας
 αλιευτικής
 σύμπραξης
 μεταξύ της
 Ευρωπαϊκής
 Κοινότητας και
 της Ισλαμικής
 Δημοκρατίας
 της Μαυριτανίας.
 Αποτέλεσμα των
 διαπραγματεύσεων
 αυτών ήταν η μονογράφηση
 νέου
 πρωτοκόλλου
 στις 26 Ιουλίου 2012
 το οποίο
 τέθηκε σε
 προσωρινή
 εφαρμογή στις 16
 Δεκεμβρίου 2012,
 ημερομηνία της
 υπογραφής του. Το
 νέο πρωτόκολλο
 καλύπτει
 περίοδο 2 ετών
 από την ημερομηνία
 αυτή.
 Η
 κατανομή των
 αλιευτικών
 δυνατοτήτων
 που παραχωρήθηκαν
 στην Ευρωπαϊκή
 Ένωση βάσει
 του νέου πρωτοκόλλου
 συμφωνήθηκε
 βάσει του
 κανονισμού (ΕE)
 αριθ. 1259/2012 του
 Συμβουλίου της
 3ης
 Δεκεμβρίου 2012
 για την
 κατανομή των
 αλιευτικών δυνατοτήτων
 βάσει του
 πρωτοκόλλου
 σχετικά με τον
 καθορισμό των
 αλιευτικών
 δυνατοτήτων
 και της χρηματικής
 αντιπαροχής
 που
 προβλέπονται
 επί δύο έτη στη
 συμφωνία
 αλιευτικής
 σύμπραξης
 μεταξύ της
 Ευρωπαϊκής
 Ένωσης και της
 Ισλαμικής Δημοκρατίας
 της
 Μαυριτανίας
 και για την
 τροποποίηση
 του κανονισμού
 (EΚ) αριθ. 1801/2006[1].
 Η
 μικτή επιτροπή
 Ευρωπαϊκής
 Ένωσης-Μαυριτανίας,
 που
 προβλέπεται
 στο άρθρο 10 της
 συμφωνίας
 αλιευτικής
 σύμπραξης,
 συγκλήθηκε στο
 Παρίσι στις 19
 και 20
 Φεβρουαρίου 2013. Η
 μικτή επιτροπή
 ενέκρινε με τα
 πρακτικά της 20ής
 Φεβρουαρίου 2013
 το αίτημα της
 Ευρωπαϊκής
 Ένωσης για
 μεταφορά τριών
 αδειών της
 κατηγορίας 6
 στην κατηγορία
 5, σύμφωνα με τα
 αλιευτικά
 σχέδια της
 Γαλλίας και
 τις εμπορικές
 στρατηγικές
 του στόλου της,
 και με τη
 σύμφωνη γνώμη
 όλων των
 εμπλεκόμενων
 κρατών μελών.
 Ύστερα
 από την εν λόγω
 συνεδρίαση, το
 πρωτόκολλο προβλέπει
 τις εξής
 ετήσιες
 αλιευτικές
 δυνατότητες
 για τα
 θυνναλιευτικά
 σκάφη:
 –
 25
 θυνναλιευτικά
 γρι-γρι· (σε
 σύγκριση με 22
 θυνναλιευτικά
 γρι-γρι
 προηγουμένως)·
 –
 19
 θυνναλιευτικά
 με καλάμι ή
 παραγαδιάρικα
 (σε σύγκριση με 22
 θυνναλιευτικά
 με καλάμι ή
 παραγαδιάρικα
 προηγουμένως).
 Επομένως,
 πρέπει να
 επανακαθοριστεί
 η κατανομή των
 αλιευτικών
 δυνατοτήτων
 για τις κατηγορίες
 5 και 6. Συνεπώς, ο
 κανονισμός του
 Συμβουλίου
 αριθ. 1259/2012 πρέπει
 να
 τροποποιηθεί
 ως προς την
 κατανομή
 αλιευτικών
 δυνατοτήτων.
 Λαμβάνοντας
 υπόψη ότι
 αυτός ο
 επανακαθορισμός
 αφορά μόνον
 την κατανομή
 των αλιευτικών
 δυνατοτήτων
 που
 χορηγούνται στη
 Γαλλία και ότι
 δεν υπάρχει
 κανένας
 αντίκτυπος στα
 συμφέροντα
 άλλων κρατών
 μελών· ότι δεν
 επηρεάζεται το
 σύνολο των
 αλιευτικών δυνατοτήτων·
 ότι δεν
 τροποποιείται
 η
 χρηματοδοτική
 συνδρομή της
 Ευρωπαϊκής
 Ένωσης· και ότι,
 για την
 αποφυγή του
 κινδύνου
 ανεπαρκούς
 αξιοποίησης
 του τρέχοντος
 πρωτοκόλλου,
 είναι
 σημαντικό οι
 εν λόγω άδειες
 να μεταφερθούν
 τάχιστα. Με
 βάση τα
 προαναφερόμενα,
 η εν λόγω
 διάταξη πρέπει
 να έχει
 αναδρομική
 ισχύ από τις 20
 Φεβρουαρίου 2013, ημερομηνία
 της υπογραφής
 των πρακτικών
 της μικτής
 επιτροπής.
 2. ΑΠΟΤΕΛΕΣΜΑΤΑ
 ΤΩΝ
 ΔΙΑΒΟΥΛΕΥΣΕΩΝ
 ΜΕ ΤΑ
 ΕΝΔΙΑΦΕΡΟΜΕΝΑ
 ΜΕΡΗ ΚΑΙ ΤΩΝ
 ΕΚΤΙΜΗΣΕΩΝ ΤΩΝ
 ΕΠΙΠΤΩΣΕΩΝ
 Ζητήθηκε
 η γνώμη των
 ενδιαφερόμενων
 μερών πριν από
 τη σύγκληση
 της μικτής
 επιτροπής.
 Διεξήχθησαν επίσης
 διαβουλεύσεις
 με τους
 εμπειρογνώμονες
 των κρατών
 μελών στο
 πλαίσιο
 τεχνικών
 συνεδριάσεων.
 Από τις
 διαβουλεύσεις
 αυτές προέκυψε
 ότι πρέπει να
 πραγματοποιηθούν
 οι εν λόγω
 τροποποιήσεις
 σε συμφωνία με
 την
 Μαυριτανία. Οι
 εν λόγω
 τροποποιήσεις δεν
 έχουν ως
 αποτέλεσμα
 μεταβολή των
 αλιευτικών δυνατοτήτων
 για τα
 θυνναλιευτικά
 στο σύνολό
 τους και
 συνεπώς δεν
 επηρεάζουν τον
 συναφή
 αλιευτικό
 πόρο. Επιπλέον, οι
 εν λόγω
 τροποποιήσεις
 δεν έχουν
 χρηματοκοικονομικό
 αντίκτυπο στη
 χρηματική
 αντιπαροχή της
 Ευρωπαϊκής
 Ένωσης.
 3. ΣΥΜΠΕΡΑΣΜΑ
 Με
 βάση τα
 ανωτέρω η
 Επιτροπή προτείνει
 στο Συμβούλιο
 να εγκρίνει
 τον παρόντα κανονισμό,
 για την
 τροποποίηση
 του κανονισμού
 (ΕΕ) αριθ. 1259/2012.
 2013/0194 (NLE)
 Πρόταση
 ΚΑΝΟΝΙΣΜΟΣ
 ΤΟΥ ΣΥΜΒΟΥΛΙΟΥ
 Για την
 τροποποίηση
 του κανονισμού
 (ΕE) αριθ.1259/2012 σχετικά
 με την
 κατανομή των
 αλιευτικών
 δυνατοτήτων που
 προβλέπονται
 στη συμφωνία
 αλιευτικής
 σύμπραξης στον
 τομέα της
 αλιείας μεταξύ
 της Ευρωπαϊκής
 Ένωσης και της
 Ισλαμικής
 Δημοκρατίας
 της Μαυριτανίας
 ΤΟ
 ΣΥΜΒΟΥΛΙΟ ΤΗΣ
 ΕΥΡΩΠΑΪΚΗΣ
 ΕΝΩΣΗΣ,
 Έχοντας
 υπόψη τη
 Συνθήκη για τη
 λειτουργία της
 Ευρωπαϊκής
 Ένωσης, και
 ιδίως το άρθρο 43
 παράγραφος 3,
 Έχοντας
 υπόψη την
 πρόταση της
 Ευρωπαϊκής
 Επιτροπής,
 Εκτιμώντας
 τα ακόλουθα:
 (1)
 Στις 30
 Νοεμβρίου 2006 το
 Συμβούλιο
 εξέδωσε τον
 κανονισμό (ΕΚ)
 αριθ. 1801/2006
 σχετικά με τη
 σύναψη της
 συμφωνίας
 αλιευτικής
 σύμπραξης
 μεταξύ της Ευρωπαϊκής
 Κοινότητας και
 της Ισλαμικής
 Δημοκρατίας
 της
 Μαυριτανίας[2]
 (εφεξής
 καλούμενη
 «συμφωνία
 σύμπραξης»).
 (2)
 Ένα νέο
 πρωτόκολλο για
 τον καθορισμό
 των αλιευτικών
 δυνατοτήτων
 και της
 οικονομικής
 αντιπαροχής
 που
 προβλέπονται
 στη συμφωνία
 αλιευτικής
 σύμπραξης
 εφαρμόζεται
 προσωρινά από
 τις 16 Δεκεμβρίου
 2012, ημερομηνία
 της υπογραφής
 του, σύμφωνα με
 την απόφαση
 827/2012/ΕΕ του
 Συμβουλίου [3] . Με
 το εν λόγω πρωτόκολλο
 παραχωρούνται
 στα σκάφη της
 Ευρωπαϊκής
 Ένωσης
 αλιευτικές
 δυνατότητες
 στα ύδατα στα
 οποία η
 Μαυριτανία
 ασκεί την
 κυριαρχία ή τη
 δικαιοδοσία
 της σε θέματα
 αλιείας. Η
 κατανομή των
 αλιευτικών
 δυνατοτήτων
 που
 παραχωρήθηκαν
 στην Ευρωπαϊκή
 Ένωση βάσει του
 νέου
 πρωτοκόλλου
 συμφωνήθηκε
 βάσει του
 κανονισμού (ΕE)
 αριθ. 1259/2012 του
 Συμβουλίου της
 3ης
 Δεκεμβρίου 2012
 για την
 κατανομή των
 αλιευτικών δυνατοτήτων
 βάσει του
 πρωτοκόλλου
 σχετικά με τον
 καθορισμό των
 αλιευτικών
 δυνατοτήτων
 και της χρηματικής
 αντιπαροχής
 που
 προβλέπονται
 επί δύο έτη στη
 συμφωνία αλιευτικής
 σύμπραξης
 μεταξύ της
 Ευρωπαϊκής
 Ένωσης και της
 Ισλαμικής
 Δημοκρατίας
 της
 Μαυριτανίας και
 για την
 τροποποίηση
 του κανονισμού
 (EΚ) αριθ. 1801/2006[4].
 (3)
 Η μικτή
 επιτροπή
 Ευρωπαϊκής
 Ένωσης-Μαυριτανίας,
 που
 προβλέπεται
 στο άρθρο 10 της
 συμφωνίας
 αλιευτικής
 σύμπραξης,
 συγκλήθηκε
 στις 19 και 20
 Φεβρουαρίου 2013. Σύμφωνα
 με τα πρακτικά
 της
 προαναφερόμενης
 μικτής
 επιτροπής, τα
 δύο μέρη
 συμφώνησαν,
 μεταξύ άλλων,
 να καθορίσουν
 εκ νέου την
 κατανομή των
 αλιευτικών δυνατοτήτων
 μεταξύ των
 κατηγοριών 5
 (Θυνναλιευτικά
 γρι-γρι) και 6
 (Θυνναλιευτικά
 με καλάμια και
 παραγαδιάρικα
 επιφανείας)
 που
 προβλέπονται
 στο νέο πρωτόκολλο.
 Ο εν λόγω
 επανακαθορισμός
 αφορά μόνον
 την κατανομή
 των αλιευτικών
 δυνατοτήτων
 που
 χορηγούνται στη
 Γαλλία και δεν
 υπάρχει
 κανένας
 αντίκτυπος στα
 συμφέροντα
 άλλων κρατών
 μελών· Δεν
 επηρεάζεται το
 σύνολο των
 αλιευτικών
 δυνατοτήτων· Δεν
 τροποποιείται
 η
 χρηματοδοτική
 συνδρομή της Ευρωπαϊκής
 Ένωσης· Επιπλέον,
 για την
 αποφυγή του
 κινδύνου
 ανεπαρκούς
 αξιοποίησης
 του τρέχοντος
 πρωτοκόλλου,
 είναι
 σημαντικό οι
 εν λόγω άδειες
 να μεταφερθούν
 τάχιστα. Συνεπώς,
 ενδείκνυται να
 τεθεί άμεσα σε
 ισχύ ο παρών
 κανονισμός
 μετά τη
 δημοσίευσή του
 και να τεθεί σε
 εφαρμογή από
 τις 20
 Φεβρουαρίου 2013,
 ημερομηνία υπογραφής
 των πρακτικών
 της μικτής
 επιτροπής και
 του επανακαθορισμού
 των αλιευτικών
 δυνατοτήτων.
 ΕΞΕΔΩΣΕ
 ΤΟΝ ΠΑΡΟΝΤΑ
 ΚΑΝΟΝΙΣΜΟ:
 Άρθρο
 πρώτο
 Στην
 πρώτη
 παράγραφο του
 πρώτου άρθρου
 του κανονισμού
 (ΕE) αριθ.1259/2012, τα
 σημεία ε) και στ)
 αντικαθίστανται
 από το
 ακόλουθο κείμενο:
 «ε)
 Κατηγορία 5 -
 Θυνναλιευτικά
 γρι-γρι
 Ισπανία 17
 άδειες
 Γαλλία 8
 άδειες
 Στ)
 Κατηγορία 6 -
 Θυνναλιευτικά
 με καλάμια και
 παραγαδιάρικα
 επιφανείας
 Ισπανία 18
 άδειες
 Γαλλία 1
 άδεια»
 Άρθρο 2
 Ο παρών
 κανονισμός
 αρχίζει να
 ισχύει την
 επομένη της
 δημοσίευσής
 του στην Επίσημη
 Εφημερίδα της
 Ευρωπαϊκής
 Ένωσης.
 Εφαρμόζεται
 από τις 20
 Φεβρουαρίου 2013.
 Ο παρών
 κανονισμός
 είναι
 δεσμευτικός ως
 προς όλα τα
 μέρη του και
 ισχύει άμεσα
 σε κάθε κράτος
 μέλος.
 Βρυξέλλες,
 Για
 το Συμβούλιο
 Ο
 Πρόεδρος
 [1] ΕΕ
 L 361 της 31.12.2012, σ. 87.
 [2] ΕΕ
 L 343 της 08.12.2006, σ. 1.
 [3] ΕΕ
 L 361 της 31.12.2012, σ. 10.
 [4] ΕΕ
 L 361 της 31.12.2012, σ. 87.


type: wikipedia

text:
Severní Amerika (anglicky North America, španělsky América del Norte nebo Norteamérica, francouzsky Amérique du Nord, nizozemsky Noord-Amerika, papiamentsky Nort Amerika, grónsky Amerika Avannarleq) je světadíl nacházející se zcela na západní a severní polokouli. Je také považována za subkontinent Ameriky. Severní Amerika je ohraničená na severu Severním ledovým oceánem, na východě Atlantským oceánem, na jihu Jižní Amerikou a na západě Tichým oceánem.
 Severní Amerika pokrývá území o rozloze okolo 24 709 000 km2 a je tak po první Asii a druhé Africe třetím největším světadílem na planetě Zemi, kde zaujímá 4,8 % z celkového povrchu a 16,5 % z její pevninské části. Geograficky do Severní Ameriky patří i největší ostrov světa Grónsko. Podle odhadu žilo na světadílu v červenci 2008 téměř 579 milionů lidí. Severní Amerika je čtvrtým nejlidnatějším světadílem, hned po Asii, Africe a Evropě.
 V Severní Americe se nachází 23 nezávislých států a 21 závislých území. Největší zemí je Kanada a naopak nejmenší je ostrov Navassa, závislé území Spojených států.
 Poloha
 Severní Amerika je 48 km širokou Panamskou šíjí napojena na Jižní Ameriku (za rozhraní obou světadílů se obvykle považuje až státní hranice mezi Panamou a Kolumbií). Z karibských ostrovů se většina přiřazuje k Severní, resp. Střední Americe. Výjimkou je souostroví Trinidad a Tobago a ostrovy spravované jihoamerickými státy. Na severozápadě je americký poloostrov Aljaška oddělen 88 km širokou Beringovou úžinou od asijské Čukotky. Na severovýchodě na americkou pevninu navazuje Kanadské arktické souostroví a Grónsko. To je odděleno 280 km širokým Dánským průlivem od Islandu, který se již řadí k Evropě (z geologického hlediska ovšem Island leží na Středoatlantském hřbetu a tedy přímo na rozhraní obou kontinentů).
 Nejzazší body na pevnině:
 Nejsevernější bod: Cape Murchison na poloostrově Boothia v Kanadě (71° 50' s. š.)
 Nejjižnější bod: Punta Mariato na poloostrově Azuero v Panamě (7° 12' s. š.)
 Nejzápadnější bod: Cape Prince of Wales na Sewardově poloostrově na Aljašce (168° 05' z. d.)
 Nejvýchodnější bod: mys Charles na Labradoru v Kanadě (55° 40' z. d.)
 Nejzazší body včetně ostrovů:
 Nejsevernější bod: mys Morris Jesup v Grónsku (83° 40' s. š.) je současně nejsevernějším výběžkem souše na Zemi, leží pouze asi 700 km od Severního pólu.
 Nejjižnější bod: Kokosový ostrov v Tichém oceánu pod správou Kostariky (5° 30' s. š.)
 Nejzápadnější bod: Wrangelův mys na aleutském ostrově Attu (172° 27' v. d.) (Komandorské ostrovy, které na Aleutské souostroví navazují, jsou spravované Ruskem a řadíme je tedy k Asii.)
 Nejvýchodnější bod: mys Nordostrundingen v Grónsku (11° 39' z. d.)
 Etymologie
 Existuje všeobecně přijatý názor, že Amerika byla pojmenována po italském cestovateli Amerigovi Vespuccim německými kartografy Martinem Waldseemüllerem a Matthiasem Ringmannem. Vespuccci, který mezi lety 1497 a 1502 objevil Jižní Ameriku, byl první Evropan, jenž tvrdil, že Amerika není Indie, ale odlišný kontinent, Evropanům dosud neznámý. V roce 1507 Waldseemüller vytvořil mapu světa, v níž umístil slovo „America“ na světadíl Jižní Ameriky, do středu dnešní Brazílie. Původ názvu odůvodnil v doprovodné knize Cosmographiae Introductio:
 česky
 Podle Waldseemüllera by nikdo neměl námitky proti pojmenování země po jejím objeviteli. Použil latinizovanou verzi Vespucciho jména (Americus Vespucius), ale v jejím ženském tvaru „America“, následuje tak vzory „Europa“ a „Asia“.
 Později, když další kartografové přidávali do map Severní Ameriku, rozšířili tak původní název. Roku 1538 Gerard Mercator užil ve své mapě světa název „America“ pro celou západní polokouli.
 Odvozenina z Vespucciho jména je však podle některých problematická. Je totiž zvykem, že objevy získávají název podle příjmení svého objevitele, případně panovníka. Ricardo Palma předložil možnost, že název má původ v Amerických horách (španělsky: Serranías Amerrique), malém pohoří, které se nachází ve Střední Americe. Vespucci byl prvním, kdo objevil Jižní Ameriku a také Americké hory, což spojuje jeho objevy s těmi Kryštofa Kolumba.
 Alfred E. Hudd navrhl roku 1918 teorii, že kontinent je pojmenován po velšském obchodníkovi Richardu Amerikovi z Bristolu. Ten, alespoň podle předpokladů, financoval výpravu Johna Cabota z Anglie do Newfoundlandu, uskutečněnou roku 1497. Jiná podrobně probádaná domněnka tvrdí, že Amerika je pojmenována podle španělského námořníka nesoucího staré vizigótské jméno Amairick. Podle jiné má název kořeny v jazyku původních obyvatel Ameriky.
 Užívání termínu Severní Amerika
 Termín Severní Amerika zahrnuje různé definice ve shodě s polohou a kontextem. V angličtině může být pojem Severní Amerika použit pro Spojené státy americké a Kanadu. Někdy se k těmto zemím přidávají i Grónsko a Mexiko, stejně jako ostrovy nedaleko pobřeží.
 V Iberoamerice a dalších částech Evropy výraz Severní Amerika označuje subkontinent Ameriku, zahrnující Kanadu, USA, Mexiko a často Grónsko, Saint Pierre a Miquelon a Bermudy.
 Severní Amerika (North America) je historicky často označována jinými názvy. Španělská Severní Amerika (Místokrálovství Nové Španělsko) byla často uváděna jako Severní Amerika (anglicky však Northern America), což bylo první oficiální jméno Mexika.
 Mimo Severní Ameriku se ve dvacátém století celý americký kontinent (Severní, Střední a Jižní Amerika stejně jako Karibik) označoval jednoduše jako Amerika, jeden z pěti kontinentů (dalšími čtyřmi jsou Evropa, Asie, Afrika a Austrálie).
 Geografie
 V Severní Americe lze vzhledem k její severojižní orientaci nalézt velmi různorodé typy podnebí. V oblasti Hudsonova zálivu a arktických ostrovů vládne polární klima tundry, jež směrem na jih přechází postupně v mírný pás, zaujímající většinu území Spojených států amerických. Pro Kordillery je typické vysokohorské klima ovlivňující i přilehlé kraje. Pouště a polopouště zaujímají jih Spojených států a severní provincie Mexika, dále na jih pak začínají subtropy a tropy. Na klimatické podmínky ostrovů mají kromě polohy silný vliv mořské proudy.
 Geologie
 Geologie Kanady
 Geologicky je Kanada jedním z nejstarších regionů na Zemi. Více než polovina jejího území se skládá z prekambrických hornin, které jsou nad mořskou hladinou od počátku paleozoika. Kanadské zdroje nerostů jsou rozmanité a velmi rozsáhlé. Napříč Kanadským štítem se nacházejí velké zásoby železa, niklu, zinku, mědi, zlata, olova, molybdenu a uranu. V arktické oblasti se začala rozvíjet také těžba diamantů, což Kanadu činí jedním z největších světových producentů. Po celém Kanadském štítu se nachází obce zaměřené na těžbu těchto nerostů – největší a nejznámější je Sudbury v Ontariu. Oblast Sudbury se však od běžného procesu formování nerostů ve štítu liší. Existuje totiž množství důkazů potvrzujících, že Sudburyjská pánev je starý impaktní kráter. Nedaleká, ale méně známá Temagamijská magnetická anomálie (nazývaná také Wanapiteiská anomálie) se Sudburyjské pánvi nápadně podobá. Vzhledem k podobnosti magnetických anomálií by mohlo jít o druhý na kovy bohatý kráter. Kanadský štít je pokryt také rozlehlými boreálními lesy, jejichž těžba je významným průmyslovým odvětvím v Kanadě.
 Geologické oblasti USA
 Kontinentální Spojené státy americké se dají rozdělit na pět fyzickogeografických oblastí:
 Kordillery
 Kanadský štít
 stabilní plošina
 přímořská rovina
 Apalačský orogenetický pás
 Geologie Aljašky se podobá té Kordiller, zatímco hlavní ostrovy Havaje sestávají z vulkánů z období neogénu, jejichž magma pochází z horké skvrny.
 Geologie Střední Ameriky
 Střední Amerika je geologicky aktivní oblast, kde občas dochází k zemětřesením. Roku 1976 zasáhlo Guatemalu velké zemětřesení, jež zabilo asi 23 000 lidí. Managua, hlavní město Nikaraguy, bylo postiženo zemětřeseními v letech 1931 a 1972, to druhé z nich mělo na svědomí okolo 5000 životů. Salvador byl zničen třemi zemětřeseními, jedním roku 1986 a dvěma roku 2001, v severní a střední Kostarice zabilo zemětřesení roku 2009 nejméně 34 lidí. Ve stejném roce postihlo Honduras silné zemětřesení, které si vyžádalo sedm životů.
 Sopečné erupce jsou zde také běžné. V roce 1968 došlo k erupci sopky Arenal, která způsobila smrt celkem 87 lidí. Úrodné půdy ze zvětralé lávy umožňují udržovat husté zalidnění v zemědělsky produktivních vysočinách.
 Ve Střední Americe se nachází množství pohoří. Největšími z nich jsou Sierra Madre de Chiapas, Cordillera Isabelia a Cordillera de Talamanca. Mezi pohořími se rozkládají úrodná údolí vhodná pro obyvatelstvo. Většina populace Hondurasu, Kostariky a Guatemaly žije v údolích. Tyto oblasti jsou příznivé také pro pěstování kávy, fazolí a dalších plodin.
 Demografie
 Převažující jazyky v Severní Americe jsou angličtina, španělština a francouzština. Termín Angloamerika je používán pro označení anglicky mluvících zemí Ameriky, jmenovitě jsou to Spojené státy a Kanada (kde jsou oficiální zároveň angličtina a francouzština), ale někdy také Belize a části Karibiku. Termín Latinská Amerika se týká dalších území v Americe (i jihu Spojených států), kde románské jazyky, odvozené z latiny, tedy španělština a portugalština (francouzsky mluvící země obvykle zahrnuty nejsou) převládají. Jedná se o další země Střední Ameriky (ne vždy Belize), části Karibiku (mimo nizozemsky, anglicky či francouzsky mluvící území), Mexiko a většinu Jižní Ameriky (vyjímaje Guyanu, Surinam, Francouzskou Guyanu a Falklandské ostrovy).
 Francouzský jazyk hrál v dějinách Severní Ameriky důležitou roli a v některých regionech zůstává hlavním komunikačním prostředkem. Kanada je oficiálně dvoujazyčná – francouzština je oficiální jazyk kanadské provincie Québec, kde jí mluví 95% lidí jako svým prvním nebo druhým jazykem, a je spolu s angličtinou oficiální řečí v provincii Nový Brunšvik. Dalšími francouzsky mluvícími oblastmi jsou provincie Ontario, provincie Manitoba, Francouzské Antily a Saint Pierre a Miquelon, stejně tak jako americká Louisiana, kde je francouzština úředním jazykem. Haiti je v této skupině zahrnuto kvůli historickému svazku, ale obyvatelé hovoří jak běžnou francouzštinou, tak i kreolizovanou francouzštinou. Podobně se kreolizované jazyky vyskytují i na Svaté Lucii a Dominice.
 Hospodářsky jsou Kanada a Spojené státy nejbohatšími a nejrozvinutějšími zeměmi na světadílu, hned za nimi je Mexiko, nově industrializovaná země. Státy Střední Ameriky a Karibiku jsou na různé úrovni ekonomického a lidského rozvoje. Například malé karibské ostrovní země jako Barbados, Trinidad a Tobago a Antigua a Barbuda mají vyšší HDP na obyvatele než Mexiko. To je způsobeno jejich menší populací. Panama a Kostarika mají významně vyšší index lidského rozvoje a HDP než zbytek států Střední Ameriky.
 Etnicky je Severní Amerika zcela svébytný kontinent. Třemi hlavními etnickými skupinami jsou běloši, černoši a míšenci. Z ostatních méně početných skupin mají největší význam indiáni a Číňané.
 Sociálně a kulturně představuje Severní Amerika dobře definovaný celek. Kanada a Spojené státy sdílejí kulturu a podobné tradice, což je výsledkem toho, že obě země jsou bývalé britské kolonie. Kvůli silným ekonomickým a historickým vazbám se mezi těmito dvěma národy vyvinul společný kulturní a ekonomický trh. Španělsky mluvící část Severní Ameriky sdílí společnou minulost jako dřívější španělské kolonie. V Mexiku a zemích Střední Ameriky, kde se vyvíjely civilizace jako Mayové, zachovávají původní obyvatelé tradice i navzdory moderní době. Střední Amerika a španělsky mluvící státy karibských ostrovů mají historicky více společného díky zeměpisné blízkosti a faktu, že na Španělsku získaly nezávislost.
 Severní Mexiko, hlavně v městech Monterrey, Tijuana, Ciudad Juárez a Mexicali, je silně ovlivněno kulturou a životním stylem Spojených států. Z těchto uvedených měst může být na Monterrey pohlíženo jako na nejvíce amerikanizované město v Severní Americe. Přistěhovalectví do USA a Kanady zůstává podstatným rysem mnoha států blízko jižní hranice Spojených států. Anglofonní karibské státy zažily úpadek Britského impéria, jeho vlivu na region a nahrazení ekonomickým vlivem Severní Ameriky. Tento vliv je zapříčiněn částečně nízkou populací (méně než 200 000) anglofonních karibských zemí a také faktem, že emigranti z těchto zemí v zahraničí jsou početnější než obyvatelstvo zůstávající doma.
 Populace
 Nejvíce zalidněnou zemí v Severní Americe jsou Spojené státy americké s 327 606 020 lidmi. Za USA následuje Mexiko s 112 322 757 lidmi. Patří tak mezi země udržující si populaci okolo 100 miliónů lidí. Kanada je s populací 32 623 490 na místě třetím. Většina ze států Karibských ostrovů má národní populaci pod jeden milion obyvatel, ačkoliv Kuba, Dominikánská republika, Haiti, Portoriko - teritorium Spojených států amerických, Jamajka a Trinidad a Tobago mají populaci vyšší než milion.
 Osm z největších deseti metropolitních oblastí je umístěno ve Spojených státech amerických. Všechny tyto metropolitní oblasti mají okolo 5,5 miliónů obyvatel a zahrnují metropolitní oblast New Yorku, metropolitní oblast Chicaga, metropolitní oblast Los Angeles a Dallas–Fort Worth metroplex. Zatímco většina největších metropolitních oblastí jsou uvnitř USA, Mexiko hostí největší metropolitní oblast podle počtu obyvatel v Severní Americe - Greater Mexico City. V Kanadě zase najdeme metropolitní území Velké Toronto, které se se svými 5,5 milióny lidmi řadí mezi deset největších. Malá vzdálenost mezi městy na hranicích Kanady - USA a Mexika - USA vede k vzestupu mezistátních metropolitních oblastí.
 Infrastruktura
 Doprava
 Panamericana v Severní Americe je část sítě cest téměř 48 tisíc kilometrů dlouhých, vedoucích přes pevninské státy celého Amerického kontinentu. Délka Panamericany není přesně daná, protože vlády USA a Kanady nikdy oficiálně neoznačily specifické cesty jako části Panamericany. Naopak Mexiko má oficiálně mnoho větví, napojujících se u hranic se Spojenými státy. Maximální délka severoamerické části Panamericany je však zhruba 26 000 km.
 První transkontinentální železnice ve Spojených státech byla vybudována napříč Severní Amerikou v 60. letech 19. století. Propojila železniční síť východu USA s Kalifornií na tichomořském pobřeží. Byla dokončena 10. května 1869 na Promontory Summit v Utahu a vytvořila celonárodní mechanizovanou dopravní síť, která revolucionovala obyvatelstvo a ekonomiku amerického západu, napomáhajíc přeměně na moderní dopravní systém. Spojením nesčetných východoamerických železnic s pacifickými dosáhla statusu první transkontinentální železnice a na světě nebylo většího železničního systému. Kanadská Grand Trunk Railway (GTR) dosahovala okolo roku 1867 již více než 2 055 kilometrů kolejí. Propojovala Portland, Maine a tři severní státy Nové Anglie s kanadskými atlantickými provinciemi.
 Komunikace
 Mnohé státy Severní Ameriky spolupracují na sdílení telefonního systému známého jako North American Numbering Plan (NAPA). Jedná se o integrovaný systém telefonních čísel čtyřiadvaceti zemí a teritorií: Spojených států amerických a jejich teritorií, Kanady, Bermud a šestnácti karibských států.
 Regiony
 Státy a závislá území
 Na severoamerickém kontinentu se nacházejí tři velké a relativně lidnaté státy:
 Spojené státy americké
 Kanada a Aljaška (která patří Spojeným státům) leží na severu kontinentu, částečně i u severního polárního kruhu. V téměř celé Aljašce a v severních částech Kanady žijí Eskymáci (Inuité).
 Jižní část kontinentu, zvaná Střední Amerika, sestává ze sedmi menších států.
 V Panamě je pevninská šíje, která spojuje Severní Ameriku s Jižní. Také je tam Panamský průplav, spojující Tichý oceán s Karibským mořem a Atlantikem.
 V Karibském moři je řada ostrovních států v prostoru tzv. Velkých a Malých Antil. Tento ostrovní řetězec začíná od břehů Floridy a končí u jihoamerického venezuelského pobřeží.
 Kromě nezávislých států především v Karibiku existuje řada závislých území, která jsou se svou mateřskou zemí provázána různým stupněm závislosti. Mnohá z nich mají velmi vysoký stupeň autonomie. Nadřazené politické celky těchto území jsou evropské státy a USA, které v minulosti kolonizovaly nová území:
 Dánské království
 Spojené království Velké Británie a Severního Irska – všechny jeho americké državy mají status Zámořské území Spojeného království:
 Montserrat
 Nizozemské království
 Curaçao
 Svatý Martin
 Svatý Eustach
 Francie
 – zámořský departement a region DOM-ROM
 – zámořský departement a region DOM-ROM
 – zámořské společenství COM
 Svatý Martin – zámořské společenství COM
 Svatý Bartoloměj– zámořské společenství COM
 Spojené státy americké – obě jejich území v karibské oblasti mají status ostrovní území:
 (území USA)
 (volně přidružený stát USA)
 Reference
 Literatura
 Vladimír Baar: Anglosaská Severní Amerika, Ateliér Milata, Ostrava 1994
 Bill Asikinack, Kate Scarborough: Objevování Severní Ameriky, INA, Bratislava 1996,
 Severní Amerika, Reader’s Digest Výběr, Praha 2003,
 Související články
 Laurentie
 Angloamerika
 Latinská Amerika
 Externí odkazy
 Kontinenty


type: caselaw

text:
 29.10.2005
 SL
 Uradni list Evropske unije
 C 271/4
 SODBA SODIŠČA
 (veliki senat)
 z dne 5. julija 2005
 v zadevi C-376/03 (predlog za sprejem predhodne odločbe Gerechtshof te's-Hertogenbosch): D. proti Inspecteur van de Belastingdienst/Particulieren/Ondernemingen buitenland te Heerlen (1)
 (Davčna zakonodaja - Davek od premoženja - Pravica do olajšave - Različno obravnavanje rezidentov in nerezidentov - Konvencija o odpravi dvojnega obdavčevanja)
 (2005/C 271/08)
 Jezik postopka: nizozemščina
 V zadevi C-376/03, katere predmet je predlog za sprejem predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, naslovljen na Sodišče z odločbo Gerechtshof te's-Hertogenbosch (Nizozemska) z dne 24. julija 2003, ki je na Sodišče prispela dne 8. septembra 2003, v postopku D. in Inspecteur van de Belastingdienst/Particulieren/Ondernemingen buitenland te Heerlen, je Sodišče (veliki senat), v sestavi V. Skouris, predsednik, P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas in A. Borg Barthet, predsedniki senatov, J.-P. Puissochet in R. Schintgen, sodnika, N. Colneric, sodnica, S. von Bahr (poročevalec), M. Ilešič, J. Malenovský, J. Klučka in U. Lõhmus, sodniki, generalni pravobranilec: D. Ruiz-Jarabo Colomer, sodni tajnik: M.-F. Contet, glavna administratorka, dne 5. julija 2005 razglasilo sodbo, katere izrek se glasi:
 1.
 Ureditev, po kateri država članica davčnim zavezancem nerezidentom, ki imajo bistveni del svojega premoženja v državi, katere rezidenti so, ne prizna koriščenja olajšave, ki jo zagotavlja davčnim zavezancem rezidentom, ni v nasprotju s členoma 56 ES in 58 ES.
 2.
 Člena 56 ES in 58 ES ne nasprotujeta temu, da se pravilo, določeno v dvostranski konvenciji o odpravi dvojnega obdavčevanja, kot je pravilo v glavni stvari, ne razširi, v položaju in v okoliščinah, kot so te v glavni stvari, na rezidente države članice, ki ni stranka te konvencije.
 (1) UL C 289, 29.11.2003.


text:
 Pomembno pravno obvestilo
 |
 21997A0226(01)
 Uradni list L 057 , 26/02/1997 str. 0002 - 0003
 Sporazum v obliki izmenjave pisemo začasni uporabi sporazuma med Evropsko skupnostjo in Novo Zelandijo o sanitarnih ukrepih, ki se uporabljajo za trgovanje z živimi živalmi in živalskimi proizvodiA Pismo vlade Nove ZelandijeBruselj, 17. decembra 1996Spoštovani,V zvezi s Sporazumom med Evropsko skupnostjo in Novo Zelandijo o sanitarnih ukrepih, ki se uporabljajo za trgovanje z živimi živalmi in živalskimi proizvodi, mi je v čast, da vam predlagam, da Evropska skupnost in Nova Zelandija začasno izvajata določbe o veterinarskih pregledih in pristojbinah, predvidenih v členih 10 in 11 (skupaj s Prilogo VIII) z začetkom veljavnosti 1. januarja 1997.Nadalje mi je v čast, da predlagam, da se obstoječi pogoji za zdravstvena spričevala, ki se na dan 31. decembra 1996 uporabljajo za trgovanje z živimi živalmi in živalskimi proizvodi in so določeni v veterinarski zakonodaji Evropske skupnosti in ustrezni zakonodaji Nove Zelandije, še naprej izvajajo, dokler Sporazum ne začne veljati v skladu z določbami drugega pododstavka člena 18(1).Bil bi hvaležen, če bi potrdili strinjanje Evropske skupnosti glede takšnega začasnega izvajanja Sporazuma.Prosim vas, da sprejmete moje spoštovanje.Za vlado Nove Zelandije+++++ TIFF +++++B Pismo Evropske skupnostiBruselj, 17. decembra 1996Spoštovani,V čast mi je potrditi prejem vašega današnjega pisma z naslednjo vsebino:"V zvezi s Sporazumom med Evropsko skupnostjo in Novo Zelandijo o sanitarnih ukrepih, ki se uporabljajo za trgovanje z živimi živalmi in živalskimi proizvodi, mi je v čast, da vam predlagam, da Evropska skupnost in Nova Zelandija začasno izvajata določbe o veterinarskih pregledih in pristojbinah, predvidenih v členih 10 in 11 (skupaj s Prilogo VIII) z začetkom veljavnosti 1. januarja 1997.Nadalje mi je v čast, da predlagam, da se obstoječi pogoji za zdravstvena spričevala, ki se na dan 31. decembra 1996 uporabljajo za trgovanje z živimi živalmi in živalskimi proizvodi in so določeni v veterinarski zakonodaji Evropske skupnosti in ustrezni zakonodaji Nove Zelandije, še naprej izvajajo, dokler Sporazum ne začne veljati v skladu z določbami drugega pododstavka člena 18(1).Bil bi hvaležen, če bi potrdili strinjanje Evropske skupnosti glede takšnega začasnega izvajanja Sporazuma.".V čast mi je potrditi strinjanje Evropske skupnosti s pogoji v vašem pismu.Prosim vas, da sprejmete moje spoštovanje.V imenu Sveta Evropske unije+++++ TIFF ++++++++++ TIFF +++++--------------------------------------------------


text:
 Avis juridique important
 |
 22003D0149
 Besluit van het Gemengd Comité van de EER nr. 149/2003 van 7 november 2003 tot wijziging van bijlage II (Technische voorschriften, normen, keuring en certificatie) bij de EER-overeenkomst
 Publicatieblad Nr. L 041 van 12/02/2004 blz. 0037 - 0038
 Besluit van het Gemengd Comité van de EERnr. 149/2003van 7 november 2003tot wijziging van bijlage II (Technische voorschriften, normen, keuring en certificatie) bij de EER-overeenkomstHET GEMENGD COMITÉ VAN DE EER,Gelet op de overeenkomst betreffende de Europese Economische Ruimte, aangepast bij het Protocol tot aanpassing van de overeenkomst betreffende de Europese Economische Ruimte, hierna "de overeenkomst" genoemd, met name op artikel 98,Overwegende hetgeen volgt:(1) Bijlage II bij de overeenkomst werd gewijzigd bij Besluit nr. 78/2003 van het Gemengd Comité van de EER van 20 juni 2003(1).(2) Richtlijn 2003/16/EG van de Commissie van 19 februari 2003 tot aanpassing aan de vooruitgang van de techniek van bijlage III van Richtlijn 76/768/EEG van de Raad betreffende de onderlinge aanpassing van de wetgevingen der lidstaten inzake cosmetische producten(2) dient in de overeenkomst te worden opgenomen,BESLUIT:Artikel 1In hoofdstuk XVI van bijlage II bij de overeenkomst wordt aan punt 1 (Richtlijn 76/768/EEG van de Raad) het volgende streepje toegevoegd:"- 32003 L 0016: Richtlijn 2003/16/EG van de Commissie van 19 februari 2003 (PB L 46 van 20.2.2003, blz. 24).".Artikel 2De in het EER-supplement bij het Publicatieblad van de Europese Unie bekend te maken teksten in de IJslandse en de Noorse taal van Richtlijn 2003/16/EG zijn authentiek.Artikel 3Dit besluit treedt in werking op 8 november 2003, op voorwaarde dat alle in artikel 103, lid 1, van de overeenkomst bedoelde kennisgevingen aan het Gemengd Comité van de EER(3) hebben plaatsgevonden.Artikel 4Dit besluit wordt bekendgemaakt in het EER-gedeelte van en het EER-supplement bij het Publicatieblad van de Europese Unie.Gedaan te Brussel, 7 november 2003.Voor het Gemengd Comité van de EERDe voorzitterZ.D.H. Prins Nikolaus von Liechtenstein(1) PB L 257 van 9.10.2003, blz. 28.(2) PB L 46 van 20.2.2003, blz. 24.(3) Geen grondwettelijke vereisten aangegeven.


text:
 EIROPAS KOMISIJA
 Briselē, 3.7.2017
 COM(2017) 359 final
 2017/0149(NLE)
 Priekšlikums
 PADOMES LĒMUMS,
 ar ko pilnvaro Horvātiju, Nīderlandi, Portugāli un Rumāniju Eiropas Savienības interesēs akceptēt Sanmarīno pievienošanos 1980. gada Hāgas Konvencijai par starptautiskās bērnu nolaupīšanas civiltiesiskajiem aspektiem
 PASKAIDROJUMA RAKSTS
 1.PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS
 •Priekšlikuma pamatojums un mērķi
 1980. gada 25. oktobra Hāgas konvencijas par starptautiskās bērnu nolaupīšanas civiltiesiskajiem aspektiem (turpmāk “1980. gada konvencija”), kuru līdz šim ir ratificējušas 97 valstis, tostarp visas ES dalībvalstis, mērķis ir atjaunot iepriekšējo stāvokli, nodrošinot nelikumīgi aizvestu vai aizturētu bērnu ātru atgriešanos, kas panākams, izmantojot sistēmu sadarbībai starp centrālajām iestādēm, kuras norīko konvencijas dalībvalstis.
 Tā kā bērnu nolaupīšanas novēršana ir būtiska ES bērnu tiesību veicināšanas politikas sastāvdaļa, Eiropas Savienība aktīvi darbojas starptautiskā līmenī, lai uzlabotu 1980. gada konvencijas piemērošanu, un aicina trešās valstis tai pievienoties.
 Sanmarīno savu pievienošanās instrumentu attiecībā uz 1980. gada konvenciju deponēja 2006. gada 14. decembrī. Konvencija Sanmarīno stājās spēkā 2007. gada 1. martā.
 1980. gada konvencija jau ir spēkā attiecībās starp Sanmarīno un lielāko daļu ES dalībvalstu (23). Tikai Horvātija, Dānija, Nīderlande, Portugāle un Rumānija vēl nav akceptējušas Sanmarīno pievienošanos konvencijai.
 1980. gada konvencijas 38. panta ceturtajā daļā ir noteikts, ka konvencija ir piemērojama attiecībām starp valsti, kas tai pievienojas, un konvencijas dalībvalstīm, kuras būs deklarējušas, ka akceptē šo pievienošanos.
 Pēc Komisijas ierosmes notika apspriešanās ar Eiropas Savienības Tiesu, kas apstiprināja, ka akcepts par kādas trešās valsts pievienošanos 1980. gada konvencijai ietilpst ES ekskluzīvajā kompetencē.
 Eiropas Savienības Tiesa savā 2014. gada 14. oktobra atzinumā 1/13 norāda, ka akcepts par kādas trešās valsts pievienošanos 1980. gada Hāgas Konvencijai par starptautiskās bērnu nolaupīšanas civiltiesiskajiem aspektiem ietilpst Eiropas Savienības ekskluzīvajā kompetencē.
 Tiesa uzstāja uz nepieciešamību šajā jomā nodrošināt vienotu ES mēroga pieeju, tādējādi izvairoties no pieeju dažādības (géométrie variable) dalībvalstu vidū.
 Tā kā starptautiskās bērnu nolaupīšanas jautājums ietilpst Eiropas Savienības ekskluzīvajā ārējā kompetencē, lēmums par to, vai akceptējama Sanmarīno pievienošanās, ir jāpieņem ES mērogā Padomes lēmuma veidā. Tādēļ dalībvalstīm, kuras vēl nav akceptējušas Sanmarīno pievienošanos, būtu jādeklarē, ka tās Eiropas Savienības interesēs to akceptē.
 Līdz ar Horvātijas, Nīderlandes, Portugāles un Rumānijas akceptu 1980. gada konvencija kļūtu piemērojama Sanmarīno attiecībās ar visām ES dalībvalstīm, izņemot Dāniju.
 •Saskanība ar šajā politikas jomā spēkā esošajiem noteikumiem
 Attiecībā uz vecāku veiktu bērnu nolaupīšanu 1980. gada Hāgas konvencija ir starptautiskais ekvivalents Padomes Regulai Nr. 2201/2003
 1
 (pazīstama kā “Briseles IIa regula”), kas ir ES tiesu iestāžu sadarbības stūrakmens laulības lietās un lietās par vecāku atbildību.
 Viens no galvenajiem regulas mērķiem ir bērnu nolaupīšanas novēršana dalībvalstīs, ieviešot procedūras, ar kurām paredzēts nodrošināt bērna nekavējošu atpakaļatdošanu uz dalībvalsti, kurā atrodas viņa/viņas parastā dzīvesvieta. Šajā nolūkā Briseles IIa regulas 11. pants ietver 1980. gada konvencijā izklāstīto procedūru un to papildina, precizējot dažus tās aspektus, it īpaši bērnu uzklausīšanu, termiņus lēmuma pieņemšanai pēc atpakaļatdošanas pieteikuma iesniegšanas un bērna atpakaļneatdošanas pamatojumu. Tajā ir ietverti arī noteikumi, kas reglamentē situācijas, kad dažādās dalībvalstīs izdoti atšķirīgi rīkojumi – par atpakaļatdošanu un neatdošanu atpakaļ.
 Starptautiskā mērogā Eiropas Savienība atbalsta trešo valstu pievienošanos 1980. gada konvencijai, lai ES dalībvalstis, risinot starptautiskas bērnu nolaupīšanas lietas, varētu paļauties uz kopīgu tiesisko regulējumu.
 Laikā no 2015. gada jūnija līdz 2016. gada decembrim jau tika pieņemti desmit Padomes lēmumi, ar kuriem akceptēta 10 trešo valstu (Marokas, Singapūras, Krievijas Federācijas, Albānijas, Andoras, Seišelu, Armēnijas, Korejas Republikas, Kazahstānas un Peru) pievienošanās 1980. gada Hāgas konvencijai par starptautisko bērnu nolaupīšanu.
 2
 •Saskanība ar citām Savienības politikas jomām
 Šis priekšlikums acīmredzami ir saistīts ar vispārīgo mērķi, kas nostiprināts Līguma par Eiropas Savienību 3. pantā, proti, bērnu tiesību aizsardzību. 1980. gada Hāgas konvencijas sistēmas nolūks ir aizsargāt bērnus no vecāku veiktas bērnu nolaupīšanas nelabvēlīgās ietekmes un nodrošināt, ka bērns var uzturēt sakarus ar abiem vecākiem, piemēram, nodrošinot saskarsmes tiesību iedarbīgu īstenošanu.
 Jāmin arī tas, ka pastāv saikne ar mediācijas izmantojuma veicināšanu pārrobežu ģimenes strīdu izšķiršanā. Kopējās Eiropas tieslietu telpas ietvaros Direktīva par konkrētiem mediācijas aspektiem civillietās un komerclietās
 3
 attiecas arī uz ģimenes tiesībām. Arī 1980. gada Hāgas konvencijā ir pausts iedrošinājums ģimenes strīdus risināt ar izlīguma palīdzību. Viena no rokasgrāmatām par labu praksi 1980. gada Hāgas konvencijas kontekstā, ko publicējusi Hāgas Starptautisko privāttiesību konference, ir veltīta mediācijas izmantošanai konvencijas darbības jomā ietilpstošu starptautisko ģimenes strīdu izšķiršanā attiecībā uz bērniem. Lai atbalstītu dialogu ar valstīm, kuras konvenciju vēl nav ratificējušas, un lai palīdzētu rast konkrētus veidus, kā risināt problēmas, ko rada starptautiskā bērnu nolaupīšana valstīs, kas nav ratificējušas konvenciju, pēc Eiropas Komisijas ierosmes šī rokasgrāmata ir pārtulkota visās ES valodās (papildus angļu un franču valodai), kā arī arābu valodā.
 4
 2.TIESISKAIS PAMATS, SUBSIDIARITĀTE UN PROPORCIONALITĀTE
 •Tiesiskais pamats
 Ņemot vērā, ka lēmums attiecas uz starptautisku nolīgumu, piemērojamais tiesiskais pamats ir Līguma par Eiropas Savienības darbību 218. pants kopsakarā ar tā 81. panta 3. punktu. Padome pēc apspriešanās ar Eiropas Parlamentu pieņem vienprātīgu lēmumu.
 Apvienotajai Karalistei un Īrijai Regula (EK) Nr. 2201/2003 ir saistoša, un tāpēc tās piedalās šā lēmuma pieņemšanā un piemērošanā.
 Saskaņā ar 1. un 2. pantu Protokolā Nr. 22 par Dānijas nostāju, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Līgumam par Eiropas Savienības darbību, Dānija nepiedalās šā lēmuma pieņemšanā, un Dānijai šis lēmums nav saistošs un nav jāpiemēro.
 •Proporcionalitāte
 Šis priekšlikums ir izstrādāts, balstoties uz jau pieņemtajiem Padomes lēmumiem par šo pašu jautājumu, un nepārsniedz to, kas ir nepieciešams, lai panāktu saskaņotu ES rīcību starptautiskās bērnu nolaupīšanas jautājumā, nodrošinot, ka visas ES dalībvalstis noteiktā termiņā akceptē Sanmarīno pievienošanos 1980. gada Hāgas konvencijai.
 3.EX POST IZVĒRTĒJUMU, APSPRIEŠANAS AR IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMU REZULTĀTI
 •Apspriešana ar ieinteresētajām personām
 Horvātija, Nīderlande, Portugāle un Rumānija pēc tam, kad Komisija ar tām apspriedās par to gatavību akceptēt Sanmarīno pievienošanos 1980. gada konvencijai, sniedza labvēlīgu atzinumu.
 Apspriešana, kas notika ekspertu tikšanās ietvaros 2017. gada 24. aprīlī, liecināja, ka pašlaik dalībvalstīm nav iebildumu pret to, ka Horvātija, Nīderlande, Portugāle un Rumānija akceptētu Sanmarīno pievienošanos 1980. gada konvencijai.
 •Ekspertu atzinumu apkopošana un izmantošana
 Tā kā konvencija jau ir spēkā attiecībās ar 23 dalībvalstīm, Komisija un dalībvalstu eksperti uzskatīja, ka šādā gadījumā nav nepieciešams konkrēts novērtējums par stāvokli attiecīgajā trešā valstī.
 Dalībvalstu eksperti nenorādīja, ka saistībā ar 1980. gada konvencijas piemērošanu attiecībā uz Sanmarīno būtu konstatētas kādas problēmas.
 •Ietekmes novērtējums
 Attiecībā uz jau 2015. un 2016. gadā pieņemtajiem desmit Padomes lēmumiem, ar kuriem akceptēta vairāku trešo valstu pievienošanās 1980. gada Hāgas konvencijai, nekāds konkrēts ietekmes novērtējums nav veikts, ņemot vērā šā tiesību akta būtību. Katrā ziņā konkrēts novērtējums par stāvokli Sanmarīno šķita lieks, ņemot vērā gan to, ka konvencija jau ir spēkā attiecībās starp Sanmarīno un 23 ES dalībvalstīm, gan to, ka Horvātija, Nīderlande, Portugāle un Rumānija ir gatavas akceptēt tās pievienošanos.
 4.
 IETEKME UZ BUDŽETU
 Ierosinātais lēmums neietekmē ES budžetu.
 5.CITI ELEMENTI
 •Īstenošanas plāni un uzraudzības, izvērtēšanas un ziņošanas kārtība
 Tā kā priekšlikums attiecas tikai uz Horvātijas, Nīderlandes, Portugāles un Rumānijas pilnvarošanu akceptēt Sanmarīno pievienošanos 1980. gada konvencijai, tā īstenošanas uzraudzība paredz tikai pārbaudīt, ka dalībvalstis ievēro deklarācijas formulējumu, paredzētajā termiņā deponē deklarāciju un informē Komisiju par deklarācijas deponēšanu, kā noteikts Padomes lēmumā.
 2017/0149 (NLE)
 Priekšlikums
 PADOMES LĒMUMS,
 ar ko pilnvaro Horvātiju, Nīderlandi, Portugāli un Rumāniju Eiropas Savienības interesēs akceptēt Sanmarīno pievienošanos 1980. gada Hāgas Konvencijai par starptautiskās bērnu nolaupīšanas civiltiesiskajiem aspektiem
 EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
 ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 81. panta 3. punktu saistībā ar tā 218. pantu,
 ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,
 ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu
 5
 ,
 tā kā:
 1.
 Eiropas Savienība bērnu tiesību aizsardzības veicināšanu ir izvirzījusi par vienu no saviem mērķiem, kā noteikts Līguma par Eiropas Savienību 3. pantā. Pasākumi bērnu aizsardzībai pret nelikumīgu aizvešanu vai aizturēšanu ir minētās politikas būtiska sastāvdaļa.
 2.
 Padome ir pieņēmusi Regulu (EK) Nr. 2201/2003
 6
 (turpmāk “Briseles IIa regula”), kuras mērķis ir aizsargāt bērnus no nelabvēlīgās ietekmes, ko rada nelikumīga aizvešana vai aizturēšana, un ieviest procedūras, ar kurām paredzēts nodrošināt viņu nekavējošu atpakaļatdošanu uz dalībvalsti, kurā atrodas viņa/viņas parastā dzīvesvieta, kā arī nodrošināt saskarsmes tiesību un aizgādības tiesību aizsardzību.
 3.
 Briseles IIa regula papildina un pastiprina 1980. gada 25. oktobra Hāgas Konvenciju par starptautiskās bērnu nolaupīšanas civiltiesiskajiem aspektiem (turpmāk “1980. gada Hāgas konvencija”), kas starptautiskā mērogā izveido saistību un sadarbības sistēmu attiecībās starp konvencijas dalībvalstīm un starp centrālajām iestādēm un kas tiecas nodrošināt nelikumīgi aizvestu vai aizturētu bērnu ātru atgriešanu.
 4.
 Visas Savienības dalībvalstis ir 1980. gada Hāgas konvencijas dalībvalstis.
 5.
 Savienība mudina trešās valstis pievienoties 1980. gada Hāgas konvencijai un atbalsta 1980. gada Hāgas konvencijas pareizu īstenošanu, kopā ar dalībvalstīm citstarp piedaloties speciālajās komisijās, kuras regulāri organizē Hāgas Starptautisko privāttiesību konference.
 6.
 Kopīgu tiesisko regulējumu, kas piemērojams attiecībās starp Savienības dalībvalstīm un trešām valstīm, varētu uzskatīt par vislabāko risinājumu sensitīvos starptautiskās bērnu nolaupīšanas gadījumos.
 7.
 1980. gada Hāgas konvencijā ir noteikts, ka to piemēro attiecībās starp valsti, kas tai pievienojas, un konvencijas dalībvalstīm, kuras ir deklarējušas, ka akceptē šo pievienošanos.
 8.
 1980. gada Hāgas konvencija liedz tādām reģionālām ekonomiskās integrācijas organizācijām kā Savienība kļūt par tās dalībnieci. Tāpēc Savienība konvencijai nevar pievienoties, un tā nevar arī deponēt deklarāciju, ar ko tā akceptē attiecīgas valsts pievienošanos.
 9.
 Kā norādīts Eiropas Savienības Tiesas atzinumā 1/13, 1980. gada Hāgas konvencijā paredzētā pievienošanās akcepta deklarācija ietilpst Savienības ekskluzīvajā ārējā kompetencē.
 10.
 Sanmarīno savu pievienošanās instrumentu attiecībā uz 1980. gada konvenciju deponēja 2006. gada 14. decembrī. Konvencija Sanmarīno stājās spēkā 2007. gada 1. martā.
 11.
 Visas dalībvalstis, izņemot Horvātiju, Nīderlandi, Portugāli un Rumāniju, jau ir akceptējušas Sanmarīno pievienošanos 1980. gada Hāgas konvencijai. Pēc Sanmarīno stāvokļa novērtēšanas tika secināts, ka Horvātija, Nīderlande, Portugāle un Rumānija var Savienības interesēs akceptēt Sanmarīno pievienošanos saskaņā ar 1980. gada Hāgas konvencijas noteikumiem.
 12.
 Tādēļ Horvātija, Nīderlande, Portugāle un Rumānija būtu jāpilnvaro saskaņā ar šajā lēmumā ietvertajiem noteikumiem deponēt attiecīgu deklarāciju, ar ko tās Savienības interesēs akceptē Sanmarīno pievienošanos. Pārējām Savienības dalībvalstīm, kas jau akceptējušas Sanmarīno pievienošanos 1980. gada Hāgas konvencijai, nav jādeponē jauna pievienošanās akcepta deklarācija, jo saskaņā ar starptautiskajām publiskajām tiesībām līdzšinējās deklarācijas paliek spēkā.
 13.
 Apvienotajai Karalistei un Īrijai Briseles IIa regula ir saistoša, un tāpēc tās piedalās šā lēmuma pieņemšanā un piemērošanā.
 14.
 Saskaņā ar 1. un 2. pantu Protokolā Nr. 22 par Dānijas nostāju, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Līgumam par Eiropas Savienības darbību, Dānija nepiedalās šā lēmuma pieņemšanā, un Dānijai šis lēmums nav saistošs un nav jāpiemēro,
 IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
 1. pants
 1.
 Horvātija, Nīderlande, Portugāle un Rumānija ar šo tiek pilnvarotas Savienības interesēs akceptēt Sanmarīno pievienošanos 1980. gada 25. oktobra Hāgas Konvencijai par starptautiskās bērnu nolaupīšanas civiltiesiskajiem aspektiem (turpmāk “1980. gada Hāgas konvencija”).
 2.
 Šā panta 1. punktā minētās dalībvalstis ne vēlāk kā ... [divpadsmit mēneši no šā lēmuma pieņemšanas dienas] deponē deklarāciju, ar ko Savienības interesēs akceptē Sanmarīno pievienošanos 1980. gada 25. oktobra Hāgas konvencijai un kas formulēta šādi:
 “[Pilns DALĪBVALSTS nosaukums] deklarē, ka tā saskaņā ar Padomes Lēmumu (ES) 2017/...* akceptē Sanmarīno pievienošanos 1980. gada 25. oktobra Hāgas Konvencijai par starptautiskās bērnu nolaupīšanas civiltiesiskajiem aspektiem.”
 73.
 Šā panta 1. punktā minētās dalībvalstis divu mēnešu laikā no dienas, kad deponēta attiecīgā deklarācija, ar ko akceptēta Sanmarīno pievienošanās, informē Padomi un Komisiju par šādu deponēšanu un dara zināmu Komisijai deklarācijas tekstu.
 2. pants
 Ikviena dalībvalsts, kas savu deklarāciju, ar ko tā akceptē Sanmarīno pievienošanos 1980. gada Hāgas konvencijai, ir deponējusi pirms šā lēmuma pieņemšanas dienas, jaunu deklarāciju nedeponē.
 3. pants
 Šis lēmums stājas spēkā nākamajā dienā pēc tā publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
 4. pants
 Šis lēmums ir adresēts Horvātijai, Nīderlandei, Portugālei un Rumānijai.
 ...,
 Padomes vārdā –
 priekšsēdētājs
 (1)
 OV L 338, 23.12.2003., 31. lpp.
 (2)
 Jau ir pieņemti desmit Padomes lēmumi, ar kuriem dalībvalstis pilnvarotas akceptēt to, ka 1980. gada konvencijai pievienojas Andora (Padomes Lēmums 2015/1023, pieņemts 2015. gada 15. jūnijā); Seišelas (Padomes Lēmums 2015/2354, pieņemts 2015. gada 10. decembrī); Krievija (Padomes Lēmums 2015/2355, pieņemts 2015. gada 10. decembrī); Albānija (Padomes Lēmums 2015/2356, pieņemts 2015. gada 10. decembrī); Singapūra (Padomes Lēmums 2015/1024, pieņemts 2015. gada 15. jūnijā); Maroka(Padomes Lēmums 2015/2357, pieņemts 2015. gada 10. decembrī); Armēnija (Padomes Lēmums 2015/2358, pieņemts 2015. gada 10. decembrī); Korejas Republika (Padomes Lēmums 2016/2313, pieņemts 2016. gada 8. decembrī), Kazahstāna (Padomes Lēmums 2016/2311, pieņemts 8.12.2016.) un Peru (Padomes Lēmums 2016/2312, pieņemts 8.12.2016.).
 (3)
 Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 21. maija Direktīva 2008/52/EK par konkrētiem mediācijas aspektiem civillietās un komerclietās (OV L 136, 24.5.2008., 3. lpp.).
 (4)
 https://www.hcch.net/en/publications-and-studies/details4/?pid=5568&dtid=3
 (5)
 OV C [...], [...], [...]. lpp.
 (6)
 Padomes Regula (EK) Nr. 2201/2003 (2003. gada 27. novembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi laulības lietās un lietās par vecāku atbildību un par Regulas (EK) Nr. 1347/2000 atcelšanu (OV L 338, 23.12.2003., 1. lpp.).
 (7)
 OV: ierakstīt šā lēmuma numuru.


text:
 Viktigt rättsligt meddelande
 |
 52006PC0449(01)
 Förslag till Rådets beslut om ingående av ett avtal genom skriftväxling mellan Europeiska gemenskapen och Uruguay /* KOM/2006/0449 slutlig - ACC 2006/0153 */
 [pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |Bryssel den 9.8.2006KOM(2006) 449 slutlig2006/0153 (ACC)2006/0154 (ACC)Förslag tillRÅDETS BESLUTom ingående av ett avtal genom skriftväxling mellan Europeiska gemenskapen och UruguayFörslag tillRÅDETS FÖRORDNINGom genomförande, genom komplettering av bilaga I till förordning (EEG) nr 2658/87 om tulltaxe- och statistiknomenklaturen och om Gemensamma tulltaxan, av ett avtal som Europeiska gemenskapen ingått efter förhandlingar inom ramen för artikel XXIV.6 i Allmänna tull- och handelsavtalet (GATT) 1994(framlagda av kommissionen)MOTIVERING1. I enlighet med artikel XXIV.6 i Allmänna tull- och handelsavtalet (GATT) är Europeiska gemenskapen i samband med en utvidgning av tullunionen skyldig att inleda förhandlingar med tredjeländer som har förhandlingsrättigheter i något av de anslutande länderna i syfte att nå en överenskommelse om kompensation, om antagandet av EG:s externa tulltaxa leder till att tullsatser höjs över den nivå som det anslutande landet förbundit sig till inom ramen för Världshandelsorganisationen (WTO). Härvid skall ”vederbörlig hänsyn tas till tullsänkningar som gjorts för samma tullpositioner av andra deltagare i tullunionen när denna bildades”.2. Den 22 mars 2004 bemyndigade rådet kommissionen att inleda förhandlingar enligt artikel XXIV.6 i GATT 1994 (förslag nr 6792/04 WTO 34 från kommissionen).3. Kommissionen har fört dessa förhandlingar i samråd med den kommitté som inrättats med stöd av artikel 133 i fördraget och inom ramen för de förhandlingsdirektiv som utfärdats av rådet.4. Kommissionen har fört förhandlingar med de WTO-medlemmar som har förhandlingsrättigheter när det gäller frånträdandet av specifika medgivanden i förbindelse med återkallandet av Tjeckiens, Estlands, Cyperns, Lettlands, Litauens, Ungerns, Maltas, Polens, Sloveniens och Slovakiens bindningslistor, inom ramen för processen för anslutning till Europeiska gemenskapen.5. Förhandlingarna har resulterat i ett avtal genom skriftväxling med Uruguay.6. Rådet föreslås godkänna avtalet.2006/0153 (ACC)Förslag tillRÅDETS BESLUTom ingående av ett avtal genom skriftväxling mellan Europeiska gemenskapen och UruguayEUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR BESLUTAT FÖLJANDEmed beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 133 jämförd med artikel 300.2 första stycket första meningen,med beaktande av kommissionens förslag, ochav följande skäl:(1) Den 22 mars 2004 bemyndigade rådet kommissionen att i samband med Cyperns, Estlands, Lettlands, Litauens, Maltas, Polens, Slovakiens, Sloveniens, Tjeckiens och Ungerns anslutning till Europeiska gemenskapen inleda förhandlingar enligt artikel XXIV.6 i Allmänna tull- och handelsavtalet (GATT) 1994 med vissa andra medlemmar av Världshandelsorganisationen (WTO).(2) Kommissionen har fört dessa förhandlingar i samråd med den kommitté som inrättats med stöd av artikel 133 i fördraget och inom ramen för de förhandlingsdirektiv som utfärdats av rådet.(3) Kommissionen har slutfört förhandlingarna om ett avtal genom skriftväxling mellan Europeiska gemenskapen och Uruguay. Avtalet bör godkännas.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1Avtalet genom skriftväxling mellan Europeiska gemenskapen och Uruguay angående frånträdandet av specifika medgivanden i förbindelse med återkallandet av Tjeckiens, Estlands, Cyperns, Lettlands, Litauens, Ungerns, Maltas, Polens, Sloveniens och Slovakiens bindningslistor inom ramen för processen för anslutning till Europeiska gemenskapen godkänns härmed på gemenskapens vägnar.Texten till avtalet åtföljer detta beslut.Artikel 2Rådets ordförande bemyndigas att utse den person (eller de personer) som skall ha rätt att med för gemenskapen bindande verkan underteckna det avtal genom skriftväxling som avses i artikel 1.Utfärdat i Bryssel denPå rådets vägnarOrdförandeAVTALgenom skriftväxling mellan Europeiska gemenskapen och Uruguayom ändring av medgivanden i Republiken Tjeckiens, Republiken Estlands, Republiken Cyperns, Republiken Lettlands, Republiken Litauens, Republiken Ungerns, Republiken Maltas, Republiken Polens, Republiken Sloveniens och Republiken Slovakiens bindningslistor i samband med anslutningen till Europeiska gemenskapenSkrivelse från Europeiska gemenskapenGenève denHerr Ambassadör,Till följd av inledandet av förhandlingar mellan Europeiska gemenskapen (EG) och Uruguay enligt artiklarna XXIV.6 och XXVIII i GATT 1994 om ändring av medgivanden i Tjeckiens, Estlands, Cyperns, Lettlands, Litauens, Ungerns, Maltas, Polens, Sloveniens och Slovakiens bindningslistor inom ramen för processen för de ländernas anslutning till EG enas EG och Uruguay i syfte att avsluta förhandlingarna – som inleddes med anledning av EG:s anmälan av den 19 januari 2004 enligt artikel XXIV.6 i GATT 1994 – om följande:EG skall i sin bindningslista CLX, för tullområdet för EG–25, infoga de medgivanden som ingick i dess tidigare bindningslista.EG skall anpassa definitionen av EG-tullkvoten på 4 000 ton för “nötkött av hög kvalitet, färskt, kylt eller fryst” som tilldelats Uruguay.Detta avtal träder i kraft samma dag som det undertecknas, efter det att parterna har godkänt det i enlighet med sina respektive förfaranden.På Europeiska gemenskapens vägnarAVTALgenom skriftväxling mellan Europeiska gemenskapen och Uruguayom ändring av medgivanden i Republiken Tjeckiens, Republiken Estlands, Republiken Cyperns, Republiken Lettlands, Republiken Litauens, Republiken Ungerns, Republiken Maltas, Republiken Polens, Republiken Sloveniens och Republiken Slovakiens bindningslistor i samband med anslutningen till Europeiska gemenskapenSkrivelse från Uruguay[ort] denHerr Ambassadör,Jag ber att få hänvisa till Er skrivelse med följande lydelse:”Till följd av inledandet av förhandlingar mellan Europeiska gemenskapen (EG) och Uruguay enligt artiklarna XXIV.6 och XXVIII i GATT 1994 om ändring av medgivanden i Tjeckiens, Estlands, Cyperns, Lettlands, Litauens, Ungerns, Maltas, Polens, Sloveniens och Slovakiens bindningslistor inom ramen för processen för de ländernas anslutning till EG enas EG och Uruguay i syfte att avsluta förhandlingarna – som inleddes med anledning av EG:s anmälan av den 19 januari 2004 enligt artikel XXIV.6 i GATT 1994 – om följande:EG skall i sin bindningslista CLX, för tullområdet för EG–25, infoga de medgivanden som ingick i dess tidigare bindningslista.EG skall anpassa definitionen av EG-tullkvoten på 4 000 ton för “nötkött av hög kvalitet, färskt, kylt eller fryst” som tilldelats Uruguay.Detta avtal träder i kraft samma dag som det undertecknas, efter det att parterna har godkänt det i enlighet med sina respektive förfaranden.”Härmed har jag äran att meddela min regerings samtycke till ovanstående.På Uruguays vägnarFINANSIERINGSÖVERSIKT |DATUM: xxxxxx |1. | BUDGETRUBRIK: Kapitel 10 – Jordbrukstullar | ANSLAG: 0 miljoner euro |2. | FÖRSLAGETS BETECKNING: Förslag till rådets beslut om ingående av ett avtal genom skriftväxling mellan Europeiska gemenskapen och Uruguay, beträffande kompensation i enlighet med artikel XXIV.6 i GATT 1994. |3. | RÄTTSLIG GRUND: Artikel 133 i fördraget |4. | MÅL: Att följa artikel XXIV.6 i GATT 1994 i förbindelse med tullunionens utvidgning per den 1 maj 2004. |5. | BUDGETKONSEKVENSER | 12-MÅNADERSPERIOD (miljoner euro) | PÅGÅENDE BUDGETÅR [n] (miljoner euro) | FÖLJANDE BUDGETÅR [n+1] (miljoner euro) |5.0 | UTGIFTER - GEMENSKAPSBUDGETEN (BIDRAG/STÖD) - NATIONELLA MYNDIGHETER - ÖVRIGT |5.1 | INKOMSTER - GEMENSKAPENS EGNA MEDEL (AVGIFTER/TULL) - MEDLEMSSTATERNA | 0 M€ |[n+2] | [n+3] | [n+4] | [n+5] |5.0.1 | BERÄKNADE UTGIFTER |5.1.1 | BERÄKNADE INKOMSTER |5.2 | BERÄKNING: |6.0 | ÄR FINANSIERING MÖJLIG MED MEDEL SOM ANSLAGITS UNDER BERÖRT KAPITEL I PÅGÅENDE ÅRS BUDGET? | EJ TILLÄMPLIGT |6.1 | ÄR FINANSIERING MÖJLIG GENOM ÖVERFÖRING MELLAN KAPITEL I PÅGÅENDE ÅRS BUDGET? | EJ TILLÄMPLIGT |6.2 | ÄR EN TILLÄGGSBUDGET NÖDVÄNDIG? | NO |6.3 | BEHÖVER MEDEL ANSLÅS I KOMMANDE BUDGETAR? | NO |ANMÄRKNINGAR: |MOTIVERING1. Kommissionen hänvisar till rådets beslut XXXX rörande ingående av ett avtal med Uruguay efter förhandlingar inom ramen för artikel XXIV.6 i GATT 1994.2. Genom den rådsförordning som det föreliggande förslaget gäller genomförs det avtal som gemenskapen ingått.2006/0154 (ACC)Förslag tillRÅDETS FÖRORDNINGom genomförande, genom komplettering av bilaga I till förordning (EEG) nr 2658/87 om tulltaxe- och statistiknomenklaturen och om Gemensamma tulltaxan, av ett avtal som Europeiska gemenskapen ingått efter förhandlingar inom ramen för artikel XXIV.6 i Allmänna tull- och handelsavtalet (GATT) 1994EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNINGmed beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 133,med beaktande av kommissionens förslag[1], ochav följande skäl:(1) Genom rådets förordning (EEG) nr 2658/87 inrättades en varunomenklatur, nedan kallad ”Kombinerade nomenklaturen”, och fastställdes de konventionella tullsatserna i Gemensamma tulltaxan.(2) Genom sitt beslut XX/XXX/EG om ingående av ett avtal genom skriftväxling mellan Europeiska gemenskapen och Uruguay godkände rådet på gemenskapens vägnar avtalet i fråga med tanke på avslutande av de på grundval av artikel XXIV.6 i Allmänna tull- och handelsavtalet (GATT) 1994 inledda förhandlingarna om detta.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1Bilaga I i rådets förordning (EEG) nr 2658/87 skall ändras på följande sätt:Avsnitt III del 3 i bilaga 7 (WTO-tullkvoter som skall öppnas av de behöriga gemenskapsmyndigheterna) skall ändras enligt följande:a) Definitionen av tullkvoten på 4 000 ton ”benfritt kött av hög kvalitet, färskt, kylt eller fryst: ”Styckningsdelar av nötkött av särskild eller god kvalitet från djur som hållits endast på betesmark och som vid slakten hade en levande vikt på högst 460 kg; styckningsdelarna, förpackade i kartonger, benämns `special boxed beef` och får märkas med bokstäverna ”sc” (special cuts)”” skall ändras till ”benfritt nötkött av hög kvalitet, färskt, kylt eller fryst”.b) Följande text skall föras in under ”Övriga betingelser och villkor”: ”Leverantörsland: Uruguay”.Artikel 2Denna förordning träder i kraft dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning .Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.Utfärdad i Bryssel den [...].På rådets vägnarOrdförande [1] EUT C [...], [...], s. [...].


type: other

text:
Perearstide toetamise kord – Riigi Teataja
 Perearstide toetamise kord
 Perearstide toetamise kord - sisukord
 § 2 Perearsti toetus ja soodustus
 § 3 Toetuse ja soodustuse taotleja
 § 4 Toetuse ja soodustuse taotlemine
 § 5 Toetuse ja soodustuse määramine
 § 6 Toetuse tagasinõudmine
 RT IV, 03.05.2019, 34
 Vastu võetud 29.04.2019 nr 55
 (1) Perearstide toetamise kord reguleerib Tapa vallas tegutsevate ja tegevust alustavate perearstide töö soodustamist.
 (2) Perearstide toetamise eesmärgiks on tagada Tapa valla elanikele perearstiteenuse kättesaadavus ja kvaliteet vähemalt senisel tasemel.
 § 2. Perearsti toetus ja soodustus
 (1) Perearsti toetust (edaspidi toetus) on Tapa valla eelarvest makstav rahaline hüvitis:
 (2) Perearsti soodustus (edaspidi soodustus) on alustava perearsti või välisriigist saabunud üldarsti keeleõppe ja elamispinnaga seotud kulude hüvitamine vastavalt kuludokumentidele ning elamispinna tagamine vastavalt vajadusele. Soodustust antakse kuni 5 (viieks) aastaks.
 (3) Elamispinnaga seotud kulude hüvitamise soodustust antakse tingimusel, et soodustuse saaja elukoht on rahvastikuregistri andmetel Tapa vallas.
 (4) Toetuse saanud perearstil on kohustus osaleda valla strateegiadokumentide väljatöötamisel tervishoiu valdkonnas.
 § 3. Toetuse ja soodustuse taotleja
 1) Tapa vallas tegutseval perearstil;
 2) Tapa vallas tegevust alustaval perearstil;
 3) Tapa vallas tegutseval välisriigist saabunud üldarstil, kes on terviseameti poolt määratud asendussüsteemi kaudu mentori toel tööle perearstisüsteemis (edaspidi välisriigist saabunud üldarst).
 (2) Soodustust on õigus taotleda alustaval perearstil ja välisriigist saabunud üldarstil 5 (viie) aasta jooksul arvates tegevuse alustamisest Tapa vallas.
 (3) Toetuse taotleja tegevuskoha ruumid peavad vastama Sotsiaalministri 29.11.2001 määruse nr 116 „Nõuded perearsti tegevuskoha ruumidele, sisseseadele ja aparatuurile" paragrahvis 2 sätestatud tingimustele.
 § 4. Toetuse ja soodustuse taotlemine
 (1) Määruse paragrahvi 2 lõike 1 punktis 1 nimetatud toetuse taotlemiseks esitab Tapa vallas tegutsev perearst Tapa Vallavalitsusele taotluse hiljemalt 15. septembriks. Taotluses märgitakse vähemalt järgmised andmed: arsti nimi, töökoha aadress, toetuse kandmiseks arveldusarve number ja nimistu suurus.
 (2) Tegevust alustav perearst võib esitada ühekordse toetuse ja soodustuse saamiseks taotluse pärast seda, kui Terviseamet on tema tegevuspiirkonnaks kinnitanud Tapa valla. Taotluses ja soodustuse saamiseks märgitakse vähemalt järgmised andmed: arsti nimi, töökoha aadress, toetuse kandmiseks arveldusarve number ning täpsustatakse soodustus, mille osas soovitakse toetust lähtuvalt määruses märgitule.
 (3) Välisriigist saabunud üldarst võib esitada taotluse toetuse ja soodustuse saamiseks pärast seda kui Terviseamet on kinnitanud ta töötama Tapa vallas. Taotluses ja soodustuse saamiseks märgitakse vähemalt järgmised andmed: arsti nimi, töökoha aadress, toetuse kandmiseks arveldusarve number ning täpsustatakse soodustus, mille osas soovitakse toetust lähtuvalt määruses märgitule.
 § 5. Toetuse ja soodustuse määramine
 (1) Toetus ja selle suurus ning soodustus määratakse vallavalitsuse korraldusega.
 (2) Vallavalitsusel on õigus jätta taotlus rahuldamata ning toetus või soodustus määramata, kui taotlus või taotleja ei vasta käesolevas määruses kehtestatud tingimustele.
 (3) Soodustuse andmisel on vallavalitsusel õigus seada soodustuse saajale kohustusi ja tingimusi valla vajadusest lähtuvalt.
 § 6. Toetuse tagasinõudmine
 (1) Toetust saanud arst on kohustatud tagastama määruse paragrahvi 2 lõike 1 punktis 2 nimetatud toetuse, kui tema pidev töötamine või tegutsemine lõpeb enne viie aasta möödumist toetuse saamisest. Töötamine või tegutsemine loetakse peatunuks toetust saanud arsti lapsehoolduspuhkuse või ajateenistuskohustuse täitmise ajal ning arsti töötamise või tegutsemise kohustus pikeneb nimetatud aja võrra. Töötamine või tegutsemine loetakse pidevaks arsti töövõimetuse ajal või juhul, kui toetust saanud isiku eriarstina töötamise staaž ei katke viieaastase perioodi kestel rohkem kui kolmeks kuuks korraga.
 (2) Toetus tuleb maksta tagasi toetuse tagasimaksmise teatise esitamisest Tapa Vallavalitsuse poolt kolme aasta jooksul kolmes võrdses osas.