type: other

text:
predstavljeni 19. junija 2014(1)
 ki ga je vložilo Tribunalul Sibiu (Romunija))
 „Prosto gibanje oseb – Socialna varnost – Povračilo stroškov zdravljenja, ki so nastali v drugi državi članici – Predhodna odobritev – Obseg izraza ‚enako učinkovito zdravljenje‘ – Pomanjkanje materialnih sredstev v bolnišnici – Ozemeljski obseg pomanjkanja za pridobitev pravice do predhodne odobritve“
 1. Tribunalul Sibiu s tem predlogom za sprejetje predhodne odločbe sprašuje o razlagi člena 22(2), drugi pododstavek, Uredbe št. 1408/71 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe, samozaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti(2) v primeru, v katerem romunska državljanka od organov svoje države zahteva povračilo za kirurški poseg, ki ji je bil opravljen v Nemčiji, potem ko je ugotovila, kot je trdila pred predložitvenim sodiščem, da bolnišnica v Romuniji, kjer naj bi bila operirana, ni imela zdravil in osnovne medicinske opreme.
 2. Na kratko, Sodišču se zastavlja vprašanje, ali je treba splošno pomanjkanje osnovnih zdravstvenih sredstev v državi stalnega prebivališča šteti za položaj, v katerem zdravljenje ni mogoče. Če je tako, bi to omogočilo pacientu, da v skladu s členom 22(2), drugi pododstavek, Uredbe št. 1408/71 uresničuje pravico, da se mu odobri, da prejme storitev v drugi državi članici, ki jo krije sistem socialne varnosti v njegovi državi stalnega prebivališča.
 3. Čeprav je sodna praksa Sodišča večkrat obravnavala področje uporabe navedene določbe in obseg zdravstvenih storitev glede na svobodo gibanja, gre v obravnavanem primeru prvič za položaj, v katerem naj bi potreba po storitvi v drugi državi članici temeljila na pomanjkanju sredstev v državi stalnega prebivališča.
 4. Uredba št. 1408/71 v členu 22, naslovljenem „Začasno bivanje zunaj pristojne države – Vrnitev ali prenos stalnega prebivališča v drugo državo članico med boleznijo ali materinstvom – Potreba po odhodu v drugo državo članico zaradi ustreznega zdravljenja“, določa:
 Odobritev, ki se zahteva po odstavku 1(c), se ne sme zavrniti, če tako zdravljenje spada med dajatve, določene v zakonodaji države članice, na ozemlju katere oseba stalno prebiva in na katerem ji ob upoštevanju njenega trenutnega zdravstvenega stanja in verjetnega razvoja bolezni ni možno nuditi takega zdravljenja v časovnem obdobju, ki je v državi, v kateri prebiva, za tako zdravljenje običajno potreben.“
 5. E. Petru trpi za resno boleznijo srca in ožilja, zaradi česar je bila že leta 2007 operirana. Dve leti zatem se ji je zdravje poslabšalo in je bila sprejeta v Institutul de Boli Cardiovasculare v Temišvarju. V zdravniškem potrdilu je navedeno, da E. Petru trpi za hudo boleznijo, ki zahteva nujen kirurški poseg, in sicer operacijo na odprtem srcu, da bi ji zamenjali mitralno zaklopko in vstavili dve mrežni opornici (stenta).
 6. Po navedbah E. Petru je med sprejemom v Institutul de Boli Cardiovasculare v Temišvarju lahko ugotovila znatno pomanjkanje materialnih sredstev. Prav tako je navedla, da bolnišnica ni imela niti osnovnih medicinskih pripomočkov, kot so protibolečinske tablete, razkužila, vate ali sterilni povoji. Bolnišnica je bila prav tako izpostavljena velikemu navalu pacientov, s povprečjem treh pacientov na posteljo.
 7. E. Petru je zaradi resnosti potrebnega kirurškega posega in pomanjkanja materialnih sredstev v Institutul de Boli Cardiovasculare pri Casa Judeţeană de Asigurări de Sănătate Sibiu (v nadaljevanju: Casa Judeţeană) vložila zahtevek za odobritev, na podlagi katere bi lahko bila operirana v Nemčiji, in ne v navedeni bolnišnici v svoji državi stalnega prebivališča. Casa Judeţeană je z odločbo zavrnila zahtevek E. Petru, pri čemer se je oprla na zdravstveno stanje zavarovanke, časovni potek bolezni, rok za izvedbo operacije in zatrjevani razlog (pomanjkanje materialnih sredstev).
 8. E. Petru je po zavrnitvi svojega zahtevka odšla v bolnišnico v Nemčiji, kjer so ji opravili kirurški poseg, katerega skupni stroški, vključno s pooperacijskim bolnišničnim zdravljenjem, so znašali 17.714,70 EUR.
 9. E. Petru je takoj nato pri Tribunalul Sibiu vložila tožbo zoper Casa Judeţeană, s katero je v skladu s členom 22(1)(c) in (2), drugi pododstavek, Uredbe št. 1408/71 zahtevala povračilo stroškov, nastalih v Nemčiji.
 III – Vprašanje za predhodno odločanje in postopek pred Sodiščem
 10. V vpisnik sodnega tajništva Sodišča je bil 16. maja 2013 vpisan predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunalul Sibiu in v katerem je zastavljeno to vprašanje:
 „Ali je treba glede na določbe člena 22(2), drugi pododstavek, Uredbe (EGS) št. 1408/71 nezmožnost, da se zagotovi zdravljenje v državi stalnega prebivališča, razlagati absolutno ali razumno, torej ali je položaj, v katerem je v državi stalnega prebivališča kirurški poseg s tehničnega vidika sicer mogoče opraviti pravočasno in primerno, ker potrebni specialisti so na voljo in imajo tudi enako visoko raven strokovnega znanja, vendar ni zdravil in najnujnejše medicinske opreme, enakovreden položaju, v katerem potrebnega zdravljenja v smislu navedenega člena ni mogoče zagotoviti?“
 11. E. Petru, vlada Romunije in Komisija so predložile pisna stališča. Med obravnavo, ki je potekala 26. marca 2014, so zastopniki E. Petru in agenti vlad Združenega kraljestva in Romunije ter Komisije podali ustne navedbe.
 IV – Trditve strank
 12. E. Petru zagovarja svojo pravico, da pridobi odobritev v skladu s členom 22 Uredbe št. 1408/71. Drugi odstavek navedene določbe taksativno našteva okoliščine, v katerih ni mogoče zavrniti odobritve v državi stalnega prebivališča in iz katerih je po njenem mnenju mogoče razbrati, da pomanjkanje bolnišnične opreme utemeljuje navedeno odobritev. To razlago naj bi podpiral člen 35 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, ki zagotavlja varovanje zdravja.
 13. Po drugi strani romunska vlada in vlada Združenega kraljestva menita, da člen 22 Uredbe št. 1408/71 v povezavi s členom 56 PDEU izključuje pravico do odobritve, če gre za pomanjkanje materialnih sredstev v državi stalnega prebivališča. Ta položaj ni zajet v členu 22 niti ga ni mogoče razbrati iz izraza „enako učinkovito“, ki izhaja iz sodne prakse Sodišča. Prav tako je to okoliščino težko dokazati, zlasti če ni neodvisne presoje, ki bi jo potrdil zdravnik in na podlagi katere bi se potrdilo tako pomanjkanje pripomočkov. Zato vladi trdita, da pravo Unije ne nasprotuje odločbi, s katero se zavrne odobritev v skladu s členom 22 Uredbe št. 1408/71, kot je odločba Casa Judeţeană v zadevnem primeru. Tudi če bi v hipotetičnem primeru zaradi pomanjkanja pripomočkov prišlo do odobritve v navedenem smislu, romunska vlada vztraja pri tem, da navedena okoliščina ni bila dokazana v postopku v glavni stvari.
 14. Komisija je zavzela vmesno stališče, saj priznava, da bi strukturno pomanjkanje medicinskega materiala bilo okoliščina, na podlagi katere bi se lahko pridobila odobritev v smislu člena 22 Uredbe št. 1408/71, razlaganega glede na člen 56 in člen 35 Listine. Sočasno pa Komisija priznava, da je navedeno odobritev mogoče podeliti samo na podlagi analize, ki upošteva vse okoliščine konkretnega primera, kar pa mora presojati predložitveno sodišče.
 15. V okviru tega predloga za sprejetje predhodne odločbe se zastavljata dve različni vprašanji, odgovora nanju pa se po težavnosti zelo razlikujeta. Prvo vprašanje je, ali je mogoče pomanjkanje ali neprimernost opreme v bolnišnici v določenih okoliščinah izenačiti s položajem, v katerem v navedeni državi ni mogoče v razumnem roku zagotoviti določene zdravstvene storitve, ki pa je na seznamu storitev, ki jih krije sistem socialne varnosti. Drugo vprašanje je, ali je tako tudi v primeru, v katerem ta neprimernost ali to pomanjkanje v bolnišnicah te države ni trenutno ali omejeno, temveč gre, nasprotno, za sistemsko stanje, ki je torej dolgotrajno zaradi različnih okoliščin, ki so lahko naravne, tehnološke, ekonomske, politične ali socialne.
 16. Za obravnavo obeh problemov menim, da je primerno na kratko spomniti na glavne točke zakonodaje in sodne prakse, na podlagi katerih lahko v nadaljevanju podrobno analiziram primer E. Petru.
 17. Očitno je, da je člen 22 Uredbe št. 1408/71 nujno izhodišče za to presojo, saj je v njem izrecno priznana pravica vsakega pacienta, da zaprosi pristojni nacionalni organ za odobritev, da lahko odide na ozemlje druge države članice, zato da bo zdravljen ustrezno svojemu zdravstvenemu stanju. V odstavku 2 navedene določbe je dodano, da je treba odobritev nujno podeliti, če tako zdravljenje spada med dajatve, določene v zakonodaji države članice, v kateri pacient stalno prebiva, in mu ga ni mogoče zagotoviti v časovnem obdobju, ki je običajno potrebno v posameznem primeru.(3)
 18. Razen navedenega pa nič ne preprečuje državam članicam, da določijo možnost, da zavarovane osebe s stalnim prebivališčem v teh državah prejmejo zdravstvene storitve v drugih državah članicah v primerih, ki se razlikujejo od primerov iz člena 22 Uredbe št. 1408/71. V takem primeru za ukrepe navedenih držav – kot bom pojasnil v nadaljevanju – veljajo določbe Pogodbe v o prostem pretoku.(4)
 19. Na podlagi teh določb je Sodišče razlagalo svobodo opravljanja storitev, pri čemer je prav tako upoštevalo posebne in zelo raznolike okoliščine, ki so značilne za zdravstveni sektor v Evropi.
 20. V sodbah Decker in Kohll(5) je Sodišče potrdilo, da so zdravstvene storitve, vključno s tistimi, ki se opravljajo v javnem sistemu, storitve ekonomske narave in zato zanje veljajo določbe Pogodbe o prostem pretoku. Ta ugotovitev je omogočila, da se varstvo, ki ga zagotavlja pravo Unije, razširi na druge primere, ki se razlikujejo od primerov, izrecno predvidenih v členu 22 Uredbe št. 1408/71.
 21. V primeru zdravstvenih storitev, ki zahtevajo hospitalizacijo, so bili v sodbi Smits in Peerbooms(6) pojasnjeni različni pomembni vidiki, začenši s priznanjem splošne pristojnosti držav članic, da za prejemanje zdravstvenih storitev v drugi državi članici, katerih stroške nosi država stalnega prebivališča, predvidijo odobritev, ne glede na to, ali zdravstveni sistem temelji na plačilih v naravi ali na povračilih.(7) Z isto sodbo je bilo uvedeno tudi pomembno merilo za določitev, ali je zdravljenje, ki ga skuša prejeti pacient v drugi državi članici, „potrebno“.(8) Glede tega je Sodišče pojasnilo, da lahko države članice zavrnejo odobritev, češ da storitev ni potrebna, „če se enako zdravljenje ali za pacienta enako učinkovito zdravljenje lahko pravočasno opravi“ v državi članici stalnega prebivališča.(9)
 22. V skladu s sodno prakso mora nosilec za presojo, ali je zdravljenje, ki je za pacienta enako učinkovito, mogoče prejeti v ustreznem času v državi članici stalnega prebivališča, upoštevati vse okoliščine posameznega konkretnega primera, pri čemer mora upoštevati ne le zdravstveno stanje pacienta ob vložitvi zahteve za odobritev, ampak tudi njegovo anamnezo.(10) Očitno je, da morajo te elemente ustrezno potrditi zdravstveni delavci, tako da lahko sodišče presoja vse okoliščine na podlagi ustrezno preizkušenih meril, ki ne temeljijo na subjektivnih zaznavah posameznega pacienta.
 23. Iz te sodne prakse, če se obravnava kot celota, je zato mogoče razbrati, da ima oseba s stalnim prebivališčem v državi članici, ki je vključena v javni zdravstveni sistem, pravico oditi v drugo državo Unije na stroške sistema socialne varnosti države stalnega prebivališča, če se enako zdravljenje ali za pacienta enako učinkovito zdravljenje lahko pravočasno opravi v tej drugi državi, in ne v državi stalnega prebivališča. V teh okoliščinah sistem, v katerega je pacient vključen, pokriva njegove stroške, ki nastanejo v tujini. Če pa pacient ne izpolnjuje opisanih pogojev, ima vedno možnost, da gre v tujino in tam prejme storitev, do katere bi imel pravico v svoji državi zavarovanja, ter zahteva vračilo stroškov posega po ceni, določeni v državi zavarovanja, in ne v kraju opravljanja storitve.(11)
 24. Na podlagi tega bom nadaljeval z odgovorom na vprašanji, ki se zastavljata v tej zadevi.
 25. Prvo vprašanje, ki ga je treba obravnavati, se nanaša na trenutno pomanjkanje sredstev, povezanih z zdravstveno storitvijo, in samo po sebi ni težavno. Jasno je, da Uredba št. 1408/71 ne razlikuje med razlogi, iz katerih določene storitve ni mogoče opraviti pravočasno. Če je razlog, da zaradi opreme ni mogoče opraviti, v tem primeru, potrebnega kirurškega posega, mora biti posledica ista, kot če bi šlo za pomanjkanje osebja, to je zdravstvenih strokovnjakov, ki so sposobni opraviti potrebni poseg.
 26. Dejansko ni mogoče izključiti, da je zlasti v manjših državah članicah posledica neke nesreče ali dogodka v bolnišnici, ki je morda celo edina, v kateri se v tej državi lahko opravi potrebna zdravstvena storitev, položaj, v katerem zaradi pomanjkanja pripomočkov, in ne česa drugega, navedene storitve ni mogoče opraviti, vsekakor ne pravočasno.
 27. Zato je treba načeloma odgovoriti pritrdilno, in sicer da tako kot zaradi pomanjkanja osebja tudi zaradi pomanjkanja v bolnišnicah lahko nastane obveznost države članice, da v skladu s členom 22(2), drugi pododstavek, Uredbe št. 1408/71 odobri opravljanje te zdravstvene storitve.
 28. Zdaj pa bom prešel k drugemu vprašanju. Resnični problem, ki izhaja iz tega predloga za sprejetje predhodne odločbe, pa se tu ne zastavlja načelno, temveč – recimo temu – „dimenzionalno“. Natančneje, resnični problem nastane, ko je to pomanjkanje materialnih sredstev za izvedbo zadevne zdravstvene storitve tako obsežno, da presega omejeno trenutno stanje, skratka naključno, ter je odraz splošnega, dolgotrajnega in strukturnega pomanjkanja, ki bi ga pravzaprav lahko opredelili kot „sistemsko“ pomanjkanje.
 29. Očitno je, da o tem, ali gre v Romuniji za tak položaj, nismo pristojni odločati. Kot je Sodišče že večkrat poudarilo, je v okviru postopka za sprejetje predhodne odločbe pristojno le za odločanje o razlagi ali veljavnosti akta Skupnosti na podlagi dejstev, ki jih navede nacionalno sodišče.(12)
 30. Bistvo je, da nacionalno sodišče s predložitvijo opisa zdravstvenega položaja v navedeni državi, kot ga je podala tožeča stranka v postopku v glavni stvari, navaja položaj, ki zagotovo presega trenutno in omejeno stanje. Predložitveno sodišče je opisalo izredne zdravstvene razmere, ki se niti najmanj ne zdijo časovno omejene, temveč, nasprotno, časovno neomejene in na splošno prisotne po vsej državi.
 31. Torej je v primeru, da smo soočeni s tem nesrečnim položajem, ki ga ne smemo preizkusiti, jasno, da odgovora nanj ni mogoče najti v členu 22(2), drugi pododstavek, Uredbe št. 1408/71. Država članica, ki je v tem položaju, po definiciji ne bi mogla vzdržati ekonomskega bremena, ki bi izhajal iz masovnega zdravstvenega izseljevanja oseb, ki so vključene v njen sistem socialne varnosti, v druge države članice.
 32. Stroga uporaba navedene določbe v okoliščinah, kot so opisane, bi se poleg tega težko vključila v sodno prakso Sodišča. Kot je znano, je ena od omejitev izvajanja svobode opravljanja storitev v zdravstvenem sektorju „ogrožanje“ navedenih storitev v državi, v kateri ima pacient stalno prebivališče. Kot je Sodišče že imelo priložnost razglasiti v sodbah Müller-Fauré in Van Riet ter Watts, je treba preprečiti „migracijsk[e] tokov[e] pacientov, ki bi ogrozil[i] vse napore načrtovanja in racionalizacije, ki jih je pristojna država članica na osnovnem področju zdravstvenega varstva vložila v preprečitev preobremenjenosti bolnišnic, neuravnotežene ponudbe bolnišničnega zdravljenja in – tako logističnih kot finančnih – razsipavanja in izgub“(13).
 33. Zato je treba skleniti, da v primeru strukturnega in dolgotrajnega pomanjkanja v bolnišnicah, kot je bilo opisano v točkah zgoraj, člen 22(2), drugi pododstavek, Uredbe št. 1408/71 ne obvezuje držav članic, da odobrijo storitev, ki je na seznamu storitev, čeprav bi to lahko pomenilo, da določenih zdravstvenih storitev dejansko ni mogoče opraviti. Jasno pa je, da velja izjema za tiste primere, v katerih navedena odobritev ne bi ogrozila zmožnosti delovanja sistema varstva v navedeni državi članici.
 34. Glede na navedeno je treba zdaj odgovoriti na vprašanje, ki ga je predložilo Tribunalul Sibiu v specifičnem primeru E. Petru.
 35. Kot je razvidno iz spisa, se je E. Petru odločila za operacijo v Nemčiji, potem ko je osebno ugotovila, s kakšnimi sredstvi razpolaga Institutul de Boli Cardiovasculare v Temišvarju v trenutku, ko je bila tam sprejeta. Predložitveno sodišče mora ugotoviti, ali obstajajo strokovna poročila, v katerih je ugotovljeno tako pomanjkanje sredstev v zadevnem centru, ali pa gre za osebno oceno E. Petru.
 36. Predložitveno sodišče mora glede na dejstva iz spisa presoditi, ali gre za enega od dveh zgoraj opisanih položajev in ali je morebiti prišlo bodisi do trenutnega pomanjkanja materialnih sredstev bodisi do strukturnega in dolgotrajnega pomanjkanja v bolnišnicah, kot je opisano v točkah od 28 do 32 teh sklepnih predlogov.
 37. Glede na zgornje premisleke zato menim, da člen 22(2), drugi pododstavek, Uredbe št. 1408/71 zavezuje države članice, da odobrijo storitev, ki je na seznamu storitev, ki jih krije zavarovanje, v primeru, v katerem trenutno in začasno pomanjkanje v neki bolnišnici v navedeni državi članici dejansko onemogoča izvedbo ene od navedenih storitev.
 38. Država članica pa, nasprotno, ni dolžna odobriti storitve, ki je na seznamu storitev, ki jih krije zavarovanje, v primeru strukturnega in dolgotrajnega pomanjkanja v bolnišnicah, čeprav bi to lahko pomenilo, da določenih zdravstvenih storitev dejansko ni mogoče opraviti, razen če navedena odobritev ne bi ogrozila zmožnosti delovanja sistema socialne varnosti v navedeni državi članici.
 39. Predložitveno sodišče, ki je edino pristojno za ugotavljanje dejanskega stanja v postopku v glavni stvari, mora te premisleke uporabiti v konkretnem primeru, pri čemer mora upoštevati neodvisna strokovna poročila, ki jih je treba predložiti v postopku v glavni stvari.
 40. Glede na navedeno Sodišču predlagam, naj na vprašanje za predhodno odločanje, ki ga je predložilo Tribunalul Sibiu, odgovori tako:
 Člen 22(2), drugi pododstavek, Uredbe št. 1408/71 je treba razlagati tako, da mora država članica odobriti storitev, ki je na seznamu storitev, ki jih krije zavarovanje, v primeru, v katerem trenutno in začasno pomanjkanje v neki bolnišnici v navedeni državi članici dejansko onemogoča izvedbo ene od navedenih storitev.
 Člen 22(2), drugi pododstavek, Uredbe št. 1408/71 pa je treba, nasprotno, razlagati tako, da država članica ni dolžna odobriti storitve, ki je na seznamu storitev, ki jih krije zavarovanje, v primeru strukturnega in dolgotrajnega pomanjkanja v bolnišnicah, čeprav bi to lahko pomenilo, da določenih zdravstvenih storitev dejansko ni mogoče opraviti, razen če navedena odobritev ne bi ogrozila zmožnosti delovanja sistema socialne varnosti v navedeni državi članici.
 Predložitveno sodišče mora na podlagi neodvisnih strokovnih poročil, ki jih je treba predložiti v postopku, presoditi, ali so take okoliščine obstajale, ko je tožeča stranka zaprosila za odobritev v skladu s členom 22(2), drugi pododstavek, Uredbe št. 1408/71.
 2 – Uredba Sveta (EGS) z dne 14. junija 1971, kakor je bila spremenjena in konsolidirana z Uredbo (ES) št. 118/97 z dne 2. decembra 1996 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 3, str. 3). Upoštevati je treba, da je čas nastanka dejanskega stanja v postopku v glavni stvari pred začetkom veljavnosti spremembe navedene uredbe z Uredbo (ES) št. 592/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. junija 2008 (UL L 177, str. 1).
 3 – Glej med drugim Rodière, P., Droit social de l’Union Européenne, LGDJ, 2. izdaja, Pariz, 2014, str. 725 in naslednje; De la Rosa, S., „The Directive on cross-border healthcare or the art of codifying complex case law“, Common Market Law Review, 49, 2012; Van der Mei, A. P., „Cross-border access to medical care within the European Union: Some reflections on the judgments in Decker and Kohll“, 5, Maastricht Journal of European and Comparative Law, zvezek 5, št. 3, 1998, in Lewalle, H., in Palm, W., „Quel est l’impact de la jurisprudence européenne sur l’accès aux soins à l’intérieur de l’Union européenne?“, Revue Belge de la Sécurité Sociale, št. 4, 2001.
 4 – Glej sodbe Decker (C‐120/95, EU:C:1998:167, točka 34 in naslednje); Kohll (C‐158/96, EU:C:1998:171, točka 35) ter Vanbraekel in drugi (C‐368/98, EU:C:2001:400, točka 40 in naslednje).
 5 – Sodbi Decker in Kohll, navedeni v prejšnji opombi.
 6 – Sodba Smits in Peerbooms (C‐157/99, EU:C:2001:404).
 7 – Ibidem, točke od 55 do 59.
 8 – Ibidem, točka 99 in naslednje.
 9 – Ibidem, točka 103.
 10 – Glej sodbi Watts (C‐372/04, EU:C:2006:325, točke od 46 do 62) in Elčinov (C‐173/09, EU:C:2010:581, točka 66).
 11 – Glej med drugim sodbo Müller-Fauré in van Riet (C‐385/99, EU:C:2003:270, točki 98 in 106) in zgoraj navedeno sodbo Elčinov, točka 80.
 12 – Glej med drugim sodbe AC-ATEL (C‐30/93, EU:C:1994:224, točka 16); Phytheron International (C‐352/95, EU:C:1997:170, točka 11); Dumon in Froment (C‐235/95, EU:C:1998:365, točka 25; WWF in drugi (C‐435/97, EU:C:1999:418, točka 31) ter Stadt Papenburg (C‐226/08, EU:C:2010:10, točka 23).
 13 – Glej med drugim zgoraj navedeni sodbi Müller-Fauré in van Riet, točka 91, ter Watts, točka 71.


type: wikipedia

text:
I fysikken er rumtid defineret som en matematisk model, som kombinerer vores tredimensionale syn på universet med tid. Rumtid er sædvanligvis tolket som firedimensionale objekter hvor objektet har de tre kendte rumdimensionene, i tillæg til tid som en fjerde dimension.
 Begrebet rumtid er i nyere tid blevet en fællesbetegnelse på teorier som går udover de tre dimensioner. Hvor mange dimensioner man faktisk må tage i brug for at beskrive universet, er stadig et åbent spørgsmål. Strengteorien tilsiger, at vi har fra 10 til 26 dimensioner.
 I Einsteins specielle og generelle relativitetsteori er tid og det tredimensionelle rum slået sammen til en enkel firedimensionel mangfoldighed kaldet rumtid. Et punkt i rumtiden bliver benævnt en hændelse. Enhver hændelse har fire koordinater: (t, x, y, z).
 Dette fænomen kan ses som en masse 3 dimensionelle plader, der er stablet, hvilket giver det fulde billede af en ellers tidsmæssig handling.
 Relaterede artikler
 Gravitation
 Præcession
 Sort hul (astronomi)
 Relaterede science-fiction artikler:
 Alcubierre drive
 Ormehul
 Warp drive
 Eksterne henvisninger
 Youtube: The illusion of time : past, present and future all exist together
 Relativitetsteori
 Tid
 Universet


text:
Prancūzijos ekonomika yra labai išsivysčiusi ir orientuota į rinką. Ji yra 6-a didžiausia pasaulio ekonomika pagal nominalųjį BVP ir 9-a didžiausia ekonomika pagal PPP. 2020 m. rugsėjo 30 d. ji buvo 3-ia didžiausia Europos ekonomika po Vokietijos ir Jungtinės Karalystės.
 Prancūzija priklauso pirmaujantiems pramoniniams kraštams. Turėdama 1744,4 mlrd. dolerių BVP (2003) Prancūzija yra šešta pagal dydį pasaulio ekonomika, po JAV, Japonijos, Vokietijos, Kinijos ir Jungtinės Karalystės. Pasaulio prekybos organizacijos duomenimis, Prancūzija pagal eksporto apimtis 2003 m. užėmė penktą vietą. Bendrasis vidaus produktas augo nuo 1995 iki 2005 m. kasmet vidutiniškai 2,1 %, o 2005 m. pasiekė 1689,4 mlrd. Palyginant su Europos Sąjungos BVP, pagal perkamosios galios paritetą, Prancūzija pasiekė 111,4 indeksą (ES-25: 100) (2003 m.). 90 % jos ploto dirbama, todėl ji pirmaujanti šalis žemės ūkio produkcijos srityje. Prancūzija taip pat yra stambi pramoninė valstybė, turinti aukštos kvalifikacijos darbo jėgą. Valstybinis minimalus darbo užmokestis užtikrina darbuotojams 8,71 € valandinį užmokestį. Vienas iš penkių prancūzų dirba ir gyvena kaime. Pagrindinių pramonės šakų, ypač energetikos pramonė, iki šiol yra kontroliuojama valstybės. Prancūzija yra svarbi branduolinės energijos gamintoja. Šalyje apie 80 % elektros energijos yra pagaminama atominėse elektrinėse. Taip Prancūzija, šalia Lietuvos, 2005 m. pradžioje pagamino didžiausią procentą branduolinės energijos pasaulyje. Vyno gamyba yra viena iš svarbiausių Prancūzijos pramonės šakų. Taip pat joje yra išplėtota sunkioji, chemijos pramonė, gaminami automobiliai, lėktuvai, tanklaiviai. Garsėja vaistų, parfumerijos, kosmetikos, tekstilės, galanterijos prekėmis.
 Pramonės šakos
 Pramonė
 Apdirbimo pramonės produkcijos gamyba ir eksportas (antra vieta Europoje, ketvirta pasaulyje), pardavimas (trečia Europoje, penkta pasaulyje), krovininių automobilių (pirmauja Europoje), automobilių padangų (antra vieta Europoje). Svarbiausia Prancūzijos pramonės šaka – mašinų pramonė. Prancūzijoje įkurta automobilių gamybos bendrovė „Renault“, taip pat garsi automobilių gamybos bendrovė „Peugeot – Citroen“, bei padangų gamybos firma „Michelin“. Lėktuvų, raketų ir astronautikos priemonių gamyba (I Europoje, III pasaulyje), eksportas (II Europoje, III pasaulyje). Telekomunikacijos priemonių ir kompiuterių gamyba (II Europoje, IV pasaulyje). Dideli prancūzų laimėjimai modernizuojant palydovinį ryšį. Organinės ir neorganinės chemijos pramonės produkcijos gamyba ir eksportas (II Europoje, IV pasaulyje). Prancūzijoje yra stipri chemijos pramonė, nes būtent čia buvo pradėta gaminti polietileno plėvelė, antibiotikai, sintetinis pluoštas. Medikamentų gamyba (IV Europoje, V pasaulyje). Kosmetikos ir parfumerijos gamyba ir eksportas (I pasaulyje). Šalyje pagaminama trečdalis pasaulio parfumerijos gaminių.
 Pagal eksportą ir importą Prancūzija yra ketvirta pasaulyje, po JAV, Vokietijos ir Japonijos. Galima suskaičiuoti apie 25000 Prancūzijos eksporto įmonių. Pagrindinės yra šios: 1) Renault, 2) Peugeot, 3) Citroen, 4) Airbus industrie, 5) IBM France, 6) Rohone-Poulenc, 7) Snecma, 8) Atochem, 9) EDF, 10) Michelin.
 Šalyje vertinami lengvosios pramonės, ypač tekstilės gaminiai. Paryžius vadinamas „Madų miestu“.
 Upių tinklas tankus, upės vandeningos, tinkamos laivybai. Svarbiausios upės yra Luara, Rona, Sena ir Garona. Dėl upių šalyje veikia daug vandens jėgainių. Prancūzai pirmieji pradėjo naudoti jūrų potvynių ir atoslūgių energiją. Pati galingiausia pasaulyje potvynių elektrinė.
 Turizmas
 Turizmas yra taip pat labai svarbi pramonės šaka. Šalį 2007 m. aplankė 81,9 milijonų užsienio turistų Prancūzija, yra labiausiai turistų lankoma pasaulio šalis, po jos eina Ispanija (58,5 milijonų 2006 m.) ir Jungtinės Amerikos Valstijos (51,1 milijonų 2006 m.). Turistus šalis traukia savo miestais (ypač turistų lankomas yra Paryžius), paplūdimiais, pajūrio kurortais, slidinėjimo kurortais ir kaimo regionais, kuriuose žmonės grožisi jų grožiu ir ramybe. Į Aukštutinių Pirėnų departamento miestą Lurdą taip pat atvyksta religiniai piligrimai, kurių čia per metus apsilanko apie kelis milijonus. Labiausiai turistų lankomos vietos (pagal 2003 reitingą lankytojų per metus) yra: Eifelio bokštas (6,2 mln), Luvras (5,7 mln), Versalio rūmai (2,8 mln), Orsė muziejus (2,1 mln), Paryžiaus Triumfo arka (1,2 mln), Žoržo Pompidu centras (1,2 mln), Sen Mišelio kalnas (1 mln), Šamboro pilis (711,000).
 Žemės ūkis
 Produkcijos ir maisto produktų eksportą (II vieta pasaulyje). Grūdai (I Europoje, V pasaulyje): kviečiai (I Europoje, V pasaulyje), miežiai (I Europoje, IV pasaulyje). Be to, Prancūzijoje daugiausia išauginama cukrinių runkelių. Prancūzijos pietryčiuose, kur vyrauja subtropikų klimatas, auginami persikai, abrikosai, alyvuogės ir kiti šilumamėgiai vaisiai.
 Svarbi žemės ūkio šaka – gyvulininkystė. Maisto gamintojai didžiuojasi savo darbu ir pagamina puikių mėsos gaminių. Mėsos gamyba (II Europoje, VI pasaulyje). Taip pat jie didžiuojasi pagamintais konditerijos gaminiais, įvairia rūšių duona tarp jų ir garsiaisiais bagetais.
 Pienas
 Prancūzija kartais juokais vadinama „Pieno ferma“. Pieno primelžta (I vieta Europoje, IV pasaulyje): sūris (toks kaip kamamberas žinomas visame pasaulyje), kurio šalyje išnokinama per 300 rūšių, ir varškė (II pasaulyje), kiekvienai metų dienai tenka vis kitokia sūrio rūšis; sviestas (II Europoje, IV pasaulyje), eksportas (sviestas II Europoje, III pasaulyje; pieno milteliai II Europoje ir pasaulyje).
 Vynas
 Prancūzija kartu su Italija pagamina daugiausia vynuogių vyno pasaulyje, 1977 m. – 7 400 000 000 butelių. Daug žymių prancūziškų vynų pavadinti pagal šalies vietoves: Šampanę ir Bordo. Didelę dalį vyno gamina ūkininkų kooperatyvai, be to nedidelis kiekis vyno padaromas mažuose ūkiuose išlikusiuose prie senų dvarų. Vynuogės skinamos ankstyvą rudenį, tada iš jų spaudžiamos sultys ir paliekamos fermentuotis dideliuose kubiluose, kad pasigamintų alkoholis ir vynas įgautų puikų skonį. Baigęs rūgti vynas išpilstomas į butelius. Prancūzijoje daroma beveik penktadalis viso vyno pasaulyje. Antra vieta pasaulyje po Italijos pagal vynuogių derlių. Pagal vyno suvartojimą pirmiausia pasaulyje.
 Produkcija
 Naudingosios iškasenos
 Pagal sidabro gavybą užima pirmą vietą pasaulyje. Kitos naudingosios iškasenos (vieta Europoje pagal gavybą): uranas (1), žėrutis (1), fluoritas (1), geležies rūda (2), arsenas (2), gipsas (2), talkas (2), auksas (3). Šalyje nėra didelių naftos ir gamtinių dujų telkinių. Todėl šioje šalyje nėra daug kitoms šalims įprastų šiluminių elektrinių, kurui naudojančių gamtines dujas, akmens anglis arba mazutą. Šalis garsi urano rūdos atsargomis, todėl Prancūzijoje išplėtota atominė energetika. Geležies rūdos dabar šalyje išgaunama 20 kartų mažiau negu prieš 30 metų. Prancūzai pirmieji pasaulyje pradėjo kasti boksitą – svarbiausią aliuminio rūdą. Boksitų pavadinimas kilo nuo BO gyvenvietės, kurioje buvo aptiktas didelis šios rūdos telkinys.
 Energetinė politika
 Nepaprastai daug, beveik 4,5 karto, didės dujų sunaudojimas elektros energijos gamybai. Dar daugiau turėtų būti panaudojama vėjo energijos – net apie 8 kartus, nors absoliučiai tai sudarys tik apie 0,9 proc. nuo viso pagaminamo elektros energijos kiekio Europos OECD šalyse.
 Didžiausias Vakarų Europoje elektros energijos gamintojas ir eksportuotojas – Prancūzijos valstybinė EDF (Electricite de France) kompanija turi 15 proc. laisvų galingumų ir manoma, kad visoje ES jų yra dar daugiau.
 Prancūzijoje branduolinė energija sudaro per 75 proc. bendro pagaminto elektros energijos kiekio (panašiai kaip ir Lietuvoje, kol veikė abu atominės elektrinės blokai). Valstybinė EDF kompanija dabar veikia 31 šalyje (iš jų 9 Europoje) ir dar žada pirkti dalį Vokietijos EnBW (Energie Baden-Württemberg) – įžengti ir į didžiausią Europos rinką. Praėjusiais metais EDF sėkmingai perėmė Anglijos London Electricity ir dalį South Electricity kompanijos ir tokiu būdu 4,5 mln. britų aprūpina savo elektra. Viskas būtų gražu, jei Prancūzija pariteto pagrindais atidarytų savo rinką. Nors Europos Komisija to reikalauja, tačiau Prancūzijoje tai vilkinama.
 Atitinkamam įstatymo projektui šiuo klausimu Prancūzijos senate pateikta per 400 pataisų ir jis turėtų būti svarstomas 2000 m. pavasarį. Baiminamasi, kad įgyvendinus rinkos liberalizavimą per ateinančius 6 metus EDF eksportas gali sumažėti 40 proc., taip pat ši kompanija gali netekti 8 proc. vietinių didžiųjų elektros energijos vartotojų. Tai, savaime suprantama, EDF nedžiugina.
 Teigiama, kad Prancūzijos energetikos politikai daro įtaką atomokratai. Tai galima paaiškinti ir tuo, kad per pokario metus Prancūzijoje branduolinei energetikai išleista beveik 1000 mlrd. frankų. Tačiau EDF dirba apie 114 tūkst. darbuotojų ir dar apie 1996 m. buvo susitarta, kad vienas procentas nuo apyvartos pajamų skiriama profsąjungų valdomų įmonių vidaus Socialiniam fondui, kur didžiausią įtaką turi kairiosios sąjungos. Esant EDF apyvartai 185 mlrd. frankų per metus, šis procentas sudaro solidžią 2 mlrd. frankų sumą. Todėl nenuostabu, kad Prancūzijoje yra daug prieštaraujančių dėl privatizavimo ir rinkų atidarymo ir nedaug kovojančių už branduolinių jėgainių uždarymą.
 Prancūzija neturi didelio vargo dėl elektros energijos pertekliaus, nes daug energijos eksportuojama. Daug jos tiekiama Liuksemburgo hidroakumuliacinei elektrinei. Be to, jau dabar trečdalis gyventojų Prancūzijos namų ūkyje naudoja elektrinį šildymą ir žadama, kad vėliau naudos dar daugiau.
 Išnašos


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
L 118/36 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 27.4.2001
 REGOLAMENTO (CE) N. 817/2001 DELLA COMMISSIONE
 del 26 aprile 2001
 che fissa la restituzione massima all'esportazione d'orzo nell'ambito della gara di cui al regolamento
 (CE) n. 2317/2000
 LA COMMISSIONE DELLE COMUNITÀ EUROPEE, dere di fissare una restituzione massima all'esportazione,
 tenendo conto dei criteri precisati all'articolo 1 del rego-
 visto il trattato che istituisce la Comunità europea, lamento (CE) n. 1501/95. In tal caso sono dichiarati
 visto il regolamento (CEE) n. 1766/92 del Consiglio, del 30 aggiudicatari il concorrente o i concorrenti la cui offerta
 giugno 1992, relativo all'organizzazione comune dei mercati sia pari o inferiore a detta restituzione massima.
 nel settore dei cereali (1), modificato da ultimo dal regolamento (3) L'applicazione degli anzidetti criteri all'attuale situazione
 (CE) n. 1666/2000 (2), dei mercati del cereale in oggetto induce a fissare la
 visto il regolamento (CE) n. 1501/95 della Commissione, del restituzione massima all'esportazione al livello di cui
 29 giugno 1995, che stabilisce modalità di applicazione del all'articolo 1.
 regolamento (CEE) n. 1766/92 del Consiglio, riguardo alla (4) Le misure previste dal presente regolamento sono
 concessione delle restituzioni all'esportazione e alle misure da conformi al parere del comitato di gestione per i cereali,
 adottare in caso di turbative nel settore dei cereali (3), modifi-
 cato da ultimo dal regolamento (CE) n. 602/2001 (4), e in
 particolare l'articolo 4, HA ADOTTATO IL PRESENTE REGOLAMENTO:
 considerando quanto segue:
 Articolo 1
 (1) Una gara per la restituzione all'esportazione d'orzo verso
 qualsiasi paese terzo salvo gli Stati Uniti d'America e il Per le offerte comunicate dal 20 al 26 aprile 2001, nell'ambito
 Canada è stata indetta con il regolamento (CE) n. 2317/ della gara di cui al regolamento (CE) n. 2317/2000, la restitu-
 2000 della Commissione (5). zione massima all'esportazione d'orzo è fissata a 0,00 EUR/t.
 (2) A norma dell'articolo 7 del regolamento (CE) n. 1501/ Articolo 2
 95, la Commissione può, secondo la procedura di cui
 all'articolo 23 del regolamento (CEE) n. 1766/92, deci- Il presente regolamento entra in vigore il 27 aprile 2001.
 Il presente regolamento è obbligatorio in tutti i suoi elementi e direttamente applicabile in
 ciascuno degli Stati membri.
 Fatto a Bruxelles, il 26 aprile 2001.
 Per la Commissione
 Franz FISCHLER
 Membro della Commissione
 (1) GU L 181 dell'1.7.1992, pag. 21.
 (2) GU L 193 del 29.7.2000, pag. 1.
 (3) GU L 147 del 30.6.1995, pag. 7.
 (4) GU L 89 del 29.3.2001, pag. 16.
 (5) GU L 267 del 20.10.2000, pag. 23.


type: caselaw

text:
 15.12.2014
 FI
 Euroopan unionin virallinen lehti
 C 448/40
 Kanne 10.9.2014 – ZZ v. Euroopan parlamentti
 (Asia F-92/14)
 (2014/C 448/50)
 Oikeudenkäyntikieli: saksa
 Asianosaiset
 Kantaja: ZZ (edustaja: asianajaja Günther Maximini)
 Vastaaja: Euroopan parlamentti
 Oikeusriidan kohde ja kuvaus
 Vaatimus ensinnäkin sen parlamentin hylkäävän päätöksen kumoamiseksi, jolla parlamentti kieltäytyi korvaamasta vahinkoa, joka kantajalle on aiheutunut hänen henkilöllisten oikeushyviensä loukkaamisesta ja asetuksen N:o 45/2011 säännösten rikkomisesta aikaisemman oikeudenkäyntiasian käsittelyn yhteydessä, ja toiseksi moraalisen vahingonkorvauksen maksamiseksi viivästyskorkoineen kantajalle väitetysti aiheutuneen henkisen kärsimyksen vuoksi.
 Vaatimukset
 —
 Vastaajan 5.3.2014 antama päätös, jolla hylättiin kantajan 16.12.2013 esittämä vahingonkorvausvaatimus, ja kantajan kyseisestä päätöksestä 24.3.2014 tekemän valituksen implisiittinen hylkääminen sekä toissijaisesti 29.7.2014 annettu hylkäävä päätös, jonka tekijä ei ole tiedossa, on kumottava
 —
 vastaaja on velvoitettava maksamaan kantajalle 30 000 euroa moraalisena korvauksena ja viivästyskorkoa, jonka määrä on viisi prosenttiyksikköä peruskorkoa korkeampi, 25 000 eurolle 1.2.2014 lukien ja 5 000 eurolle 1.5.2014 lukien
 —
 Euroopan parlamentti on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut oikeudenkäyntiä edeltäneestä menettelystä aiheutuneet kulut ja kaikki kantajalle aiheutuneet välttämättömät kulut mukaan lukien.


text:
 |
 52013PC0441
 Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES LĒMUMS, ar ko ievieš vienkāršotu režīmu personu kontrolei pie ārējām robežām, pamatojoties uz to, ka attiecībā uz tranzītu caur to teritorijām vai iecerēto uzturēšanos to teritorijās uz laiku, kas nepārsniedz 90 dienas 180 dienu periodā, Horvātija un Kipra dažus dokumentus vienpusēji atzīst par līdzvērtīgiem savām valsts vīzām, un ar ko atceļ Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmumu Nr. 895/2006/EK un Lēmumu Nr. 582/2008/EK /* COM/2013/0441 final - 2013/0210 (COD) */
 PASKAIDROJUMA RAKSTS
 1. PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS
 Horvātija 2013. gada
 1. jūlijā pievienosies Eiropas Savienībai.
 Līdzīgi kā iepriekšējo – 2004. un 2007. gada
 paplašināšanos gadījumā, arī attiecībā uz
 Horvātijas Republikas pievienošanās nosacījumiem tā sauktā
 „Šengenas īstenošanas divu posmu procedūra” tiek ievērota
 jautājumos, kas saistīti ar Šengenas acquis (4. pants
 Aktā par Horvātijas Republikas pievienošanās nosacījumiem
 un pielāgojumiem Līgumos, kas ir Eiropas Savienības pamatā
 (turpmāk – 2012. gada Pievienošanās akts)). Tas
 nozīmē, ka Horvātijai, tāpat kā iepriekšējām
 pievienošanās valstīm, sākot no pievienošanās dienas, ir
 jāpiemēro Regulas (EK) Nr. 539/2001[1]
 noteikumi, lai uz I pielikumā uzskaitīto trešo valstu
 valstspiederīgajiem attiecinātu vīzas prasību.
 Horvātijai, tāpat kā
 valstīm, kas Eiropas Savienībai pievienojās 2004. un
 2007. gadā, šis pienākums ir pat tad, ja attiecīgajām
 personām ir vienotā vīza, ilgtermiņa vīza vai uzturēšanās
 atļauja, ko izsniegusi kāda Šengenas dalībvalsts, jo citi Šengenas
 noteikumi uz Horvātiju, sākot no pievienošanās dienas,
 neattieksies, piemēram:
 - Šengenas savstarpējās
 atzīšanas noteikumi, kas iekļauti Šengenas īstenošanas
 konvencijas[2]
 18. un 21. pantā un Regulas (EK) Nr. 562/2006 (Šengenas Robežu
 kodeksa)[3]
 5. panta 4. punkta a) apakšpunktā, saskaņā ar
 kuriem ārvalstnieki, kuriem ir derīgas uzturēšanās
 atļaujas vai derīgas ilgtermiņa vīzas, ko izsniegusi
 kāda no Šengenas dalībvalstīm, var brīvi pārvietoties
 īstermiņa uzturēšanās nolūkā citu
 dalībvalstu teritorijā,
 - noteikumi par vienotām vīzām,
 kas iekļauti Regulas (EK) Nr. 810/2009 (Vīzu kodeksa)[4]
 2. panta 3. punktā, saskaņā ar kuriem vienotas
 vīzas ir derīgas visā Šengenas dalībvalstu teritorijā.
 Turklāt Horvātijas teritorijā
 nav derīgas arī valsts vīzas, ko izsniedz citas ES
 dalībvalstis, kuras vēl nav Šengenas dalībvalstis (Kipra).
 Lai nepieļautu to, ka tiktu radīts
 nevajadzīgs administratīvais slogs valstīm, kuras Eiropas
 Savienībai pievienojās 2004. un 2007. gadā,
 atkāpjoties no Regulas 539/2001, ar Lēmumu Nr. 895/2006/EK[5] un
 Lēmumu Nr. 582/2008/EK[6]
 jaunajām dalībvalstīm, kuras vēl nepiemēroja Šengenas acquis
 pilnībā, tika atļauts tranzīta vajadzībām, ja
 tas nepārsniedz piecas dienas, pēc izvēles vienpusēji
 atzīt Šengenas dalībvalstu izsniegtas vienotas vīzas, ilgtermiņa
 vīzas un uzturēšanās atļaujas, kā arī valsts
 īstermiņa vīzas, ilgtermiņa vīzas un
 uzturēšanās atļaujas, ko izsniedz citas dalībvalstis, kuras
 vēl nepiemēro Šengenas acquis pilnībā. Turklāt
 ar Lēmumu Nr. 896/2006/EK[7]
 jaunajām dalībvalstīm tika atļauts tranzīta
 vajadzībām, ja tas nepārsniedz piecas dienas, atzīt
 uzturēšanās atļaujas, ko izsniedz Šveice un Lihtenšteina, kuras
 vēl neietilpa Šengenas zonā bez iekšējām robežām.
 Personām, kas ir šādu dokumentu
 turētāji, Šengenas valsts, kas ir dokumenta izsniedzēja, jau ir
 veikusi stingru pirmatnējo pārbaudi, un minētā valsts
 neuzskata, ka šīs personas radītu draudus sabiedriskajai
 kārtībai vai risku saistībā ar nelegālu
 imigrāciju. Šāds vienpusējas atzīšanas režīms neskar
 valstu, kas pievienojas, pienākumu atteikt ieceļošanu personai, par
 kuru ir izdots brīdinājums tās valsts datubāzē
 nolūkā atteikt ieceļošanu saskaņā ar Šengenas Robežu
 kodeksa 5. panta 1. punktu.
 Līdzīgi, atkāpjoties no Regulas
 539/2001, šā priekšlikuma mērķis ir ieviest izvēles
 režīmu, balstoties uz kopējiem noteikumiem, kas atļauj
 Horvātijai pārejas kārtībā līdz laikam, kad
 tā sāk pilnībā piemērot Šengenas acquis,
 vienpusēji atzīt par līdzvērtīgām savām
 valsts vīzām Šengenas dalībvalstu izsniegtas vienotas
 vīzas, ilgtermiņa vīzas un uzturēšanās atļaujas,
 kā arī līdzīgus dokumentus, ko izsniedz dalībvalstis,
 kuras vēl nepiemēro Šengenas acquis pilnībā (Kipra).
 Tomēr šī atļauja neattiecas vienīgi uz tranzīta
 vajadzībām, ja tas nepārsniedz piecas dienas, kā tas ir
 noteikts Lēmumā 895/2006 un Lēmumā 582/2008, bet ir
 derīga gan attiecībā uz tranzītu, gan iecerēto
 uzturēšanos tās teritorijā, ja tā nepārsniedz
 90 dienas 180 dienu periodā. Faktiski laikā, kad tika pieņemti
 minētie lēmumi, tolaik piemērojamajā Kopīgajā
 konsulārajā instrukcijā diplomātiskajām
 pārstāvniecībām un konsulātiem joprojām bija
 paredzēta atšķirība starp „tranzīta vīzām” un „īstermiņa”
 vīzām. Šo atšķirību likvidēja ar Eiropas Parlamenta un
 Padomes Regulu (EK) Nr. 810/2009 (2009. gada 13. jūlijs), ar ko
 izveido Kopienas Vīzu kodeksu (Vīzu kodekss), tāpēc
 minētais ierobežojums vairs nav piemērojams.
 Minētie iepriekšējie lēmumi par
 tranzītu, kas tika pieņemti divu pēdējo ES
 paplašināšanos sakarā, attiecās vienīgi uz vienotajām
 Šengenas vīzām, t.i., vīzām, kas atļauj pārvietoties
 Šengenas zonā. No minēto iepriekšējo lēmumu darbības
 jomas bija izslēgtas vīzas ar ierobežotu teritoriālo
 derīgumu (LTV). Taču pašlaik ir jārisina jautājums
 par Kosovu* (kā tā definēta ANO Drošības padomes
 1999. gada 10. jūnija Rezolūcijā 1244), kuru atzinušas
 ne visas Šengenas valstis.
 Ir būtiska atšķirība starp
 vīzām ar ierobežotu teritoriālo derīgumu, kuras
 principā ir derīgas vienīgi izsniedzējas dalībvalsts
 teritorijā, un šādām vīzām, kuras izsniegtas Kosovas
 pilsoņiem (saskaņā ar Vīzu kodeksa 25. panta
 3. punkta pirmo teikumu) un kuras atļauj pārvietoties visās
 Šengenas dalībvalstīs, izņemot tās dažas dalībvalstis,
 kuras neatzīst Kosovu. Šāda konkrēta iezīme pamato
 vienpusējas atzīšanas režīma piemērošanu
 attiecībā uz šīm LTV arī tādēļ, ka
 šajā gadījumā netiek radīti reāli nelikumīgas
 migrācijas draudi vai drošības riski Šengenas zonai.
 Vienpusējas atzīšanas režīma
 paplašināšana ar Savienības tiesību aktu Horvātijai
 neuzliktu nekādus jaunus pienākumus papildus tiem, kas
 uzskaitīti 2012. gada Pievienošanās aktā.
 Tādējādi nenotiktu atkāpšanās no šā
 pievienošanās līguma. Ierosināto režīmu īstenotu
 fakultatīvi – Horvātijai būtu iespēja vai nu īstenot
 ierosināto režīmu, vai turpināt izsniegt savas valsts vīzas
 atbilstīgi pievienošanās līgumam. Ja Horvātija
 izvēlētos īstenot kopējo režīmu, Horvātijai
 būtu jāatzīst visi dokumenti, kurus izsniegušas visas Šengenas
 dalībvalstis, lai tādējādi novērstu jebkādas
 atšķirības attiecībā uz izsniedzēju dalībvalsti.
 Šajā sakarā būtu
 jāatgādina, ka līdz pievienošanās dienai, pamatojoties uz
 valsts tiesību aktiem, Horvātija pieņem derīgas Šengenas
 vīzas, ilgtermiņa vīzas un uzturēšanās atļaujas,
 ko izsniegušas Šengenas valstis ieceļošanas un uzturēšanās vai
 tranzīta caur to teritoriju mērķiem.
 Ar šo priekšlikumu atceļ Lēmumu
 Nr. 895/2006/EK un Lēmumu Nr. 582/2008/EK. Attiecībā
 uz tām dalībvalstīm, kurām minētie lēmumi ir
 adresēti un kuras ir kļuvušas par Šengenas dalībvalstīm,
 minētie lēmumi ir novecojuši (izņemot Kipru)[8].
 Attiecībā uz Kipru, kura pilnībā īsteno kopējo
 režīmu, kas izveidots ar Lēmumu Nr. 895/2006/EK – kopš
 2006. gada 10. jūlija, un ar Lēmumu Nr. 582/2008/EK –
 kopš 2008. gada 18. jūlija, šajā priekšlikumā
 paredzēts, ka šo režīmu aizstāj ar režīmu, kas atļauj
 Kiprai, tāpat kā Horvātijai, vienpusēji atzīt Šengenas
 dalībvalstu izsniegtās īstermiņa vīzas,
 ilgtermiņa vīzas un uzturēšanās atļaujas, kā
 arī valsts īstermiņa vīzas, ilgtermiņa vīzas un
 uzturēšanās atļaujas, kuras izsniegušas dalībvalstis, kas
 Šengenas acquis vēl nepiemēro pilnībā
 (Horvātija), tranzīta vajadzībām caur to teritoriju vai
 attiecībā uz iecerēto uzturēšanos to teritorijā uz
 laiku, kas nepārsniedz 90 dienas 180 dienu periodā[9].
 Šajā priekšlikumā paredzēts, ka Kiprai, tāpat kā
 Horvātijai, ir atļauts atzīt vīzas un uzturēšanās
 atļaujas, ko izsniegušas valstis, kas ir asociētas Šengenas acquis
 īstenošanā, piemērošanā un pilnveidošanā.
 Šis režīms būs piemērojams
 līdz pārejas perioda beigām un attiecīgo dalībvalstu
 pilnai dalībai zonā bez iekšējām robežām – dienai, no
 kuras šādu dokumentu savstarpēja atzīšana kļūs
 obligāta saskaņā ar Šengenas īstenošanas konvencijas 18. un
 21. pantu, Šengenas Robežu kodeksa 5. panta 2. punktu un
 Vīzu kodeksu.
 3. PRIEKŠLIKUMA JURIDISKIE ASPEKTI
 Kopsavilkums
 Priekšlikuma galvenos elementus var apkopot
 šādi.
 - Kopēji noteikumi, kas
 atļauj Horvātijai un Kiprai pārejas kārtībā
 vienpusēji atzīt vienotās vīzas, ilgtermiņa
 vīzas, vīzas ar ierobežotu teritoriālo derīgumu, ko
 izsniedz Kosovas pilsoņiem saskaņā ar Vīzu kodeksa
 25. panta 3. punkta pirmo teikumu, un uzturēšanās atļaujas,
 ko izsniedz Šengenas dalībvalstis, kā arī līdzīgus
 dokumentus, ko izsniedz abas minētās valstis, par
 līdzvērtīgiem savām valsts vīzām, ko izsniedz
 tranzīta vajadzībām vai attiecībā uz iecerēto
 uzturēšanos tās teritorijā uz laiku, kas nepārsniedz
 90 dienas 180 dienu periodā.
 - Ar šo priekšlikumu ieviestais
 vienpusējas atzīšanas režīms jāattiecina vienīgi uz
 dokumentiem, kuru derīgums aptver visu īstermiņa
 uzturēšanās laiku Horvātijā un Kiprā. Šajā sakarā
 un paturot prātā problēmas, ar kādām trešo valstu
 valstspiederīgie, kuriem bija vienai ieceļošanai izsniegta
 vienotā vīza, saskārās iepriekš (Lēmums 895/2006 un
 Lēmums 582/2008), pēc uzturēšanās ceļojot atpakaļ
 uz Šengenas zonu ar vīzu, kas vairs nebija derīga, ar šo priekšlikumu
 vienpusējas atzīšanas režīms būtu jāattiecina uz
 vienotām vīzām, kas atļauj ieceļot Šengenas zonā
 divas vai vairākas reizes.
 - Dalībvalstīm, kam šis
 lēmums ir adresēts, ir jāpaziņo Komisijai savs lēmums
 par atļaujas izmantošanu. Šo informāciju Komisija publicēs Eiropas
 Savienības Oficiālajā Vēstnesī un šādā
 veidā nodrošinās visas sistēmas pārredzamību.
 - Atceļ Lēmumu
 Nr. 895/2006/EK un Lēmumu Nr. 582/2008/EK.
 * Šis nosaukums
 neskar nostājas par statusu un atbilst ANO DP Rezolūcijai 1244/1999
 un Starptautiskās Tiesas atzinumam par Kosovas neatkarības
 deklarāciju.
 Juridiskais pamats
 Ierosinātais lēmums ir balstīts
 uz Līguma par Eiropas Savienības darbību 77. panta
 2. punkta a) un b) apakšpunktu, jo tas ir pasākums par
 kopēju vīzu un īstermiņa uzturēšanās atļauju
 politiku, kā arī kontroli, kādu veic attiecībā uz
 personām, kas šķērso ārējās robežas. Šo
 instrumentu pieņems ar parasto likumdošanas procedūru.
 Ciktāl ierosinātais lēmums
 būtu jāadresē Horvātijai, uz šo priekšlikumu attiecas
 Līguma starp Eiropas Savienības dalībvalstīm un Horvātijas
 Republiku par Horvātijas Republikas pievienošanos Eiropas Savienībai[10]
 stāšanās spēkā.
 Subsidiaritātes princips
 Līguma par Eiropas Savienību
 5. panta 3. punkts paredz, ka jomās, kuras nav
 ekskluzīvā Savienības kompetencē, Savienība
 rīkojas tikai tad, ja dalībvalstis centrālā vai
 reģionālā un vietējā līmenī nevar pietiekami
 labi īstenot paredzētās darbības mērķus, bet
 ierosinātās darbības mēroga vai seku dēļ tie ir
 labāk sasniedzami Savienības līmenī. Tā kā
 šā priekšlikuma mērķa sasniegšanai nepieciešama atkāpe no
 spēkā esošiem Savienības tiesību aktiem, to var sasniegt
 vienīgi ar darbību Savienības līmenī.
 Proporcionalitātes princips
 Līguma par Eiropas Savienību
 5. panta 4. punktā noteikts, ka Savienības
 rīcības saturam un veidam ir jābūt samērīgam ar
 Līgumu mērķu sasniegšanai nepieciešamo. Šīs
 rīcības izvēlētajam veidam jārada iespēja
 sasniegt priekšlikuma mērķi un to īstenot pēc iespējas
 efektīvāk. Attiecībā uz saturu ar šo iniciatīvu
 attiecīgajām dalībvalstīm uz laiku tiek atļauts
 atkāpties no pienākumiem, kādi tām paredzēti Padomes
 Regulā (EK) Nr. 539/2001, derīguma termiņa ietvaros
 vienpusēji atzīstot vīzas un uzturēšanās
 atļaujas, ko izsniedz valstis, kuras pilnībā piemēro
 Šengenas acquis, tranzītam caur to teritoriju vai
 attiecībā uz iecerēto uzturēšanos to teritorijā uz
 laiku, kas nepārsniedz 90 dienas 180 dienu periodā. Personu,
 kurām ir vīzas vai uzturēšanās atļaujas, ko
 izsniegušas valstis, kuras pilnībā piemēro Šengenas acquis,
 vai Horvātija vai Kipra, ieceļošana un uzturēšanās
 dalībvalstu teritorijā nerada nekādu risku, jo valsts, kas
 izsniedza vīzu vai uzturēšanās atļauju, ir tām veikusi
 piemērojamo pārbaudi. Tādēļ ierosinātā
 vienpusējā atkāpe no Regulas (EK) Nr. 539/2001 ir pamatota
 nolūkā izvairīties no nevajadzīga administratīvā
 sloga attiecīgajām dalībvalstīm. Turklāt to
 piemēro tikai pārejas periodā līdz dienai, kad
 attiecīgās dalībvalstis tiek pilnībā integrētas
 kopējā telpā bez iekšējām robežām, kas ir diena,
 kurā kļūst obligāts savstarpējas atzīšanas
 režīms. Turklāt atkāpe ir fakultatīva, līdz ar to
 tā neuzliek attiecīgajām dalībvalstīm nekādus
 pienākumus papildus tiem, kas noteikti piemērojamos
 Pievienošanās aktos. Priekšlikums tādējādi ir
 saskaņā ar proporcionalitātes principu. Izvēlētais
 tiesību akts ir lēmums, tāpat kā līdzīgie tiesību
 akti, kurus pieņēma attiecībā uz dalībvalstīm,
 kas pievienojās ES 2004. un 2007. gadā.
 5. LĪGUMIEM PIEVIENOTO DAŽĀDO
 PROTOKOLU UN AR TREŠĀM VALSTĪM NOSLĒGTO ASOCIĀCIJAS
 NOLĪGUMU SEKAS
 Šā priekšlikuma juridiskais pamats ir
 atrodams Līguma par Eiropas Savienības darbību Trešās
 daļas V sadaļā, un tādējādi piemēro „mainīgās
 ģeometrijas” principu, kas paredzēts Līgumam par Eiropas
 Savienību un Līgumam par Eiropas Savienības darbību
 pievienotajos protokolos: Protokolā par Dānijas nostāju,
 Protokolā par Apvienotās Karalistes un Īrijas nostāju
 saistībā ar brīvības, drošības un tiesiskuma telpu un
 Protokolā par Šengenas acquis, kas iekļauts Eiropas
 Savienības sistēmā. Tādējādi Dānija,
 Apvienotā Karaliste un Īrija nepiedalās tā
 pieņemšanā, tas nav tām saistošs un nav jāpiemēro.
 Pēdējais minētais izriet arī no fakta, ka ierosinātais
 lēmums ir adresēts vienīgi dalībvalstīm, kurām ir
 saistošs Šengenas acquis, bet kuras to vēl nepiemēro.
 Tā kā ierosinātais lēmums
 ir adresēts vienīgi dalībvalstīm, kurām ir saistošs Šengenas
 acquis, bet kuras to vēl nepiemēro, šis priekšlikums nav
 Šengenas acquis noteikumu pilnveidošana attiecīgo asociācijas
 nolīgumu ar Norvēģiju, Islandi, Šveici un Lihtenšteinu
 nozīmē. Tādēļ tas nav saistošs minētajām
 valstīm. Tomēr, lai Šengenas sistēma būtu saskaņota un
 pareizi darbotos, šis lēmums attiecas arī uz vīzām un
 uzturēšanās atļaujām, ko izsniedz valstis, kas ir
 asociētas Šengenas acquis īstenošanā,
 piemērošanā un pilnveidošanā.
 2013/0210 (COD)
 Priekšlikums
 EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES
 LĒMUMS,
 ar ko ievieš vienkāršotu režīmu
 personu kontrolei pie ārējām robežām, pamatojoties uz to,
 ka attiecībā uz tranzītu caur to teritorijām vai
 iecerēto uzturēšanos to teritorijās uz laiku, kas nepārsniedz
 90 dienas 180 dienu periodā, Horvātija un Kipra dažus dokumentus
 vienpusēji atzīst par līdzvērtīgiem savām valsts
 vīzām,
 un
 ar ko atceļ Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmumu Nr. 895/2006/EK
 un Lēmumu Nr. 582/2008/EK
 EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS
 SAVIENĪBAS PADOME,
 ņemot vērā Līgumu par
 Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 77. panta 2.
 punkta a) un b) apakšpunktu,
 ņemot vērā Eiropas Komisijas
 priekšlikumu,
 pēc tiesību akta projekta
 nosūtīšanas valstu parlamentiem,
 saskaņā ar parasto likumdošanas
 procedūru,
 tā kā:
 (1) Saskaņā ar
 4. panta 1. punktu 2012. gada Pievienošanās aktā
 Horvātijai, kas pievienojās Eiropas Savienībai 2013. gada
 1. jūlijā, no minētās dienas ir jāpiemēro vīzu
 prasība to trešo valstu valstspiederīgajiem, kuras uzskaitītas
 I pielikumā Padomes Regulai (EK) Nr. 539/2001 (2001. gada
 15. marts), ar ko izveido to trešo valstu sarakstu, kuru pilsoņiem,
 šķērsojot dalībvalstu ārējās robežas, ir
 jābūt vīzām, kā arī to trešo valstu sarakstu, uz
 kuru pilsoņiem šī prasība neattiecas [11].
 (2) Saskaņā ar
 2012. gada Pievienošanās akta 4. panta 2. punktu Šengenas acquis
 noteikumi par nosacījumiem un kritērijiem vienotu vīzu
 izsniegšanai, kā arī noteikumi par vīzu savstarpēju
 atzīšanu un par uzturēšanās atļauju un vīzu
 līdzvērtību ir piemērojami Horvātijā vienīgi
 saskaņā ar attiecīgu Padomes lēmumu. Tomēr tie ir
 saistoši minētajai dalībvalstij no pievienošanās dienas.
 (3) Tādēļ
 Horvātijai ir jāizsniedz valsts vīzas ieceļošanai vai
 tranzītam, šķērsojot tās teritoriju, trešo valstu
 pilsoņiem, kam ir tādas dalībvalsts izsniegta vienota vai
 ilgtermiņa vīza vai uzturēšanās atļauja, kura
 pilnībā īsteno Šengenas acquis, vai
 līdzvērtīgs dokuments, kuru izsniegusi Kipra.
 (4) Minēto dalībvalstu
 izsniegto dokumentu, kā arī Kipras izsniegto dokumentu
 turētāji nerada risku Horvātijai, jo minētās valstis
 attiecībā uz viņiem ir veikušas visas nepieciešamās
 pārbaudes. Lai novērstu nepamatotu papildu administratīvā
 sloga uzlikšanu Horvātijai, būtu jāpieņem kopēji noteikumi,
 kas ļautu Horvātijai vienpusēji atzīt dažus dokumentus, kurus
 izsniedz minētās dalībvalstis, par līdzvērtīgiem
 savām valsts vīzām un ieviest vienkāršotu režīmu
 personu kontrolei pie ārējām robežām, pamatojoties uz
 minēto vienpusējo līdzvērtību.
 (5) Būtu jāatceļ
 kopējie noteikumi, kas ieviesti ar Lēmumu Nr. 895/2006/EK un Lēmumu
 Nr. 582/2008/EK. Attiecībā uz Kipru, kura īsteno
 kopējo režīmu, kas izveidots ar Lēmumu Nr. 895/2006/EK –
 kopš 2006. gada 10. jūlija – un kopējo režīmu, kas
 izveidots ar Lēmumu Nr. 582/2008/EK – kopš 2008. gada
 18. jūlija –, būtu jāpieņem kopēji noteikumi, ar
 kuriem Kiprai, tāpat kā Horvātijai, atļauj dažus
 dokumentus, ko izsniedz dalībvalstis, kuras pilnībā īsteno
 Šengenas acquis, kā arī līdzīgus dokumentus, ko
 izsniedz Horvātija, vienpusēji atzīt par
 līdzvērtīgiem savām valsts vīzām un izveidot vienkāršotu
 režīmu personu kontrolei pie ārējām robežām,
 pamatojoties uz minēto vienpusējo līdzvērtību.
 (6) Šajā lēmumā
 noteiktais vienkāršotais režīms būtu jāpiemēro
 pārejas periodā līdz dienai, kas jānosaka Padomes
 lēmumā, kā minēts 2003. gada Pievienošanās akta
 3. panta 2. punkta pirmajā daļā attiecībā uz
 Kipru un 2012. gada Pievienošanās akta 4. panta 2. punkta
 pirmajā daļā attiecībā uz Horvātiju.
 (7) Dalībai
 vienkāršotā režīmā vajadzētu būt
 fakultatīvai, neuzliekot dalībvalstīm pienākumus papildus
 tiem, kas noteikti 2003. gada Pievienošanās aktā un 2012. gada
 Pievienošanās aktā.
 (8) Kopējie noteikumi
 būtu jāpiemēro vienotām īstermiņa
 vīzām, ilgtermiņa vīzām un uzturēšanās
 atļaujām, ko izsniedz dalībvalstis, kuras pilnībā
 īsteno Šengenas acquis, vīzām ar ierobežotu
 teritoriālo derīgumu, ko izsniedz saskaņā ar Vīzu
 kodeksa 25. panta 3. punkta pirmo teikumu un valstis, kuras ir
 asociētas Šengenas acquis īstenošanā,
 piemērošanā un pilnveidošanā, kā arī
 īstermiņa vīzām, ilgtermiņa vīzām un
 uzturēšanās atļaujām, ko izsniedz Horvātija un Kipra.
 Dokumenta atzīšana būtu jāierobežo vienīgi uz dokumenta
 derīguma termiņu.
 (9) Ir jāizpilda
 ieceļošanas nosacījumi, kas noteikti 5. panta 1. punktā Eiropas
 Parlamenta un Padomes Regulā (EK) Nr. 562/2006 (2006. gada 15. marts), ar
 kuru ievieš Kopienas Kodeksu par noteikumiem, kas reglamentē personu
 pārvietošanos pār robežām (Šengenas Robežu kodekss)[12],
 izņemot 5. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzēto
 nosacījumu, ciktāl šajā lēmumā paredzēts
 vienpusējas atzīšanas režīms, ar kuru Horvātija un Kipra
 tranzīta vajadzībām vai attiecībā uz iecerēto
 uzturēšanos to teritorijā uz laiku, kas nepārsniedz
 90 dienas 180 dienu periodā, atzīst dažus dokumentus, kurus
 izsniedz dalībvalstis, kas pilnībā īsteno Šengenas acquis,
 un līdzīgus dokumentus, kurus izsniedz Horvātija un Kipra.
 (10) Ņemot vērā to,
 ka šā lēmuma mērķi, proti, izveidot režīmu, ar kuru
 Horvātija un Kipra vienpusēji atzīst dažus dokumentus, ko
 izsniedz citas valstis, nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās
 dalībvalstīs, un to, ka šo mērķi labāk var sasniegt
 Savienības līmenī, Savienība var pieņemt
 pasākumus saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību
 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar
 minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu
 šajā lēmumā paredz vienīgi tos pasākumus, kas ir
 vajadzīgi minētā mērķa sasniegšanai.
 (11) Attiecībā uz Islandi
 un Norvēģiju – šis lēmums nav Šengenas acquis noteikumu
 pilnveidošana Nolīguma nozīmē, kas noslēgts starp Eiropas
 Savienības Padomi un Islandes Republiku un Norvēģijas Karalisti
 par šo valstu asociēšanu Šengenas acquis īstenošanā,
 piemērošanā un pilnveidošanā[13], jo tas ir adresēts vienīgi
 Horvātijai un Kiprai, kuras vēl nepiemēro Šengenas acquis pilnībā.
 (12) Attiecībā uz Šveici
 – šis lēmums nav Šengenas acquis noteikumu pilnveidošana
 Nolīguma nozīmē, kas noslēgts starp Eiropas Savienību,
 Eiropas Kopienu un Šveices Konfederāciju par Šveices Konfederācijas
 asociēšanu Šengenas acquis īstenošanā,
 piemērošanā un pilnveidošanā[14], jo tas ir adresēts vienīgi
 Horvātijai un Kiprai, kuras vēl nepiemēro Šengenas acquis pilnībā.
 (13) Attiecībā uz
 Lihtenšteinu – šis lēmums nav Šengenas acquis noteikumu
 pilnveidošana Protokola nozīmē, kas noslēgts starp Eiropas
 Savienību, Eiropas Kopienu, Šveices Konfederāciju un Lihtenšteinas
 Firstisti par Lihtenšteinas Firstistes pievienošanos Nolīgumam starp
 Eiropas Savienību, Eiropas Kopienu un Šveices Konfederāciju par
 Šveices Konfederācijas asociēšanu Šengenas acquis
 īstenošanā, piemērošanā un pilnveidošanā[15], jo tas
 ir adresēts vienīgi Horvātijai un Kiprai, kuras vēl
 nepiemēro Šengenas acquis pilnībā.
 (14) Tomēr, lai Šengenas
 sistēma būtu saskaņota un pareizi darbotos, šis lēmums
 attiecas arī uz vīzām un uzturēšanās
 atļaujām, ko izdod trešās valstis, kuras ir asociētas
 Šengenas acquis īstenošanā, piemērošanā un
 pilnveidošanā un kuras pilnībā īsteno Šengenas acquis,
 kā Islande, Lihtenšteina, Norvēģija un Šveice.
 (15) Saskaņā ar 1. un
 2. pantu 22. protokolā par Dānijas nostāju, kas
 pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Eiropas Kopienas
 dibināšanas līgumam, Dānija nepiedalās šā lēmuma
 pieņemšanā.
 (16) Šis lēmums ir to Šengenas
 acquis noteikumu pilnveidošana, kuru īstenošanā Apvienotā
 Karaliste nepiedalās saskaņā ar Padomes Lēmumu 2000/365/EK
 (2000. gada 29. maijs) par Lielbritānijas un
 Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes lūgumu piedalīties
 dažu Šengenas acquis noteikumu īstenošanā[16];
 tādēļ Apvienotā Karaliste nepiedalās tā
 pieņemšanā.
 (17) Šis lēmums ir to Šengenas
 acquis noteikumu pilnveidošana, kuru īstenošanā Īrija
 nepiedalās saskaņā ar Padomes Lēmumu 2002/192/EK (2002.
 gada 28. februāris) par Īrijas lūgumu piedalīties dažu
 Šengenas acquis noteikumu īstenošanā[17];
 tādēļ Īrija nepiedalās šā lēmuma
 pieņemšanā,
 IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
 1. pants
 Ar šo lēmumu ievieš vienkāršotu
 režīmu personu kontrolei pie ārējām robežām,
 saskaņā ar kuru Horvātija un Kipra var vienpusēji
 atzīt par līdzvērtīgiem to valsts vīzām
 tranzītam caur to teritoriju vai attiecībā uz iecerēto uzturēšanos
 to teritorijā uz laiku, kas nepārsniedz 90 dienas 180 dienu
 periodā, dokumentus, kuri minēti 2. panta 1. punktā, un
 dokumentus, kuri minēti 3. pantā, ko dalībvalstis un valstis,
 kuras ir asociētas Šengenas acquis īstenošanā,
 piemērošanā un pilnveidošanā un pilnībā īsteno
 Šengenas acquis, un Kipra un Horvātija izsniedz trešo valstu valstspiederīgajiem,
 uz kuriem attiecas vīzas prasība saskaņā ar Regulu (EK) Nr.
 539/2001.
 Šā lēmuma īstenošana
 neietekmē personu kontroli uz ārējām robežām
 atbilstīgi 5. līdz 13. pantam, kā arī 18. un
 19. pantam Regulā (EK) Nr. 562/2006.
 2. pants
 1. Horvātija un Kipra var atzīt par
 līdzvērtīgiem savām valsts vīzām, kuras izsniedz
 tranzītam caur to teritoriju vai attiecībā uz iecerēto
 uzturēšanos to teritorijā uz laiku, kas nepārsniedz 90 dienas
 180 dienu periodā, šādus dokumentus, ko izsniedz
 dalībvalstis un asociētās valstis, kuras pilnībā
 īsteno Šengenas acquis, neatkarīgi no dokumentu
 turētāju valstspiederības:
 i) „vienotu vīzu”, kā definēts
 Regulas (EK) Nr. 810/2009 2. panta 3. punktā, kas ir
 derīga divām vai vairāk ieceļošanas reizēm;
 ii) „ilgtermiņa vīzu”, kā
 minēts 18. pantā Konvencijā, ar ko īsteno Šengenas
 Līgumu;
 iii) „uzturēšanās atļauju”,
 kā definēts Regulas (EK) 562/2006 2. panta 15. punktā.
 2. Horvātija un Kipra var arī
 atzīt par līdzvērtīgām savām valsts
 vīzām, kuras izsniedz tranzītam caur to teritoriju vai
 attiecībā uz iecerēto uzturēšanos to teritorijā uz
 laiku, kas nepārsniedz 90 dienas 180 dienu periodā,
 vīzas ar ierobežotu teritoriālo derīgumu, kuras izsniedz
 saskaņā ar Vīzu kodeksa 25. panta 3. punkta pirmo
 teikumu.
 3. Ja Horvātija vai Kipra nolemj
 piemērot šo lēmumu, tā atzīst visus 1. un
 2. punktā minētos dokumentus neatkarīgi no tā, kura
 valsts izsniegusi attiecīgo dokumentu.
 3. pants
 1. Ja Horvātija vai Kipra nolemj
 piemērot 2. pantu, tā turklāt var atzīt par
 līdzvērtīgām savām valsts vīzām, kuras
 izsniedz tranzītam caur to teritoriju vai attiecībā uz
 iecerēto uzturēšanos to teritorijā uz laiku, kas
 nepārsniedz 90 dienas 180 dienu periodā:
 i) valsts īstermiņa vīzas un
 valsts ilgtermiņa vīzas, kuras izsniedz Kipra vai Horvātija
 atbilstoši Padomes Regulā (EK) 1683/95[18] noteiktajam vienotajam paraugam;
 ii) visas uzturēšanās atļaujas,
 kuras Kipra vai Horvātija izsniedz atbilstoši Regulā (EK) Nr.
 1030/2002[19]
 noteiktajam vienotajam paraugam.
 2. Horvātijas izsniegtie
 dokumenti, kurus var atzīt, ir uzskaitīti I pielikumā.
 Kipras izsniegtie dokumenti, kurus var
 atzīt, ir uzskaitīti II pielikumā.
 4. pants
 Šā lēmuma 2. un
 3. pantā minēto dokumentu derīguma termiņš atbilst
 tranzīta vai uzturēšanās ilgumam.
 5. pants
 Ja Horvātija un Kipra nolemj
 piemērot šo lēmumu, tās par to paziņo Komisijai 10 darba
 dienu laikā pēc šā lēmuma stāšanās
 spēkā. Šo dalībvalstu paziņoto informāciju Komisija
 publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
 6. pants
 Atceļ Eiropas Parlamenta un Padomes
 Lēmumu Nr. 895/2006/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmumu
 Nr. 582/2008/EK.
 7. pants
 Šis lēmums stājas spēkā
 divdesmitajā dienā pēc tā publicēšanas Eiropas
 Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
 To piemēro līdz dienai, kuru nosaka
 Padomes lēmumā, ko pieņem atbilstīgi 2003. gada
 Pievienošanās akta 3. panta 2. punkta pirmajai daļai
 attiecībā uz Kipru un 2012. gada Pievienošanās akta 4. panta 2.
 punkta pirmajai daļai attiecībā uz Horvātiju, un,
 sākot ar kuru, uz attiecīgo dalībvalsti attiecas visi Šengenas acquis
 noteikumi saistībā ar kopējo vīzu politiku un to trešo
 valstu valstspiederīgo pārvietošanos, kas dalībvalstu
 teritorijā uzturas legāli.
 8. pants
 Šis lēmums ir adresēts
 Horvātijai un Kiprai.
 Briselē,
 Eiropas Parlamenta vārdā – Padomes
 vārdā –
 priekšsēdētājs priekšsēdētājs
 I PIELIKUMS
 HORVĀTIJAS izsniegto dokumentu saraksts
 V ī z a s
 –
 Kratkotrajna viza (C) –
 īstermiņa vīza (C)
 U z t u r ē š a n ā s a t ļ a u
 j a s
 –
 Odobrenje boravka –
 uzturēšanās apstiprinājums
 –
 Osobna iskaznica za stranca – ārvalstu valstspiederīgo personas apliecība
 II PIELIKUMS
 KIPRAS izsniegto dokumentu saraksts
 Θ
 ε ω ρ ή σ ε ι ς ( V ī z a s )
 — Θεώρηση
 διέλευσης — Κατηγορία
 Β (tranzīta vīza – kategorija B)
 — Θεώρηση
 για παραμονή
 βραχείας
 διάρκειας —
 Κατηγορία Γ
 (īstermiņa vīza – kategorija C)
 — Ομαδική
 θεώρηση — Κατηγορίες
 Β και Γ (grupas vīza – kategorija B un C)
 Ά
 δ ε ι ε ς π α ρ α μ ο
 ν ή ς (U z t u r ē š a n ā s
 a t ļ a u j a s)
 — Προσωρινή
 άδεια
 παραμονής
 (απασχόληση,
 επισκέπτης,
 φοιτητής) – termiņatļauja
 (darba, viesošanās, studiju nolūkā)
 — Άδεια
 εισόδου (απασχόληση,
 φοιτητής) – ieceļošanas
 atļauja (darba, studiju nolūkā)
 — Άδεια
 μετανάστευσης
 (μόνιμη άδεια) –
 imigrācijas atļauja (pastāvīgā atļauja)
 [1] OV L 81, 21.3.2001, 1. lpp.
 [2] OV L 239,
 22.9.2000., 19. lpp.
 [3] OV L 105,
 13.4.2006., 1. lpp.
 [4] OV L 243,
 15.9.2009., 1. lpp.
 [5] OV L 167,
 20.6.2006., 1. lpp.
 [6] OV L 161,
 20.6.2008., 30. lpp.
 [7] OV L 167,
 20.6.2006., 8. lpp.
 [8] Iesniedzot
 šo priekšlikumu, Komisija vadās no pieņēmuma, ka, sākot no
 2013. gada 1. jūlija, Bulgārija un Rumānija
 pilnībā piemēros Šengenas acquis.
 [9] Saskaņā
 ar Lēmuma Nr. 896/2006/EK 5. pantu minētais lēmums
 vairs nav piemērojams pēc Šveices un Lihtenšteinas pievienošanās
 Šengenas zonai.
 [10] OV L 112,
 24.4.2012., 10. lpp.
 [11] OV L 81,
 21.3.2001., 1. lpp.
 [12] OV L 105,
 13.4.2006., 1. lpp.
 [13] OV L 176, 10.7.1999.,
 36. lpp.
 [14] OV L 53,
 27.2.2008., 1. lpp.
 [15] OV L 83,
 26.3.2008., 5. lpp.
 [16] OV L 131,
 1.6.2000., 43. lpp.
 [17] OV L 64, 7.3.2002., 20. lpp.
 [18] OV L 164,
 14.7.1995., 1. lpp.
 [19] OV L 157
 15.6.2002., 1. lpp.


text:
 23.5.2022
 GA
 Iris Oifigiúil an Aontais Eorpaigh
 C 207/31
 Caingean arna tabhairt an 25 Márta 2022 – 1906 Collins v EUIPO – Peace United (bâoli BEACH)
 (Cás T-160/22)
 (2022/C 207/62)
 Teanga inar taisceadh an t-iarratas: an Fhraincis
 Páirtithe
 Iarratasóir: 1906 Collins LLC (Miami, Florida, na Stáit Aontaithe) (ionadaí: C. Mateu, Dlíodóir)
 Cosantóir: Oifig Maoine Intleachtúla an Aontais Eorpaigh (EUIPO)
 Páirtí eile sna himeachtaí os comhair an Bhoird Achomhairc: Peace United Ltd (Londain, an Ríocht Aontaithe)
 Sonraí na n-imeachtaí os comhair EUIPO
 Dílseánach an trádmhairc faoi cheist: Páirtí eile sna himeachtaí os comhair an Bhoird Achomhairc
 Trádmharc atá faoi cheist: Marc fíortha de chuid an Aontais Eorpaigh “bâoli BEACH” – Trádmharc de chuid an Aontais Eorpaigh Uimh. 16 552 333
 Nós imeachta os comhair EUIPO: Imeachtaí cealúcháin
 Cinneadh atá faoi chonspóid: Cinneadh ón dara Bord Achomhairc de EUIPO an 20 Eanáir 2022 i gCás R 223/2021-2
 An t-ordú atá á lorg:
 Iarrann an t-iarratasóir ar an gCúirt Ghinearálta:
 —
 an cinneadh atá faoi chonspóid a chur ar neamhní;
 —
 a dhearbhú go bhfuil trádmharc de chuid an Aontais Eorpaigh “bâoli BEACH” Uimh. 16 552 333 neamhbhailí ar bhonn Airteagal 59(1)(b) de Rialachán (AE) 2017/2001;
 —
 trádmharc Uimh. 16 552 333 a chur ar neamhní ó dháta a chomhdaithe;
 —
 a ordú do Peace United na táillí agus na costais a thabhaigh 1906 COLLINS sna himeachtaí seo a aisíoc, lena n-áirítear na costais a dhámh an Rannán Cealúcháin agus Bord Achomhairc EUIPO, i gcomhréir le hAirteagail 134(1) agus 190 de Rialacha Nós Imeachta na Cúirte Ginearálta.
 Saincheisteanna dlí arna maíomh
 —
 Sárú ar Airteagal 95(1) de Rialachán (AE) 2017/1001 ó Pharlaimint na hEorpa agus ón gComhairle;
 —
 Sárú ar Airteagal 95(2) de Rialachán (AE) 2017/1001 ó Pharlaimint na hEorpa agus ón gComhairle;
 —
 Sárú ar Airteagal 94(1) de Rialachán (AE) 2017/1001 ó Pharlaimint na hEorpa agus ón gComhairle;
 —
 Sárú ar Airteagal 59(1)(b) de Rialachán (AE) 2017/1001 ó Pharlaimint na hEorpa agus ón gComhairle.


text:
 EUROPSKA KOMISIJA
 Bruxelles, 16.9.2015.
 COM(2015) 456 final
 2015/0206(NLE)
 Prijedlog
 ODLUKE VIJEĆA
 o stajalištima koja će Unija zauzeti u Pododboru za trgovinu i održivi razvoj i Odboru za pridruživanje u sastavu za trgovinu osnovanima Sporazumom o pridruživanju između Europske unije i Europske zajednice za atomsku energiju i njihovih država članica, s jedne strane, i Gruzije, s druge strane
 OBRAZLOŽENJE
 1.KONTEKST PRIJEDLOGA
 Razlozi i ciljevi prijedloga
 Priloženi prijedlog pravni je instrument za utvrđivanje stajalištâ Unije koje u njezino ime treba donijeti u tijelu osnovanom sporazumom o pridruživanju između Unije i treće zemlje. Osobito se odnosi na provedbu Sporazuma o pridruživanju između Europske unije i Europske zajednice za atomsku energiju i njihovih država članica, s jedne strane, i Gruzije, s druge strane („Sporazum”).
 Sporazum o pridruživanju potpisan je 27. lipnja 2014. i privremeno se primjenjuje od 1. rujna 2014., dok ga ne ratificiraju države članice. Odlukom Vijeća 2014/494/EU od 16. lipnja 2014.
 1
 odobreno je potpisivanje Sporazuma u ime Europske unije i Europske zajednice za atomsku energiju i njihovih država članica te privremena primjena određenih odredaba Sporazuma.
 Sporazumom je osnovan Odbor za pridruživanje u sastavu za trgovinu koji prati provedbu glave IV. (Trgovina i pitanja povezana s trgovinom) Sporazuma i rješava s njim povezana pitanja. Da bi se osiguralo pravilno funkcioniranje mehanizma za rješavanje sporova, navedeni Odbor mora utvrditi popis arbitara, kako je predviđeno člankom 268. Sporazuma.
 Sporazumom se također predviđa uspostava Pododbora za trgovinu i održivi razvoj čija je zadaća ponovno potvrditi da su obje stranke Sporazuma predane postizanju ciljeva održivog razvoja i da prepoznaju da su gospodarski razvoj, socijalni razvoj i zaštita okoliša sastavnice održivog razvoja koje su međusobno ovisne i koje se međusobno jačaju.
 U skladu s člankom 243. Sporazuma, Pododbor za trgovinu i održivi razvoj na svojem prvom sastanku utvrđuje popis osoba koje žele i mogu obavljati dužnost stručnjaka u postupcima skupine stručnjaka o trgovini i održivom razvoju.
 Dosljednost s postojećim odredbama politike u predmetnom području politike
 Ovim se prijedlogom provodi zajednička trgovinska politika Unije prema zemljama istočnog partnerstva na temelju odredaba navedenog Sporazuma o pridruživanju. Cilj je prijedloga uspostaviti potrebne institucionalne instrumente kojima će se Uniji i Gruziji omogućiti učinkovito rješavanje bilateralnih sporova u pogledu primjene i tumačenja Sporazuma. Prijedlog je u skladu s pristupom Unije pravilima za rješavanje sporova dogovorenima ili provedenima u okviru sporazuma o slobodnoj trgovini s drugim trgovinskim partnerima. U skladu je i s pristupom Unije trgovini i održivom razvoju.
 Dosljednost s drugim politikama Unije
 Ovaj je prijedlog u skladu s drugim vanjskim politikama Unije te ih nadopunjuje, a to posebno vrijedi za europsku politiku susjedstva i politiku razvojne suradnje u odnosu na Gruziju.
 2.Pravna osnova, supsidijarnost i razmjernost
 Pravna osnova
 Pravna osnova za utvrđivanje stajališta koje u ime Unije treba zauzeti u odborima osnovanima Sporazumom o pridruživanju između Unije i Gruzije jest Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 207. stavak 4. u vezi s člankom 218. stavkom 9.
 Supsidijarnost (za neisključivu nadležnost)
 Zajednička trgovinska politika u skladu s člankom 3. UFEU-a definira se kao isključiva nadležnost Unije. Stoga načelo supsidijarnosti nije relevantno.
 Razmjernost
 Ovaj prijedlog nužan je radi provedbe međunarodnih obveza Unije utvrđenih Sporazumom.
 Odabir instrumenta
 Ovaj prijedlog u skladu je s člankom 218. stavkom 9. UFEU-a kojim se predviđa donošenje odluka u Vijeću. Ne postoji drugi pravni instrument koji bi se moglo upotrijebiti u svrhu postizanja ciljeva iz ovog prijedloga.
 3.REZULTATI EX POST EVALUACIJA, SAVJETOVANJA S DIONICIMA I PROCJENE UČINAKA
 Ex-post evaluacije / provjera primjerenosti postojećeg zakonodavstva
 Nije relevantno.
 Savjetovanja s dionicima
 Savjetovanja s dionicima nisu relevantna za ovaj prijedlog.
 Prikupljanje i primjena stručnog znanja
 Komisija je u obzir uzela podatke koje su države članice posljednjih godina dostavile u pogledu državljana zemalja Unije koji su primjereni za arbitre i kvalificirani postupati kao arbitri u sporovima pokrenutima u vezi s trgovinskim sporazumima Unije.
 Procjena učinka
 Prijedlog se odnosi na provedbu institucionalnih aspekata Sporazuma o pridruživanju između Unije i Gruzije, a posebno njegove glave IV. o trgovini i pitanjima povezanima s trgovinom. Prijedlog nema učinka na gospodarsku, socijalnu ili ekološku politiku Unije. Sporazum o pridruživanju privremeno se primjenjuje od 1. rujna 2014., a njegova je provedba u ranoj fazi.
 Primjerenost propisa i pojednostavnjenje
 Sporazum o pridruživanju između Unije i Gruzije ne podliježe postupcima Programa za primjerenost i učinkovitost propisa (REFIT); njime se ne podrazumijevaju nikakvi troškovi za mala i srednja poduzeća i ne pokreću pitanja s gledišta digitalnog okruženja.
 Temeljna prava
 Prijedlogom se ne utječe na zaštitu temeljnih prava.
 4.UTJECAJ NA PRORAČUN
 Nije relevantno.
 5.OSTALI ELEMENTI
 Planovi provedbe i mehanizmi praćenja, evaluacije i izvješćivanja
 Vijeće za pridruživanje EU-a i Gruzije redovito provjerava provedbu Sporazuma o pridruživanju. Europska komisija također se obvezala da će Europskom parlamentu svake godine dostavljati izvješće o provedbi glave IV. (Trgovina i pitanja povezana s trgovinom) Sporazuma, uključujući elemente obuhvaćene ovim prijedlogom.
 Dokumenti s obrazloženjima (za direktive)
 Nije relevantno.
 Detaljno obrazloženje posebnih odredbi prijedloga
 Cilj je prijedloga donošenje stajališta Unije u pogledu provedbe trgovinskog dijela Sporazuma o pridruživanju između Unije i Gruzije. U glavu IV. (Trgovina i pitanja povezana s trgovinom) navedenog Sporazuma uključeno je poglavlje 14. (Rješavanje sporova) kojim se predviđaju mehanizmi za rješavanje trgovinskih sporova između stranaka Sporazuma u vezi s primjenom ili tumačenjem trgovinskog dijela Sporazuma. Arbitražnim postupkom iz poglavlja 14. predviđa se da stranka koja je podnijela žalbu može zatražiti osnivanje arbitražnog vijeća za rješavanje bilateralnog spora. Člankom 268. Sporazuma utvrđuju se pravila za sastav arbitražnog vijeća. Sporazumom se predviđa sastavljanje popisa kvalificiranih osoba koje mogu obavljati dužnost arbitara. U skladu s tim, nacrt popisa arbitara koji su voljni i sposobni obavljati dužnost u arbitražnom vijeću bio je predmet rasprave s Vladom Gruzije te on sadržava pet kandidata arbitara iz Unije, pet kandidata arbitara iz Gruzije i pet državljana iz trećih zemalja koji mogu obavljati dužnost predsjedateljâ arbitražnog vijeća. Popis će se upotrebljavati u slučajevima kada treba uspostaviti arbitražno vijeće.
 U glavu IV. (Trgovina i pitanja povezana s trgovinom) navedenog Sporazuma uključeno je i poglavlje 13. (Trgovina i održivi razvoj) kojim se predviđa da su obje stranke Sporazuma predane promicanju razvoja međunarodne trgovine na takav način da se pridonosi postizanju cilja održivog razvoja i osigurava da se taj cilj uključi i odražava na svakoj razini njihova trgovinskog odnosa. Za sva pitanja koja se mogu pojaviti stranke trebaju uložiti sve napore kako bi se savjetovanjem na razini vlada postiglo obostrano zadovoljavajuće rješenje. Međutim, ako stranka smatra da savjetovanjem na razini vlada pitanje nije riješeno na zadovoljavajući način, Sporazumom se predviđa mogućnost stranke da sazove skupinu stručnjaka kako bi ispitala pitanje. Člankom 243. stavkom 3. Sporazuma predviđa se da Pododbor za trgovinu i održivi razvoj utvrđuje popis od najmanje 15 osoba koje su voljne i sposobne djelovati u svojstvu stručnjaka u postupcima skupine stručnjaka.
 2015/0206 (NLE)
 Prijedlog
 ODLUKE VIJEĆA
 o stajalištima koja će Unija zauzeti u Pododboru za trgovinu i održivi razvoj i Odboru za pridruživanje u sastavu za trgovinu osnovanima Sporazumom o pridruživanju između Europske unije i Europske zajednice za atomsku energiju i njihovih država članica, s jedne strane, i Gruzije, s druge strane
 VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
 uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 207. stavak 4. prvi podstavak u vezi s člankom 218. stavkom 9.,
 uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
 budući da:
 (1)Člankom 431. stavcima 3. i 4. Sporazuma o pridruživanju između Europske unije i Europske zajednice za atomsku energiju i njihovih država članica, s jedne strane, i Gruzije, s druge strane (dalje u tekstu „Sporazum”) predviđa se privremena primjena dijela Sporazuma.
 (2)U članku 3. Odluke Vijeća 2014/494/EU
 2
 od 16. lipnja 2014. utvrđuju se odredbe Sporazuma koje će se privremeno primjenjivati, uključujući odredbe o osnivanju i radu Pododbora za trgovinu i održivi razvoj i Odbora za pridruživanje u sastavu za trgovinu, o trgovini i održivom razvoju te o odredbama o rješavanju sporova.
 (3)Člankom 240. Sporazuma predviđa se da će Pododbor za trgovinu i održivi razvoj donijeti svoj poslovnik.
 (4)Člankom 243. Sporazuma predviđa se da će Pododbor za trgovinu i održivi razvoj na svom prvom sastanku utvrditi popis osoba koje su voljne i sposobne djelovati u svojstvu stručnjaka u postupcima skupine stručnjaka o trgovini i održivom razvoju.
 (5)Člankom 268. Sporazuma predviđa se da Odbor za pridruživanje u sastavu za trgovinu mora utvrditi popis osoba koje će obavljati dužnost arbitara u postupcima rješavanja sporova u roku od 6 mjeseci od početka privremene primjene Sporazuma.
 (6)Stoga je primjereno odrediti stajališta Unije u pogledu poslovnika Pododbora za trgovinu i održivi razvoj i popisa osoba koje su voljne i sposobne djelovati u svojstvu stručnjaka u postupcima skupine stručnjaka o trgovini i održivom razvoju koje donosi taj Pododbor te u pogledu popisa osoba koje će obavljati dužnost arbitara u rješavanju sporova koji donosi Odbor za pridruživanje u sastavu za trgovinu.
 DONIJELO JE OVU ODLUKU:
 Članak 1.
 1.Stajalište koje Unija treba zauzeti u Pododboru za trgovinu i održivi razvoj osnovanom člankom 240. Sporazuma o pridruživanju između Europske unije i Europske zajednice za atomsku energiju i njihovih država članica, s jedne strane, i Gruzije, s druge strane, u pogledu donošenja poslovnika Pododbora za trgovinu i održivi razvoj i popisa osoba koje su voljne i sposobne djelovati u svojstvu stručnjaka u postupcima skupine stručnjaka o trgovini i održivom razvoju temelji se na nacrtima odluka tog Pododbora priloženima ovoj Odluci.
 2.Predstavnici Unije u Pododboru za trgovinu i održivi razvoj mogu dogovoriti manje izmjene nacrta odluke bez daljnje odluke Vijeća.
 Članak 2.
 1.Stajalište koje Unija treba zauzeti u Odboru za pridruživanje u sastavu za trgovinu osnovanom u skladu s člankom 408. Sporazuma o pridruživanju između Europske unije i Europske zajednice za atomsku energiju i njihovih država članica, s jedne strane, i Gruzije, s druge strane, u pogledu donošenja popisa osoba koje će obavljati dužnost arbitara u rješavanju sporova temelji se na nacrtu Odluke tog Odbora priloženom ovoj Odluci.
 2.Predstavnici Unije u Odboru za pridruživanje u sastavu za trgovinu mogu dogovoriti manje izmjene nacrta odluke bez daljnje odluke Vijeća.
 Članak 3.
 Ova Odluka stupa na snagu na dan donošenja.
 Sastavljeno u Bruxellesu
 Za Vijeće
 Predsjednik
 (1)
 SL L 261, 30.8.2014., str. 1.
 (2)
 Odluka Vijeća od 16. lipnja 2014. o potpisivanju, u ime Europske unije, i privremenoj primjeni Sporazuma o pridruživanju između Europske unije i Europske zajednice za atomsku energiju i njihovih država članica, s jedne strane, i Gruzije, s druge strane (SL L 261, 30.8.2014., str. 1.).
 ---documentbreak---
 EUROPSKA KOMISIJA
 Bruxelles, 16.9.2015.
 COM(2015) 456 final
 PRILOG
 Prijedlogu odluke Vijeća
 o stajalištima koja će Unija zauzeti u Pododboru za trgovinu i održivi razvoj i Odboru za pridruživanje u sastavu za trgovinu osnovanima Sporazumom o pridruživanju između Europske unije i Europske zajednice za atomsku energiju i njihovih država članica, s jedne strane, i Gruzije, s druge strane
 PRILOG
 Prijedlogu odluke Vijeća
 o stajalištima koja će Unija zauzeti u Pododboru za trgovinu i održivi razvoj i Odboru za pridruživanje u sastavu za trgovinu osnovanima Sporazumom o pridruživanju između Europske unije i Europske zajednice za atomsku energiju i njihovih država članica, s jedne strane, i Gruzije, s druge strane
 NACRT
 ODLUKE br. 1/2015 Pododbora za trgovinu i održivi razvoj EU-a i GRUZIJE
 od ... 2015.
 kojom se donosi njegov poslovnik
 PODODBOR ZA TRGOVINU I ODRŽIVI RAZVOJ EU-a I GRUZIJE,
 uzimajući u obzir Sporazum o pridruživanju između Europske unije i Europske zajednice za atomsku energiju i njihovih država članica, s jedne strane, i Gruzije, s druge strane („Sporazum”), a posebno njegov članak 240.,
 budući da:
 (1)U skladu s njegovim člankom 431. dijelovi Sporazuma privremeno se primjenjuju od 1. rujna 2014.
 (2)Člankom 240. Sporazuma predviđa se da Pododbor za trgovinu i održivi razvoj treba nadzirati provedbu poglavlja 13. (Trgovina i održivi razvoj) glave IV. (Trgovina i pitanja povezana s trgovinom) Sporazuma.
 (3)Člankom 240. stavkom 3. Sporazuma predviđa se da Pododbor za trgovinu i održivi razvoj treba donijeti svoj poslovnik.
 ODLUČIO JE:
 Članak 1.
 Ovime se donosi Poslovnik Pododbora za trgovinu i održivi razvoj kako je utvrđen u Dodatku.
 Članak 2.
 Ova Odluka stupa na snagu na dan donošenja.
 Sastavljeno u ... ...
 Za Pododbor za trgovinu i održivi razvoj
 Predsjedatelj
 Dodatak
 Poslovnik Pododbora za trgovinu i održivi razvoj EU-a i Gruzije
 Članak 1.
 Opće odredbe
 1.Pododbor za trgovinu i održivi razvoj, osnovan u skladu s člankom 240. Sporazuma o pridruživanju između Europske unije i Europske zajednice za atomsku energiju i njihovih država članica, s jedne strane, i Gruzije, s druge strane („Sporazum”), pomaže Odboru za pridruživanje u sastavu za trgovinu, kako je utvrđeno u članku 408. stavku 4. Sporazuma, pri obavljanju njegovih dužnosti.
 2.Pododbor za trgovinu i održivi razvoj obavlja funkcije utvrđene u poglavlju 13. (Trgovina i održivi razvoj) glave IV. (Trgovina i pitanja povezana s trgovinom) Sporazuma.
 3.Pododbor za trgovinu i održivi razvoj sastavljen je od predstavnika Europske komisije i Gruzije, nadležnih za pitanja trgovine i održivi razvoj.
 4.Predstavnik Europske komisije ili Gruzije nadležan za pitanja trgovine i održivog razvoja djeluje kao predsjedatelj Pododbora za trgovinu i održivi razvoj u skladu s člankom 2.
 5.Pojam „stranke” u ovom se Poslovniku definira kako je predviđeno člankom 428. Sporazuma.
 Članak 2.
 Posebne odredbe
 1.Primjenjuju se članci 2. do 14. Poslovnika Odbora za pridruživanje EU-a i Gruzije, osim ako je ovim Poslovnikom predviđeno drugačije.
 2.Upućivanja na Vijeće za pridruživanje tumače se kao upućivanja na Odbor za pridruživanje u sastavu za trgovinu. Upućivanja na Odbor za pridruživanje ili Odbor za pridruživanje u sastavu za trgovinu tumače se kao upućivanja na Pododbor za trgovinu i održivi razvoj.
 Članak 3.
 Sastanci
 Pododbor za trgovinu i održivi razvoj sastaje se po potrebi. Stranke se nastoje sastati jednom godišnje.
 Članak 4.
 Izmjena Poslovnika
 Ovaj se Poslovnik može izmijeniti odlukom Pododbora za trgovinu i održivi razvoj EU-a i Gruzije u skladu s člankom 240. Sporazuma.
 NACRT
 ODLUKE br. 2/2015 Pododbora za trgovinu i održivi razvoj EU-a i GRUZIJE
 od ... 2015.
 o prihvaćanju popisa stručnjaka za trgovinu i održivi razvoj
 PODODBOR ZA TRGOVINU I ODRŽIVI RAZVOJ EU-a I GRUZIJE,
 uzimajući u obzir Sporazum o pridruživanju između Europske unije i Europske zajednice za atomsku energiju i njihovih država članica, s jedne strane, i Gruzije, s druge strane („Sporazum”), a posebno njegov članak 243.,
 budući da:
 (1)U skladu s njegovim člankom 431. dijelovi Sporazuma privremeno se primjenjuju od 1. rujna 2014.
 (2)Člankom 243. stavkom 3. Sporazuma predviđa se da Pododbor za trgovinu i održivi razvoj mora utvrditi popis od najmanje 15 osoba koje su voljne i sposobne djelovati u svojstvu stručnjaka u postupcima skupine stručnjaka.
 ODLUČIO JE:
 Članak 1.
 Popis osoba koje su voljne i sposobne djelovati u svojstvu stručnjaka u postupcima skupine stručnjaka za potrebe članka 243. Sporazuma utvrđen je u Dodatku ovoj Odluci.
 Članak 2.
 Ova Odluka stupa na snagu na dan donošenja.
 Sastavljeno u ... ...
 Za Pododbor za trgovinu i održivi razvoj
 Predsjedatelj
 Dodatak
 POPIS STRUČNJAKA ZA TRGOVINU I ODRŽIVI RAZVOJ
 Stručnjaci koje je predložila Gruzija
 1.
 Nata Sturua
 2.
 David Kikodze
 3.
 Marina Shvangiradze
 4.
 Ilia Osepashvili
 5.
 Roin Migriauli
 Stručnjaci koje je predložio EU
 1.
 Eddy Laurijssen
 2.
 Jorge Cardona
 3.
 Karin Lukas
 4.
 Hélène Ruiz Fabri
 5.
 Laurence Boisson De Chazournes
 6.
 Geert Van Calster
 Predsjedatelji
 1.
 Jill Murray (Australija)
 2.
 Janice Bellace (SAD)
 3.
 Ross Wilson (Novi Zeland)
 4.
 Arthur Appleton (SAD)
 5.
 Nathalie Bernasconi (Švicarska)
 Nacrt
 Odluke br. 3/2015 Odbora za pridruživanje u sastavu za trgovinu EU-a i Gruzije
 od ...2015.
 o sastavljanju popisa arbitara iz članka 268. stavka 1. Sporazuma o pridruživanju između Europske unije i Europske zajednice za atomsku energiju i njihovih država članica, s jedne strane, i Gruzije, s druge strane
 ODBOR ZA PRIDRUŽIVANJE U SASTAVU ZA TRGOVINU,
 uzimajući u obzir Sporazum o pridruživanju između Europske unije i Europske zajednice za atomsku energiju i njihovih država članica, s jedne strane, i Gruzije, s druge strane („Sporazum”), potpisan 27. lipnja 2014. u Bruxellesu, a posebno njegov članak 268. stavak 1.,
 budući da:
 (1)U skladu s njegovim člankom 431. dijelovi Sporazuma privremeno se primjenjuju od 1. rujna 2014.
 (2)Člankom 408. stavkom 3. Sporazuma predviđa se da je Odbor za pridruživanje ovlašten donositi odluke kako je predviđeno u Sporazumu.
 (3)Člankom 268. stavkom 1. Sporazuma predviđa se da Odbor za pridruživanje u sastavu za trgovinu mora utvrditi popis od najmanje 15 osoba koje su voljne i sposobne obavljati dužnost arbitara.
 DONIO JE OVU ODLUKU:
 Jedini članak
 1.Popis osoba koje mogu djelovati kao arbitri za potrebe članka 268. stavka 1. Sporazuma nalazi se u Dodatku ovoj Odluci.
 2.Ova Odluka stupa na snagu na dan donošenja.
 Sastavljeno u ... ...
 Za Odbor za pridruživanje u sastavu za trgovinu
 Predsjedatelj
 Dodatak
 POPIS ARBITARA
 Arbitri koje je predložila Gruzija
 1.
 Christian Häberli (Švicarska)
 2.
 Donald McRae (Kanada)
 3.
 John Adank (Novi Zeland)
 4.
 Ronald Saborio (Kostarika)
 5.
 Thomas Cottier (Švicarska)
 Arbitri koje je predložio EU
 1.
 Claus–Dieter Ehlermann
 2.
 Giorgio Saccerdoti
 3.
 Jacques Bourgeois
 4.
 Pieter Jan Kuijper
 5.
 Ramon Torrent
 Predsjedatelji
 1.David Unterhalter (Južna Afrika)
 2.
 Merit Janow (SAD)
 3.
 Helge Seland (Norveška)
 4.
 Leora Blumberg (Južna Afrika)
 5.
 William Davey (SAD)