text:
 Svarīgs juridisks paziņojums
 |
 52009PC0435
 Priekšlikums Padomes lēmums, ar ko Polijas Republikai atļauj piemērot atkāpi no 287. panta Padomes Direktīvā 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu /* COM/2009/0435 galīgā redakcija */
 [pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA |Briselē, 26.8.2009COM(2009) 435 galīgā redakcijaPriekšlikumsPADOMES LĒMUMS,ar ko Polijas Republikai atļauj piemērot atkāpi no 287. panta Padomes Direktīvā 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmuPASKAIDROJUMA RAKSTS1. Priekšlikuma kontekstsSaskaņā ar 395. pantu 2006. gada 28. novembra Direktīvā 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (turpmāk „PVN direktīva”) Padome pēc Komisijas priekšlikuma ar vienprātīgu lēmumu var atļaut jebkurai dalībvalstij ieviest pasākumus, ar kuriem atkāpjas no šīs direktīvas noteikumiem, lai vienkāršotu pievienotās vērtības nodokļa (PVN) iekasēšanu vai arī lai novērstu nodokļu nemaksāšanu vai krāpšanos nodokļu jomā.Ar vēstuli, kas Komisijas Ģenerālsekretariātā reģistrēta 2009. gada 22. jūnijā, Polijas Republika (turpmāk „Polija”) lūdza atļauju piemērot īpašu atkāpi no PVN direktīvas 287. panta, lai no 2010. gada 1. janvāra varētu piešķirt nodokļa atbrīvojumu nodokļu maksātājiem, kuru gada apgrozījums nav lielāks par EUR 30 000.Saskaņā ar PVN direktīvas 395. panta 2. punktu Komisija ar 2009. gada 22. jūnija vēstuli informēja pārējās dalībvalstis par Polijas lūgumu. Komisija ar 2009. gada 3. jūlija vēstuli paziņoja Polijai, ka tās rīcībā ir visa informācija, ko tā uzskata par vajadzīgu, lai izvērtētu šo lūgumu.PVN direktīvas XII sadaļas 1. nodaļā ir paredzēta iespēja dalībvalstīm piemērot īpašas shēmas mazajiem uzņēmumiem un jo īpaši fakultatīvu nodokļa atbrīvojuma shēmu nodokļu maksātājiem, kuru gada apgrozījums ir mazāks par konkrētu robežvērtību.Dalībvalstīm ir noteiktas dažādas robežvērtības atkarībā no datuma, kurā tās iestājās Eiropas Savienībā.Dalībvalstis, kuras Eiropas Savienībā iestājušās pirms 1978. gada 1. janvāra un izmantojušas Padomes 1967. gada 11. aprīļa Direktīvas 67/288/EEK 14. pantā paredzēto fakultatīvo iespēju ieviest šo shēmu, var to saglabāt (sk. PVN direktīvas 284. panta 1. punktu). Dalībvalstis, kuras no 1977. gada 17. maija piešķīra atbrīvojumu, pamatojoties uz gada apgrozījuma robežvērtību, kas ir mazāka par tādu summu valsts valūtā, kura pēc minētā datuma valūtas maiņas kursa atbilda 5000 Eiropas norēķinu vienībām, var palielināt šo robežvērtību līdz EUR 5000 (sk. PVN direktīvas 284. panta 2. punktu), taču dalībvalstis, kuras piešķīra atbrīvojumu, pamatojoties uz apgrozījumu, kas ir vienāds ar minēto summu valsts valūtā vai lielāks par to, var šo robežvērtību palielināt, lai saglabātu tās faktisko vērtību (sk. PVN direktīvas 286. pantu).Dalībvalstis, kuras nav izmantojušas minēto fakultatīvo iespēju, var piešķirt atbrīvojumu, pamatojoties uz gada apgrozījumu, kas nepārsniedz EUR 5000 vai šīs summas ekvivalentu valsts valūtā (sk. PVN direktīvas 285. pantu).Dalībvalstis, kuras Eiropas Savienībā iestājušās pēc 1978. gada 1. janvāra, var ieviest nodokļa atbrīvojumu, pamatojoties uz iestāšanās laikā noteikto gada apgrozījuma robežvērtību. Dalībvalstīm ir noteiktas dažādas robežvērtības, un tās atbilst PVN direktīvas 287. pantā 1.–16. punktā minēto summu ekvivalentam valsts valūtā pēc maiņas kursa, kas bija spēkā datumā, kurā attiecīgās dalībvalstis iestājās Eiropas Savienībā.Atbilstīgi PVN direktīvas 287. panta 14. punktam Polija var piešķirt nodokļa atbrīvojumu nodokļu maksātājiem, kuru gada apgrozījums nepārsniedz EUR 10 000 ekvivalentu valsts valūtā pēc valūtas maiņas kursa, kas bija spēkā Polijas iestāšanās datumā.Pamatojot savu lūgumu par apgrozījuma robežvērtības palielināšanu līdz EUR 30 000, Polija norāda, ka robežvērtības palielinājums tai ļaus vienkāršot administratīvās procedūras lielākam mazo uzņēmumu skaitam un tādējādi samazināt tiem administratīvo slogu, kā arī veicināt to attīstību. Polija piebilst, ka salīdzinājumā ar saņemtajiem ieņēmumiem valsts izmaksas saistībā ar PVN iekasēšanu no šiem nodokļu maksātājiem ir ļoti lielas.Polija precizē, ka šāda pasākuma ietekme uz kopējo PVN ieņēmumu apjomu galapatēriņa posmā būs niecīga. Polija paredz, ka no 360 000 nodokļu maksātāju, uz kuriem attiecas šī shēma, aptuveni 90 000 nodokļu maksātāju varētu to izvēlēties, tas nozīmē, ka valsts neiekasēs aptuveni 500 miljonus zlotu jeb 0,4 % no nodokļu ieņēmumiem, ko 2010. gadā plānots iekasēt no PVN.Jāatgādina, ka Komisija 2004. gada 29. oktobra priekšlikumā direktīvai par PVN saistību vienkāršošanu (COM(2004) 728, galīgā redakcija) iekļāva noteikumus, kuru mērķis ir atļaut dalībvalstīm palielināt nodokļa atvieglojumam paredzēto gada apgrozījuma robežvērtību līdz EUR 100 000 jeb līdz šīs summas ekvivalentam valsts valūtā, un noteica, ka šo summu katru gadu var atjaunināt.Ņemot vērā PVN direktīvas 395. panta noteikumus un Polijas iesniegtos apsvērumus, Komisija uzskata, ka šī atkāpe atbilst minētajā pantā izklāstītajiem nosacījumiem un ļaus vienkāršot nodokļa iekasēšanu. Tādēļ, ņemot vērā izklāstītos konteksta elementus, Komisija neiebilst pret šo lūgumu un uzskata, ka attiecīgs priekšlikums ir iesniedzams Padomei.Tomēr Komisija uzskata, ka, pirmkārt, šai atkāpei būtu jānosaka ierobežots piemērošanas periods, lai, pamatojoties uz Polijas sniegto attiecīgo informāciju, varētu periodiski izvērtēt, vai šodienējs pamatojums joprojām ir spēkā. Otrkārt, Komisija uzskata, ka jebkurā gadījumā šīs atkāpes piemērošana būtu jāpārtrauc tad, kad stāsies spēkā Komisijas šajā jomā ierosinātie saskaņotie noteikumi.2. apspriešanās ar ieinteresētajām personām un ietekmes novērtējumsLēmuma priekšlikuma mērķis ir vienkāršot PVN iekasēšanas procedūras lielākam mazo uzņēmumu skaitam. Tādēļ pasākums pozitīvi ietekmēs gan šos uzņēmumus, gan arī pašu dalībvalsti. Ne ārējo speciālistu atzinums, ne ieinteresēto personu viedoklis, ne šā lēmuma ietekmes novērtējums nebija vajadzīgs. Jebkurā gadījumā pasākuma ietekmi ierobežos atkāpes šaurā piemērošanas joma un konkrēti noteiktais piemērošanas periods.3. Priekšlikuma juridiskie aspektiIerosinātā priekšlikuma mērķis ir atļaut Polijai piemērot īpašu atkāpi no PVN direktīvas 287. panta, lai no 2010. gada 1. janvāra tā varētu piešķirt nodokļa atbrīvojumu nodokļu maksātājiem, kuru gada apgrozījums nepārsniedz EUR 30 000, nevis EUR 10 000.Šā lēmuma juridiskais pamats ir PVN direktīvas 395. panta noteikumi, kuri savukārt pieņemti, piemērojot Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 93. pantu. Saskaņā ar šiem noteikumiem dalībvalstij, kas vēlas ieviest īpašus pasākumus, ar kuriem atkāpjas no minētās direktīvas, jāsaņem Padomes atļauja, par kuru Padome pieņem attiecīgo lēmumu. Tā kā tas ir piemērošanas pasākums, kas skar tiesību aktu saskaņošanu apgrozījuma nodokļu jomā, subsidiaritātes princips ir ievērots.Priekšlikums atbilst proporcionalitātes principam, proti, tajā ir paredzēti tikai tādi noteikumi, kas vajadzīgi, lai sasniegtu procedūru vienkāršošanas mērķi, jo atbrīvojumu no Polijā spēkā esošā nodokļa piemēros ļoti ierobežoti, un tas attieksies tikai uz nedaudzajiem mazajiem uzņēmumiem, kuriem būs jāatbilst šīs shēmas prasībām vienīgi tad, ja tie paši to izvēlēsies. Tāpēc atkāpe no PVN direktīvas principiem ir neliela un samērīga.4. Ietekme uz budžetuPriekšlikums neietekmē Kopienas budžetu.5. papildu informācijaPriekšlikumā noteikts, ka lēmuma piemērošanas periods beigsies automātiski dienā, kad stāsies spēkā noteikumi, kuros visām dalībvalstīm būs paredzētas saskaņotas prasības attiecībā uz nodokļa atvieglojuma shēmu mazajiem uzņēmumiem.PriekšlikumsPADOMES LĒMUMS,ar ko Polijas Republikai atļauj piemērot atkāpi no 287. panta Padomes Direktīvā 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmuEIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 93. pantu,ņemot vērā Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvu 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu[1] un jo īpaši tās 395. panta 1. punktu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu[2],tā kā:(1) Ar vēstuli, kas Komisijas Ģenerālsekretariātā reģistrēta 2009. gada 22. jūnijā, Polijas Republika lūdza atļauju piemērot īpašu atkāpi no Direktīvas 2006/112/EK 287. panta, lai no 2010. gada 1. janvāra varētu piešķirt nodokļa atbrīvojumu nodokļa maksātājiem, kuru gada apgrozījums nav lielāks par EUR 30 000 ekvivalentu valsts valūtā pēc valūtas maiņas kursa, kas bija spēkā datumā, kurā Polija iestājās Eiropas Savienībā.(2) Saskaņā ar Direktīvas 2006/112/EK 395. panta 2. punktu Komisija ar 2009. gada 22. jūnija vēstuli informēja pārējās dalībvalstis par Polijas Republikas lūgumu. Komisija ar 2009. gada 3. jūlija vēstuli paziņoja Polijas Republikai, ka tās rīcībā ir visa informācija, ko tā uzskata par vajadzīgu, lai izvērtētu šo lūgumu.(3) Direktīvas 2006/112/EK XII sadaļas 1. nodaļā ir paredzēta iespēja dalībvalstīm piemērot īpašas shēmas mazajiem uzņēmumiem un jo īpaši fakultatīvo nodokļa atbrīvojuma shēmu nodokļu maksātājiem, kuru gada apgrozījums ir mazāks par konkrētu robežvērtību.(4) Atbilstīgi Direktīvas 2006/112/EK 287. panta 14. punktam Polijas Republika var piešķirt nodokļa atbrīvojumu nodokļu maksātājiem, kuru gada apgrozījums nepārsniedz EUR 10 000 ekvivalentu valsts valūtā pēc valūtas maiņas kursa, kas bija spēkā tās iestāšanās datumā.(5) Palielinot šo robežvērtību līdz EUR 30 000, Polijas Republika varēs vienkāršot administratīvās procedūras lielākam mazo uzņēmumu skaitam, piemērojot šo noteikumu tikai uzņēmumiem ar nelielu apgrozījumu, un tādējādi veicināt to attīstību.(6) Komisija 2004. gada 29. oktobra priekšlikumā direktīvai par pievienotās vērtības nodokļa saistību vienkāršošanu (COM(2004) 728, galīgā redakcija)[3] iekļāva noteikumus, kuru mērķis ir atļaut dalībvalstīm palielināt nodokļa atvieglojumam paredzēto gada apgrozījuma robežvērtību līdz EUR 100 000 jeb līdz šīs summas ekvivalentam valsts valūtā, un noteica, ka šo robežvērtību katru gadu var atjaunināt. Polijas Republikas lūgums atbilst šim priekšlikumam.(7) Minētā atkāpe neietekmēs Eiropas Kopienu pašu resursus, kas rodas no pievienotās vērtības nodokļa,IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.1. pantsAtkāpjoties no Direktīvas 2006/112/EK 287. panta, Polijas Republikai atļauts piešķirt nodokļa atbrīvojumu nodokļu maksātājiem, kuru gada apgrozījums nepārsniedz EUR 30 000 ekvivalentu valsts valūtā pēc valūtas maiņas kursa, kas bija spēkā datumā, kurā Polijas Republika iestājās Eiropas Savienībā.2. pantsŠo lēmumu piemēro no 2010. gada 1. janvāra līdz datumam, kurā stāsies spēkā direktīvas noteikumi, ar ko groza gada apgrozījuma robežvērtības, saskaņā ar kuriem nodokļu maksātāji var saņemt nodokļa atvieglojumu; jebkurā gadījumā šo lēmumu piemēro vēlākais līdz 2012. gada 31. decembrim.3. pantsŠis lēmums ir adresēts Polijas Republikai.Briselē, [...]Padomes vārdā —priekšsēdētājs [1] OV L 347, 11.12.2006., 1. lpp.[2] OV C [...], [...], [...]. lpp.[3] OV C 24, 29.1.2005., 10. lpp.


type: other

text:
Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 7. septembra 2017.
 Francoska republika proti Carlu Schlyterju.
 Pritožba – Pravica javnosti do dostopa do dokumentov Evropske unije – Uredba (ES) št. 1049/2001 – Člen 4(2), tretja alinea – Izjeme od pravice dostopa do dokumentov – Varstvo namena preiskave – Direktiva 98/34/ES – Člena 8 in 9 – Podrobno mnenje Evropske komisije o osnutku tehničnega predpisa – Zavrnitev dostopa.
 Zadeva C-331/15 P.
 „Pritožba – Pravica javnosti do dostopa do dokumentov Evropske unije – Uredba (ES) št. 1049/2001 – Člen 4(2), tretja alinea – Izjeme od pravice dostopa do dokumentov – Varstvo namena preiskave – Direktiva 98/34/ES – Člena 8 in 9 – Podrobno mnenje Evropske komisije o osnutku tehničnega predpisa – Zavrnitev dostopa“
 V zadevi C‐331/15 P,
 zaradi pritožbe na podlagi člena 56 Statuta Sodišča Evropske unije, vložene 3. julija 2015,
 Francoska republika, ki jo zastopajo D. Colas, G. de Bergues, B. Fodda in F. Fize, agenti,
 Češke republike, ki jo zastopajo M. Smolek, T. Müller, J. Vláčil in D. Hadroušek, agenti,
 Carl Schlyter, stanujoč v Linköpingu (Švedska), ki ga zastopata S. Schubert, odvetnik, in O. W. Brouwer, odvetnik,
 Evropska komisija, ki jo zastopajo J. Baquero Cruz, A. Tokár in F. Clotuche-Duvieusart, agenti,
 tožena stranka v postopku na prvi stopnji,
 Republika Finska, ki jo zastopa S. Hartikainen, agent,
 Kraljevina Švedska, ki jo zastopajo C. Meyer-Seitz, N. Otte Widgren, U. Persson, A. Falk, E. Karlsson in L. Swedenborg, agenti,
 SODIŠČE (četrti senat)
 v sestavi T. von Danwitz, predsednik senata, E. Juhász (poročevalec), C. Vajda, sodnika, K. Jürimäe, sodnica, in C. Lycourgos, sodnik,
 na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 8. februarja 2017,
 po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 6. aprila 2017
 Francoska republika s svojo pritožbo predlaga razveljavitev sodbe Splošnega sodišča Evropske unije z dne 16. aprila 2015, Schlyter/Komisija (T‐402/12, v nadaljevanju: izpodbijana sodba, EU:T:2015:209), s katero je navedeno sodišče za ničen razglasilo Sklep Evropske komisije z dne 27. junija 2012, s katerim je ta med obdobjem mirovanja zavrnila dostop do svojega podrobnega mnenja o osnutku odloka o vsebini in pogojih glede letne prijave snovi v stanju nanodelcev (2011/673/F) (v nadaljevanju: sporni sklep), ki so ji ga francoski organi notificirali na podlagi Direktive 98/34/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. junija 1998 o določitvi postopka za zbiranje informacij na področju tehničnih standardov in tehničnih predpisov o storitvah informacijske družbe (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 20, str. 337), kakor je bila spremenjena z Direktivo 98/48/ES Parlamenta in Sveta z dne 20. julija 1998 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 21, str. 8) (v nadaljevanju: Direktiva 98/34).
 A. Direktiva 98/34
 V uvodnih izjavah 3, 6, 7 in 9 Direktive 98/34 je navedeno:
 ker bi bilo treba spodbuditi neovirano delovanje notranjega trga, zagotoviti čim večjo preglednost nacionalnih pobud za uvedbo tehničnih standardov ali tehničnih predpisov;
 ker morajo biti vse države članice seznanjene s tehničnimi predpisi, ki jih načrtuje katera koli država članica;
 ker je cilj notranjega trga oblikovati okolje, ki omogoča konkurenčnost podjetij; ker je povečano zbiranje informacij eden od načinov pomoči podjetjem, da bolje izkoristijo prednosti tega trga; ker je zato treba gospodarskim subjektom omogočiti, da ocenijo učinek nacionalnih tehničnih predpisov, ki jih predlagajo druge države članice, tako da se poskrbi za redno objavljanje naslovov uradno sporočenih osnutkov in določb, ki zadevajo zaupnost takih osnutkov;
 ker, kolikor zadeva tehnične predpise za izdelke, ukrepi, katerih namen je zagotoviti primerno delovanje ali stalen razvoj trga, vključujejo večjo preglednost nacionalnih namer ter širjenje meril in pogojev za ocenjevanje potencialnega učinka, ki ga imajo predlagani tehnični predpisi na trg;
 Člen 8 Direktive 98/34 določa:
 „1. Države članice v skladu s členom 10 takoj sporočijo Komisiji vsak osnutek tehničnega predpisa, razen kadar gre le za prenos celotnega besedila mednarodnega ali evropskega standarda, ko zadostujejo podatki v zvezi z ustreznim standardom. Komisiji navedejo tudi razloge, na podlagi katerih je uzakonitev takega tehničnega predpisa potrebna, če ti niso že jasno razvidni v osnutku.
 Komisija nemudoma uradno obvesti druge države članice o osnutku in vseh dokumentih, ki jih je prejela; [...]
 V zvezi s tehničnimi specifikacijami [...] lahko pripombe ali podrobna mnenja Komisije ali držav članic zadevajo le vidike, ki bi lahko ovirali trgovino ali pri predpisih o storitvah prost pretok storitev ali pravico do ustanavljanja in delovanja dobaviteljev storitev, ne pa proračunskih ali finančnih vidikov ukrepa.
 Člen 9 te direktive določa:
 „1. Države članice preložijo sprejetje osnutka tehničnega predpisa za tri mesece od dneva, ko Komisija prejme sporočilo, navedeno v členu 8(1).
 sprejetje kakršnega koli drugega osnutka tehničnega predpisa (razen osnutkov predpisov o storitvah), brez poseganja v odstavke 3, 4 in 5, za šest mesecev,
 od dneva, ko Komisija prejme sporočilo iz člena 8(1), če Komisija ali druga država članica v treh mesecih po zgoraj navedenem dnevu poda podrobno mnenje, da bi lahko predvideni ukrep ustvaril ovire za prost pretok blaga na notranjem trgu;
 Zadevna država članica sporoči Komisiji, kakšen ukrep predlaga v zvezi z zgoraj navedenimi mnenji. Komisija da pripombe o teh predlogih.
 3. Razen osnutkov predpisov o storitvah države članice preložijo sprejetje osnutka tehničnega predpisa za 12 mesecev od dneva, ko Komisija prejme sporočilo iz člena 8(1), če v treh mesecih po tem datumu Komisija izjavi, da namerava predlagati ali sprejeti direktivo, uredbo ali odločbo o tej zadevi v skladu s členom [288 PDEU].“
 B. Uredba (ES) št. 1049/2001
 V skladu z uvodno izjavo 6 Uredbe Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 1049/2001 z dne 30. maja 2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 3, str. 331) se „širši dostop do dokumentov [...] zagotovi, kadar institucije delujejo v svoji zakonodajni funkciji, vključno s prenesenimi pristojnostmi, sočasno pa se ohranja učinkovitost postopka odločanja institucij. Taki dokumenti morajo biti čim bolj neposredno dostopni.“
 Člen 1 Uredbe št. 1049/2001, naslovljen „Namen“, določa:
 na podlagi javnega ali zasebnega interesa določiti načela, pogoje in omejitve, ki urejajo pravico dostopa do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije [...], določene v členu [15(3) PDEU], da bi zagotovili čim širši dostop do dokumentov,
 določiti pravila, ki zagotavljajo čim lažje uresničevanje te pravice, in
 spodbujati običajne upravne postopke za dostop do dokumentov.“
 Člen 2 te uredbe, naslovljen „Upravičenci do dostopa in področje uporabe“, določa:
 „1. Vsi državljani [Evropske u]nije in vse fizične ali pravne osebe s prebivališčem ali statutarnim sedežem v eni od držav članic imajo pravico do dostopa do dokumentov institucij ob upoštevanju načel, pogojev in omejitev, določenih s to uredbo.
 Člen 4 navedene uredbe, naslovljen „Izjeme“, določa:
 javnega interesa, kar zadeva:
 javno varnost,
 obrambne in vojaške zadeve,
 finančno, denarno ali gospodarsko politiko Skupnosti ali države članice;
 zasebnost in integriteto posameznika, zlasti v skladu z zakonodajo Skupnosti s področja varstva osebnih podatkov.
 poslovnih interesov fizičnih in pravnih oseb, vključno z intelektualno lastnino,
 sodnih postopkov in pravnih nasvetov,
 namena inšpekcij, preiskav in revizij,
 6. Če velja katera od izjem le za dele zahtevanega dokumenta, se drugi deli dokumenta objavijo.
 7. Izjeme, določene v odstavkih od 1 do 3, veljajo le za obdobje, ko je varstvo utemeljeno z vsebino dokumenta. Izjeme lahko veljajo za največ 30 let. Pri dokumentih, za katere veljajo izjeme glede zasebnosti ali poslovnih interesov, ter pri dokumentih občutljive narave lahko, če je potrebno, izjeme veljajo tudi po tem obdobju.“
 II. Dejansko stanje
 Francoski organi so 29. decembra 2011 v skladu s členom 8(1) Direktive 98/34 Komisiji notificirali osnutek odloka glede vsebine in pogojev za oddajo letne prijave snovi v stanju nanodelcev.
 Komisija je 30. marca 2012 izdala podrobno mnenje, na podlagi katerega je bilo v skladu s členom 9(2), druga alinea, Direktive 98/34 prvotno obdobje mirovanja podaljšano za dodatne tri mesece (v nadaljevanju: zadevno podrobno mnenje).
 C. Schlyter je z dopisom z dne 16. aprila 2012, torej med obdobjem mirovanja oziroma prekinitve, zaprosil za dostop do zadevnega podrobnega mnenja. Komisija je to prošnjo zavrnila z dopisom z dne 7. maja 2012, zato je C. Schlyter Komisiji poslal potrdilno prošnjo z dne 29. maja 2012 za ponovno obravnavo njenega stališča.
 Komisija je 27. junija 2012 z izpodbijanim sklepom potrdilno prošnjo C. Schlyterja zavrnila.
 III. Postopek pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba
 C. Schlyter je 6. septembra 2012 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložil tožbo za razglasitev ničnosti spornega sklepa. V utemeljitev tožbe je navedel tri tožbene razloge.
 C. Schlyter je s prvim tožbenim razlogom Komisiji očital, da je napačno uporabila pravo ter storila očitne napake pri presoji pri uporabi člena 4(2), tretja alinea, Uredbe št. 1049/2001 in člena 6(1) Uredbe (ES) št. 1367/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 6. septembra 2006 o uporabi določb Aarhuške konvencije o dostopu do informacij, udeležbi javnosti pri odločanju in dostopu do pravnega varstva v okoljskih zadevah v institucijah in organih Skupnosti (UL 2006, L 264, str. 13). C. Schlyter je z drugim tožbenim razlogom zatrjeval napačno uporabo prava, očitno napako pri presoji in neobstoj obrazložitve pri uporabi merila prevladujočega javnega interesa, ki se zahteva s členom 4(2), in fine, Uredbe št. 1049/2001 in členom 6(1) Uredbe št. 1367/2006. C. Schlyter je s tretjim tožbenim razlogom trdil, da je bilo v spornem sklepu napačno uporabljeno pravo, da je bila v njem storjena očitna napaka pri presoji in da ta sklep ni vključeval obrazložitve pri uporabi člena 4(6) Uredbe št. 1049/2001.
 Splošno sodišče je v izpodbijani sodbi razsodilo, da podrobno mnenje, ki ga je Komisija izdala v okviru postopka iz Direktive 98/34, ni zajeto s preiskavo v smislu člena 4(2), tretja alinea, Uredbe št. 1049/2001 in, podredno, da razkritje takega podrobnega mnenja v obdobju mirovanja ne škodi nujno namenu tega postopka.
 Zato je Splošno sodišče sporni sklep razglasilo za ničen.
 IV. Postopek pred Sodiščem in predlogi strank
 Francoska republika s pritožbo Sodišču predlaga, naj izpodbijano sodbo razveljavi, zadevo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču in C. Schlyterju naloži plačilo stroškov.
 Komisija Sodišču predlaga, naj izpodbijano sodbo razveljavi, tožbo, vloženo na prvi stopnji, zavrne in C. Schlyterju naloži plačilo stroškov.
 C. Schlyter Sodišču predlaga, naj pritožbo zavrne in Francoski republiki naloži plačilo stroškov, priglašenih v okviru tega postopka.
 Republika Finska Sodišču predlaga, naj pritožbo zavrne.
 Kraljevina Švedska Sodišču predlaga, naj izpodbijano sodbo potrdi in pritožbo zavrne.
 Češki republiki je bila z dopisom predsednika Sodišča z dne 29. oktobra 2015 dovoljena intervencija v podporo predlogom Francoske republike. Češka republika Sodišču predlaga, naj sprejme odločitev, kakršno predlaga Francoska republika, in če je treba, Komisija.
 Najprej je treba obravnavati ugovore nedopustnosti, ki jih je glede nekaterih trditev v pritožbi podal C. Schlyter, nato pa vsebinsko preučiti edini pritožbeni razlog.
 A. Ugovori nedopustnosti
 C. Schlyter navaja ugovore nedopustnosti glede več trditev v pritožbi.
 Najprej, meni, da je trditev Francoske republike o pojmu „preiskava“ in nedoslednosti pri njegovi opredelitvi, ki je bila sprejeta v izpodbijani sodbi ob upoštevanju rešitve, sprejete v sodbi z dne 25. septembra 2014, Spirlea/Komisija (T‐306/12, EU:T:2014:816), o poizvedovalnih postopkih (EU Pilot), nedopustna, saj gre za nov razlog, ki bi ga bilo treba vložiti pri Splošnem sodišču. C. Schlyter trdi, da se postopki EU Pilota uporabljajo že od leta 2008 in da bi bilo mogoče to trditev, ki temelji na primerjavi teh različnih postopkov, navesti pred Splošnim sodiščem.
 Nato, C. Schlyter meni, da je trditev Francoske republike, da Komisija pri ugotavljanju, ali je osnutek tehničnega predpisa v skladu s pravili notranjega trga, pogosto zbira dejstva, nedopustna, saj takega izpodbijanja ugotovitve Splošnega sodišča o dejstvih ni mogoče več preučiti v okviru pritožbe.
 Nazadnje, C. Schlyter navaja, da je trditev, da bi razkritje zadevnega podrobnega mnenja škodilo vsebini dialoga med Komisijo in zadevno državo članico, ker bi se s takim razkritjem vplivalo na kakršno koli pogajanje in ustvarilo pritisk javnosti, v okviru pritožbe nedopustna, saj je C. Schlyter pred Splošnim sodiščem že predlagal, naj Francoska republika utemelji, da takšen škodljiv učinek obstaja. Vendar naj ta država članica v zvezi s tem ne bi predložila odgovora in je zgolj navedla sklepne predloge generalne pravobranilke J. Kokott v zadevi Komisija/Technische Glaswerke Ilmenau (C‐139/07 P, EU:C:2009:520), brez obrazložitve, kako so ti v okviru te pritožbe upoštevni. Vsi ti elementi dokazujejo, da bi morala biti navedena trditev podana pred Splošnim sodiščem.
 Francoska republika meni, da so te tri trditve dopustne.
 Glede teh ugovorov nedopustnosti je treba ugotoviti, prvič, da iz točke 52 izpodbijane sodbe izhaja, da je Francoska republika pred Splošnim sodiščem trdila, da je treba postopek, določen v Direktivi 98/34, šteti za preiskavo in da je v navedenem postopku izdaja podrobnega mnenja Komisije preiskovalno dejanje v smislu člena 4(2), tretja alinea, Uredbe št. 1049/2001. V okviru te pritožbe skuša ta država članica s sklicevanjem na domnevno neskladnost izpodbijane sodbe in sodbe z dne 25. septembra 2014, Spirlea/Komisija (T‐306/12, EU:T:2014:816), dokazati, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker postopka iz Direktive 98/34 ni štelo za „preiskavo“ v smislu člena 4(2), tretja alinea, Uredbe št. 1049/2001. Takšna trditev pa ni nov razlog, temveč dopolnilo razloga, ki je že bil predstavljen pred Splošnim sodiščem.
 Drugič, ugotoviti je treba, da trditev Francoske republike, da Komisija pogosto zbira dejstva, da bi presodila, ali je osnutek tehničnega predpisa v skladu s pravili notranjega trga, ni očitek glede ugotovitve o dejstvih, ki jo je glede konkretnega postopka, ki ga vodi Komisija, sprejelo Splošno sodišče, temveč je povezana z opredelitvijo postopka „preiskave“, ki ga uvaja Direktiva 98/34, v smislu člena 4(2), tretja alinea, Uredbe št. 1049/2001, kar je pravno vprašanje.
 Tretjič, najprej je treba spomniti, da je v skladu s točko 40 izpodbijane sodbe Komisija v spornem sklepu uporabo člena 4(2), tretja alinea, Uredbe št. 1049/2001 v obravnavanem primeru utemeljila s tem, da bi se s tem, da bi se med obdobjem mirovanja zadevno podrobno mnenje razkrilo javnosti, poseglo v pripravljenost Francoske republike, da z njo sodeluje v duhu medsebojnega zaupanja. Nato, iz intervencijske vloge, ki jo je Francoska republika vložila na prvi stopnji, je razvidno, da je ta pred Splošnim sodiščem v bistvu trdila, da je Komisija v okviru dvostranskega dialoga, določenega z Direktivo 98/34, za katerega velja zaupnost, zaradi katere je olajšano mirno reševanje sporov med to institucijo in zadevno državo članico brez pritiska javnosti, delovala inkvizitorno. V teh okoliščinah Francoska republika s sklicevanjem na sklepne predloge J. Kokott v zadevi, v kateri je bila izdana sodba z dne 29. junija 2010, Komisija/Technische Glaswerke Ilmenau (C‐139/07 P, EU:C:2010:376), posredno izpostavlja analogijo med navedeno in to zadevo, da bi podprla svojo trditev, da je zaradi gladkega poteka pogajanj med Komisijo in zadevno državo članico treba ohraniti neko stopnjo zaupnosti. Razširitev trditev, navedenih pred Splošnim sodiščem, je dopustna v fazi pritožbe.
 V teh okoliščinah je treba ugovore nedopustnosti, ki jih je navedel C. Schlyter, zavrniti.
 Francoska republika v podporo svoji pritožbi navaja en pritožbeni razlog. Ta pritožbeni razlog je razdeljen na dva dela.
 1. Prvi del edinega pritožbenega razloga
 Francoska republika, ki jo podpirata Češka republika in Komisija, Splošnemu sodišču očita napačno uporabo prava, ker je menilo, da postopek iz Direktive 98/34 ne pomeni „preiskave“ v smislu člena 4(2), tretja alinea, Uredbe št. 1049/2001.
 C. Schlyter, ki ga podpirata Republika Finska in Kraljevina Švedska, trdi, prvič, da Francoska republika neutemeljeno izpodbija dejstvo, da pojem „preiskava“ iz izpodbijane sodbe ne temelji na nikakršni opredelitvi, določeni v Uredbi št. 1049/2001, Direktivi 98/34 ali sodni praksi.
 Drugič, C. Schlyter meni, da je trditev Francoske republike, da uporaba pojma „preiskava“ v izpodbijani sodbi ni v skladu z rešitvijo, sprejeto v sodbi z dne 25. septembra 2014, Spirlea/Komisija (T‐306/12, EU:T:2014:816), o poizvedovalnem postopku (EU Pilot), brezpredmetna in neutemeljena.
 Tretjič, C. Schlyter meni, da je trditev Francoske republike, da če bi Sodišče dopustilo opredelitev pojma „preiskava“, kot je pojasnjen v točki 53 izpodbijane sodbe, bi se postopek, določen z Direktivo 98/34, s to opredelitvijo ujemal, napačna.
 Četrtič, C. Schlyter trdi, da nič v sodbi z dne 16. julija 2015, ClientEarth/Komisija (C‐612/13 P, EU:C:2015:486), ne namiguje, da pojma „preiskava“ ni mogoče opredeliti taksativno. Poleg tega naj iz te sodbe ne bi izhajalo, da vsak ukrep, povezan z nalogo Komisije kot varuhinje Pogodb, pomeni preiskavo.
 b) Presoja Sodišča
 Splošno sodišče je v točki 83 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je Komisija s tem, da se je za zavrnitev dostopa do zadevnega podrobnega mnenja sklicevala na člen 4(2), tretja alinea, Uredbe št. 1049/2001, ker bi njegovo razkritje škodovalo namenom preiskave, napačno uporabila pravo, saj podrobno mnenje, ki ga Komisija izda v postopku, določenem v Direktivi 98/34, glede na njegovo vsebino in okoliščine, v katerih je bilo sestavljeno, ne spada v „preiskavo“ v smislu navedene določbe Uredbe št. 1049/2001.
 Splošno sodišče je to ugotovilo tako, da je preučilo, ali postopek, določen v Direktivi 98/34, in podrobna mnenja, ki so izdana v takem postopku, ustrezajo pojmu „preiskava“, kot je opredeljen v točki 53 izpodbijane sodbe in v katerega so vključena „vsa preiskovalna dejanja, ki jih opravi pristojni organ, da ugotovi obstoj kršitve, in tudi postopek, v katerem upravni organ zbere informacije in preverja nekatera dejstva, preden sprejme odločitev“.
 Čeprav člen 4(2), tretja alinea, Uredbe št. 1049/2001 določa, da institucije zavrnejo dostop do dokumenta, kadar bi njegovo razkritje oslabilo zlasti varstvo namena preiskave, pojem „preiskava“ v smislu te določbe v tej uredbi ni opredeljen.
 Poleg tega je treba ugotoviti, da splošna opredelitev tega pojma prav tako ni vzpostavljena s sodno prakso Sodišča.
 Francoska republika in Komisija opredelitev tega pojma, ki jo je vzpostavilo Splošno sodišče, izpodbijata in navajata, da je ta preveč ozka. V bistvu trdita, da pojma „preiskava“ ni treba zožiti na preiskovalna dejanja, ki jih opravi organ, da ugotovi obstoj kršitve ali nepravilnosti, ter na postopke za zbiranje in preverjanje dejstev in informacij zaradi sprejetja odločitve.
 To trditev je treba sprejeti.
 V zvezi s tem je treba navesti, da je pojem „preiskava“ iz člena 4(2), tretja alinea, Uredbe št. 1049/2001, avtonomen pojem prava Unije, ki ga je treba razlagati ob upoštevanju zlasti njegovega običajnega pomena in okvira, v katerega se umešča (glej po analogiji sodbi z dne 9. marca 2010, Komisija/Nemčija, C‐518/07, EU:C:2010:125, točka 18, in z dne 3. oktobra 2013, Inuit Tapiriit Kanatami in drugi/Parlament in Svet, C‐583/11 P, EU:C:2013:625, točka 50).
 Ne da bi bilo treba izčrpno opredeliti „preiskavo“ v smislu člena 4(2), tretja alinea, Uredbe št. 1049/2001, je treba ugotoviti, da je preiskava strukturiran in formaliziran postopek Komisije, katerega cilj je zbiranje in analiza informacij, da lahko ta institucija v okviru izvrševanja svojih nalog, določenih s Pogodbama EU in DEU, sprejme stališče.
 Ni nujno, da mora biti namen tega postopka odkrivanje ali pregon kršitev ali nepravilnosti. Pojem „preiskava“ lahko vključuje tudi dejavnost Komisije, katere namen je ugotoviti dejstva zaradi presoje danih okoliščin.
 Ravno tako ni nujno, da je stališče, ki ga Komisija sprejme za izvršitev svojih nalog, da bi se postopek štel za „preiskavo“, v obliki sklepa v smislu člena 288, četrti odstavek, PDEU. Takšno stališče je lahko med drugim v obliki poročila ali priporočila.
 Navesti je treba, da v obravnavanem primeru člena 8 in 9 Direktive 98/34 določata postopkovno verigo v zvezi z notifikacijo osnutka tehničnega predpisa, ki jo opravi država članica, in z izdajo podrobnega mnenja v zvezi z njim s strani Komisije. Iz tega je razvidno, da ta direktiva določa strukturiran in formaliziran postopek.
 Poleg tega je iz naslova navedene direktive in njenih določb razvidno, da je namen postopka, ki ga ta določa, zbiranje in analiza informacij. Natančneje, njen člen 8(1) določa, da države članice Komisiji ne sporočijo zgolj osnutkov tehničnih predpisov, temveč tudi, odvisno od primera, razloge, iz katerih je uzakonitev tehničnega predpisa potrebna, ter besedilo temeljnih zakonskih in drugih predpisov, ki jih predvsem in neposredno zadeva.
 V zvezi s tem je treba navesti, da v nasprotju s tem, kar je Splošno sodišče razsodilo v točkah 56 in 57 izpodbijane sodbe, to, ali Komisija zahteva informacije od držav članic ali jih prejme na podlagi predpisov, ni upoštevno, da bi se ugotovilo, ali je treba nek postopek šteti za „preiskavo“.
 Nazadnje, podrobno mnenje, ki ga Komisija izda v skladu s členom 9(2) Direktive 98/34, je uradni ukrep, v katerem ta institucija pojasni pravno stališče o tem, ali je osnutek tehničnega predpisa, ki ga je notificirala zadevna država članica, v skladu zlasti s prostim pretokom blaga in svobodo ustanavljanja subjektov.
 Zato je tako mnenje zajeto s „preiskavo“.
 V teh okoliščinah je utemeljen očitek, ki ga je v okviru prvega dela razloga navedla Francoska republika, in sicer da je v izpodbijani sodbi napačno uporabljeno pravo, ker je Splošno sodišče menilo, da postopek, ki ga je Komisija opravila v skladu z določbami Direktive 98/34, in podrobno mnenje, ki ga je ta institucija izdala, nista zajeta s „preiskavo“ v smislu člena 4(2), tretja alinea, Uredbe št. 1049/2001.
 Prvi del edinega pritožbenega razloga je zato treba sprejeti.
 2. Drugi del edinega pritožbenega razloga
 Francoska republika z drugim delom edinega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče v točkah od 84 do 88 izpodbijane sodbe napačno uporabilo pravo, ker je podredno menilo, da tudi če bi bilo podrobno mnenje, ki ga izda Komisija, del „preiskave“ v smislu člena 4(2), tretja alinea, Uredbe št. 1049/2001, razkritje zadevnega podrobnega mnenja ne bi nujno škodilo namenu postopka iz Direktive 98/34.
 Ta država članica trdi, prvič, da C. Schlyter kot tožeča stranka na prvi stopnji ni navedel trditve, da tudi če je postopek iz Direktive 98/34 del preiskave, razkritje tega podrobnega mnenja ne škodi namenu take preiskave. Ta država članica pa meni, da razloga, ki temelji na taki trditvi, ni mogoče preizkusiti po uradni dolžnosti, tako da je Splošno sodišče ravnalo napačno, ker se je v podporo svoji odločitvi sklicevalo na ta razlog.
 Drugič, Francoska republika trdi, da je Splošno sodišče v točki 85 izpodbijane sodbe sprejelo napačno restriktivno razlago namena postopka iz Direktive 98/34, saj je namen tega postopka tudi vsebinski dialog med Komisijo in zadevno državo članico. Namen zahteve po zaupnosti v postopku iz Direktive 98/34 in tudi tiste, ki prevladuje v predhodni fazi postopka zaradi neizpolnitve obveznosti, naj bi bilo varstvo vsebine navedenega dialoga, da bi bilo mogoče doseči sporazumno rešitev.
 Po mnenju Komisije je zaupnost pogajanj med Komisijo in zadevno državo članico po izdaji podrobnega mnenja neločljivo povezana s postopkom iz Direktive 98/34 in je primerljiva z zaupnostjo pogajanj v drugih podobnih postopkih, zlasti v okviru postopka zaradi neizpolnitve obveznosti. Meni, da je trditev, ki je navedena v točki 87 izpodbijane sodbe, napačna in da je treba navedena pogajanja zavarovati pred kakršnim koli zunanjim pritiskom, saj skuša Komisija zadevno državo članico prepričati, da bi lahko pri osnutku nacionalnega predpisa prišlo do nasprotja s pravom Unije, in predlaga drugačne rešitve. Če bi morala ta institucija počakati na začetek formalnega postopka zaradi neizpolnitve obveznosti, da bi bilo mogoče takemu dialogu priznati zaupno obravnavo, bi to ogrozilo preventivni nadzor in bi lahko negativno vplivalo na notranji trg. Komisija trdi tudi, da bi zaradi takih okoliščin stranke sprejemale trdnejša stališča, možnost ugodnejše rešitve z vidika prava Unije pa bi bila manjša.
 C. Schlyter, Republika Finska in Kraljevina Švedska te trditve izpodbijajo.
 V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča za utemeljitev zavrnitve dostopa do dokumenta, katerega razkritje se zaproša, načeloma ne zadošča, da ta dokument spada na področje, navedeno v členu 4(2) in (3) Uredbe št. 1049/2001. Zadevna institucija mora predložiti tudi pojasnila o tem, kako bi dostop do navedenega dokumenta lahko konkretno in dejansko škodoval interesu, ki je varovan z eno od izjem, določenih v tem členu (sodba z dne 27. februarja 2014, Komisija/EnBW, C‐365/12 P, EU:C:2014:112, točka 64 in navedena sodna praksa).
 V tej zadevi je Komisija, kot je razvidno iz točk 14 in 40 izpodbijane sodbe, uporabo člena 4(2), tretja alinea, Uredbe št. 1049/2001 za obravnavani primer utemeljila z navedbo, da če bi se zadevno podrobno mnenje razkrilo javnosti med obdobjem mirovanja, bi se s tem zmanjšala pripravljenost Francoske republike, da z njo sodeluje v duhu medsebojnega zaupanja. Ta objava bi torej oslabila varstvo namena preiskav v smislu člena 4(2), tretja alinea, Uredbe št. 1049/2001.
 Prvič, v nasprotju s trditvijo Francoske republike je Splošno sodišče s tem, da je v točkah od 84 do 88 izpodbijane sodbe ugotovilo, da razkritje zadevnega podrobnega mnenja, če bi postopek iz Direktive 98/34 pomenil preiskavo, ne bi nujno škodoval namenu tega postopka, odgovorilo na trditev, ki mu je bila predložena v presojo.
 Kot je namreč generalni pravobranilec navedel v točki 132 sklepnih predlogov, je iz točke 76 izpodbijane sodbe razvidno, da je Francoska republika pri Splošnem sodišču trdila, da se ne sme podcenjevati destabilizacijski vidik seznanitve javnosti z morebitnimi kritikami Komisije glede notificiranega osnutka tehničnega predpisa, še preden bi država članica imela možnost nanj odgovoriti.
 Francoska republika je s to trditvijo želela podpreti stališče Komisije, ki je navedeno v točki 77 izpodbijane sodbe in je tudi v točki 3 spornega sklepa, in sicer da če bi se zadevno podrobno mnenje razkrilo med obdobjem mirovanja, bi se s tem škodilo nadaljnjim razpravam med strankama.
 Iz tega izhaja, da ni mogoče trditi, da je Splošno sodišče zadevno trditev preizkusilo po uradni dolžnosti.
 Drugič, trditev, ki jo je Francoska republika navedla v okviru te pritožbe, in sicer da bi se z razkritjem podrobnega mnenja nujno škodilo vsebini dialoga med Komisijo in zadevno državo članico, v okviru katerega bi lahko dosegli sporazumno rešitev, prav tako ne more uspeti.
 Kot je v točki 85 izpodbijane sodbe navedlo Splošno sodišče, je namen postopka, določenega v Direktivi 98/34, in zlasti namen podrobnega mnenja, ki ga Komisija izda v navedenem postopku, preprečiti, da bi nacionalni zakonodajalec sprejel tehnični predpis, ki bi oviral prosti pretok blaga ali storitev ali svobodo ustanavljanja ponudnikov storitev na notranjem trgu.
 Splošno sodišče je v zvezi s tem namenom Direktive 98/34 v točkah 37 in 85 izpodbijane sodbe spomnilo na ustaljeno sodno prakso Sodišča, v skladu s katero ta direktiva s preventivnim nadzorom varuje prosti pretok blaga in storitev ter svobodo ustanavljanja ponudnikov storitev, kar je del temeljev Unije, in v skladu s katero je ta nadzor koristen, če tehnični predpisi iz navedene direktive lahko pomenijo ovire pri menjavi blaga in storitev med državami članicami, te ovire pa so sprejemljive le, če so potrebne za zadovoljitev nujnih zahtev, ki so v splošnem interesu (glej v tem smislu sodbo z dne 10. julija 2014, Ivansson in drugi, C‐307/13, EU:C:2014:2058, točka 41 in navedena sodna praksa).
 Splošno sodišče je v točki 87 izpodbijane sodbe ugotovilo, da ni nujno, da to, da Komisija razkrije svoje podrobno mnenje, v skladu s katerim lahko nekateri vidiki osnutka tehničnega predpisa, ki ga je država članica notificirala, ovirajo prosti pretok blaga, prosti pretok storitev in svobodo ustanavljanja ponudnikov storitev na notranjem trgu, škodi namenu tega postopka.
 Trditve, ki sta jih navedli Francoska republika in Komisija, ne dokazujejo, da je ta ugotovitev pravno napačna.
 Nasprotno, navesti je treba, da je s sistemom, ki ga določa Direktiva 98/34, vzpostavljena zahteva po preglednosti, s katero je mogoče utemeljenost navedene ugotovitve potrditi.
 Spomniti je treba, da se skuša s sistemom, ki ga vzpostavlja Direktiva 98/34, kot je navedeno v njeni uvodni izjavi 7, gospodarskim subjektom omogočiti, da bolje izkoristijo prednosti notranjega trga z zagotavljanjem redne objave naslovov osnutkov tehničnih predpisov držav članic, s čimer se jim tako omogoči, da zavzamejo stališče glede učinka teh predpisov.
 Komisija sama je v točki 5 spornega sklepa navedla, da imajo lahko gospodarski subjekti in organizacije civilne družbe aktivno vlogo in da lahko s svojimi stališči prispevajo k delovanju sistema, vzpostavljenega z Direktivo 98/34. Komisija je v tej točki spornega sklepa spomnila tudi, da na svoji spletni strani (imenovani TRIS) redno objavlja osnutke tehničnih predpisov držav članic, saj tako sodelovanje zahteva višjo stopnjo preglednosti.
 Poleg tega je treba glede na uvodni izjavi 3 in 6 te direktive zaradi dobrega delovanja notranjega trga zagotoviti čim večjo preglednost nacionalnih pobud za uvedbo tehničnih standardov ali tehničnih predpisov in morajo biti vse države članice seznanjene s tehničnimi predpisi, ki jih načrtuje katera koli država članica. V uvodni izjavi 9 navedene direktive je pojasnjeno, da ukrepi, katerih namen je zagotoviti dobro delovanje ali stalen razvoj trga, vključujejo zlasti večjo preglednost nacionalnih namer ter širjenje meril in pogojev za ocenjevanje potencialnega učinka, ki ga imajo predlagani tehnični predpisi na trg.
 V skladu s členom 8(1), prvi in peti pododstavek, Direktive 98/34 države članice načeloma takoj sporočijo Komisiji vsak osnutek tehničnega predpisa, ta pa nemudoma uradno obvesti druge države članice o tem osnutku in vseh dokumentih, ki jih je prejela. Na podlagi odstavka 2 tega člena lahko Komisija in države članice državi članici, ki je poslala osnutek tehničnega predpisa, pošljejo pripombe.
 V zvezi s tem je iz člena 8(4) te direktive razvidno, da informacije, ki se predložijo v skladu s tem členom, niso zaupne, razen če priglasitvena država članica izrecno in obrazloženo to izrazi.
 Glede podrobnih mnenj, ki jih izda Komisija ali država članica na podlagi člena 9(2) navedene direktive, je treba poudariti, da nobena določba te direktive ne določa zaupnosti teh mnenj. V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da se zahteva po preglednosti, na kateri temelji Direktiva 98/34, običajno uporablja za ta podrobna mnenja.
 To ugotovitev potrjuje sodna praksa Sodišča, v skladu s katero je namen te direktive, da gospodarski subjekti poznajo obseg obveznosti, ki bi jim lahko bile naložene, in da predvidijo sprejetje tehničnih predpisov, tako da, če je treba, pravočasno prilagodijo svoje proizvode ali storitve (glej v tem smislu sodbo z dne 4. februarja 2016, Ince, C‐336/14, EU:C:2016:72, točka 83).
 Poleg tega to, da imajo ti subjekti možnost poznati ne zgolj osnutek tehničnega predpisa priglasitvene države članice, temveč tudi stališče, ki je o tem osnutku izraženo v podrobnih mnenjih, ki jih izda Komisija in druge države članice, načeloma prispeva k uresničevanju cilja preprečitve sprejetja tehničnega predpisa, ki ni v skladu s pravom Unije.
 Z zahtevo po preglednosti, ki podpira Direktivo 98/34, pa ni izključeno, da se Komisija lahko glede na okoliščine posameznega primera opre na člen 4(2), tretja alinea, Uredbe št. 1049/2001 in zavrne dostop do podrobnega mnenja, ki ga je izdala sama ali država članica na podlagi člena 9(2) te direktive, kadar ji uspe dokazati, da bi dostop do zadevnega podrobnega mnenja konkretno in dejansko škodil cilju preprečitve sprejetja tehničnega predpisa, ki ni v skladu s pravom Unije.
 Iz tega sledi, da Splošno sodišče s tem, da je zavrnilo trditve Francoske republike in Komisije, da je tveganje, kot je opisano v izpodbijanem sklepu, da bodo države članice manj sodelovale, ob upoštevanju člena 4(2), tretja alinea, Uredbe št. 1049/2001 zadostna utemeljitev za zavrnitev prošnje za dostop do zadevnega podrobnega mnenja, ni napačno uporabilo prava.
 Pravilno je torej bilo, da je Splošno sodišče sporni sklep razglasilo za ničen v delu, v katerem je bil z njim zavrnjen dostop do zadevnega podrobnega mnenja na podlagi člena 4(2), tretja alinea, Uredbe št. 1049/2001.
 Zato je treba drugi del edinega pritožbenega razloga, ki ga je navedla Francoska republika, zavrniti.
 Ker obrazložitev izpodbijane sodbe, ki je bila z drugim delom edinega pritožbenega razloga neuspešno izpodbijana, zadostuje za utemeljitev izreka navedene sodbe, je treba ta razlog in pritožbo v celoti zavrniti.
 Člen 184(2) Poslovnika Sodišča določa, da kadar pritožba ni utemeljena, o stroških odloči Sodišče.
 V skladu s členom 138(3) tega poslovnika, ki se v pritožbenem postopku uporabi na podlagi njegovega člena 184(1), vsaka stranka, če uspe samo deloma, nosi svoje stroške. V obravnavanem primeru je treba uporabiti to določbo, saj sta Francoska republika in C. Schlyter s svojimi razlogi uspela deloma.
 V skladu s členom 140(1) navedenega poslovnika, ki se na podlagi člena 184(1) tega poslovnika uporablja v pritožbenem postopku, Češka republika nosi svoje stroške.
 V skladu s členom 184(4) istega poslovnika Republika Finska in Kraljevina Švedska nosita svoje stroške.
 Francoska republika, Carl Schlyter in Evropska komisija nosijo svoje stroške.
 Češka republika nosi svoje stroške.
 Republika Finska in Kraljevina Švedska nosita svoje stroške.


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 8.7.2011
 GA
 Iris Oifigiúil an Aontais Eorpaigh
 C NaN/10
 Conclúidí ón gComhairle: córais sláinte atá nua-aimseartha, freagrúil agus inbhuanaithe a chur ar aghaidh
 2011/C 202/04
 MAIDIR LE COMHAIRLE AN AONTAIS EORPAIGH,
 1.
 MEABHRAÍONN SÍ DI go ndéanfar ardleibhéal cosanta le haghaidh sláinte an duine a áirithiú i sainiú agus i gcur chun feidhme beartais agus gníomhaíochtaí uile an Aontais faoi Airteagal 168 den Chonradh ar Fheidhmiú an Aontais Eorpaigh; chomh maith le beartais náisiúnta a chomhlánú agus le bheith dírithe ar shláinte phoiblí a fheabhsú tá sé i gceist le gníomhaíocht Aontais an comhar idir na Ballstáit i réimse na sláinte poiblí a spreagadh agus, i gcás inar gá, tacaíocht a thabhairt do ghníomhaíochtaí na mBallstát agus urraim a thabhairt do na freagrachtaí atá orthu i ndáil le seirbhísí sláinte agus cúram míochaine a eagrú agus a sheachadadh;
 2.
 MEABHRAÍONN SÍ DI na Conclúidí ón gComhairle maidir le Páipéar Bán an Choimisiúin “Ag obair i gcomhar a chéile ar mhaithe le Sláinte: Cur Chuige Straitéiseach don AE, 2008-2013” a glacadh an 6 Nollaig 2007;
 3.
 MEABHRAÍONN SÍ DI na Conclúidí ón gComhairle maidir le comhluachanna agus comhphrionsabail i gcórais sláinte AE, ar conclúidí iad a glacadh an 2 Meitheamh 2006 (1), agus go háirithe na luachanna uileghabhálacha d’uilíocht, de rochtain ar chúram ar ardchaighdeán, de chothromas agus de dhlúthpháirtíocht;
 4.
 MEABHRAÍONN SÍ DI Cairt Thaillinn maidir le Córais Sláinte um Shláinte agus Rachmas, a síníodh an 27 Meitheamh 2008 faoi choimirce na hEagraíochta Domhanda Sláinte (WHO);
 5.
 MEABHRAÍONN SÍ DI an Comhthuarascáil maidir le Córais Sláinte a d’ullmhaigh an Coimisiún Eorpach (CE) agus an Coiste um Beartas Geilleagair (EPC) a cuireadh i gcrích an 23 Samhain 2010, chomh maith leis na Conclúidí ón gComhairle i ndáil leis an gComhthuarascáil CE-ECP maidir le Córais Sláinte, a glacadh an 7 Nollaig 2010;
 6.
 AITHNÍONN SÍ an obair atá déanta ag an gCoiste um Chosaint Shóisialta (SPC) agus MEABHRAÍONN SÍ DI na cuspóirí a comhaontaíodh, i ndáil le cosaint shóisialta agus cuimsiú sóisialta laistigh de chreat an Mhodha Oscailte Comhordaithe, ag Comhairle Eorpach mhí an Mhárta 2006, d’fhonn rochtain ar chúram sláinte agus ar chúram fadtéarmach atá ar ardchaighdeán agus atá inbhuanaithe a áirithiú;
 7.
 MEABHRAÍONN SÍ DI an plé a rinneadh maidir le “Bealaí d’Othair agus do Proifisiúnaigh san Eoraip — Infheistiú a dhéanamh sna córais sláinte a bheidh ann sa todhchaí” ag an gCruinniú Neamhfhoirmiúil a bhí ag na hAirí Sláinte in Gödöllő an 4-5 Aibreán 2011;
 8.
 MEABHRAÍONN SÍ DI an Straitéis Eoraip 2020 agus FEARANN SÍ FÁILTE ROIMH thionscnamh an Choimisiúin lenar tugadh ar aghaidh an Comhpháirtíocht phíolótach Eorpach um Nuáil maidir leis “an tAoisiú Gníomhach agus Folláin” agus roimh an obair leanúnach atá ar siúl aici;
 9.
 AITHNÍONN SÍ go bhfuil dúshláin chomónta os comhair na mBallstát mar gheall ar dhaonra atá ag dul in aois, leis an athrú i riachtanais daonra, leis an méadú in ionchas othar, le scaipeadh pras na teicneolaíochta agus le méadú na gcostas i gcúram sláinte chomh maith leis an dúshlán atá ann mar gheall ar na cúinsí eacnamaíocha neamhchinnte agus leochaileacha atá ann faoi láthair, atá mar thoradh ar an ngéarchéim eacnamaíoch domhanda agus ar an ngéarchéim airgeadais a tharla le déanaí, arb iad is cúis le teorainn a chur ar bhonn leanúnach leis na hacmhainní atá ar fáil do chórais sláinte na mBallstát. Tá an méadú sna galair ainsealacha, ar méadú é atá ag fás, ar cheann de na dúshláin mhóra atá os comhair na gcóras sláinte;
 10.
 AITHNÍONN SÍ gur cheist lárnach a bhí i gceist i gcónaí le rochtain chothrom ar sheirbhísí cúram sláinte ar ardchaighdeán a áirithiú i gcúinsí ina mbíonn acmhainní eacnamaíocha agus acmhainní eile gann, is iad scála agus práinne an staid atá ann atá ag athrú faoi láthair, agus mura dtugtar aghaidh orthu siúd d’fhéadfaidís a bheith ina dtosca ríthábhachtach i ndáil le tírdhreach eacnamaíoch agus sóisialta an AE amach anseo;
 11.
 AITHNÍONN SÍ an gá atá le nuáil atá cliste agus freagrach, lena n-áirítear nuáil shóisialta agus eagraíochtúil, chun na héilimh a bheidh ann amach anseo a chomhardú le hacmhainní inacmhainne agus inbhuanaithe d’fhonn go mbeifí in ann aghaidh a thabhairt ar na dúshláin seo ar fad;
 12.
 IARRANN SÍ go mbeidh ról imleor ag an earnáil sláinte i ndáil leis an Straitéis Eoraip 2020 a chur chun feidhme. Ba cheart a aithint go gcuirtear leis an bhfás eacnamaíoch le hinfheistíochtaí sa tsláinte. Cé gur fiúntach an tsláinte féin, is réamhchoinníoll í i ndáil le fás eacnamaíoch a bhaint amach;
 13.
 CUIREANN SÍ BÉIM ar an gcumas atá ann acmhainní Chistí Struchtúracha na hEorpa a úsáid, gan dochar don idirbheartaíocht maidir leis an gcreat airgeadais a bheidh ann amach anseo, i gcomhlánú an mhaoinithe d’fhorbairt na hearnála sláinte sna réigiún incháilithe i mBallstáit, lena n-áirítear, inter alia infheistíochtaí caipitil, d’fhonn córais sláinte nua-aimseartha, fhreagrúla, éifeachtacha, éifeachtúla agus inbhuanaithe ó thaobh airgeadais de a chruthú lena soláthraítear rochtain chothrom ar sheirbhísí sláinte do chách, go háirithe mar gheall ar an méid seo a leanas:
 —
 tá sé an-tábhachtach go mbainfear amach comhtháthú sóisialta lena laghdófar difríochtaí móra agus lena ndúnfar na bearnaí tromchúiseacha atá idir na Ballstáit agus laistigh díobh,
 —
 chun cur chuige “glúin nua” i leith cúram sláinte a fhorbairt beidh gá le maoiniú iomchuí chun córais sláinte a thrasfhoirmiú agus chun infheistíocht i múnlaí cúraim agus áiseanna atá nua agus inbhuanaithe a athchomhardú;
 14.
 LEAGANN SÍ BÉIM ar an tábhacht bhunúsach a bhaineann le héifeachtacht infheistíochtaí i gcórais sláinte na todhchaí, ar cheart go ndéanfadh na Ballstáit tomhas agus faireachán faoi seach orthu;
 15.
 AITHNÍONN SÍ an tábhacht a bhaineann le próisis um beartais agus um chinneadh a dhéanamh, ar beartais iad a bheidh bunaithe ar fhianaise agus a mbeidh córais imleor faisnéise sláinte ann chun tacú leo;
 16.
 AITHNÍONN SÍ go bhfuil gá san Aontas Eorpach le fianaise maidir le nuachóiriú na gcóras sláinte a chomhroinnt agus le cur chuige nua i leith cúram sláinte;
 17.
 AITHNÍONN SÍ gur príomhfhachtóirí iad an tsláinte a chur chun cinn agus galair a chosc le haghaidh inbhuanaitheacht fhadtéarmach córas sláinte;
 18.
 CUIREANN SÍ I bhFIOS GO LÁIDIR gur príomh-réamhchoinníoll é go mbeadh fáil ar go leor gairmithe sláinte atá oilte mar is cuí i ngach Ballstát d’fhonn córais sláinte nua-aimseartha dinimiciúla a oibriú agus ba cheart do gach Ballstát a riachtanais a chomhlíonadh agus cloí le Cód Cleachtais Domhanda na hEagraíochta Domhanda Sláinte (EDS) i dtaca le hearcaíocht idirnáisiúnta;
 19.
 CUIREANN SÍ BÉIM ar an ngá atá ann obair in éineacht lena chéile agus le comhar níos comhordaithe ar leibhéal an AE chun tacú leis na Ballstáit, i gcás inarb iomchuí, maidir lena n-iarrachtaí chun a áirithiú go mbeidh a gcórais sláinte in ann aghaidh a thabhairt ar dhúshláin amach anseo, agus an comhar sin ag cur le torthaí a baineadh amach trí thionscnaimh náisiúnta agus trí thionscnaimh an AE, mar aon le gníomhaíochtaí a rinne eagraíochtaí idir-rialtasacha amhail an Eagraíocht um Chomhar agus Forbairt Eacnamaíochta (ECFE) agus an EDS a chur i gcrích;
 20.
 LEAGANN SÍ BÉIM ar an ról ceannaireachta atá ag Airí Sláinte i ndáil le tabhairt faoi chur chuige sláinte éifeachtach atá bunaithe ar bheartais agus le forbairt a dhéanamh ar an gcur chuige sin chun dul i ngleic go leordhóthanach le dúshláin mhaicreacnamaíocha, sláinte agus shochaíocha, lena n-áirítear na dúshláin sin a bhaineann le daonra atá ag dul in aois, agus chun straitéisí fadtéarmacha na hearnála sláinte san am atá romhainn a áirithiú, ag díriú go háirithe ar infheistíocht san earnáil sláinte agus ar straitéisí acmhainní daonna;
 21.
 IARRANN SÍ ar na Ballstáit an méid seo a leanas a dhéanamh:
 —
 a dtiomantas a threisiú i leith ról gníomhach a ghlacadh maidir le cur chuige sláinte éifeachtach atá bunaithe ar bheartais a fhorbairt chun dul i ngleic go leordhóthanach le dúshláin mhaicreacnamaíocha, sláinte agus shochaíocha,
 —
 a áirithiú go ndíreofar ar an tsláinte go leordhóthanach sna Cláir Athchóirithe Náisiúnta a chuireann na Ballstáit isteach laistigh de chreat na Straitéise “An Eoraip 2020”,
 —
 an tuiscint atá ar bheartas sláinte a athrú, é a dhéanamh níos feiceálaí nuair a bheidh saincheisteanna maicreacnamaíocha sa treis agus gan breathnú air mar phost caiteachais amháin a thuilleadh ach a aithint gur féidir leis cuidiú leis an bhfás eacnamaíoch,
 —
 féachaint ar chur chuige nuálach agus ar shamhlacha cúraim sláinte nuálacha chun freagairt do dhúshláin, agus straitéisí fadtéarmacha na hearnála sláinte san am atá romhainn a fhorbairt, ag díriú go háirithe ar infheistíocht éifeachtach san earnáil sláinte agus in acmhainní daonna, agus é d’aidhm acu druidim ó chórais arb é an t-ospidéal an lár atá acu i dtreo córas cúraim chomhtháite, lena ndéanfar rochtain chothrom ar chúram ardchaighdeáin a fheabhsú agus lena laghdófar éagothroime,
 —
 cur chun cinn na sláinte agus cosc galair a threisiú tuilleadh ar bhealach comhtháite i spiorad an chur chuige Sláinte sna Beartais Uile,
 —
 measúnuithe ar theicneolaíocht sláinte a chothú agus a áirithiú go n-úsáidfear réitigh shláinte ar líne ar bhealach níos cliste chun luach an airgid a fháil agus sochair don tsláinte agus do chórais sláinte a áirithiú,
 —
 úsáid níos cliste a bhaint as cláir airgeadais an AE, lena n-áirítear inter alia Cistí Struchtúracha, ar féidir leo cur le nuálaíocht i gcórais sláinte agus le héagothroime sláinte a laghdú, agus ar féidir leo fás eacnamaíoch breise a spreagadh;
 22.
 IARANN SÍ ar na Ballstáit agus ar an gCoimisiún an méid seo a leanas a dhéanamh:
 —
 tús a chur le próiseas machnaimh faoi choimirce na Meithle um Shláinte Phoiblí ar an Leibhéal Sinsearach, arb é is aidhm dó bealaí éifeachtacha a aimsiú chun infheistiú sa tsláinte d’fhonn iarracht a dhéanamh córais sláinte nua-aimseartha, fhreagrúla agus inbhuanaithe a chruthú,
 —
 d’fhonn an próiseas machnaimh a sheoladh agus chun na cuspóirí atá leis a bhaint amach:
 —
 iarraidh ar an Meitheal um Shláinte Phoiblí ar an Leibhéal Sinsearach an próiseas machnaimh a stiúrú, clár oibre a chur ar bun dó agus módúlachtaí a fhorbairt dó,
 —
 iarraidh ar an Meitheal um Shláinte Phoiblí ar an Leibhéal Sinsearach idirphlé rialta a dhéanamh leis an gCoiste um Beartas Eacnamaíoch (EPC) agus leis an gCoiste um Chosaint Shóisialta (SPC),
 —
 rochtain a éascú do na Ballstáit ar chomhairle neamhfhoirmiúil, neamhspleách ó shaineolaithe i réimsí beartais atá ábhartha don phróiseas machnaimh sin,
 —
 na cuspóirí seo a leanas go háirithe a áireamh sa phróiseas machnaimh sin:
 —
 féachaint chuige go dtabharfar aird níos fearr ar an tsláinte i gcreat na Straitéise “An Eoraip 2020” agus i bpróiseas an tSeimeastair Eorpaigh,
 —
 taithí agus dea-chleachtas a roinnt agus anailís a dhéanamh orthu chun cur le fachtóirí an ratha d’fhonn úsáid éifeachtach a bhaint as Cistí Struchtúracha le haghaidh infheistíochtaí sláinte,
 —
 taithí, dea-chleachtas agus saineolas a roinnt i dtaca le riachtanais sláinte na sochaí a thuiscint agus le freagairt go leordhóthanach dóibh, ar riachtanais iad atá ag dul i méid agus ag athrú go háirithe mar thoradh ar dhaonra atá ag dul in aois, agus infheistíochtaí san earnáil sláinte a dhearadh go héifeachtach agus go héifeachtúil,
 —
 comhar maidir le héifeachtacht infheistíochtaí sláinte a thomhas agus maidir le faireachán a dhéanamh orthu,
 —
 cláir, sonraí, eolas, fianaise agus saineolas atá cheana féin san AE, in eagraíochtaí idir-rialtasacha, go háirithe an EDS agus an ECFE, agus sna Ballstáit a chur san áireamh agus dúbláil iarrachtaí á seachaint sa chaoi sin;
 23.
 IARANN SÍ ar an gCoimisiún an méid seo a leanas a dhéanamh:
 —
 tacú leis na Ballstáit maidir le tús a chur leis an bpróiseas machnaimh agus lena chur chun feidhme,
 —
 tacú leis an bpróiseas machnaimh trí bhearta iomchuí, lena n-áirítear bearta chun an rochtain a éascú ar shainchomhairle ilearnálach, neamhfhoirmiúil agus neamhspleách, ar comhairle í a chuirfear ar fáil do na Ballstáit agus/nó don Mheitheal um Shláinte Phoiblí ar an Leibhéal Sinsearach arna iarraidh sin dóibh nó di,
 —
 ról leordhóthanach a chur chun cinn don earnáil sláinte i ndáil leis an Straitéis “An Eoraip 2020” a chur chun feidhme, agus tacaíocht a thabhairt do phlé tráthrialta ina dhiaidh sin leis na Ballstáit maidir leis an gcás mar atá,
 —
 béim a chur ar an ról eacnamaíoch atá ag an earnáil sláinte, gan breathnú air mar phost caiteachais amháin a thuilleadh ach a aithint gur féidir leis cuidiú leis an bhfás eacnamaíoch,
 —
 uirlisí agus modheolaíochtaí éifeachtacha a chur ar fáil do na Ballstáit chun measúnú a dhéanamh ar fheidhmíocht córas sláinte,
 —
 bealaí nua a chur chun cinn chun tacú leis na Ballstáit agus aghaidh á tabhairt acu ar a riachtanais infheistíochta sláinte amach anseo,
 —
 tuarascálacha a chur faoi bhráid na Comhairle go tráthrialta chun cuidiú leis an bpróiseas machnaimh, agus an chéad tuarascáil le cur isteach faoi dheireadh na bliana 2012.
 (1) IO C 146, 22.6.2006, lch. 1.


text:
 14.12.2013
 EL
 Επίσημη Εφημερίδα της Ευρωπαϊκής Ένωσης
 C 367/19
 Απόφαση του Δικαστηρίου (δέκατο τμήμα) της 24ης Οκτωβρίου 2013 [αίτηση του Inalta Curte de Casație și Justiție (Ρουμανία) για την έκδοση προδικαστικής αποφάσεως] — Agenția Națională de Administrare Fiscală κατά SC Rafinăria Steaua Română SA
 (Υπόθεση C-431/12) (1)
 (Φορολογία - Φόρος προστιθέμενης αξίας - Επιστροφή του πιστωτικού υπολοίπου ΦΠΑ με συμψηφισμό - Ακύρωση των πράξεων περί συμψηφισμού - Υποχρέωση καταβολής των τόκων υπερημερίας στον υποκείμενο στον φόρο)
 2013/C 367/32
 Γλώσσα διαδικασίας: η ρουμανική
 Αιτούν δικαστήριο
 Inalta Curte de Casație și Justiție
 Διάδικοι στην υπόθεση της κύριας δίκης
 Agenția Națională de Administrare Fiscală
 κατά
 SC Rafinăria Steaua Română SA
 Αντικείμενο
 Αίτηση προδικαστικής αποφάσεως — Înalta Curte de Casație și Justiție — Ερμηνεία του άρθρου 183 της οδηγίας 2006/112/ΕΚ σχετικά με το κοινό σύστημα φόρου προστιθέμενης αξίας (ΕΕ L 347, σ. 1) — Απόδοση του πιστωτικού υπολοίπου από ΦΠΑ διά συμψηφισμού — Υποχρέωση των φορολογικών αρχών να καταβάλουν τους τόκους υπερημερίας σε περίπτωση ακυρώσεως από δικαιοδοτικό όργανο των πράξεων περί συμψηφισμού
 Διατακτικό
 Το άρθρο 183 της οδηγίας 2006/112/ΕΚ του Συμβουλίου, της 28ης Νοεμβρίου 2006, σχετικά με το κοινό σύστημα φόρου προστιθέμενης αξίας, πρέπει να ερμηνευθεί υπό την έννοια ότι δεν αποκλείει τη δυνατότητα υποκειμένου σε φόρο ο οποίος ζήτησε την επιστροφή του πιστωτικού υπολοίπου του ΦΠΑ που είχε προκαταβάλει επί του οφειλόμενου ποσού ΦΠΑ να λάβει από τη φορολογική αρχή κράτους μέλους τόκους υπερημερίας λόγω της εκ μέρους της αρχής αυτής εκπρόθεσμης επιστροφής του ΦΠΑ, για περίοδο κατά την οποία ίσχυαν διοικητικές πράξεις που απέκλειαν την επιστροφή του εν λόγω φόρου, οι οποίες όμως ακυρώθηκαν αργότερα με δικαστική απόφαση.
 (1) ΕΕ C 399 της 22.12.2012.


text:
 15.1.2011
 SL
 Uradni list Evropske unije
 C 13/14
 Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 18. novembra 2010 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Oberster Gerichtshof – Avstrija) – Pensionsversicherungsanstalt proti Christine Kleist
 (Zadeva C-356/09) (1)
 (Socialna politika - Enako obravnavanje moških in žensk pri zaposlovanju in poklicnem delu - Direktiva 76/207/EGS - Člen 3(1)(c) - Nacionalna ureditev, ki olajšuje odpoved pogodbe o zaposlitvi delavcem, ki so pridobili pravico do starostne pokojnine - Cilj spodbujanja zaposlovanja mlajših oseb - Nacionalna ureditev, ki starostno mejo za pridobitev te pokojnine določa na 60 let za ženske in 65 let za moške)
 2011/C 13/23
 Jezik postopka: nemščina
 Predložitveno sodišče
 Oberster Gerichtshof
 Stranki v postopku v glavni stvari
 Tožeča stranka: Pensionsversicherungsanstalt
 Tožena stranka: Christine Kleist
 Predmet
 Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Oberster Gerichtshof – Razlaga člena 3(1)(c) Direktive Sveta 76/207/EGS z dne 9. februarja 1976 o izvrševanju načela enakega obravnavanja moških in žensk v zvezi z dostopom do zaposlitve, poklicnega usposabljanja in napredovanja ter delovnih pogojev (UL L 39, str. 40), kakor je bila spremenjena z Direktivo 2002/73/ES – Nacionalna ureditev, ki določa upokojitveno starost na 60 let za ženske in 65 let za moške ter olajšuje odpoved pogodbe o zaposlitvi zaposlenim, ki so dosegli to starost – Odpoved pogodbe o zaposlitvi ženski, stari 60 let, s strani delodajalca javnega sektorja, obrazložena z namenom spodbujanja zaposlovanja mlajših oseb
 Izrek
 Člen 3(1)(c) Direktive Sveta 76/207/EGS z dne 9. februarja 1976 o izvrševanju načela enakega obravnavanja moških in žensk v zvezi z dostopom do zaposlitve, poklicnega usposabljanja in napredovanja ter delovnih pogojev, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2002/73/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. septembra 2002, je treba razlagati tako, da nacionalna ureditev, ki z namenom spodbujanja zaposlovanja mlajših oseb delodajalcu omogoča, da odpove pogodbe o zaposlitvi delavcem, ki so pridobili pravico do starostne pokojnine, s tem da ženske to pravico pridobijo pri pet let nižji starosti kot moški, pomeni neposredno diskriminacijo zaradi spola, ki je s to direktivo prepovedana.
 (1) UL C 282, 21.11.2009.


text:
 6.6.2016
 ES
 Diario Oficial de la Unión Europea
 C 200/15
 Auto del Presidente del Tribunal de Justicia de 22 de febrero de 2016 (petición de decisión prejudicial planteada por el Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco) — Confederación Sindical ELA, Juan Manuel Martínez Sánchez/Aquarbe S.A.U., Consorcio de Aguas de Busturialdea
 (Asunto C-118/15) (1)
 (2016/C 200/21)
 Lengua de procedimiento: español
 El Presidente del Tribunal de Justicia ha resuelto archivar el asunto.
 (1) DO C 171 de 26.5.2015.


text:
30.9.2006
 IT
 Gazzetta ufficiale dell'Unione europea
 C 237/9
 Ricorso presentato il 26 luglio 2006 — IBERDROLA/Commissione delle Comunità europee
 (Causa T-200/06)
 (2006/C 237/17)
 Lingua processuale: lo spagnolo
 Parti
 Ricorrente: IBERDROLA S. A. (Bilbao, Spagna) (Rappresentanti: avv.ti Alfaro Aguila-Real, P. Liñán Hernández, S. Martínez Lage, H. Brokelmann e J. Ruiz Calzado)
 Convenuta: Commissione delle Comunità europee
 Conclusioni della ricorrente
 —
 Annullare la decisione impugnata.
 —
 Condannare la Commissione a tutte le spese del procedimento.
 Motivi e principali argomenti
 Il ricorso in esame è diretto contro la decisione della Commissione europea 25 aprile 2006 (caso n. COMP/M.4110 — E.ON/ENDESA), che ha dichiarato compatibile con il mercato comune la concentrazione con cui la E.ON AG si propone di acquisire il controllo sulla totalità delle azioni della ENDESA SA.
 A tale proposito, la ricorrente precisa che, a suo avviso, la decisione impugnata non tiene adeguatamente conto dei gravi rischi esistenti che si creino effetti coordinati nei rapporti di concorrenza tra i principali operatori che hanno una presenza paneuropea. Considerate dimensione e caratteristiche dell'operazione, che coinvolge le società dominanti in due dei principali mercati energetici nazionali, risulta necessario esaminare tali rischi.
 A sostegno delle sue richieste, la ricorrente lamenta che la convenuta:
 —
 ha violato il principio di buona amministrazione, poiché ha svolto un'indagine incompleta ed insufficiente sul funzionamento dei mercati coinvolti e sull'impatto dell'operazione al loro interno;
 —
 ha commesso un errore di diritto basando il suo esame su una visione statica dei mercati, in contrasto con il regolamento sulle concentrazioni e con la giurisprudenza comunitaria;
 —
 non ha adempiuto al proprio obbligo di garantire la coerente applicazione delle disposizioni in materia di controllo delle concentrazioni e di abuso di posizione dominante nel contesto dell'esame dell'operazione notificata, autorizzandola senza aver esaminato, per comprendere se tale concentrazione fosse il risultato di un abuso di posizione dominante, l'origine dei fondi previsti dalla E.ON per acquisire l'ENDESA;
 —
 ha commesso una serie di manifesti errori di valutazione ed ha ignorato elementi rilevanti giungendo alla conclusione che la compatibilità dell'operazione non suscita seri dubbi e adottando la decisione di autorizzarla nella prima fase. A tale proposito occorre sottolineare che, sebbene sia stata adottata sul fondamento normativo del nuovo regolamento sulle concentrazioni, che esige un'analisi più approfondita e complessa, la decisione impugnata:
 —
 ha completamente ignorato l'impatto negativo dell'operazione sul processo di integrazione dei mercati all'ingrosso, che culminerà nella creazione del mercato unico europeo del gas e dell'elettricità;
 —
 non ha adeguatamente valutato l'impatto dell'operazione prevista sull'emergente mercato paneuropeo delle forniture di elettricità alle società multinazionali;
 —
 considera che, nonostante la sua vocazione paneuropea ed il suo peso economico, l'E.ON non era una potenziale concorrente di rilievo dell'ENDESA nei mercati spagnoli della produzione di elettricità e della fornitura di gas;
 —
 conclude che con tale operazione non si rafforza una posizione dominante nel mercato tedesco e che la sparizione di una società recentemente entrata nel mercato, l'ENDESA, non cambia il contesto della concorrenza.
 Da ultimo, la ricorrente lamenta la violazione dell'obbligo di motivazione degli atti.