text:
EUR-Lex - 52010IE0970 - EN - EUR-Lex
 EUR-Lex - 52010IE0970 - EN
 Document 52010IE0970
 OJ C 44, 11.2.2011, p. 90–98 (BG, ES, CS, DA, DE, ET, EL, EN, FR, IT, LV, LT, HU, MT, NL, PL, PT, RO, SK, SL, FI, SV)
 C 44/90
 2011/C 44/15
 Poročevalec: g. JANSON
 Socialna razsežnost notranjega trga.
 Strokovna skupina za zaposlovanje, socialne zadeve in državljanstvo, zadolžena za pripravo dela Odbora na tem področju, je mnenje sprejela 5. maja 2010.
 Evropski ekonomsko-socialni odbor je mnenje sprejel na 464. plenarnem zasedanju 14. in 15. julija 2010 (seja z dne 14. julija) s 143 glasovi za, 15 glasovi proti in 19 vzdržanimi glasovi.
 1.1 Socialna razsežnost je poglavitni sestavni del notranjega trga. Ima več vidikov, to mnenje pa med drugim obravnava gospodarske in pravne vidike. Zadnja dogajanja so vzbudila vprašanja o tem, ali je socialna razsežnost zmožna zaščititi delavce. Notranji trg ne more ustrezno delovati brez močne socialne razsežnosti in podpore državljanov.
 1.2 EESO izraža trdno prepričanje, da mora EU odigrati pomembno vlogo na socialnem področju, saj socialnih problemov države članice ne morejo rešiti same. Da bi dosegli politično sprejemljivost, solidarnost in skladnost, bi morala EU v svojih politikah dati večji poudarek socialnim vidikom.
 1.3 Poleg drugih dejavnikov so tudi nekatera škodljiva dogajanja ogrozila socialno razsežnost. Evropsko gospodarstvo se sooča z najtežjim izzivom zadnjih desetletij. Dopuščena je bila rast finančnih balonov, nadzorni mehanizmi in običajne ocene tveganja pa so se obšli. Posledica tega je bila rast brezposelnosti, položaj na trgu dela in socialne razmere pa se bodo še naprej slabšali. Zato mora EU brezposelnosti še naprej namenjati največjo pozornost. Evropa potrebuje trajnostno rast, visoko stopnjo zaposlenosti in visokokakovostni trg dela, da bo lahko financirala sisteme socialnega varstva.
 1.4 V zadnjem desetletju so bili sistemi socialnega varstva predmet reform, katerih cilj so bile učinkovitejše delovne spodbude v sistemih socialnega varstva, da bi povečali vrednost dela in ljudi ponovno vključili na trg dela. Ena izmed posledic pa je bila večja neenakost, kar je zaostrilo socialne probleme. Sistemi zaposlovanja in socialnega varstva so bistvenega pomena za zmanjševanje revščine, brez socialnih prejemkov pa bi se še hitreje in močneje povečevala neenakost in socialni vpliv krize. Poslabšanje finančnega položaja v mnogih državah članicah, ki vodi h konkretni ali potencialni krizi zaradi previsokega javnega dolga, močno obremenjuje sisteme socialnega varstva. Med možnimi rešitvami tega problema so povečanje trajnostne gospodarske dejavnosti, regulacija finančnih trgov ter naložbe v raziskave in izobraževanje.
 1.5 Notranji trg je prostor, kjer prihajajo do izraza tako socialna kot tudi druge razsežnosti. Za uspešen notranji trg so potrebni trajnostna gospodarska rast in delovna mesta, ki bodo ustvarili davčne prihodke kot podlago za storitve socialnega varstva. Stopnje brezposelnosti in davčna nesorazmerja kažejo, da lahko še veliko storimo za izboljšanje sedanjega položaja.
 1.6 Pravni vidiki socialne razsežnosti so postali vprašljivi, saj so sodbe Evropskega sodišča v štirih primerih (Viking, Laval, Rüffert in Luksemburg) zlasti v političnih in akademskih krogih sprožile burne razprave o možnem strahu pred čedalje večjo nevarnostjo socialnega dampinga. Evropski parlament, strokovni krogi in organizacije (1), ki zastopajo delojemalce, so izrazili zaskrbljenost zaradi teh odločitev. Drugi pa so prepričani, da bodo sodbe Sodišča EU v tovrstnih primerih prispevale k boljšemu delovanju notranjega trga.
 1.7 Zato EESO:
 meni, da je v kratkoročnem obdobju treba direktivo o napotitvi delavcev na delo izvajati učinkoviteje in predlaga, da se preuči zamisel o ustanovitvi „evropskega socialnega Interpola“, ki bi podpiral dejavnosti inšpektoratov za delo različnih držav članic;
 poziva Komisijo, da oceni položaj v EU glede na nedavne sodbe Evropskega sodišča za človekove pravice;
 tudi podpira ukrepe Komisije, s katerimi želi slednja okrepiti socialni dialog, zajemajo pa:
 spodbujanje kakovostnejšega socialnega dialoga in evropskega mehanizma za reševanje sporov in poravnave;
 nadaljnji razvoj makroekonomskega dialoga za preprečevanje nove finančne krize;
 spodbujanje evropskega socialnega modela v mednarodnih odnosih.
 Srednjeročno EESO podpira pobudo Komisije, ki pojasnjuje pravne obveznosti za nacionalne organe, podjetja in delavce v okviru izvajanja direktive o napotitvi delavcev ter zagotavlja, da so ta pravila splošno veljavna. EESO meni, da je predlog v poročilu Maria Montija, naj pravica do stavke ne sodi v področje notranjega trga, zanimiv in bi lahko prispeval k rešitvi nekaterih problemov. To pa ne bi smelo izključevati izvedbe delne revizije direktive o napotitvi delavcev na delo, da bi se načelo kraja zaposlitve uporabljalo dosledno. To bi omogočilo pravno ureditev, po kateri morajo za isto delo in isti kraj zaposlitve veljati enaki delovni in plačni pogoji.
 Dolgoročno bi si Evropska unija morala prizadevati za okrepitev socialne razsežnosti in izkoristek celotnega potenciala notranjega trga. Lizbonska pogodba in k njej priložena Listina o temeljnih pravicah še nista imeli polnega učinka na ravnovesje med temeljnimi in ekonomskimi pravicami. Pogoj za okrepitev socialne razsežnosti so večje temeljne socialne pravice in stroga prepoved vsakega omejevanja temeljnih pravic, med katere sodijo tudi socialne pravice. Ta cilj bi lahko uresničili s spremembo Pogodbe.
 2. Notranji trg in socialna razsežnost
 2.1 Leta 1987 je EESO sprejel mnenje (2) o socialnih razsežnostih notranjega trga. EESO je predlagal, naj Evropska skupnost zagotovi nekatere temeljne socialne pravice, povezane s trgom dela. Želel je tudi zagotoviti, da notranji trg, uveden nedolgo pred tem, ne bi vodil v izkrivljanja na trgu, in poudariti, da ima Skupnost tudi socialne cilje. Socialna razsežnost zajema zakonodajo in sporazume na evropski ravni, kar naj bi zagotovilo nekatere temeljne pravice za delojemalce na delovnem mestu. Vendar pa to zahteva tudi sodelovanje za večjo zaposlenost v EU.
 2.2 Kot navaja to mnenje, je Evropska komisija objavila nekaj dokumentov, ki so bili izhodišče za razvoj širše in globlje razlage socialne razsežnosti notranjega trga. (3) Komisija je zapisala, da je „socialna razsežnost notranjega trga temeljna sestavina tega projekta, saj ne gre le za krepitev gospodarske rasti in zunanje konkurenčnosti evropskih podjetij, marveč tudi za učinkovitejšo rabo vseh razpoložljivih virov in pravično porazdelitev prednosti, ki izvirajo iz enotnega trga“. (4)
 2.3 Leta 1989 je EESO dejavno sodeloval pri opredelitvi vsebine socialne listine, ki je delavcem dala temeljne socialne pravice, ki jih ne sme ogroziti pritisk konkurence ali prizadevanje za večjo konkurenčnost. Po mnenju EESO je za uresničevanje takšnih temeljnih pravic potrebno, da ni neupravičenih omejitev teh pravic.
 2.4 Mnenje skuša zajeti nekaj zadnjih najpomembnejših dogajanj, ki vplivajo na možnosti uresničevanja socialne razsežnosti. V zadnjih letih je EESO sprejel več mnenj, ki obravnavajo socialno razsežnost in na katerih deloma temelji to mnenje. (5) Že na samem začetku je jasno, da v socialno-tržnem gospodarstvu notranji trg ne more ustrezno delovati brez močne socialne razsežnosti ali podpore evropskih državljanov. Prednosti dobro delujočega enotnega trga so številne in pomembne za podjetja, delavce, državljane in gospodarstvo nasploh. Vendar iz preambule k pogodbam izhaja, da je bil enotni trg zasnovan kot sredstvo za doseganje blaginje ljudi, in ne kot nekaj, kar bi bilo samo sebi namen.
 2.5 Za socialno razsežnost tako obstajajo štirje glavni razlogi:
 prost pretok oseb;
 nekatere socialne pravice, ki bi jih vsaka družba morala varovati in upoštevati v vsakršnih razmerah, so nedeljive; to so pravica do skupinske tožbe, svoboščine v zvezi s sindikalnim delovanjem in kolektivnimi pogajanji in druge pravice, določene v temeljnih konvencijah ILO ter mednorodnih in evropskih konvencijah o socialnih in osebnih pravicah;
 delovanje notranjega trga je treba izboljšati, njegove negativne posledice pa blažiti, da se tako pridobi naklonjenost za politične in gospodarske projekte in se okrepi socialna kohezija;
 socialna politika je tudi ena od poglavitnih sestavin večje konkurenčnosti.
 2.6 „Socialna politika“ je v deljeni pristojnosti nacionalne ravni in ravni EU. Večina določb na tem področju se je osredotočila na uvedbo prostega pretoka delavcev in pravico do ustanavljanja v zvezi z notranjim trgom. Kljub temu pa je socialna razsežnost pridobila na pomenu. Poznejše pogodbe so glasovanje z večino razširile na področja, kot so zakonodaja na področju enakih možnosti, obveščanje delavcev in posvetovanje z njimi ter politike za pomoč brezposelnim. Vendar pa zakonodaja ni imela in nima pravne podlage za urejanje vprašanj, kot so plača, pravica do združevanja, pravica do stavke ali izprtja, čeprav se sodbe sodišča ES in zakonodaja EU dotikajo teh vprašanj. Pogodba iz Nice je formalizirala status listine Evropske unije o temeljnih pravicah. Lizbonska pogodba je formalizirala pravice tudi s tem, ko je Listini temeljnih pravic dodelila pravno zavezujoč značaj.
 2.7 Za socialne politike so prvenstveno pristojne države članice. Vendar pa socialne spremembe, ki so posledica razvoja na svetovni in evropski ravni, zadevajo ljudi v državah članicah, zato je potreben usklajen evropski pristop. EU je problem dvojne pristojnosti obravnavala z različnimi metodami. Socialne standarde je skušala obraniti s sprejetjem vrste minimalnih standardov. Druga metoda je odprta metoda koordinacije. Bolje in učinkoviteje bi jo lahko uporabljali s pred kratkim uvedenim pristopom „skupnih načel“ in tako, da se organizirani civilni družbi omogoči sodelovanje pri pripravi ciljev lizbonske strategije ter celo pri pogajanjih o njih na evropski ravni. (6)
 2.8 Evropski „pravni red“ na socialnem področju je izjemen: na tem področju je bilo od ustanovitve Evropske unije sprejetih okoli 70 direktiv in uredb. Večina jih je bila sprejetih po letu 1985. EESO izraža trdno prepričanje, da ima EU pomembno vlogo na socialnem področju. Socialnih problemov ne morejo rešiti države članice same. Da bi zagotovili politično sprejemljivost, solidarnost in skladnost, bi morala EU v svojih politikah dati večji poudarek socialnim vidikom, pri tem pa spoštovati načelo subsidiarnosti.
 3. Trenutni razvoj
 3.1 Razvoj gospodarstva
 3.1.1 Evropsko gospodarstvo se sooča z najtežjim izzivom zadnjih desetletij. Od druge polovice leta 2008 (7) svetovno gospodarstvo močno nazaduje, nazadovanje pa se je v večini držav izkazalo za veliko hujše, kot je bilo pričakovati. Ko so gospodarstva končno začela kazati znake okrevanja po finančni krizi, sta jih zdaj začela ogrožati kriza zaradi previsokega javnega dolga in uvajanje drastičnih korektivnih ukrepov.
 3.1.2 Brezposelnost se povečuje, kar položaj še poslabšuje. Posledice finančne krize in zahteve posojilodajalcev so vodile v zmanjšanje sredstev iz sistemov socialnega varstva, pokojnin in socialnih transferjev. Zato se bo revščina še povečala, najbolj ranljive skupine pa bodo v še slabšem položaju, kar bo ustvarilo začaran krog. Številna evropska podjetja, ki jih je prizadela kriza, so v sodelovanju z zavodi za zaposlovanje sprejela ukrepe za ohranitev delovne sile, da bi zaposleni tako ostali na delovnih mestih.
 3.1.3 Nenadni burni dogodki in njihovo hitro širjenje kažejo na nove pojave v globaliziranem gospodarstvu. Razlogi za to so številni: denarna politika in politika menjalnih tečajev, ki sta povzročili presežno likvidnost, pomanjkljiva ali neobstoječa regulacija nekaterih področij ali akterjev, pehanje za nerealno visokimi dobički v povezavi z nezadostnim razumevanjem ali nezadostno analizo tveganj s strani tržnih akterjev ter nadzornih in regulativnih organov, pretirano financiranje s posojili, nezadostno usklajeni makroekomomski ukrepi ter neustrezne strukturne reforme. (8)
 3.1.4 Neizogibno se zastavlja vprašanje, ali je sedanji gospodarski okvir EU z nezadostnim makroekonomskim dialogom prispeval k še hujši krizi. Posledica so bili šibkejši samodejni stabilizatorji, eksplozija kreditov namesto realnih plač, padanje stopenj rasti in manjša verjetnost odkrivanja finančnih balonov. EESO meni, da bi prenos zasebnih dolgov (banke) na javni dolg (države in državljani) pomenil preveliko breme za državljane, zlasti zato, ker poslabšanje javnih financ in omejitve, ki jih postavlja pakt za stabilnost in rast, zastavljajo vprašanje, kako se bodo v prihodnosti financirale naložbe v socialne sisteme, ki so življenjskega pomena.
 3.1.5 Najnovejša faza krize razkriva, da so proračunski primanjkljaji v številnih državah članicah nevzdržni. Korektivni ukrepi, potrebni za uravnoteženje javnih financ, bodo pomenili ogromen pritisk na davčne sisteme, socialne politike in programe.
 3.1.6 Treba je pripomniti, da Komisija državne subvencije kljub njihovim pomanjkljivostim – tudi s stališča varstva delavcev – proučuje v okviru širše evropske perspektive. Politika konkurence zlasti v odnosu do MSP in državnih subvencij bankam upravičeno upošteva socialno-ekonomski cilj ohranitve enakih konkurenčnih pogojev v Evropi.
 3.1.7 EESO je že prej (9) navedel, da so evropski oblikovalci gospodarske politike priznali potrebo po proticiklični makroekonomski politiki, s katero bi dopolnili pretekle gospodarske ukrepe, usmerjene v ponudbo. EESO pozdravlja tudi zavezo k boljši zaščiti najšibkejših pripadnikov družbe in zagotovitvi učinkovitejšega usklajevanja gospodarske politike. Vendar pa je poudaril, da je evropski načrt za oživitev gospodarstva v primerjavi s svežnji, sprejetimi v drugih regijah sveta, razmeroma skromen.
 3.2 Razvoj notranjega trga
 3.2.1 EESO je v več mnenjih pohvalil vzpostavitev in razvoj notranjega trga. (10) Od notranjega trga, ki obsega vse države članice in države EGP, imajo korist potrošniki, podjetja in delavci, saj zagotavlja enotni ureditveni prostor za prost pretok blaga, kapitala, oseb in storitev.
 3.2.2 Komisija je predstavila svoje videnje enotnega trga v prihodnosti. (11) Poudarila je, da enotni trg koristi potrošnikom in podjetjem ter da je spodbudil ustvarjanje delovnih mest, rast, konkurenčnost in inovacije. Po mnenju Komisije so ključna področja za prihodnost:
 potrošniki in podjetja, ki jim enotni trg mora omogočiti boljše rezultate in večje prednosti, da se bodo lahko odzvali na njihova pričakovanja in skrbi;
 spoprijemanje z globalizacijo;
 uveljavljanje prostega pretoka znanja in inovacij kot „pete svoboščine“;
 socialna in okoljska razsežnost, za kateri Komisija obljublja, da bo izboljšala svoje ocene vpliva in tako učinkoviteje napovedovala spremembe na trgu.
 Največja slabost notranjega trga je to, da ni bil zmožen spodbujati zaposlovanja in gospodarske dejavnosti z naložbami iz tujine. Zlasti neuspešna sta bila spodbujanje in razvoj tehnologije in raziskav, s čimer bi ustvarili podlago za spremembe v gospodarstvu. Če ta slabost ne bo odpravljena, bo Evropa potisnjena na stranski tir svetovnega gospodarstva.
 3.2.3 EESO poziva k boljšemu ravnovesju med socialnim razvojem, ugodnim gospodarskim okoljem in varstvom okolja, saj je to bistvenega pomena za delujoč notranji trg in spodbujanje dolgoročnega trajnostnega razvoja. Kolikor globlje je povezovanje notranjega trga, toliko bolj pomembno postaja doseganje ciljev iz Pogodbe glede zagotavljanja blaginje ljudi, in zato mora biti tudi socialno varstvo, ki ga je treba zagotoviti, toliko boljše. Ob 27 trgih dela z različnimi zakonodajnimi tradicijami mora EU poskrbeti, da predpisi na področju notranje mobilnosti ne bodo oslabili že delujočih sistemov. Treba je sprejeti ukrepe za to, da se bo konkurenca med državami članicami na skupnem trgu usmerila v inovacije in ne bo kontraproduktivna ali celo uničujoča. (12)
 3.2.4 Poleg tega se bo Evropa zaradi krize morala soočiti z valom prestrukturiranja podjetij. EESO ugotavlja, da EU trenutno nima skupne strateške vizije o tem, kako se boriti proti negativnim posledicam takšnega prestrukturiranja ali izkoristiti priložnost za povečanje konkurenčnosti podjetij iz EU v svetovnem gospodarstvu. EESO poziva Komisijo, da skupaj s socialnimi partnerji sprejme evropsko stališče, da je treba zaščititi vse prizadete delojemalce. V zvezi s tem EESO pozdravlja pobudo evropskih socialnih partnerjev, da pripravijo študijo o prestrukturiranju v EU in časovni razpored za učinkovito vključevanje podjetij v proces prestrukturiranja.
 3.2.5 Po mnenju EESO (13) mora notranji trg, če želi Evropa ohraniti dolgoročno konkurenčnost, zagotoviti trajnostno in dolgoročno rast, torej upoštevati tudi okoljsko razsežnost. Končni cilj je bistveno izboljšati delovanje notranjega trga v okviru socialnega tržnega gospodarstva in zagotoviti spoštovanje temeljnih socialnih pravic. EESO je tudi poudaril, da bi bilo treba – po potrebi in če je to primerno – čim prej sprejeti ustrezne posebne ukrepe za zaščito delavcev, in da niti ekonomske svoboščine niti pravila o konkurenci ne smejo imeti prednosti pred temeljnimi socialnimi pravicami. (14) EESO se hkrati zaveda, da je treba spodbujati odpiranje delovnih mest in podjetništvo ter ustvarjati zdrava in trajnostna gospodarstva držav članic.
 3.2.6 Da bi notranji trg lahko odigral svojo vlogo, se je treba spoprijeti z naslednjo pomanjkljivostjo: glede storitev splošnega pomena, ki imajo v sedanji gospodarski krizi pomembno vlogo gospodarskih stabilizatorjev, je treba nameniti večjo pozornost, zagotoviti več pravne varnosti ter razvijati mednarodno razsežnost. Na mednarodni ravni moramo spodbujati svoj socialni model kot dejavnik razvoja ter uveljaviti svojo identiteto organizacije, ki temelji na vzajemni solidarnosti, je dejavna v mednarodnih forumih in si prizadeva za močnejši okvir za globalizacijo. Da bi bila globalizacija pravična, si mora Evropa prizadevati, da bi sporazumi, povezani s trgovino, in drugi mednarodni sporazumi zagotavljali bolj pravično trgovino in globalizacijo.
 3.2.7 EESO izraža trdno prepričanje, da bi mobilnost v Evropi morala ostati ena izmed političnih prednostnih nalog EU. EESO je v zvezi s tem države članice, v katerih še vedno veljajo prehodne ureditve za prost pretok oseb, pozval, da izvajajo postopke, ki izvirajo iz pogodb, in odpravijo prehodne ureditve. (15)
 3.3 Razvoj sistemov socialnega varstva
 3.3.1 Kljub delnemu gospodarskemu izboljšanju se bosta položaj na področju zaposlovanja in socialni položaj še poslabševala, zlasti glede na sedanje ukrepe, namenjene obvladovanju krize zaradi državnega dolga. Po napovedih Komisije se bo stopnja brezposelnosti v prihodnjih dveh letih zvišala do ravni, ki jim nismo bili priča že več desetletij (16).
 3.3.2 V državah članicah je bilo sprejetih več ukrepov, ki so prinesli pozitivne učinke pri ohranjanju stopnje zaposlenosti in zaviranju brezposelnosti. Vključujejo spodbujanje naložb, spodbujanje kolektivnih pogajanj in posebni ukrepi na trgu dela, ki jih financirajo javni sistemi zavarovanja za primer brezposelnosti. Nekateri so se pri tem oprli na „notranjo prožnost“, predvsem na različne programe za zmanjšanje števila delovnih ur v kombinaciji z usposabljanjem. V nekaterih državah je tudi zato, ker ni bilo takšnih programov, prišlo do množičnih odpuščanj (17).
 3.3.3 Zato mora EU brezposelnosti nameniti prednostno pozornost. Evropa potrebuje visoko stopnjo zaposlenosti, hkrati pa visoko kakovost trga dela. Za visokokakovostno delovno silo, ki je konkurenčna na mednarodni ravni, so potrebni visokokakovostno podjetništvo, pa tudi naložbe v javni in zasebni sektor. Financiranje sistemov socialnega varstva je odvisno od zmogljivosti evropskega trga dela, da vključi čim več delavcev. Evropa se še vedno sooča z ovirami za doseganje polne zaposlenosti. Da bi v prihodnosti ohranili visoko raven zaposlenosti, se vedno več pozornosti namenja prožni varnosti, zaposljivosti, višji produktivnosti, izobraževanju in usposabljanju, saj vsi ti dejavniki lahko prispevajo k vzpostavitvi učinkovitejših trgov dela. Še več, največjo prednost je treba dati ukrepom, ki bodo spodbudili ustvarjanje novih delovnih mest in ustanavljanje podjetij ter ukrepom, ki bodo pospešili trajnostne naložbe iz tujine.
 3.3.4 V zadnjem desetletju so bili sistemi socialnega varstva predmet reform, katerih cilj je bil, da bi v teh sistemih ustvarili učinkovitejše spodbude za delo, kar je pomenilo močnejšo naslonitev na gospodarsko filozofijo, usmerjeno k ponudbi, s krčenji socialnih storitev in strožjimi merili za odobravanje. Za take ukrepe velja, da zmanjšujejo brezposelnost. Sistemi socialnega varstva morajo najti srednjo pot med podporo za vrnitev posameznikov na delo in nadomestili za brezposelnost.
 3.3.5 Postavlja se vprašanje učinkovitosti takšnih politik. V zadnjih dveh desetletjih so se neenakosti povečevale. Sistemi socialnega varstva so bistvenega pomena za zmanjševanje revščine, saj bi se brez socialnih prejemkov neenakosti in učinki krize povečevale še hitreje in močneje. Obstaja nevarnost, da bo sedanja kriza zaustavila razvoj v smeri večje zaposlenosti in večje socialne kohezije med državami, v Evropi pa okrepila razvoj v smeri večje neenakosti znotraj držav. (18)
 3.3.6 Protikrizni ukrepi so v številnih državah članicah dali pozitivne rezultate. Po drugi strani Komisija (19) poroča, da v številnih državah brezposelni ne prejemajo nadomestil. V nekaterih primerih so te podpore slabo usmerjene in dajejo vtis, da so sistemi socialnega varstva neuspešni ne samo pri zagotavljanju zadovoljive varnostne mreže, temveč da se tudi ne posvečajo dovolj tistim, ki bi pomoč najbolj potrebovali. Gre za kakovost in vzdržnost teh sistemov. (20) Glede na učinke gospodarske krize in demografski razvoj obstaja nevarnost, da sistemi socialnega varstva ne bodo več ščitili življenjskega standarda, marveč bodo zgolj določali minimalne standarde. To velja predvsem za nekatere države članice, v katerih upravičenosti že presegajo njihove davčne prihodke. Produktivnost se v državah EU še vedno zvišuje, a tudi revščina. Treba se je vprašati, zakaj se zdi, da ni mogoče zadovoljevati najosnovnejših potreb državljanov in jim zagotavljati dostojno delo. Ena od možnih dolgoročnih rešitev je vezana na rast gospodarstva v javnem in zasebnem sektorju, ki jo poganja razvoj konkurenčnih podjetij.
 3.3.7 Sposobnost EU za zagotavljanje ustrezne zaščite pred tveganji in povezovanje gospodarske rasti z družbenim napredkom bo lahko trajna le, če se okrepijo reformna prizadevanja. Treba je doseči skupen napredek pri povečanju stopnje zaposlenosti, rasti produktivnosti, ustreznosti davčnih sistemov in njihove vzdržnosti ter zagotavljanju možnosti, da evropski socialni sistemi nudijo ustrezno zaščito.
 3.4 Razvoj na področju sodstva
 3.4.1 Sodbe Evropskega sodišča v štirih primerih (Viking, Laval, Rüffert in Luksemburg (21)) so vodile v živahne razprave v političnih in strokovnih krogih in so okrepile – utemeljene in neutemeljene – strahove pred rastočo nevarnostjo socialnega dampinga. Te sodbe so povzročile tudi odzive v evropskih institucijah in med socialnimi partnerji.
 3.4.2 Evropski parlament je oktobra 2008 sprejel resolucijo kot odgovor na sodbe Evropskega sodišča (22). Ugotovil je, da svoboda opravljanja storitev nima prednosti pred temeljnimi pravicami, ki jih vsebuje Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, zlasti pa pred pravico sindikatov do pogajanj, sklepanja in uveljavljanja kolektivnih pogodb in sprejemanja kolektivnih ukrepov. Poleg tega je Parlament navedel, da so v sedanji zakonodaji Skupnosti vrzeli in neskladja. To ni bil namen zakonodajalca Skupnosti, saj si je prizadeval za pošteno ravnovesje med svobodo opravljanja storitev in varstvom pravic delavcev.
 3.4.3 Strokovna razprava (23) je do sodb kritična. Junija 2009 je več kot sto evropskih pravnikov in znanstvenikov s področja delovnega prava predsednikom držav in vlad poslalo odprto pismo, v katerem so izrazili veliko zaskrbljenost zaradi zmanjševanja temeljnih socialnih pravic ter posledic zadnjih sodb Evropskega sodišča o pravicah delavcev in njihovih organizacij. Izrazili so tudi zaskrbljenost, da so sodbe povzročile resne težave za učinkovito varstvo pravic delavcev. Poudarili so, da temeljnih socialnih pravic ne bi smeli podrediti pravicam na notranjem trgu in konkurenčnemu pravu, ampak bi jih morali v polni meri priznati kot nujne predpogoje za trajnosten gospodarski in socialni razvoj Evropske unije.
 3.4.4 Konec marca 2009 so evropski socialni partnerji na zahtevo Evropske komisije in francoskega predsedstva začeli skupaj proučevati sodbe Sodišča Evropskih skupnosti. V ta namen je bila ustanovljena ad hoc skupina, ki je svoje delo osredotočila na omejeno število poglavitnih vprašanj, kot so razmerje med ekonomskimi svoboščinami in socialnimi pravicami, ovire, ki jih je treba odpraviti za izboljšanje prostega pretoka in opravljanje storitev ter ter pogoji, ki jih je treba za to ustvariti, vprašanje preglednosti in pravne varnosti ter spoštovanje raznolikosti nacionalnih sistemov odnosov med delodajalci in delojemalci (24).
 3.4.5 EESO ob polnem spoštovanju pravice Sodišča Evropskih skupnosti do razlage obstoječih pravil meni, da so te sodbe zaskrbljujoče iz več razlogov, zato je potrebna analiza in razlaga njihovih posledic.
 3.4.5.1 Hierarhija med ekonomskimi svoboščinami in temeljnimi socialnimi pravicami
 S sodbama v primerih Viking in Laval je Evropsko sodišče priznalo, da je pravica do kolektivnega ukrepanja temeljna pravica in s tem del prava EU, ob tem pa je poudarilo, da ni nad drugimi področji zakonodaje EU, kot sta svoboda opravljanja storitev ali svoboda ustanavljanja. Poleg tega je Sodišče Evropskih skupnosti za svobodo opravljanja storitev in svobodo ustanavljanja določilo neposredni horizontalni učinek. Evropsko sodišče je poudarilo, da je svoboda delovanja sindikatov dopustna le, „če sledi legitimnemu cilju, ki je združljiv s Pogodbo in ga upravičujejo nujni razlogi v splošnem interesu. Poleg tega mora biti, če je to podano, taka omejitev primerna za uresničitev zadevnega cilja in ne sme presegati tega, kar je nujno potrebno za dosego tega cilja“ (25). Tako je priznanje, da je kolektivno ukrepanje temeljna pravica, zgolj načelno, ne pomeni pa dejanske pravice. Poleg tega je Evropsko sodišče menilo, da bi kolektivni ukrepi pomenili omejitev uresničevanja teh svoboščin, in zastavilo vprašanje, ali je to omejitev mogoče upravičiti. To pomeni, da se kolektivni ukrepi presojajo po tem, ali pomenijo omejitev ekonomskih svoboščin. Znanstveniki so poudarili, da je Evropsko sodišče za človekove pravice (ESČP) (26) v nedavnih primerih to vprašanje obravnavalo iz obrnjene perspektive, in sicer, kakšne omejitve so sprejemljive na področju temeljnih pravic. Sodbe Sodišča Evropskih skupnosti bi lahko bile vprašljive glede na sodno prakso ESČP.
 3.4.5.2 Omejitev temeljnih pravic
 Sodišče se je prvič izreklo o mejah kolektivnih ukrepov na nacionalni ravni v nadnacionalnem okviru. Po mnenju EESO je zlasti zaskrbljujoče dejstvo, da je Evropsko sodišče pri tem uvedlo merilo sorazmernosti. Ta preizkus ne postavlja pod vprašaj samo temeljne pravice do kolektivnih ukrepov, marveč tudi krši pravico do stavke. Ob sodbah in odzivih ESČP Odbor poudarja, da je proces razmejitve ekonomskih svoboščin in temeljnih pravic odvisen tudi od prihodnjih sodb in vprašanj, ki jih te zastavljajo.
 3.4.5.3 Direktiva o napotitvi delavcev na delo
 Cilj direktive o napotitvi delavcev na delo je zagotoviti potrebno uskladitev ter spoštovati nacionalne razlike pri usklajevanju nacionalnih politik za začasno čezmejno napotitev delavcev na delo. Evropsko sodišče je ugotovilo, da so problemi, ki so se pojavili, nastali zaradi pomanjkanja prenosa nekaterih določb direktive o napotitvi delavcev v nacionalno zakonodajo (Laval), nezdružljivosti z nacionalno zakonodajo (Ruffert (27)) ali preširoke razlage direktive o napotitvi delavcev ter nejasnih in neupravičenih nadzornih ukrepov (Luksemburg).
 Po besedah Evropskega sodišča direktiva o napotitvi delavcev na delo ne nalaga enake obravnave, zagotavlja pa spoštovanje minimalnih zahtev v odnosu do napotenih delavcev. Zato je to pravzaprav maksimalna in ne minimalna direktiva. Vendar pa sodbe Evropskega sodišča ne preprečujejo uporabe ugodnejših pogojev zaposlovanja za delodajalce. Cilj člena 3(7) direktive o napotitvi delavcev je bil zagotoviti, da uporaba minimalnih pravil v praksi v državi članici gostiteljici ne vodi v poslabšanje delovnih pogojev v primerjavi s pogoji, do katerih je napoteni delavec upravičen v državi izvora. Nekateri so trdili, da se s sodbami odpravlja možnost, da bi na nacionalni ravni – bodisi prek statutarne ureditve bodisi prek kolektivnih pogodb za delavce – v prid delavcev določili višje standarde, ki bi presegali zavezujoča pravila o minimalni zaščiti, določena v direktivi.
 To pa nasprotno povzroča izkrivljanje konkurence na nacionalni ravni in na notranjem trgu, saj morajo podjetja posamezne države upoštevati nacionalno zakonodajo ali kolektivne sporazume, konkurenčna podjetja iz drugih držav članic pa lahko upoštevajo le minimalna pravila.
 3.4.5.4 Konflikt med različnimi pravnimi sistemi
 Druga posledica sodb je konflikt med zakonodajo Skupnosti in mednarodnimi standardi. (28) Poleg tega je mogoče trditi, da obstaja kolizija zakonov s konvencijama ILO št. 87 in št. 98 ter členom 6(4) Evropske socialne listine in sodno prakso zadevnih institucij, kot so ugotovili nadzorni organi ILO (primer BAPA UK).
 4.1 Zadnja leta ter sedanja kriza so prinesli novo nevarnost večje socialne neenakosti. Poleg tega je EU tudi z lastnimi odločitvami povečala tveganje socialne neenakosti in izkrivljanja konkurence. Gospodarski, socialni in pravni razvoj utegne privesti do položaja, v katerem bo ogrožena socialna razsežnost notranjega trga in v katerem bodo spodkopane temeljne pravice ter osnovne socialne pravice, ki so bile predlagane v mnenju EESO iz leta 1987. Socialni razsežnosti notranjega trga bi zato v prihodnjih letih morali nameniti osrednjo pozornost, toda za izboljšanje gospodarskih vidikov – zaposlovanja, upravičenosti in davčnih prihodkov – bo morala EU odpraviti očitno nezmožnost notranjega trga, da spodbudi rast z visokokakovostnimi delovnimi mesti in podjetji z visokimi standardi ter z drugimi delodajalci.
 4.2 Eden izmed najpomembnejših vidikov socialne razsežnosti je zaposlovanje. Zaradi pritiskov na javne finance javni sektor ne more ustvarjati neskončnega števila delovnih mest, zato mora breme ustvarjanja delovnih mest prevzeti zasebni sektor. Države članice morajo ustvariti pogoje, da se ciklus rasti preusmeri v realno gospodarstvo, v katerem bodo potrošniki ustvarjali delovna mesta, podjetja pridobivala stranke, vlagatelji in podjetniki pa ustanavljali podjetja. Pomembno je tudi, da socialne naložbe podpirajo podjetja in ustvarjajo dobro poslovno ozračje. V tem okviru je prispevek socialne ekonomije neprecenljiv.
 4.3 EESO je prispeval k napredovanju razprave o izzivih, s katerimi se soočajo evropski socialni modeli ter narava evropskega socialnega modela. (29) Zatrdil je, da „moč evropskega socialnega modela temelji na medsebojnem učinkovanju konkurenčnosti“, solidarnosti in vzajemnega zaupanja.
 4.4 Eden izmed načinov reševanja konflikta med notranjim trgom in socialnimi pravicami bi bil vrnitev k načelu „več nacionalne države, manj Evrope“. EESO meni, da potrebujemo prav nasprotno – potrebujemo več Evrope, vendar drugačno. To pa zahteva nov regulativni sistem za ekonomsko in socialno kohezijo v Evropi. Le zares demokratična in socialna Evropa lahko prepreči, da bi se občutek oddaljenosti od evropskega povezovanja med Evropejci vedno bolj širil. Vendar pa mora EU tudi spoštovati različne socialne sisteme v državah članicah. Če evropska sodna praksa in zakonodaja Evropske unije ne bosta upoštevali raznolikosti EU, lahko minimalni standardi postanejo tako nizki, da bi v številnih državah ne bo več mogoče preprečevati socialnega dampinga.
 4.5 Zelo pomembna prvina evropske socialne razsežnosti je usklajena in pravičnejša davčna politika na evropski ravni. Da bi se izognili škodljivi davčni konkurenci, EESO podpira prizadevanja za skupno konsolidirano davčno osnovo za pravne osebe. Za delovanje notranjega trga je dolgoročno potrebna. (30) EESO je pozval tudi k večji usklajenosti davčne politike držav članic na ravni EU, zlasti na področjih z mednarodno bolj mobilno davčno osnovo in kjer je največja nevarnost davčne utaje in konkurence na področju davkov med državami članicami. (31) Treba se je boriti proti davčnim utajam, goljufijam in oazam.
 4.6 Treba je spomniti tudi na to, da so zaradi delne odprave možnosti urejanja pogojev na trgu dela s kolektivnimi pogodbami trgi dela manj prožni. Kolektivne pogodbe in socialni dialog sta instrumenta koncepta prožne varnosti. (32)
 5. Kako zagotoviti učinkovitejše uresničevanje socialne razsežnosti
 5.1 Kratkoročno EESO poziva k boljšemu izvajanju direktive o napotitvi delavcev na delo. Učinkovit nadzor pravilnega izvajanja določb o napotitvi delavcev na delo je predpogoj za dosego cilja direktive, ki je preprečevanje socialnega dampinga. Za učinkovit nadzor pogojev, povezanih z izplačevanjem plač, in delovnih pogojev, je potrebno učinkovito nadnacionalno sodelovanje med oblastmi. EESO se zavzema za ustanovitev „evropskega socialnega Interpola“, ki bi bil pristojen za usklajevanje dejavnosti inšpektoratov različnih držav članic na socialnem področju.
 5.2 Glede na sodne prakso ESČP na področju temeljnih pravic ESČP meni, da je „Konvencija živ instrument ... tako da lahko odseva čedalje višji standard na področju varstva človekovih pravic, to pa zahteva večjo odločnost pri presoji kršitev temeljnih pravic demokratičnih družb“, in da je „omejitve pravic treba razlagati omejevalno“. (33) EESO spodbuja Komisijo, naj oceni položaj v EU glede na zadnje sodbe ESČP.
 5.3 Vključitev in sodelovanje delavcev ter njihovih predstavnikov in sindikatov je poglavitna za socialno sprejemljivo upravljanje sprememb na ravni podjetij. (34) EESO je večkrat poudaril pomen socialnega dialoga in krepitve sistemov odnosov med delodajalci in delojemalci na evropski in nacionalni ravni ob spoštovanju raznolikosti takih sistemov v EU. (35) EESO podpira vse ukrepe Komisije, s katerimi ta želi okrepiti socialni dialog in ki zajemajo:
 nadaljnji razvoj makroekonomskega dialoga za preprečevanje nove finančne krize.
 5.4 Srednjeročno EESO podpira pobudo Komisije, ki pojasnjuje pravne obveznosti za nacionalne organe, podjetja in delavce v okviru izvajanja direktive o napotitvi delavcev, da se zagotovi splošna veljavnost teh pravil. V tem okviru EESO pozdravlja zavezo predsednika Evropske komisije Barrosa pred Evropskim parlamentom. EESO meni, da je predlog v poročilu Maria Montija, naj pravica do stavke ne sodi v področje notranjega trga, zanimiv in da bi lahko prispeval k rešitvi nekaterih problemov. To pa ne izključuje izvedbe delne revizije direktive o napotitvi delavcev na delo, da bi se načelo kraja zaposlitve uporabljalo dosledno. To bi omogočilo pravno ureditev, po kateri morajo za isto delo in isti kraj zaposlitve veljati enaki delovni in plačni pogoji.
 5.5 Dolgoročneje bi si morala Evropska unija prizadevati za okrepitev temeljnih socialnih pravic.
 EESO je večkrat pozval k močnejšim evropskim socialnim politikam, zlasti glede na sedanjo krizo. EU mora biti zavezana k politiki polne zaposlenosti, zmanjševanja razlik v dohodkih, izboljšanja socialnih pogojev, krepitve socialne države, odprave socialno nezaščitenih pogojev zaposlovanja ter razširitve pravic delavcev in industrijske demokracije. Lizbonska pogodba in k njej priložena Listina o temeljnih pravicah še nista imeli polnega učinka na ravnovesje med temeljnimi in ekonomskimi pravicami. To bo jasno šele v prihodnje.
 Vendar pa okrepitev temeljnih pravic, kamor sodijo tudi socialne pravice, zahteva, da se morebitne omejitve temeljnih pravic obravnavajo zelo restriktivno. Glede na sodno prakso ESČP je treba izhajati najprej iz temeljnih pravic in ne iz gospodarskih svoboščin. Za okrepitev socialne razsežnosti je treba prilagoditi zakonodajo EU, ki se uporablja neposredno (primarno zakonodajo).
 (1) Evropska konfederacija sindikatov zastopa 80 milijonov delavcev.
 (2) Mnenje EESO z dne 19.11.1987 o socialni razsežnosti notranjega trga, poročevalec: g. Beretta (UL C 356, 31.12.1987, str. 31-33).
 (3) Na primer Socialna razsežnost notranjega trga, delovni dokument Komisije (SEC(88) 1148 konč., 14.9.1988) in sporočilo Komisije o akcijskem programu za izvajanje Listine Skupnosti o temeljnih socialnih pravicah delavcev (COM(89) 568 konč., 29.11.1989).
 (4) Socialna razsežnost notranjega trga, delovni dokument Komisije (SEC(88) 1148 konč., 14.9.1988).
 (5) Mnenja EESO:
 z dne 6.7.2006 o socialni koheziji: dati vsebino evropskemu socialnemu modelu, poročevalec:g. EHNMARK (UL C 309, 16.12.2006, str. 119-125).
 z dne 9.7.2008 o novem akcijskem programu socialnih ukrepov EU, poročevalec: g. Olsson (UL C 27, 3.2.2009, str. 99–107), in
 z dne 4.11.2009 o lizbonski strategiji po letu 2010, glavni poročevalec: g. Greif (UL C 128, 18.5.2010, str. 3–9).
 (6) Mnenje EESO z dne 4.12.2008 o učinkovitem upravljanju prenovljene lizbonske strategije, glavna poročevalka: ga. Florio (UL C 175, 28.7.2009, str. 13-19).
 (7) Evropska komisija, Gospodarske napovedi, pomlad 2009.
 (8) Mnenje EESO z dne 15.1.2009 o evropskem načrtu za oživitev gospodarstva, poročevalec: g. Delapina (UL C 182, 4.8.2009, str. 71–74).
 (10) Mnenje EESO z dne 14.5.2009 o vplivu zakonodajnih ovir v državah članicah na konkurenčnost EU, poročevalec: g. van Iersel (UL C 277, 17.11.2009, str. 6-14).
 (11) Sporočilo Komisije Evropskemu parlamentu, Svetu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij: Enotni trg za Evropo 21. stoletja (COM(2007) 724 konč.).
 (12) Celovito poročilo o izvajanju in prihodnosti lizbonske strategije v obdobju po letu 2010
 (13) Mnenje EESO z dne 14.1.2009 o socialni in okoljski razsežnosti notranjega trga, poročevalec: g. Adamczyk (UL C 182, 4.8.2009, str. 1–7).
 (14) Mnenje EESO z dne 14.5.2009 o vplivu zakonodajnih ovir v državah članicah na konkurenčnost EU, poročevalec: g. van Iersel. (UL C 277, 17.11.2009, str. 6-14).
 (15) Mnenje EESO z dne 25.3.2009 o opredelitvi preostalih ovir za mobilnost na notranjem trgu dela, poročevalka: ga. Drbalová (UL C 228, 22.9.2009, str. 14–23).
 (16) Evropska komisija, Gospodarske napovedi, pomlad 2009.
 (17) Odgovori na gospodarsko krizo v Evropi na ravni podjetij (Plant-level responses to the economic crisis in Europe), Vera Glassner in Béla Galgóczi, WP, januar 2009, ETUI (Evropski sindikalni inštitut).
 (18) Razvoj v smeri večje neenakosti je razviden tudi v državah OECD.
 (19) Socialni položaj v Evropski uniji, 2008.
 (20) IRES 115.
 (21) Viking C-438/05, Laval C-341/05, Rüffert C-346/06, Komisija proti Luksemburgu C-319/06.)
 (22) Resolucija Evropskega parlamenta z dne 22. oktobra 2008 o izzivih kolektivnih pogodb v EU (2008/2085(INI)).
 (23) http://www.etui.org/en/Headline-issues/Viking-Laval-Rueffert-Luxembourg/2-Articles-in-academic-literature-on-the-judgements.
 (24) Poročilo o skupnem delu evropskih socialnih partnerjev v zvezi s sodbami Sodišča Evropskih skupnosti v zadevah Viking, Laval, Ruffert in Luksemburg.
 (25) Viking C-438/05 (75).
 (26) ESČP, Demir in Baykara proti Turčiji (pritožba št. 34503/97).
 (27) V primeru Rüffert je Sodišče presodilo, da je konkurenčna prednost zaradi plačevanja nižjih plač del svobode opravljanja storitev in je zato zaščitena.
 (28) Sodba Evropskega sodišča v primeru Rüffert ni upoštevala Konvencije ILO št. 94, zato razlaga povzroča konflikt med različnimi pravnimi sistemi.
 (29) Mnenje EESO z dne 6.7.2006 o socialni koheziji: dati vsebino evropskemu socialnemu modelu, poročevalec: g. EHNMARK (UL C 309, 16.12.2006, str. 119-125).
 (30) Mnenje EESO z dne 26.9.2007 o usklajevanju sistemov neposrednih davkov držav članic na notranjem trgu, poročevalec: g. Nyberg (UL C 10, 15.1.2008, str. 113–117).
 (31) Mnenje EESO z dne 4.11.2009 o lizbonski strategiji po letu 2010, glavni poročevalec: g. Greif (UL C 128, 18.5.2010, str. 3–9).
 (32) Mnenje EESO z dne 11.7.2007 o fleksivarnosti (Razsežnost notranje prožnosti – Kolektivna pogajanja in vloga socialnega dialoga kot instrumentov urejanja in preoblikovanja trgov dela), poročevalec g. Janson (UL C 256, 27.10.2007, str. 108-113).
 (33) ESČP, Demir in Baykara proti Turčiji (pritožba št. 34503/97).
 (34) Mnenje EESO z dne 29.9.2005 o socialnem dialogu in spremembah v industriji; poročevalec: g. Zöhrer (UL C 24, 30.1.2006, str. 90–94).
 (35) Mnenje EESO z dne 11.7.2007 o fleksivarnosti (Razsežnost notranje prožnosti – Kolektivna pogajanja in vloga socialnega dialoga kot instrumentov urejanja in preoblikovanja trgov dela), poročevalec g. Janson (UL C 256, 27.10.2007, str. 108-113).


type: contracts

jurisdiction: EU

text:
 Avis juridique important
 |
 21979A1031(53)
 TWEEDE ACS-EEG-OVEREENKOMST ONDERTEKEND OP 31 OKTOBER 1979 TE LOME - VERKLARING VAN DE ACS-STATEN AD ARTIKEL 95 VAN DE OVEREENKOMST ( BIJLAGE XLIII ) /* LOME 2 */
 Publicatieblad Nr. L 347 van 22/12/1980 blz. 0180
 ++++TWEEDE ACS-EEG-OVEREENKOMST ONDERTEKEND OP 31 OKTOBER 1979 TE LOME - LOME 2 Verklaring van de ACS-Staten ad artikel 95 van de Overeenkomst BIJLAGE XLIII De ACS-Staten hebben met het oog op deze Overeenkomst in een geest van samenwerking hun goedkeuring gehecht aan het totale steunbedrag van 5 607 miljoen ERE , doch wensen eraan te herinneren dat dit bedrag volgens hen niet adequaat is en evenmin het akkoord volledig weerspiegelt dat tijdens de onderhandelingen in juni 1979 tussen de Co-Voorzitters van de Raad van Ministers is bereikt over de omvang van de financiële steun . De ACS-Staten gaan er voorts van uit dat de financiële steun van de Gemeenschap uit hoofde van deze Overeenkomst in feite niet minder zal zijn dan bovengenoemd bedrag .


type: other

text:
Foro del consumatore, conflitto di interessi e onere della prova.
 L’investitore che deduca l’omessa informazione in ordine alla sussistenza di un conflitto di interessi nella posizione dell’intermediario, ha l’onere di dimostrare a)che la corretta spiegazione circa il conflitto di interesse l’avrebbe distolto dall’operazione; b)che tale operazione gli ha procurato un danno collegato appunto alla specifica posizione di conflitto dell’intermediario. (Franco Benassi) (riproduzione riservata) Tribunale Milano, 18 October 2006.
 Diritto a copia della documentazione, formulazione della richiesta.
 Trasparenza bancaria – Diritto del cliente di ottenere copia della documentazione – Contenuto – Ordine di esibizione – Indispensabilità – Valutazione..
 Il diritto del cliente di ottenere dalla banca copia della documentazione di cui all’art. 119 d.lgs. n. 385/1993 può essere azionato anche facendo riferimento a tutte le operazioni riportate nell’estratto conto ed eseguite in un determinato arco temporale. In detta fattispecie deve ritenersi ammissibile l’istanza di esibizione prevista dall’art. 210 c.p.c., posto che il requisito della indispensabilità dei documenti per conoscere i fatti di causa previsto dall’art. 118 c.p.c. non è rimesso alla valutazione del giudice, ma è definitivamente risolto dalla prescrizione dell’art. 119, IV° comma citato. (Franco Benassi) (riproduzione riservata) Appello Milano, 17 October 2006.
 Esibizione di documentazione bancaria e onere della prova.
 L’istanza di cui all’art. 210 c.p.c. volta ad ottenere l’esibizione della documentazione inerente i conti di cui gli attori sono titolari, non potendo essere utilizzata per supplire al mancato assolvimento dell’onere della prova a carico della parte istante, potrà trovare accoglimento solo nel caso in cui la parte abbia dato prova di aver richiesto alla banca la documentazione medesima ai sensi dell’art. 119, 4° comma d.lgv. n. 385/1993. (Franco Benassi) (riproduzione riservata) Tribunale Barcellona Pozzo di Gotto, 13 October 2006.
 Nullità della clausola relativa agli interessi e incostituzionalità del criterio sostitutivo.
 Contratti bancari – Nullità della clausola di determinazione degli interessi – Applicazione del tasso sostitutivo – Adeguamento trimestrale o annuale – Disparità di trattamento tra clienti e banca e tra correntisti – Sussistenza – Questione di legittimità costituzionale – Non manifesta infondatezza..
 E’ rilevante e non manifestamente infondata la questione di legittimità costituzionale dell’art. 5, comma 1, legge 17 febbraio 1992, n. 154, per contrasto con l’art. 3 della Costituzione. E’ infatti irragionevole e fonte di disparità di trattamento in danno dei correntisti la scelta del legislatore che, per un verso, sanziona con la nullità la clausola contrattuale di determinazione del tasso mediante rinvio agli usi e, per altro verso, prevede un tasso sostitutivo immodificabile nel corso del rapporto, consentendo, così, di giungere addirittura ad un risultato premiale e di favore dell’istituto bancario cui in tal modo sono riconosciuti, nel corso del rapporto, interessi maggiori rispetto a quelli conseguenti alla applicazione degli interessi contrattuali. La norma è poi fonte di disparità di trattamento anche tra i correntisti poiché, a seconda della stipula del contratto in data anteriore o successiva alla entrata in vigore delle legge 154/1992, pur in presenza della medesima fattispecie, (nullità della clausola di determinazione degli interessi) i correntisti si vedono applicati, per tutta la durata del rapporto, gli uni l’interesse legale di cui all’art. 1284 cod. civ. e gli altri un tasso pure legale ragguagliato al tasso del rendimento dei bot, ma che in conseguenza della sua invariabilità nel corso del rapporto, finisce con il divenire più elevato non solo rispetto al tasso previsto dal codice ma anche rispetto ai tassi contrattualmente pretesi dalla banca. (Franco Benassi) (riproduzione riservata) Tribunale Brescia, 10 October 2006.
 Obbligazioni e contratti – Foro del consumatore – Codice del consumo – Competenza inderogabile e competenza esclusiva: distinzione..
 Con l’entrata in vigore del d.lgs. 6 settembre 2005, n. 206, c.d. codice del consumo, occorre distinguere tra il foro esclusivo del consumatore (art. 1469 bis, comma 3, n. 19 c.c., ora riprodotto nell’art. 33, comma 2 del citato d.lgs.), il quale prevede una competenza territoriale esclusiva ma derogabile con clausola che sia stata oggetto di trattativa individuale, dalla competenza inderogabile del foro del luogo di residenza del consumatore prevista dall’art. 63 del codice del consumo solo per le controversie riguardanti i contratti negoziati fuori dai locali commerciali. (Franco Benassi) (riproduzione riservata) Tribunale Venezia, 27 September 2006.
 Centrale rischi, segnalazione a sofferenza, presupposti.
 Centrale rischi della Banca d’Italia – Segnalazione a sofferenza – Presupposti – Ricorso ex art. 700 c.p.c. – Fumus boni juris – Sussistenza..
 La circolare illustrativa di Bankitalia in ordine alle modalità di segnalazione dalla centrale rischi osserva che “l’appostazione a sofferenza implica una valutazione da parte dell’intermediario della complessiva situazione finanziaria del cliente e non scaturisce automaticamente da un mero ritardo di quest’ultimo nel servizio di pagamento del debito”. Ne deriva che per esprimere un tale giudizio, la banca deve indagare sulla situazione finanziaria del cliente nella sua interezza. (Nel caso di specie il Tribunale ha ordinato alla banca la cancellazione della segnalazione del mancato pagamento da parte di un cliente della somma di euro 168.632,64 in quanto dall’esame dei bilanci dello stesso non poteva desumersi l’esistenza di uno stato di difficoltà economica idoneo ad incidere sulla possibilità di recupero del credito da parte della banca). (Franco Benassi) (riproduzione riservata) Tribunale Parma, 21 September 2006.
 Appalto di opere pubbliche e legittimazione passiva.
 Appalto di opere pubbliche – Legittimazione passiva dell’ente titolare dell’appalto e della stazione appaltante – Criteri di individuazione.
 Anatocismo – Domanda di pagamento degli interessi anatocistici – Domanda nuova – Proposizione in sede di precisazione delle conclusioni – Inammissibilità..
 In tema di appalto di opere pubbliche, legittimato passivo dell’azione promossa dall’appaltatore al fine di ottenere il pagamento del corrispettivo dell’opera è l’ente che ha la titolarità dell’operazione e non la stazione appaltante abbia agito quale nudus minister del primo. (Nel caso di specie, il Tribunale ha ritenuto sussistente la legittimazione della regione e non di un consorzio che aveva agito come stazione appaltante in considerazione del fatto che la regione aveva autorizzato il progetto esecutivo degli interventi, disponeva dei poteri di approvazione di ogni possibile variante, di nomina dei collaudatori, di compimento degli atti di contabilità finali e di approvazione del collaudo delle singole opere, nonché l’onere di emettere gli ordinativi di pagamento del corrispettivo). (Franco Benassi) (riproduzione riservata)
 E’ inammissibile, siccome tardiva, la domanda di pagamento degli interessi cd. 'anatocistici' ex art. 1283 c.c. proposta per la prima volta in sede di precisazione delle conclusioni, trattandosi di domanda “nuova”, altra e diversa rispetto a quella (di pagamento del capitale e degli interessi 'principali') formulata nei termini perentori previsti dall’art. 183 cpc per la definizione del thema decidendum. (Franco Benassi) (riproduzione riservata) Tribunale Foggia, 14 July 2006.
 Lettera di patronage, interpretazione e obbligazione di risultato.
 Lettera di patronage – Obbligo di fare del patronnant – Obbligazione di risultato – Inadempimento – Art. 1218 c.c. – Applicazione..
 Qualora la lettera di patronage contenga impegni precisi del garante-controllante tendenti a far fronte alla eventuale insolvibilità del patronnè al fine di assicurare, sia pure con una garanzia atipica, il buon fine del finanziamento e di fornire una maggiore protezione dell’interesse del creditore alla restituzione tali da dar vita ad una vera e propria obbligazione di risultato, è possibile ricondurre tali pattuizioni alle obbligazioni di fare, qualificabili in termini di concreta attivazione, affinché il patronnè soddisfi il proprio debito nei confronti della banca con conseguente applicazione delle regole generali di cui all’art. 1218 c.c.. (Franco Benassi) (riproduzione riservata) Tribunale Milano, 19 June 2006.
 Anatocismo e imputazione delle rimesse.
 Anatocismo – Nullità della clausola – Rideterminazione del saldo del conto corrente – Imputazione della rimessa prima ad interessi e spese poi al capitale..
 In conseguenza della dichiarazione di nullità della clausola anatocistica, il saldo del conto corrente bancario deve essere rideterminato senza capitalizzazione alcuna, non essendo nel sistema rinvenibile alcun parametro normativo atto a conferire al credito bancario derivante dal conto corrente di corrispondenza natura diversa rispetto a qualsiasi altro credito di valuta. Ogni rimessa sul conto andrà quindi imputata prima ad interessi e spese poi al capitale, ex art. 1194 c.c.. (Franco Benassi) (riproduzione riservata) Tribunale Patti, 10 June 2006.
 Anatocismo e quesito al CTU.
 Anatocismo – Mancata pattuizione del tasso ultralegale – Criterio sostitutivo – Tasso annuale dei Bot – Quesito al CTU..
 Tribunale Brescia, 29 May 2006.
 Anatocismo e nullità del petitum.
 Anatocismo - Omessa quantificazione del petitum - Nullità della domanda - Insussistenza.
 Capitalizzazione trimestrale - Uso negoziale - Nullità - Mancata contestazione dell'estratto conto - Irrilevanza.
 Tribunale Bergamo, 28 May 2006.
 Accertamento dello stato di insolvenza di banca sottoposta a liquidazione coatta amministrativa.
 Lo stato di insolvenza di una banca sottoposta a liquidazione coatta amministrativa - la cui sussistenza, ai sensi dell'art. 82, comma secondo, del d.lgs. 1 settembre 1993, n. 385, deve essere riscontrata con riferimento al momento dell'emanazione del provvedimento di liquidazione - si traduce, sulla base della generale previsione dell'art. 5 legge fall., applicabile in assenza di autonoma definizione, nel venir meno delle condizioni di liquidità e di credito necessarie per l'espletamento della specifica attività imprenditoriale. La peculiarità dell'attività bancaria - la quale implica che l'impresa che la esercita disponga di molteplici canali di accesso al reperimento di liquidità per impedire la suggestione della corsa ai prelievi - fa peraltro sì che assuma particolare rilevanza indiziaria, circa il grado di irreversibilità della crisi, il "deficit" patrimoniale, che si connota come dato centrale rispetto sia agli inadempimenti che all'eventuale illiquidità. (massima ufficiale) Cassazione civile, sez. I, 21 April 2006, n. 9408.
 Iscrizione di ipoteca e responsabilità della banca.
 Il dovere di diligenza nell'adempimento delle obbligazioni imposto dall'art. 1176 cod. civ. deve essere letto con particolare rigore laddove una parte contrattuale sia un Istituto di Credito e ciò in considerazione della professionalità che è legittimo pretendere da coloro che gestiscono la raccolta del risparmio e l'esercizio del credito. (Franco Benassi) (riproduzione riservata) Tribunale Mantova, 06 April 2006.
 Associazione dei consumatori, pubblicità ingannevole e competenza del giudice ordinario.
 Giurisdizione – Associazione consumatori – Azione per pubblicità ingannevole – Giurisdizione del Giudice Ordinario – Sussistenza..
 Sussiste la giurisdizione del giudice ordinario a conoscere della domanda con la quale un’associazione dei consumatori, inserita nell’elenco di cui all’art. 5 della legge n. 281 del 1998, domandi l’inibizione degli atti di pubblicità ingannevole e la condanna della società che li aveva posti in essere al risarcimento del danno. Cassazione Sez. Un. Civili, 28 March 2006, n. 7036.
 Contratto di mutuo - Tasso di interesse ultralegale - Rinvio al tasso applicato di volta in volta alla “clientela primaria” dell’Istituto di Credito - Indeterminatezza / Indeterminabilità del Tasso - Sussistenza - Arbitrarietà ed insindacabilità delle modifiche in peius del costo del prestito - Recesso dal contratto da parte del mutuatario ex art. 118 D.lgs. n. 385/1993 - Nullità del tasso di interesse - Sostituzione con il tasso di interesse di cui all’art. 117 D. lgs. N. 385/1993.
 In ipotesi di mutuo per il quale sia previsto un piano di restituzione differito nel tempo, mediante il pagamento di rate costanti comprensive di parte del capitale e degli interessi, questi ultimi conservano la loro natura e non si trasformano invece in capitale da restituire al mutuante, cosicché la convenzione, contestuale alla stipulazione del mutuo, la quale stabilisca che sulle rate scadute decorrono gli interessi di mora sulla intera somma integra un fenomeno anatocistico, vietato dall'art. 1283 c.c. (Fattispecie relativa ad un contratto di mutuo stipulato sotto la vigenza del D.lgs. n. 385/1993 ma anteriormente alla entrata in vigore della Delibera CICR 9.2.2000 [“Modalità e criteri per la produzione di interessi sugli interessi scaduti nelle operazioni poste in essere nell’esercizio dell’attività bancaria e finanziaria”] di attuazione dell’art. 120, comma II, del D.lgs. citato, come aggiunto dall’art. 25, comma II, del D.lgs. n. 342/1999). (Gianluca Falco) (riproduzione riservata) Tribunale Pescara, 23 March 2006.
 Contratti bancari, forma scritta, nullità.
 Contratti bancari – Forma scritta – Necessità – Sottoscrizione del contratto di una sola parte – Produzione in giudizio da parte del successore – Irrilevanza..
 Con l’entrata in vigore dell’art. 3 della L. 17.2.1992 n. 154 - poi recepito nell’art. 117 del T.U. D.lgs. 1.9.1993 n. 385 - tutti i contratti bancari devono necessariamente stipularsi per iscritto a pena di nullità, requisito questo che non può ritenersi rispettato nel caso di sottoscrizione della scheda negoziale unicamente dal cliente. Né può ritenersi che la produzione in giudizio ad opera della parte che non ha sottoscritto il contratto determini il perfezionamento del negozio qualora la produzione sia effettuata nel giudizio promosso non dall’originario contraente non sottoscrittore, ma dal successore dello stesso né l’atto di opposizione, in cui è dedotta la nullità del negozio per difetto di forma, può ritenersi manifestazione scritta della volontà di far propri gli effetti del contratto non perfezionato. Tribunale Mantova, 13 March 2006.
 Anatocismo e tasso sostitutivo.
 Conto corrente bancario – Anatocismo – Nullità della clausola – Ripetizione delle somme – Prescrizione – Decorrenza – Tasso uso piazza – Invalidità – Tasso sostitutivo – Individuazione – Capitalizzazione annuale – Legittimità..
 Tribunale Lecce, 10 March 2006.
 Anatocismo – Quesito al CTU – Commissione di massimo scoperto – Esistenza di contratto di fido con relativo tasso debitore – Criterio sostitutivo ante e post L. n. 154/1992..
 Prec1...65666768Succ


type: caselaw

text:
2.5.2016
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 156/19
 Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 17. marts 2016 — Taser International Inc. mod SC Gate 4 Business SRL, Cristian Mircea Anastasiu (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie — Rumænien)
 (Sag C-175/15) (1)
 ((Præjudiciel forelæggelse - område med frihed, sikkerhed og retfærdighed - retligt samarbejde i civile sager - forordning (EF) nr. 44/2001 - aftaler, der fastsætter en forpligtelse for en rumænsk virksomhed til at overdrage varemærker til en virksomhed med vedtægtsmæssigt hjemsted i en tredjestat - nægtelse heraf - aftale om værneting i tredjestaten - sagsøgtes fremmøde for de rumænske retter uden at gøre indsigelse - de kompetenceregler, der finder anvendelse))
 (2016/C 156/26)
 Processprog: rumænsk
 Den forelæggende ret
 Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Taser International Inc.
 Sagsøgt: SC Gate 4 Business SRL, Cristian Mircea Anastasiu
 Konklusion
 1)
 Artikel 23, stk. 5, og artikel 24 i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at inden for rammerne af en tvist om manglende opfyldelse af en kontraktlig forpligtelse, som sagsøgeren har indbragt for retterne i den medlemsstat, på hvis område sagsøgte har sit vedtægtsmæssige hjemsted, kan disse retters kompetence følge af forordningens artikel 24, når sagsøgte ikke har anfægtet deres kompetence, selv om aftalen indgået mellem disse to parter indeholder en værnetingsklausul til fordel for retterne i en tredjestat.
 2)
 Artikel 24 i forordning nr. 44/2001 skal fortolkes således, at den i en tvist mellem to parter i en aftale, der indeholder en værnetingsklausul til fordel for retterne i en tredjestat, er til hinder for, at retten i den medlemsstat, på hvis område sagsøgte har sit vedtægtsmæssige hjemsted, og for hvilken sagen er indbragt, af egen drift erklærer sig inkompetent, selv om sagsøgte ikke har anfægtet denne rets kompetence.
 (1) EUT C 236 af 20.7.2015.


type: legislation

text:
 EIROPAS KOMISIJA
 Briselē, 8.3.2019
 COM(2019) 111 final
 2019/0061(NLE)
 Priekšlikums
 PADOMES LĒMUMS
 par nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā jāieņem Starptautiskajā Atlantijas tunzivju saglabāšanas komisijā, un ar kuru atceļ Lēmumu 10974/1/14 REV 1
 PASKAIDROJUMA RAKSTS
 1.Priekšlikuma priekšmets
 Šis priekšlikums attiecas uz lēmumu par nostāju, kas Starptautiskās Atlantijas tunzivju saglabāšanas komisijas (ICCAT) sanāksmēs 2019.–2023. gada periodā Savienības vārdā jāieņem saistībā ar saglabāšanas un pārvaldības pasākumu paredzamo pieņemšanu.
 2.Priekšlikuma konteksts
 2.1.Starptautiskā konvencija par Atlantijas tunzivju saglabāšanu
 Starptautiskā konvencija par Atlantijas tunzivju saglabāšanu (ICCAT konvencija), izveidojot ICCAT, tiecas veicināt sadarbību ar mērķi Atlantijas okeānā uzturēt tunzivju un tunzivjveidīgo zivju populācijas tādā apmērā, kas ļauj gūt maksimālo ilgtspējīgo nozveju lietošanai pārtikā un citām vajadzībām. Konvencija stājās spēkā 1969. gada 21. martā.
 Savienība ir ICCAT puse un saskaņā ar Padomes 1986. gada 9. jūnija lēmumu
 1
 ir konvenciju apstiprinājusi.
 2.2.Starptautiskā Atlantijas tunzivju saglabāšanas komisija
 ICCAT ir struktūra, kas izveidota ar ICCAT konvenciju, un tās uzdevums ir pieņemt saistošus lēmumus (“ieteikumi”) par tās kompetencē ietilpstošo zvejniecību saglabāšanu un pārvaldību. Šādi pasākumi Savienībai var kļūt saistoši.
 Savienībai kā ICCAT līgumslēdzējai pusei ir līdzdalības tiesības un balsstiesības. ICCAT lēmumus pieņem vienprātīgi.
 2.3.ICCAT lēmumi
 ICCAT ir pilnvaras pieņemt ieteikumus par tās kompetencē ietilpstošo zvejniecību saglabāšanu un pārvaldību, un šie ieteikumi līgumslēdzējām pusēm ir saistoši.
 Saskaņā ar ICCAT konvencijas VIII panta 2. punktu ieteikumi stājas spēkā sešus mēnešus pēc tam, kad ICCAT par tiem ir paziņojusi līgumslēdzējām pusēm. Ieteikums līgumslēdzējai pusei nav saistošs, ja tā ir iesniegusi un atkārtoti apstiprinājusi iebildumu pret to. Ja iebildumu atbalsta līgumslēdzēju pušu vairākums, ieteikums nestājas spēkā.
 3.Savienības vārdā ieņemamā nostāja
 Nostāja, kas Savienības vārdā jāieņem reģionālo zvejniecības pārvaldības organizāciju (RZPO) gadskārtējās sanāksmēs, patlaban tiek noteikta atbilstīgi divpakāpju pieejai. Padomes lēmumā tiek izklāstīti Savienības nostājas vadošie principi un orientējošie norādījumi vairākiem gadiem, un pēc tam šī nostāja neoficiālos Komisijas dokumentos, kuri jāapspriež Padomes darba grupā, tiek pielāgota katrai gadskārtējai sanāksmei.
 ICCAT gadījumā šī pieeja ir īstenota ar Padomes 2014. gada 20. jūnija Lēmumu 10974/1/14 REV 1, kurā izklāstīta Savienības nostāja ICCAT 2014.–2018. gada periodā. Lēmumā ir ietverti vispārīgi principi un orientējoši norādījumi, bet, ciktāl iespējams, ņemta vērā arī ICCAT specifika. Turklāt pēc dalībvalstu lūguma tajā iekļauta standarta procedūra, kas izmantojama Savienības nostājas ikgadējā noteikšanā.
 Lēmums 10974/1/14 REV 1 paredz Savienības nostājas pārskatīšanu pirms gadskārtējās sanāksmes 2019. gadā. Tāpēc šajā priekšlikumā, kas aizstās Lēmumu 10974/1/14 REV 1, ir izklāstīta Savienības nostāja ICCAT 2019.–2023. gada periodā.
 Lēmumā 10974/1/14 REV 1 tika iestrādāti jaunās kopējās zivsaimniecības politikas (KZP) principi un virzieni, kas izklāstīti Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) Nr. 1380/2013
 2
 , kā arī ņemti vērā mērķi, kas noteikti Komisijas paziņojumā par KZP ārējo dimensiju
 3
 . Turklāt lēmums Savienības nostāju pielāgoja Lisabonas līgumam.
 Zvejas ietekmējuma aspektā pašreizējā pārskatīšanā ir ņemts vērā Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai par Eiropas stratēģiju attiecībā uz plastmasu aprites ekonomikā
 4
 , Savienības Augstās pārstāves ārlietās un drošības politikas jautājumos un Komisijas kopīgais paziņojums Starptautiskā okeānu pārvaldība – okeānu nākotnes veidošanas darbakārtība
 5
 un Padomes secinājumi par minēto kopīgo paziņojumu
 6
 .
 4.Juridiskais pamats
 4.1.Procesuālais juridiskais pamats
 4.1.1.Principi
 Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 218. panta 9. punktā paredzēti lēmumi, ar kuriem nosaka “nostāju, kas Savienības vārdā jāapstiprina kādā ar nolīgumu izveidotā struktūrā, ja šāda struktūra ir tiesīga pieņemt lēmumus ar juridiskām sekām, izņemot lēmumus, kas papildina vai groza attiecīgajā nolīgumā noteikto iestāžu sistēmu”.
 Jēdziens “lēmumi ar juridiskām sekām” ietver aktus, kam ir juridiskas sekas uz tādu starptautisko tiesību normu pamata, kuras reglamentē attiecīgo struktūru, un instrumentus, kas nav saistoši saskaņā ar starptautiskajām tiesībām, bet “var būtiski ietekmēt Savienības likumdevēja pieņemtā tiesiskā regulējuma saturu”
 7
 .
 4.1.2.Piemērošana konkrētajā gadījumā
 ICCAT ir struktūra, kas izveidota ar nolīgumu, proti, ICCAT konvenciju.
 Akti, kurus ICCAT ir aicināta pieņemt, ir akti ar juridiskām sekām. Saskaņā ar ICCAT konvencijas VIII pantu tie ir saistoši atbilstoši starptautiskajām tiesībām un – tā kā ICCAT ieteikumi var papildināt, grozīt vai aizstāt pienākumus, kas noteikti esošajos ES tiesību aktos, – var būtiski ietekmēt tādu tiesību aktu saturu kā:
 ·Padomes Regula (EK) Nr. 1005/2008, ar ko izveido Kopienas sistēmu, lai aizkavētu, novērstu un izskaustu nelegālu, nereģistrētu un neregulētu zveju
 8
 ;
 ·Padomes Regula (EK) Nr. 1224/2009, ar ko izveido Kopienas kontroles sistēmu, lai nodrošinātu atbilstību kopējās zivsaimniecības politikas noteikumiem
 9
 ;
 ·Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2017/2403 par ārējo zvejas flotu ilgtspējīgu pārvaldību
 10
 ;
 ·Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2016/1627 par daudzgadu plānu zilās tunzivs krājumu atjaunošanai Atlantijas okeāna austrumu daļā un Vidusjūrā un ar ko atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 302/2009
 11
 ;
 ·Padomes Regula (EK) Nr. 1936/2001, ar ko nosaka kontroles pasākumus, kuri piemērojami tālu migrējošu zivju noteiktu krājumu zvejai
 12
 ;
 ·Padomes Regula (EK) Nr. 520/2007, ar ko paredz tehniskus pasākumus konkrētu tālu migrējošu zivju sugu krājumu saglabāšanai un atceļ Regulu (EK) Nr. 973/2001
 13
 ;
 ·Padomes Regula (EK) Nr. 1984/2003, ar ko ievieš sistēmu zobenzivju un lielacu tunzivju tirdzniecības statistiskajai pārraudzībai Kopienā
 14
 .
 Paredzētie akti nepapildina un negroza ICCAT konvencijā noteikto iestāžu sistēmu.
 Tāpēc ierosinātā lēmuma procesuālais juridiskais pamats ir LESD 218. panta 9. punkts.
 4.2.Materiālais juridiskais pamats
 4.2.1.Principi
 Lēmumam, ko pieņem saskaņā ar LESD 218. panta 9. punktu, materiālais juridiskais pamats ir galvenokārt atkarīgs no tā, kāds mērķis un saturs ir paredzētajam aktam, attiecībā uz kuru Savienības vārdā tiek ieņemta noteikta nostāja. Ja paredzētajam aktam ir divi mērķi vai divi komponenti un viens ir atzīstams par galveno, bet otrs nav būtisks, tad lēmums, ko pieņem saskaņā ar LESD 218. panta 9. punktu, jābalsta uz viena materiālā juridiskā pamata, proti, tā, ko prasa galvenais jeb dominējošais mērķis vai komponents.
 4.2.2.Piemērošana konkrētajā gadījumā
 Paredzētā akta galvenais mērķis un saturs attiecas uz zivsaimniecību. Juridiskais pamats, kas nosaka šajā nostājā atspoguļojamos principus, ir Regula (ES) Nr. 1380/2013.
 Tāpēc ierosinātā lēmuma materiālais juridiskais pamats ir LESD 43. panta 2. punkts. Ar šo lēmumu ir jāaizstāj Lēmums 10974/1/14 REV 1, kas aptver 2014.–2018. gada periodu.
 4.3.Secinājums
 Ierosinātā lēmuma juridiskajam pamatam vajadzētu būt LESD 43. panta 2. punktam, lasītam saistībā ar LESD 218. panta 9. punktu.
 2019/0061 (NLE)
 Priekšlikums
 PADOMES LĒMUMS
 par nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā jāieņem Starptautiskajā Atlantijas tunzivju saglabāšanas komisijā, un ar kuru atceļ Lēmumu 10974/1/14 REV 1
 EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
 ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 43. panta 2. punktu, lasītu saistībā ar 218. panta 9. punktu,
 ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,
 tā kā:
 (1)Ar Padomes 1986. gada 9. jūnija lēmumu
 15
 Eiropas Kopiena ir noslēgusi Starptautisko konvenciju par Atlantijas tunzivju saglabāšanu (ICCAT konvencija), ar kuru izveidota Starptautiskā Atlantijas tunzivju saglabāšanas komisija (ICCAT).
 (2)ICCAT ir atbildīga par tādu pasākumu pieņemšanu, kas izstrādāti, lai nodrošinātu zvejas resursu ilgtermiņa saglabāšanu un ilgtspējīgu izmantošanu ICCAT konvencijas apgabalā un aizsargātu jūras ekosistēmas, kurās šie resursi sastopami. Šādi pasākumi Savienībai var kļūt saistoši.
 (3)Kā paredz Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1380/2013
 16
 , Savienībai ir jānodrošina, ka zvejas un akvakultūras darbības ilgtermiņā ir vidiski ilgtspējīgas un tiek pārvaldītas atbilstīgi mērķim nodrošināt ieguvumus ekonomiskajā, sociālajā un nodarbinātības jomā un veicināt pārtikas pieejamību. Tā paredz arī to, ka Savienībai zvejniecības pārvaldībā jāievēro piesardzīga pieeja un tās mērķim jābūt nodrošināt, lai dzīvo jūras bioloģisko resursu izmantošanas rezultātā iegūto sugu populācijas tiktu atjaunotas un uzturētas virs līmeņa, kas nodrošina maksimālo ilgtspējīgas ieguves apjomu. Turklāt tā paredz, ka Savienībai ir jāpieņem pārvaldības un saglabāšanas pasākumi, kuru pamatā ir labākie pieejamie zinātniskie ieteikumi, jāatbalsta zinātnisko atziņu gūšana un zinātnisko ieteikumu izstrāde, pakāpeniski jāizskauž izmetumi un jāveicina zvejas metodes, kas palīdz nodrošināt selektīvāku zveju un, ciktāl iespējams, nevēlamu nozveju nepieļaušanu un samazināšanu, kā arī zveju, kurai ir maza ietekme uz jūras ekosistēmu un zvejas resursiem. Turklāt Regulā (ES) Nr. 1380/2013 ir konkrēti paredzēts, ka minētie mērķi un principi Savienībai jāpiemēro ārējās attiecībās zivsaimniecības jomā.
 (4)Kā norādīts Savienības Augstās pārstāves ārlietās un drošības politikas jautājumos un Eiropas Komisijas kopīgajā paziņojumā Starptautiskā okeānu pārvaldība – okeānu nākotnes veidošanas darbakārtība
 17
 un Padomes secinājumos par minēto kopīgo paziņojumu
 18
 , galvenais Savienības darba uzdevums reģionālajās zvejniecības pārvaldības organizācijās (RZPO) ir veicināt pasākumus, kas atbalsta un kāpina šo forumu rezultativitāti un attiecīgā gadījumā uzlabo to pārvaldību.
 (5)Komisijas paziņojumā Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai par Eiropas stratēģiju attiecībā uz plastmasu aprites ekonomikā
 19
 ir minēti konkrēti pasākumi, kuru mērķis ir mazināt plastmasas radīto piedrazojumu, jūras piesārņojumu, kā arī jūrā nozaudēto vai pamesto zvejas rīku daudzumu.
 (6)Ir lietderīgi noteikt nostāju, kas Savienības vārdā jāieņem ICCAT sanāksmēs 2019.–2024. gada periodā, jo ICCAT pieņemtie saglabāšanas pasākumi būs Savienībai saistoši un var būtiski ietekmēt tādu Savienības tiesību aktu saturu kā Padomes Regula (EK) Nr. 1005/2008
 20
 , Padomes Regula (EK) Nr. 1224/2009
 21
 , Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2017/2403
 22
 , Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2016/1627
 23
 , Padomes Regula (EK) Nr. 1936/2001
 24
 , Padomes Regula (EK) Nr. 520/2007
 25
 , un Padomes Regula (EK) Nr. 1984/2003
 26
 . Tas ir tāpēc, ka ICCAT pieņemtie ieteikumi var papildināt, grozīt vai aizstāt pienākumus, kas paredzēti esošajos ES tiesību aktos.
 (7)Pašreizējā nostāja, kas Savienības vārdā jāieņem ICCAT sanāksmēs, ir noteikta ar Padomes Lēmumu 10974/1/14 REV 1
 27
 . Ir lietderīgi Lēmumu 10974/1/14 REV 1 atcelt un aizstāt ar jaunu lēmumu 2019.–2023. gada periodam.
 (8)Ņemot vērā ICCAT konvencijas apgabala zvejas resursu dinamisko raksturu un no tā izrietošo nepieciešamību Savienības nostājā ņemt vērā jaunākās izmaiņas, to vidū jaunu zinātnisko un citu relevanto informāciju, kas iesniegta pirms ICCAT sanāksmēm vai to laikā, saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību (LES) 13. panta 2. punktā iestrādāto Savienības iestāžu pilnīgas sadarbības principu būtu jāizveido procedūras, kas jāievēro, kad ik gadu tiek precizēta Savienības nostāja 2019.–2023. gada periodā,
 IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
 1. pants
 Nostāja, kas Savienības vārdā jāieņem Starptautiskās Atlantijas tunzivju saglabāšanas komisijas (ICCAT) sanāksmēs, ir izklāstīta šā lēmuma I pielikumā.
 2. pants
 Savienības nostāju, kas jāieņem ICCAT sanāksmēs, katru gadu precizē saskaņā ar II pielikumu.
 3. pants
 I pielikumā izklāstīto Savienības nostāju Padome pēc Komisijas priekšlikuma novērtē un vajadzības gadījumā pārskata vēlākais līdz ICCAT gadskārtējai sanāksmei 2024. gadā.
 4. pants
 2014. gada 20. jūnija Lēmumu 10974/1/14 REV 1 atceļ.
 5. pants
 Šis lēmums ir adresēts Komisijai.
 Briselē,
 Padomes vārdā –
 priekšsēdētājs
 (1)
 Padomes 1986. gada 9. jūnija lēmums par Kopienas pievienošanos Starptautiskajai konvencijai par tunzivju saglabāšanu Atlantijas okeānā, kas grozīta ar Protokolu, kurš pievienots Nobeiguma aktam, ko 1984. gada 10. jūlijā Parīzē ir parakstījuši minētās konvencijas pušu pilnvarotie (OV L 162, 18.6.1986., 33. lpp.).
 (2)
 Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1380/2013 par kopējo zivsaimniecības politiku un ar ko groza Padomes Regulas (EK) Nr. 1954/2003 un (EK) Nr. 1224/2009 un atceļ Padomes Regulas (EK) Nr. 2371/2002 un (EK) Nr. 639/2004 un Padomes Lēmumu 2004/585/EK (OV L 354, 28.12.2013., 22. lpp.).
 (3)
 COM(2011) 424, 13.7.2011.
 (4)
 COM(2018) 28 final, 16.1.2018.
 (5)
 JOIN(2016) 49 final, 10.11.2016.
 (6)
 7348/1/17 REV 1, 24.3.2017.
 (7)
 Tiesas 2014. gada 7. oktobra spriedums lietā C-399/12 Vācija/Padome, ECLI:EU:C:2014:2258, 61.–64. punkts.
 (8)
 OV L 286, 29.10.2008., 1. lpp.
 (9)
 OV L 343, 22.12.2009., 1. lpp.
 (10)
 OV L 347, 28.12.2017., 81. lpp.
 (11)
 OV L 252, 16.9.2016., 1. lpp.
 (12)
 OV L 263, 3.10.2001., 1. lpp.
 (13)
 OV L 123, 12.5.2007., 3. lpp.
 (14)
 OV L 295, 13.11.2003., 1. lpp.
 (15)
 Padomes 1986. gada 9. jūnija lēmums par Kopienas pievienošanos Starptautiskajai konvencijai par tunzivju saglabāšanu Atlantijas okeānā, kas grozīta ar Protokolu, kurš pievienots Nobeiguma aktam, ko 1984. gada 10. jūlijā Parīzē ir parakstījuši minētās konvencijas pušu pilnvarotie (OV L 162, 18.6.1986., 33. lpp.).
 (16)
 Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 11. decembra Regula (ES) Nr. 1380/2013 par kopējo zivsaimniecības politiku un ar ko groza Padomes Regulas (EK) Nr. 1954/2003 un (EK) Nr. 1224/2009 un atceļ Padomes Regulas (EK) Nr. 2371/2002 un (EK) Nr. 639/2004 un Padomes Lēmumu 2004/585/EK (OV L 354, 28.12.2013., 22. lpp.).
 (17)
 JOIN(2016) 49 final, 10.11.2016.
 (18)
 7348/1/17 REV 1, 24.3.2017.
 (19)
 COM(2018) 28 final, 16.1.2018.
 (20)
 Padomes Regula (EK) Nr. 1005/2008, ar ko izveido Kopienas sistēmu, lai aizkavētu, novērstu un izskaustu nelegālu, nereģistrētu un neregulētu zveju, un ar ko groza Regulas (EEK) Nr. 2847/93, (EK) Nr. 1936/2001 un (EK) Nr. 601/2004, un ar ko atceļ Regulas (EK) Nr. 1093/94 un (EK) Nr. 1447/1999 (OV L 286, 29.10.2008., 1. lpp.).
 (21)
 Padomes 2009. gada 20. novembra Regula (EK) Nr. 1224/2009, ar ko izveido Savienības kontroles sistēmu, lai nodrošinātu atbilstību kopējās zivsaimniecības politikas noteikumiem, un groza Regulas (EK) Nr. 847/96, (EK) Nr. 2371/2002, (EK) Nr. 811/2004, (EK) Nr. 768/2005, (EK) Nr. 2115/2005, (EK) Nr. 2166/2005, (EK) Nr. 388/2006, (EK) Nr. 509/2007, (EK) Nr. 676/2007, (EK) Nr. 1098/2007, (EK) Nr. 1300/2008 un (EK) Nr. 1342/2008, un atceļ Regulas (EEK) Nr. 2847/93, (EK) Nr. 1627/94 un (EK) Nr. 1966/2006 (OV L 343, 22.12.2009., 1. lpp.).
 (22)
 Eiropas Parlamenta un Padomes 2017. gada 12. decembra Regula (ES) 2017/2403 par ārējo zvejas flotu ilgtspējīgu pārvaldību un ar ko atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1006/2008 (OV L 347, 28.12.2017., 81. lpp.).
 (23)
 Eiropas Parlamenta un Padomes 2016. gada 14. septembra Regula (ES) 2016/1627 par daudzgadu plānu zilās tunzivs krājumu atjaunošanai Atlantijas okeāna austrumu daļā un Vidusjūrā un ar ko atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 302/2009 (OV L 252, 16.9.2016., 1. lpp.).
 (24)
 Padomes 2001. gada 27. septembra Regula (EK) Nr. 1936/2001, ar ko nosaka kontroles pasākumus, kuri piemērojami tālu migrējošu zivju noteiktu krājumu zvejai (OV L 263, 3.10.2001., 1. lpp.).
 (25)
 Padomes 2007. gada 7. maija Regula (EK) Nr. 520/2007, ar ko paredz tehniskus pasākumus konkrētu tālu migrējošu zivju sugu krājumu saglabāšanai un atceļ Regulu (EK) Nr. 973/2001 (OV L 123, 12.5.2007., 3. lpp.).
 (26)
 Padomes 2003. gada 8. aprīļa Regula (EK) Nr. 1984/2003, ar ko ievieš sistēmu zobenzivju un lielacu tunzivju tirdzniecības statistiskajai pārraudzībai Kopienā (OV L 295, 13.11.2003., 1. lpp.).
 (27)
 Padomes 2014. gada 20. jūnija lēmums par nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā jāpieņem Starptautiskajā Atlantijas tunzivju saglabāšanas komisijā (ICCAT).
 ---documentbreak---
 EIROPAS KOMISIJA
 Briselē, 8.3.2019
 COM(2019) 111 final
 PIELIKUMI
 dokumentam
 priekšlikums Padomes lēmumam
 par nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā jāieņem Starptautiskajā Atlantijas tunzivju saglabāšanas komisijā, un ar kuru atceļ Lēmumu 10974/1/14 REV 1
 I PIELIKUMS
 Nostāja, kas Savienības vārdā jāieņem Starptautiskajā Atlantijas tunzivju saglabāšanas komisijā (ICCAT)
 1.PRINCIPI
 ICCAT satvarā Savienība:
 a)rīkojas saskaņā ar mērķiem un principiem, kurus tā tiecas īstenot kopējā zivsaimniecības politikā (KZP), jo īpaši izmantojot piesardzīgu pieeju un ar maksimālo ilgtspējīgas ieguves apjomu saistītos mērķus, kā noteikts Regulas (ES) Nr. 1380/2013 2. panta 2. punktā, ar nolūku veicināt uz ekosistēmu balstītas pieejas īstenošanu zvejniecības pārvaldībā, nepieļaut un, ciktāl iespējams, samazināt nevēlamas nozvejas, pakāpeniski izskaust izmetumus, minimalizēt zvejas darbību ietekmi uz jūras ekosistēmām un to biotopiem, kā arī, veicinot Savienības zvejniecību ekonomisko dzīvotspēju un konkurētspēju, nodrošināt pietiekami augstu dzīves līmeni tiem, kas atkarīgi no zvejas darbībām, un ņemt vērā patērētāju intereses;
 b)tiecas ICCAT pasākumu sagatavošanas posmā pienācīgi iesaistīt ieinteresētās personas un nodrošina, ka ICCAT pieņemtie pasākumi ir saskaņā ar ICCAT konvenciju;
 c)nodrošina, ka ICCAT pieņemtie pasākumi ir saskanīgi ar starptautiskajām tiesībām un jo īpaši ar ANO 1982. gada Jūras tiesību konvenciju, ANO 1995. gada Nolīgumu par transzonālo zivju krājumu un tālu migrējošo zivju krājumu saglabāšanu un pārvaldību, 1993. gada Nolīgumu par zvejas kuģu atbilstības veicināšanu starptautiskajiem saglabāšanas un pārvaldības pasākumiem atklātā jūrā un Pārtikas un lauksaimniecības organizācijas 2009. gada Nolīgumu par ostas valsts pasākumiem;
 d)veicina nostājas, kas ir saskanīgas ar reģionālo zvejniecības pārvaldības organizāciju (RZPO) paraugpraksi attiecīgajā apgabalā;
 e)tiecas panākt konsekvenci un sinerģiju ar rīcībpolitiku, kuru Savienība zivsaimniecības nozarē īsteno divpusējās attiecībās ar trešām valstīm, un nodrošina saskaņotību ar citām rīcībpolitikām tādās jomās kā ārējās attiecības, nodarbinātība, vide, tirdzniecība, attīstība, pētniecība un inovācija;
 f)nodrošina Savienības starptautisko saistību ievērošanu;
 g)ievēro Padomes 2012. gada 19. marta secinājumus par Komisijas paziņojumu par kopējās zivsaimniecības politikas ārējo dimensiju
 1
 ;
 h)tiecas Savienības flotei konvencijas apgabalā radīt vienlīdzīgus konkurences apstākļus, pamatojoties uz tiem pašiem principiem un standartiem, kas piemērojami saskaņā ar Savienības tiesību aktiem, un veicināt minēto principu un standartu vienādu īstenošanu;
 i)darbojas saskaņā ar Savienības Augstās pārstāves ārlietās un drošības politikas jautājumos un Eiropas Komisijas kopīgo paziņojumu Starptautiskā okeānu pārvaldība – okeānu nākotnes veidošanas darbakārtība
 2
 , kā arī Padomes secinājumiem par minēto kopīgo paziņojumu
 3
 un veicina pasākumus, kas atbalsta un kāpina ICCAT rezultativitāti un attiecīgā gadījumā uzlabo tās pārvaldību un sniegumu (jo īpaši attiecībā uz zinātni, atbilstību, pārredzamību un lēmumu pieņemšanu), un tādējādi dod ieguldījumu visos ilgtspējīgas okeānu pārvaldības aspektos;
 j)atbilstoši partnerstruktūru pilnvarojumam veicina attiecīgi labāku RZPO darba koordināciju ar reģionālajām jūras konvencijām (RJK) un sadarbību ar pasaules mēroga organizācijām un jo īpaši veicina sadarbību ar OSPAR, HELCOM un Barselonas konvenciju, kurās Savienība ir līgumslēdzēja puse;
 k)veicina koordināciju un sadarbību ar citām tunzivju RZPO kopīgu interešu jautājumos, jo īpaši atkal aktivizējot tā saukto Kobes procesu, kurā iesaistījušās tunzivju RZPO, un attiecinot to uz visām RZPO.
 2.ORIENTĒJOŠI NORĀDĪJUMI
 Savienība vajadzības gadījumā cenšas atbalstīt ICCAT šādu pasākumu pieņemšanā:
 a)ICCAT konvencijas apgabala zvejas resursu saglabāšanas un pārvaldības pasākumi, kas pamatojas uz labākajiem pieejamajiem zinātniskajiem ieteikumiem un ietver ICCAT reglamentēto dzīvo jūras bioloģisko resursu kopējās pieļaujamās nozvejas (KPN) un kvotas vai zvejas piepūles regulējumu, un kas ļautu maksimālajam ilgtspējīgas ieguves apjomam atbilstošu izmantošanas pakāpi, ja iespējams, sasniegt vai uzturēt jau līdz 2015. gadam un pakāpeniski pieaugošā veidā – vēlākais līdz 2020. gadam. Minētie saglabāšanas un pārvaldības pasākumi vajadzības gadījumā ietver īpašus pasākumus, kuri vērsti uz pārzvejotiem krājumiem un kuru mērķis ir saglabāt pieejamajām zvejas iespējām atbilstošu zvejas piepūli;
 b)nelegālas, nereģistrētas un neregulētas (NNN) zvejas darbību novēršanas, aizkavēšanas un izskaušanas pasākumi konvencijas apgabalā, arī NNN zvejas kuģu sarakstu izveide;
 c)konvencijas apgabalā piemērojami uzraudzības, kontroles un pārraudzības pasākumi, kuru mērķis ir nodrošināt kontroles efektivitāti un atbilstību ICCAT pieņemtajiem pasākumiem;
 d)pasākumi, kuru mērķis ir minimalizēt zvejas darbību un akvakultūras negatīvo ietekmi uz jūras bioloģisko daudzveidību, jūras ekosistēmām un to biotopiem, t. sk. pasākumi, kuru mērķis ir samazināt jūras piesārņojumu un novērst plastmasas izmešanu jūrā, samazināt jūrā esošās plastmasas ietekmi uz jūras bioloģisko daudzveidību un ekosistēmām, tādi jutīgu jūras ekosistēmu aizsardzības pasākumi ICCAT konvencijas apgabalā, kas ir saskaņā ar ANO Ģenerālās asamblejas rezolūcijām, un pasākumi, kuru mērķis ir nepieļaut un, ciktāl iespējams, samazināt nevēlamas nozvejas, jo īpaši jutīgu jūras sugu nozvejas, un pakāpeniski izskaust izmetumus;
 e)pasākumi, kas pieņemti, lai pārvaldītu zivju pievilināšanas ierīču (ZPI) izmantošanu, jo īpaši lai uzlabotu datu vākšanu, pareizi kvantificētu, izsekotu un uzraudzītu ZPI izmantošanu, samazinātu ietekmi uz jutīgiem tunzivju krājumiem, mazinātu ZPI iespējamo ietekmi uz mērķsugām un nemērķa sugām, kā arī uz ekosistēmu, un samazinātu ZPI īpatsvaru jūras piedrazojumā;
 f)pasākumi, kuru mērķis ir mazināt pamesto, nozaudēto vai citādi izmesto zvejas rīku ietekmi okeānā un atvieglot šādu zvejas rīku identificēšanu un atgūšanu;
 g)pasākumi, kuru mērķis ir aizliegt zveju, kuras vienīgais nolūks ir iegūt haizivju spuras, un prasīt, lai visas haizivis tiktu izkrautas ar neatdalītām spurām;
 h)pēc vajadzības un tādā apmērā, kādā to atļauj attiecīgie dibināšanas dokumenti, – ieteikumi, kas rosina īstenot Starptautiskās Darba organizācijas (SDO) Konvenciju par darbu zvejniecībā;
 i)papildu tehniskie pasākumi, kas pamatojas uz ICCAT apakšstruktūru un darba grupu ieteikumiem.
 II PIELIKUMS
 Kārtība, kādā ik gadu precizējama Savienības nostāja, kas jāieņem
 Starptautiskās Atlantijas tunzivju saglabāšanas komisijas sanāksmēs
 Pirms katras ICCAT sanāksmes, kurā minētā struktūra ir aicināta pieņemt lēmumus, kas Savienībai varētu kļūt saistoši, tiek veikti pasākumi, kas vajadzīgi, lai nostājā, kas Savienības vārdā paužama saskaņā ar I pielikumā izklāstītajiem principiem un orientējošajiem norādījumiem, tiktu ņemta vērā jaunākā zinātniskā informācija un cita relevanta informācija, kas nosūtīta Eiropas Komisijai.
 Šajā nolūkā, pamatojoties uz minēto informāciju, Eiropas Komisija pietiekami laicīgi pirms katras ICCAT sanāksmes Padomei vai tās darba sagatavošanas struktūrām, lai tās varētu apspriest un apstiprināt Savienības vārdā paužamās nostājas detaļas, nosūta rakstisku dokumentu, kurā detalizēti izklāstīti ierosinātie Savienības nostājas precizējumi.
 Ja ICCAT sanāksmes gaitā, arī uz vietas, panākt vienošanos par jauno elementu iekļaušanu Savienības nostājā nav iespējams, šo jautājumu nodod Padomei vai tās darba sagatavošanas struktūrām.
 (1)
 7087/12 REV 1 ADD 1 COR 1.
 (2)
 JOIN(2016) 49 final, 10.11.2016.
 (3)
 7348/1/17 REV 1, 24.3.2017.


text:
Nové právní předpisy - Ministerstvo vnitra České republiky
 JUDr. Ludvík PAPÁK, Policie České republiky správa hl. m. Prahy
 Uvedeny jsou vybrané předpisy mající vztah k trestnímu právu, k činnosti Policie ČR a orgánů činných v trestním řízení a k souvisejícím otázkám.
 únor - duben 2008
 č. 42/2008 Sb. - Úplné znění zákona č. 326/1999 Sb., o pobytu cizinců na území České republiky a o změně některých zákonů, jak vyplývá z pozdějších změn
 č. 55/2008 Sb. - Vyhláška, kterou se mění vyhláška č. 529/2005 Sb., o administrativní bezpečnosti a o registrech utajovaných informací (doplňují a mění se ustanovení upravující přepravu zásilek, které obsahují utajované informace)
 č. 56/2008 Sb. - Úplné znění zákona č. 182/2006 Sb., o úpadku a způsobech jeho řešení (insolvenční zákon), jak vyplývá z pozdějších změn
 č. 65/2008 Sb. - Vyhláška, kterou se mění vyhláška č. 642/2004 Sb., kterou se provádí zákon o občanských průkazech a zákon o cestovních dokladech, ve znění pozdějších předpisů, a vyhláška č. 417/2006 Sb., kterou se mění vyhláška č. 642/2004 Sb., kterou se provádí zákon o občanských průkazech a zákon o cestovních dokladech, ve znění vyhlášky č. 299/2006 Sb. (upravuje postup při elektronickém podávání žádostí o občanský průkaz a cestovní doklad, včetně uveřejnění vzorů jednotlivých žádostí)
 č. 90/2008 Sb. - Nález Ústavního soudu ze dne 29. ledna 2008 ve věci návrhu na zrušení § 400 odst. 1 a § 398 odst. 6 zákona č. 141/1961 Sb., o trestním řízení soudním (trestní řád), ve znění pozdějších předpisů (Ústavní soud zrušil ustanovení § 398 odst. 6 větu první a § 400 odst. 1 trestního řádu, upravující postup při řízení o žádosti osoby o propuštění z vazby a její případné vydání do cizího státu)
 č. 97/2008 Sb. - Vyhláška o vzorech služebních stejnokrojů příslušníků Hasičského záchranného sboru České republiky, jejich používání a způsobu vnějšího označení, a vzoru služebního průkazu (vyhláška o vystrojování a služebním průkazu příslušníků Hasičského záchranného sboru České republiky)
 č. 103/2008 Sb. - Vyhláška, kterou se mění vyhláška č. 14/2008 Sb., o způsobu vnějšího označení, odznacích, vzorech služebních stejnokrojů a zvláštního barevného provedení a označení služebních vozidel, plavidel a o letadel Policie České republiky a o prokazování příslušnosti k Policii České republiky (uveřejňuje se popis a vyobrazení nového barevného provedení a označení služebních vozidel Policie České republiky)
 č. 111/2008 Sb. - Vyhláška, kterou se mění vyhláška č. 446/2005 Sb., kterou se stanoví okruh cizinců, kteří mohou pobývat v tranzitním prostoru mezinárodního letiště na území České republiky pouze na základě uděleného letištního víza, ve znění pozdějších předpisů (seznam zemí se doplňuje o Tureckou republiku)
 č. 117/2008 Sb. - Zákon o zahájení činnosti Krajského soudu v Brně - pobočky v Jihlavě
 č. 121/2008 Sb. - Zákon o vyšších soudních úřednících a vyšších úřednících státního zastupitelství a o změně souvisejících zákonů
 č. 122/2008 Sb. - Zákon, kterým se mění zákon č. 140/1961 Sb., ve znění pozdějších předpisů, a zákon č. 337/1992 Sb., o správě daní a poplatků, ve znění pozdějších předpisů (trestní zákon se rozšiřuje o nové skutkové podstaty související s finanční kriminalitou a legalizací výnosů z trestné činnosti)
 č. 123/2008 Sb. - Zákon, kterým se mění zákon č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád, ve znění pozdějších předpisů, zákon č. 97/1963 Sb., o mezinárodním právu soukromém a procesním, ve znění pozdějších předpisů, a zákon č. 549/1991 Sb., o soudních poplatcích, ve znění pozdějších předpisů (řeší problematiku elektronických podání soudům a vydávání elektronického platebního rozkazu)
 č. 124/2008 Sb. - Zákon, kterým se mění zákon č. 269/1994 Sb., o Rejstříku trestů, ve znění pozdějších předpisů, a některé další zákony (řeší problematiku elektronických žádostí o výpisy či opisy rejstříku trestů a v této souvislosti mění také dalších 63 zákonů)
 č. 129/2008 Sb. - Zákon o výkonu zabezpečovací detence a o změně některých souvisejících zákonů
 č. 135/2008 Sb. - Zákon, kterým se mění zákon č. 141/1961 Sb., o trestním řízení soudním (trestní řád), ve znění pozdějších předpisů (ustanovení § 158e o použití agenta jako operativně pátracího prostředku se rozšiřuje o trestní řízení pro trestné činy přijímání úplatku, podplácení a nepřímého úplatkářství)
 č. 151/2008 Sb. - Vyhláška, kterou se mění vyhláška č. 89/2004 Sb., kterou se stanoví vnější označení příslušníka Vězeňské služby České republiky, zvláštní barevné provedení a označení služebních vozidel a prokazování příslušnosti k Vězeňské službě České republiky, ve znění vyhlášky č. 474/2005 Sb. (uveřejňují se typově odlišné vzory služebních průkazů příslušníků Vězeňské služby České republiky - podle jejich postavení v této službě)
 č. 153/2008 Sb. - Vyhláška o vzorech tiskopisů žádostí o udělení povolení k předávání, nabývání, vývozu, dovozu a tranzitu výbušnin.