type: contracts

jurisdiction: EU

text:
 Avis juridique important
 |
 21996D0307(06)
 Decision of the EEA Joint Committee No 73/95 of 15 December 1995 amending Annex XIII (Transport) to the EEA Agreement
 Official Journal L 057 , 07/03/1996 P. 0039 - 0039
 DECISION OF THE EEA JOINT COMMITTEE No 73/95 of 15 December 1995 amending Annex XIII (Transport) to the EEA AgreementTHE EEA JOINT COMMITTEE,Having regard to the Agreement on the European Economic Area, as adjusted by the Protocol adjusting the Agreement on the European Economic Area, hereinafter referred to as 'the Agreement`, and in particular Article 98 thereof,Whereas Annex XIII to the Agreement was amended by Decision of the EEA Joint Committee No 60/95 (1);Whereas Council Resolution 95/C 169/02 of 19 June 1995 on relocation in air transport (2) is to be incorporated into the Agreement,HAS DECIDED AS FOLLOWS:Article 1 The following point shall be inserted after point 83 (Council Resolution 95/C 169/01) in Annex XIII to the Agreement:'84. 395 Y 0705(02): Council Resolution 95/C 169/02 of 19 June 1995 on relocation in air transport (OJ No C 169, 5. 7. 1995, p. 3).`Article 2 The texts of Council Resolution 95/C 169/02 in the Icelandic and Norwegian languages, which are annexed to the respective language versions of this Decision, are authentic.Article 3 This Decision shall enter into force on 1 January 1996, provided that all the notifications under Article 103 (1) of the Agreement have been made to the EEA Joint Committee.Article 4 This Decision shall be published in the EEA Section of, and in the EEA Supplement to, the Official Journal of the European Communities.Done at Brussels, 15 December 1995.For the EEA Joint CommitteeThe PresidentE. BERG(1) Not yet published in the Official Journal.(2) OJ No C 169, 5. 7. 1995, p. 3.


type: wikipedia

text:
The Accountant è un film del 2016 diretto da Gavin O'Connor, con protagonisti Ben Affleck e Anna Kendrick.
 Trama
 Christian Wolff è un genio matematico che lavora come contabile forense alla ZZZ Accounting a Plainfield, Illinois, curando segretamente le finanze di numerose organizzazioni criminali che si tengono in contatto con lui attraverso una misteriosa figura conosciuta come "la Voce", che lo contatta per telefono. Quando era bambino, a Christian venne diagnosticata la sindrome di Asperger e gli venne offerta l'opportunità di vivere all'Harbor Neuroscience Institute nel New Hampshire. Anche se Christian aveva instaurato un legame con Justine, la figlia muta del direttore dell'istituto, suo padre (in quanto militare che voleva educare il figlio all'arte della guerra) declinò l'offerta, e in seguito la madre di Christian abbandonò lui e suo fratello minore, Braxton, che crebbero con il padre, un decorato ufficiale che li addestrò nelle arti marziali e in varie altre tecniche di combattimento.
 A Christian dà la caccia Raymond King, il direttore dei crimini finanziari per il Dipartimento del Tesoro, che conosce Christian con l'alias "il Contabile". Raymond recluta, perciò, la giovane analista Marybeth Medina per aiutarlo a identificare e arrestare il Contabile prima del suo ritiro, minacciando di esporre il passato criminale di Marybeth se lei rifiutasse. I soli indizi di cui Raymond dispone sono i numerosi nomi di copertura di Christian (che sono nomi di famosi matematici) e una registrazione di una sparatoria in cui diversi membri della famiglia criminale Gambino vennero uccisi, crimine che Raymond crede sia stato perpetrato dal Contabile.
 La Voce assegna Christian alla compagnia Living Robotics, nelle cui finanze la contabile Dana Cummings ha rinvenuto discrepanze sospette. Lamar Blackburn, amministratore delegato della compagnia, e sua sorella e associata Rita cooperano con l'investigazione di Christian, mentre il Direttore Finanziario Ed Chilton crede che Dana sia in errore. Christian scopre così che 61 milioni di dollari sono stati sottratti dalla compagnia. Ed viene contattato da un sicario noto come "L'Assassino", che spinge Ed al suicidio, a seguito del quale Lamar sembra credere che Ed avesse sottratto il denaro e si sia suicidato per il rimorso. Christian e Dana vengono presi di mira da alcuni sicari, ma Christian neutralizza i suoi inseguitori, salvando poi anche Dana. I 2 scoprono che il denaro sottratto è stato reinvestito in compagnie affiliate, rilanciando le azioni della Living Robotics. Concludendo che c'è Rita dietro tutto, Christian va a casa di lei, dove la trova morta per mano dell'Assassino, che scappa mentre Christian arriva: Christian capisce, quindi, che la mente dell'intera operazione non è Rita, bensì Lamar.
 Nel frattempo le indagini di Marybeth portano alla scoperta dell'identità di copertura di Wolff. Raymond e Marybeth si recano a casa sua, dove trovano le prove che lui è il Contabile. Raymond rivela a Marybeth che Christian venne arrestato dopo un incidente che aveva portato alla morte di suo padre. In prigione Christian aveva trovato un mentore in Francis Silverberg, contabile della famiglia criminale Gambino, prima di essere reclutato come informatore per il governo degli Stati Uniti. Francis in seguito venne rilasciato e poi torturato a morte dalla famiglia Gambino, come traditore. Quando Christian era venuto a sapere della fine di Francis, si era vendicato dei responsabili, trucidando i 9 responsabili dell'omicidio. Raymond confida a Marybeth che lui era presente durante la sparatoria e che Christian gli risparmiò la vita. Raymond venne poi contattato dalla Voce, che gli fornì le prove raccolte da Christian su criminali che violarono il suo codice morale, aiutandolo così a raggiungere la sua posizione di direttore. Raymond rivela che l'indagine sul Contabile era un test per Marybeth, che è stata selezionata per rimpiazzarlo, dopo il suo ritiro, in qualità di contatto tra la Voce e il Dipartimento del Tesoro.
 Christian assalta la residenza di Lamar, protetta da un esercito di mercenari guidati dall'Assassino, che vengono eliminati uno ad uno. Durante la sparatoria l'Assassino riconosce la filastrocca che Christian borbotta a se stesso, rivelando di essere suo fratello minore Braxton, con cui Christian aveva avuto una rottura dopo la morte del loro padre. I 2 si ricongiungono e Braxton si fa da parte, permettendo a Christian di uccidere Lamar. Grazie alle prove raccolte sulle attività criminali di Lamar, Marybeth smantella la Living Robotics. Christian saluta Dana, regalandole un quadro originale di Jackson Pollock, e va alla ricerca di Braxton, mentre all'Harbor Neuroscience Institute Justine, ormai adulta, continua a monitorarlo con un computer, rivelando di essere lei la Voce.
 Produzione
 Il budget del film è stato di 44 milioni di dollari.
 Le riprese del film sono iniziate il 19 gennaio 2015 in Georgia, ad Atlanta.
 Promozione
 Il primo trailer del film viene diffuso il 12 maggio 2016.
 Distribuzione
 La pellicola è stata distribuita nelle sale cinematografiche statunitensi a partire dal 14 ottobre 2016 e in quelle italiane dal 27 ottobre.
 Riconoscimenti
 2017 - Jupiter Award
 Candidatura per il miglior film internazionale
 Candidatura per il miglior attore internazionale a Ben Affleck
 2017 - Saturn Award
 Candidatura per il miglior film thriller
 Accoglienza
 Incassi
 La pellicola ha incassato 86,2 milioni di dollari nel mercato domestico e 68,9 milioni nel resto del mondo, per un totale di 155.160.045 dollari.
 Primati
 Il film è stato il più noleggiato nel 2017 negli Stati Uniti.
 Riferimenti
 Nel film Christian fa una donazione di 1.000.100 dollari al Neuroscience Institute. Nel sistema numerico binario 1000100 corrisponde al numero 68 del formato decimale e i casi di bambini autistici negli Stati Uniti sono di 1 su 68, come il padre di Justine comunica verso la fine del film.
 Sequel
 Alla fine del giugno 2017 la Warner Bros. annuncia l'intenzione di girare il sequel del film, con le conferme di Gavin O’Connor alla regia, Bill Dubuque come sceneggiatore, Ben Affleck protagonista e Jon Bernthal nel cast.
 Note
 Collegamenti esterni
 Film d'azione drammatici
 Film thriller d'azione
 Film thriller drammatici
 Film ambientati a Chicago
 Film sull'autismo


text:
 31.10.2013
 RO
 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
 L 291/60
 DECIZIA NR. 94/2013 A COMITETULUI MIXT AL SEE
 din 3 mai 2013
 de modificare a anexei XVII (Proprietatea intelectuală) la Acordul privind SEE
 COMITETUL MIXT AL SEE,
 având în vedere Acordul privind Spațiul Economic European („Acordul privind SEE”), în special articolul 98,
 întrucât:
 (1)
 Directiva 2011/77/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 27 septembrie 2011 de modificare a Directivei 2006/116/CE privind durata de protecție a dreptului de autor și a anumitor drepturi conexe (1) trebuie încorporată în Acordul privind SEE.
 (2)
 Prin urmare, anexa XVII la Acordul privind SEE ar trebui modificată în mod corespunzător,
 ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
 Articolul 1
 În anexa XVII la Acordul privind SEE, la punctul 9f (Directiva 2006/116/CE a Parlamentului European și a Consiliului) se adaugă următorul text:
 „, astfel cum a fost modificată prin:
 —
 32011 L 0077: Directiva 2011/77/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 27 septembrie 2011 (JO L 265, 11.10.2011, p. 1).”
 Articolul 2
 Textele Directivei 2011/77/UE în limbile islandeză și norvegiană, care urmează să fie publicate în suplimentul SEE la Jurnalul Oficial al Uniunii Europene, sunt autentice.
 Articolul 3
 Prezenta decizie intră în vigoare la 4 mai 2013, cu condiția să se fi efectuat toate notificările prevăzute la articolul 103 alineatul (1) din acord (2).
 Articolul 4
 Prezenta decizie se publică în secțiunea SEE și în suplimentul SEE ale Jurnalului Oficial al Uniunii Europene.
 Adoptată la Bruxelles, 3 mai 2013.
 Pentru Comitetul mixt al SEE
 Președintele
 Gianluca GRIPPA
 (1) JO L 265, 11.10.2011, p. 1.
 (2) Au fost semnalate obligații constituționale.


type: caselaw

text:
 16.5.2022
 GA
 Iris Oifigiúil an Aontais Eorpaigh
 C 198/4
 Breithiúnas na Cúirte (an Mór-Dhlísheomra) an 22 Márta 2022 (iarraidh ar réamhrialú ón Oberster Gerichtshof – an Ostair) – Bundeswettbewerbsbehörde v Nordzucker AG, Südzucker AG, Agrana Zucker GmbH
 (Cás C-151/20) (1)
 (Tarchur chun réamhrialú - Iomaíocht - Airteagal 101 CFAE - Cairtéal ar thug dhá údarás náisiúnta iomaíochta imeachtaí ina choinne - An Chairt um Chearta Bunúsacha an Aontais Eorpaigh - Airteagal 50 - An prionsabal ne bis in idem - An cion céanna a bheith ann - Airteagal 52(1) - Teorainneacha ar an bprionsabal ne bis in idem - Coinníollacha - Cuspóir leasa ghinearálta a shaothrú - Comhréireacht)
 (2022/C 198/05)
 Teanga an cháis: an Ghearmáinis
 An chúirt a rinne an tarchur
 Oberster Gerichtshof
 Páirtithe sna príomhimeachtaí
 Iarratasóir: Bundeswettbewerbsbehörde
 Cosantóirí: Nordzucker AG, Südzucker AG, Agrana Zucker GmbH
 An chuid oibríochtúil
 1)
 Ní mór Airteagal 50 den Chairt um Chearta Bunúsacha an Aontais Eorpaigh a léirmhíniú sa chaoi go gciallaíonn sé nach dtoirmeasctar ar údarás iomaíochta de chuid Ballstáit imeachtaí a thabhairt i gcoinne gnóthais, agus fíneáil a fhorchur air, más iomchuí, as sárú ar Airteagal 101 CFAE agus ar na forálacha comhfhreagracha den dlí iomaíochta náisiúnta, mar gheall ar iompar a raibh cuspóir nó éifeacht fhrithiomaíoch aige i gcríoch an Bhallstáit sin, sa chás gur luaigh údarás iomaíochta de chuid Ballstáit eile an t-iompar sin cheana féin, i gcinneadh críochnaitheach arna ghlacadh ag an údarás sin, maidir leis an ngnóthas sin, i ndiaidh imeachtaí um shárú ar Airteagal 101 CFAE agus ar fhorálacha comhfhreagracha dhlí iomaíochta an Bhallstáit eile sin, ar choinníoll nach bhfuil an cinneadh sin bunaithe ar chinneadh go bhfuil cuspóir nó éifeacht fhrithiomaíocha ar chríoch an chéad Bhallstáit.
 2)
 Ní mór Airteagal 50 den Chairt um Chearta Bunúsacha an Aontais Eorpaigh a léirmhíniú sa chaoi go gciallaíonn sé gur féidir nós imeachta chun dlí na hiomaíochta a fhorghníomhú, ar nós imeachta é nach bhféadfaí, mar gheall ar rannpháirtíocht an pháirtí lena mbaineann sa chlár náisiúnta trócaire, ach sárú ar dhlí na hiomaíochta a dhearbhú ina leith, a bheith faoi réir phrionsabal ne bis in idem.
 (1) IO C 209 an 22.06.2020


text:
De Koninklijke Nederlandse Zwembond (KNZB) is een in Nieuwegein gevestigde Nederlandse sportbond, aangesloten bij de landelijke sportkoepel NOC*NSF, waarbij nagenoeg alle zwemsporten zijn ondergebracht. Hieronder vallen wedstrijdzwemmen, openwaterzwemmen, waterpolo, schoonspringen en synchroonzwemmen. Tussen juli 2006 en november 2017 was de KNZB gehuisvest in het Huis van de Sport te Nieuwegein. Maar vanwege de sluiting van Huis van de Sport is het KNZB bondsbureau per 10 november 2017 gevestigd aan de Coltbaan in Nieuwegein.
 Geschiedenis
 In 1888 telde Nederland vijf zwemverenigingen:
 Arnhemse Zwemclub,
 Goudse Zwemclub,
 Hollandse Dames Zwemclub,
 Leidsche Zwemclub (LZC, later LZ 1886) en
 AZ 1870 (Amsterdamse Zwemclub).
 Tezamen richtten zij op 14 augustus 1888 de Nederlandse Zwembond (NZB) op. In 1909 sloot de bond zich aan bij de één jaar eerder opgerichte wereldzwembond FINA. Na de Eerste Wereldoorlog (1914-1918) nam het ledenaantal toe, en kreeg iedere provincie een eigen zwembond, die kringen werden genoemd.
 Op 13 november 1933 verkreeg de NZB het predicaat Koninklijk en werd het dus Koninklijke Nederlandse Zwembond, voluit wordt het soms ook wel geschreven als Koninklijke Nederlandse Zwem Bond. Het bondsbureau was destijds gevestigd in Utrecht, vanwaaruit wedstrijden in den lande werden georganiseerd.
 Bij het begin van de 21e eeuw telt de KNZB in totaal ongeveer 153.000 aangesloten leden, verdeeld over 475 zwemverenigingen. De bond stond vanaf 2001 onder leiding van directeur Jos Kusters, die in het najaar van 2005 zijn afscheid aankondigde.
 Schoonspringen
 Synchroonzwemmen
 Waterpolo
 Alle waterpoloverenigingen die aangesloten zijn bij de KNZB mogen meedoen aan de competitiewedstrijden. De competitiewedstrijden bepalen op welke plek de vereniging staat op de ranglijst van de KNZB.
 Wedstrijdzwemmen
 Om het topzwemmen goed te faciliteren heeft de KNZB twee talentcentra opgezet Nationaal Zweminstituut Amsterdam en Nationaal Zweminstituut Eindhoven. De centra staan onder leiding van technisch directeur Jacco Verhaeren.
 Competitie
 Alle zwemverenigingen die aangesloten zijn bij de KNZB mogen meedoen aan de competitie wedstrijden. De competitie wedstrijden bepalen op welke plek je op de ranglijst staat van de KNZB.
 Officials
 Om de wedstrijden goed en onpartijdig te jureren zijn er officials nodig. De officials worden opgeleid door lesmateriaal van de KNZB.
 Ledenaantallen
 Hieronder de ontwikkeling van het ledenaantal en het aantal verenigingen:
 Zie ook
 Lijst van Nederlandse zwemverenigingen
 Nederlands kampioenschap waterpolo heren
 Nederlandse kampioenschappen zwemmen
 KNZB Zwemcompetitie
 Externe link
 Officiële website
 Waterpolo in Nederland
 Zwemmen in Nederland
 Zwemmen
 Zwembond


type: legislation

jurisdiction: US

text:
 110 HRES 1028 IH: Reasserting congressional prerogatives in
 U.S. House of Representatives
 2008-03-06
 text/xml
 EN
 Pursuant to Title 17 Section 105 of the United States Code, this file is not subject to copyright protection and is in the public domain.
 IV
 110th CONGRESS
 2d Session
 H. RES. 1028
 IN THE HOUSE OF REPRESENTATIVES
 March 6, 2008
 Ms. Lee (for herself,
 Ms. Woolsey,
 Ms. Waters, and
 Mr. Filner) submitted the following
 resolution; which was referred to the Committee on Foreign
 Affairs
 RESOLUTION
 Reasserting congressional prerogatives in
 foreign policy and reaffirming the importance of following constitutional
 processes when the United States Government enters into agreements regarding
 the use or maintenance of the United States Armed Forces or the use of the
 financial resources of the United States to assist a foreign government or
 people and clarifying the nature and scope of status of forces
 agreements.
 Whereas the Framers of the Constitution of the United
 States intended that all significant foreign commitments by the United States
 Government be made by treaty or statute and that only routine, essentially
 nonpolitical foreign engagements be left to the sole discretion of the
 executive branch;
 Whereas the President is Commander in Chief of the Army
 and the Navy of the United States and of the militia of the several states when
 called into service;
 Whereas the Constitution of the United States also gives
 the President the power to receive Ambassadors and other public ministers and
 the duty to ensure that the laws are faithfully executed;
 Whereas the Constitution of the United States gives
 Congress the power to declare war, to raise and support armies, to provide and
 maintain a navy, to make rules governing such forces, to provide for organizing
 and calling forth the militia, to make rules concerning captures on land and
 water, and to regulate commerce with foreign nations;
 Whereas the Constitution of the United States also gives
 Congress the power to make all laws necessary for carrying out the powers
 vested in the Government, and the power to raise and spend money;
 Whereas the Framers of the Constitution of the United
 States recognized that for the protection of the Republic the United States
 Armed Forces must never be independent of civil authority and vested in
 Congress the authority to raise and support Armies, but no Appropriation
 for that Use shall be for a longer Term than two Years;
 Whereas, in addition, the Senate has the responsibility of
 confirming appointments to diplomatic posts and by two-thirds vote must give
 its advice and consent to treaties before such treaties become
 effective;
 Whereas to believe that the functions of Congress are to
 simply approve what the President does in foreign affairs, blindly appropriate
 funds for requests made by the President without question or challenge, or give
 automatic consent and support to whatever foreign policy course the executive
 branch formulates involves a profound misreading of the Constitution of the
 United States;
 Whereas, despite having the Constitution of the United
 States as a road map and compass, the United States has witnessed a disturbing
 trend toward unchecked presidential supremacy in the formulation and conduct of
 the foreign policy of the United States, especially in the aftermath of World
 War II and the Cold War and the steady ascendancy of the United States as a
 global superpower;
 Whereas, at times, emboldened Presidents from both
 political parties have transgressed constitutional boundaries by committing the
 United States to foreign conflicts and financial burdens, with such Presidents
 claiming expediently that the survival of the United States and Western
 civilization itself are at stake;
 Whereas, in 2008, the United States has more than 700
 military bases and outposts in 130 foreign countries and the United States
 Department of Defense reports that the United States Armed Forces are currently
 deployed in more locations than ever before in the history of the United
 States;
 Whereas there is an increasingly dangerous complacency in
 Congress and among the people of the United States who have been led to believe
 that the sheer size, complexity, and reach of the United States foreign policy
 means that only the President and his advisors are capable of formulating and
 executing the foreign policy of the United States in the accelerated 21st
 century;
 Whereas the 2001 terrorist attacks in the United States,
 the foreign policy response of the Bush-Cheney administration to such attacks,
 and the ensuing misnamed, mischaracterized, and open-ended global war on
 terrorism risk concentrating unwarranted power in the executive branch
 and threaten the ingenious system of separation of powers established by the
 Framers of the Constitution of the United States;
 Whereas, Congress, established in Article I of the
 Constitution of the United States, is a co-equal branch of the Government, and
 each Member of Congress, regardless of political party, must resist
 encroachment by the executive branch on the constitutional prerogatives of
 Congress;
 Whereas, in the most recent example of executive branch
 overreaching, and without congressional consultation or input, on November 26,
 2007, United States President George W. Bush and Iraqi Prime Minister Nouri
 al-Maliki signed the U.S.-Iraq Declaration of Principles for Friendship
 and Cooperation, a shared statement of intent that established common
 principles to frame the future relationship between the United States and
 Iraq;
 Whereas President Bush has publicly stated that the
 relationship envisioned in the U.S.-Iraq Declaration of Principles for
 Friendship and Cooperation includes cooperation between the United
 States and Iraq in the political, diplomatic, economic, and security
 arenas;
 Whereas President Bush has declared his intent, during
 2008, to negotiate and conclude detailed arrangements, without any role for
 Congress, that will codify the bilateral relationship between the United States
 and Iraq following the expiration of the mandate of the Multi-National
 Force—Iraq under Chapter VII of the United Nations Charter and the concomitant
 resumption of Iraq’s normal status as a state with full legal and functional
 sovereignty and authorities and the restoration of Iraq’s legal international
 status;
 Whereas status of forces agreements (SOFAs) typically deal
 with routine administrative and legal issues such as the protection of United
 States military personnel from foreign jurisdiction, proceedings, and
 imprisonment, issues necessary for day-to-day business such as entry and exit
 of personal belongings, postal and banking services, and exemption of certain
 covered persons from civil and criminal jurisdiction, taxation, customs duties,
 immigration law, and similar laws of a foreign jurisdiction;
 Whereas the Status of Forces Policies, Procedures,
 and Information of the Department of the Army and the Department of the
 Navy, issued on December 15, 1989, makes clear that the North Atlantic Treaty
 Organization SOFA is the benchmark for defining a standard or
 typical SOFA agreement because the same procedures for
 safeguarding the interests of U.S. personnel subject to foreign jurisdiction
 will be applied, insofar as practicable, to all foreign
 countries;
 Whereas SOFAs customarily do not include any guarantee to
 defend a host country against external or internal threats; and
 Whereas SOFAs customarily do not include a provision for
 immunity from host country laws for private military contractors not acting in
 direct support of the United States Armed Forces: Now, therefore, be it
 That it is the sense of the House of
 Representatives that—
 (1)any agreement,
 understanding, or commitment, other than a treaty, entered into by the
 President or his designee, whether characterized or denominated as a status of
 forces agreement or otherwise, which purports to impose a binding or
 enforceable obligation on the United States to use or maintain the United
 States Armed Forces to assist a foreign country, government, or people, either
 immediately or upon the happening of certain events, should be approved by an
 Act of Congress;
 (2)any agreement,
 other than a treaty, between the United States and another country that
 requires the use of the financial resources of the United States should be
 approved by an Act of Congress; and
 (3)any
 agreement, other than a treaty, between the Republic of Iraq and the United
 States that imposes upon the United States burdens in excess of those
 customarily included in a status of forces agreement should likewise have no
 legal effect if such agreement has not been approved by an Act of
 Congress.


text:
Rușii (în limba rusă русские – russkie) sunt un grup etnic al slavilor răsăriteni, locuind în principal în Rusia, dar și în alte țări, în special în cele învecinate.
 Termenul de ruși se folosește și pentru a defini cetățenii Rusiei, indiferent de etnia lor (vezi Demografia în Rusia pentru informații despre alte naționalități trăitoare în Rusia). În acest caz, echivalentul în limba rusă ar fi pоссиянин (rossiyanin). În conformitate cu rezultatele recensământului din 2002, etnicii ruși formează aproximativ 80 % din populația Rusiei. .
 Populația
 Rușii sunt al doilea numeros grup etnic din Europa (după germani) și unul dintre cele mai numeroase din lume, însumând o populație de aproximativ 137 de milioane de oameni pe tot globul. Cam 116 milioane trăiesc în Rusia și cam 18 milioane trăiesc în țările învecinate. Un număr important de ruși, aproximativ 3 milioane de oameni, trăiesc în alte țări, în special în America de Nord și Europa Occidentală, dar și în Europa Răsăriteană, Asia etc.
 Religia
 Creștinismul Ortodox este credința dominantă în rândurile rușilor. Mai corect spus, marea majoritate a rușilor se supun autorității Bisericii Ortodoxe Ruse, care a jucat un rol important în dezvoltarea identității naționale rusești. În celelalte țări în care trăiesc, rușii aparțin congregațiilor locale ortodoxe care au legături cu Biserica Ortodoxă Rusă, care ori sunt sub ascultarea Patriarhului Moscovei, precum Biserica Ortodoxă Ucraineană autonomă, ori aparțin bisericilor istorice, ca în cazul Bisericii Ortodoxe din America, sau al Bisericii Ortodoxe Ruse din afara Rusiei.
 Chiar și rușii nereligioși se autoasociază cu credința ortodoxă din motive culturale. Unii dintre ruși sunt credincioși de rit vechi – un grup relativ restrâns schismatic al ortodoxiei rusești, care respinge reformele liturgice introduse în secolul al XVII-lea.
 În ciuda creșterii continuie a respectului față de religie în comparație cu vremurile sovietice, prezența la slujbe este destul de redusă.
 Alte religii au o prezență neglijabilă printre etnicii ruși.
 Vezi de asemenea :Categorie:Religia în Rusia.
 Rușii din afara granițelor naționale
 Cei mai mulți ruși din afara granițelor naționale trăiesc în fostele republici sovietice: Ucraina – circa 8 milioane, Kazahstan – circa 4 milioane, Belarus – circa 1 milion, Uzbekistan – circa 700.000, Letonia – circa 700.000, Kîrgîzstan – circa 600.000. Mai există mici comunități rusești în Balcani, țările Est și central europene, ca și în China și America.
 Guvernele și marea majoritate a opiniei publice din Estonia și Letonia, care au cei mai mulți cetățeni de origine rusă din statele baltice, consideră că cei mai mulți etnici ruși au sosit în aceste țări în timpului proceselor de colonizare sovietică și de rusificare forțată prin schimbarea compoziției etnice a regiunii și de aceea ar trebui să reîntoarcă în țările de origine. Cei mai mulți ruși care au sosit în țările baltice au sosit aici din motive strict economice sau chiar li s-a ordonat să facă această mutare.
 Oamenilor care au sosit în Letonia și Estonia în perioada sovietică, cei mai mulți dintre ei fiind ruși, li s-a oferit opțiunea să ceară naturalizarea și cetățenia țărilor de domiciliu, ceea ce presupune trecerea unui test de limbă oficială, de istorie și de obiceiuri naționale locale. Problema limbii este una extrem de delicată, în special în Letonia, unde rușii au protestat împotriva dorinței autorităților de a-i forța să accepte învățământul exclusiv în limba letonă în locul limbii ruse. Din 1992, în Estonia au fost naturalizați aproximativ 137.000 de cetățeni, cei mai mulți etnici ruși. Aproximativ 136.000 de oameni, (10% din populația totală), nu au primit cetățenia estonă.
 Deși nu se numără printre cele mai numeroase grupuri de emigranți, un număr destul de mare de ruși au ales să trăiască în Canada, Australia și Statele Unite ale Americii. De asemenea, un mare număr de ruși din fostele republici sovietice au emigrat în Rusia după prăbușirea Uniunii Sovietice. Mulți dintre ei sunt refugiați din țările din Asia Centrală și Caucaz, fiind nevoiți să fugă datorită instabilității politice cât și datorită sentimentelor antirusești ale populațiilor băștinașe.
 Deși acceptă nevoia de reparare a nedreptăților din perioada sovietică, atât Uniunea Europeană, Consiliul Europei cât și guvernul Rusiei și-au exprimat preocuparea pentru drepturile minorităților în anumite state ex-sovietice, în special în Letonia. În Republica Moldova, regiunea dominată de slavi, (ruși și ucraineni), cunoscută sub numele de Transnistria, s-a proclamat republică independentă datorită temerilor că fosta republică sovietică se va reuni cu România.
 Rușii din China
 Rușii (俄罗斯族) se numără printre cele 56 de grupuri etnice recunoscute oficial în Republica Populară Chineză. Sunt aproximativ 15.600 de ruși trăind în principal în nordul provinciei Xinjiang, în Mongolia Interioară și în Heilongjiang.
 Note
 Legături externe
 CIA factbook - Russia
 China Internet Information Center - The Russian Ethnic Group
 Population by nationality
 Russians: short description
 Vezi și
 Listă de ruși notabili
 Lipoveni
 Slavi
 Grupuri etnice din Europa
 Grupuri etnice din Rusia
 Grupuri etnice din China


text:
Gencijoniniai (Gentianaceae) – magnolijūnų (Magnoliophyta) augalų šeima. Jai priklauso vienametės ar daugiametės žolės, labai retai sumedėję augalai. Šeimoje yra apie 70 genčių ir 1100 rūšių.
 Augaluose yra gliukozidų, todėl nemaža jų naudojama medicinoje. Kai kurios rūšys auginamos kaip dekoratyviniai augalai, tačiau jos labai sunkiai sukultūrinamos.
 Lietuvoje auga šių genčių augalai:
 Gencijonas (Gentiana). Į Lietuvos raudonąją knygą įrašytos abi rūšys: melsvasis gencijonas (Gentiana cruciata) ir siauralapis gencijonas (Gentiana pneumonanthe). Lietuvoje ši rūšis rasta tik keliose vietose, ir dabar ne visur išliko.
 Gencijonėlė (Gentianella). Abi Lietuvoje randamos rūšys įrašytos į raudonąją knygą. Pievinė gencijonėlė (Gentianella amarella) – sparčiai nykstanti rūšis, rasta rytiniuose ir vakariniuose rajonuose. Pelkinė gencijonėlė (Gentianella uliginosa) priskiriama 1 kategorijai – išnykstanti rūšis. Rasta vos keliose vietose, tačiau ir iš jų jau kai kuriose nebeauga.
 Patvenis (Swertia). Lietuvoje auga daugiametis patvenis, įrašytas į raudonąją knygą.
 Širdažolė (Centaurium).


text:
17.11.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 409/49
 Sag anlagt den 15. august 2014 — Diapharm mod Kommissionen
 (Sag T-620/14)
 2014/C 409/70
 Processprog: tysk
 Parter
 Sagsøger: Diapharm GmbH & Co. KG (Münster, Tyskland) (ved advokaterne M. Weidner, N. Hußmann og T. Guttau)
 Sagsøgt: Europa-Kommissionen
 Sagsøgerens påstande
 —
 Det fastslås, at sagsøgte har tilsidesat artikel 13, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1924/2006 af 20. december 2006 om ernærings- og sundhedsanprisninger af fødevarer (EUT L 404, s. 9) idet sagsøgte har undladt at pålægge Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet at udarbejde en videnskabelig vurdering af sundhedsanprisninger af vegetabilske stoffer med henblik på vedtagelsen af en fællesskabsliste over tilladte anprisninger for vegetabilske stoffer i henhold til artikel 13, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1924/2006, såvel som alle de for anvendelsen af disse anprisninger nødvendige betingelser.
 —
 Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
 Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført et anbringende.
 Anbringende vedrørende tilsidesættelse af artikel 13, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1924/2006 (1)
 Ifølge sagsøgeren udgør Kommissionens passivitet en tilsidesættelse af artikel 13, stk. 3, i forordning nr. 1924/2006, der angiver den 31. januar 2010 som en fast gennemførelsesfrist. Sagsøgeren gør gældende at Kommissionen har ladt denne frist udløbe. I denne forbindelse anfører sagsøgeren, at Kommissionen ikke er berettiget til på ubestemt tid at suspendere den videnskabelige vurdering af sundhedsrelaterede anprisninger af vegetabilske stoffer. Sagsøgtes passivitet giver efter sagsøgerens mening næring til en lovgivningsmæssig opsplitning i hele EU, og er i strid med grundtanken i forordningen om at skabe et sæt fælles regler i hele EU.
 (1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1924/2006 af 20.12.2006 om ernærings- og sundhedsanprisninger af fødevarer (EUT L 404, s. 9).


text:
 Avis juridique important
 |
 21996D0724(01)
 Decision No 1/96 of the EC-San Marino Cooperation Committee of 20 June 1996 amending Decision No 1/93 adopting the procedures for making available to the San Marino Exchequer the import duties collected by the Community on behalf of the Republic of San Marino
 Official Journal L 184 , 24/07/1996 P. 0035 - 0036
 DECISION No 1/96 OF THE EC-SAN MARINO COOPERATION COMMITTEE of 20 June 1996 amending Decision No 1/93 adopting the procedures for making available to the San Marino Exchequer the import duties collected by the Community on behalf of the Republic of San Marino (96/445/EC) THE COOPERATION COMMITTEE,Having regard to the Interim Agreement between the European Economic Community and the Republic of San Marino (1), and in particular Article 7 (3) thereof,Whereas Decision No 1/93 of the EEC-San Marino Cooperation Committee of 27 July 1993 adopting the procedures for making available to the San Marino Exchequer the import duties collected by the Community on behalf of the Republic of San Marino (2) introduced a procedure for establishing, controlling and making available to the authorities of San Marino the import duties collected on goods bound there;Whereas arrangements should be laid down for establishing the import duties paid on products or goods for which a customs debt is incurred under the inward processing procedure (suspension system) referred to in Articles 114 to 129 of Council Regulation (EEC) No 2913/92 of 12 October 1992 establishing the Community customs code (3) or the temporary importation procedure referred to in Articles 137 to 144 of that Regulation,HAS DECIDED AS FOLLOWS:Article 1 Decision No 1/93 is hereby amended as follows:1. Article 1 (b) shall be replaced by the following:'(b) only those duties recorded by the customs offices referred to in the Annex to the Agreement shall be entered in the abovementioned accounts. Without prejudice to Article 1a, these duties shall be entered in the accounts only if copy No 5 of the T2 SM document or the copy of the T2 L SM document proving that the goods have arrived in San Marino has been stamped by the customs authorities of the Republic of San Marino and duly presented to the customs office which issued it;`2. The following Article shall be inserted:'Article 1aWhere the inward processing procedure referred to in Articles 114 to 129 of Regulation (EEC) No 2913/92 or the temporary importation procedure referred to in Articles 137 to 144 of that Regulation is used, the customs offices referred to in the Annex to the Agreement shall enter the duties established in the accounts referred to in Article 1 (a) when:(a) following the inward processing procedure (suspension system), copy No 5 of the T2 SM document or the copy of the T2 L SM document issued for that purpose showing the amount of compensating products or goods in the unaltered state disposed of on the territory of San Marino has been stamped by the customs authorities of the Republic of San Marino and duly presented to the customs office which issued it;(b) following discharge of the temporary importation procedure, a certified copy of the customs document on the basis of which the import goods were placed under the procedure, proving the use of the goods on the territory of San Marino, has been stamped by the customs authorities of the Republic of San Marino and duly presented to the customs office which authorized the customs procedure with economic impact in question.`Article 2 This Decision shall enter into force on the first day of the month following its adoption.Done at Brussels, 20 June 1996.For the Cooperation CommitteeThe ChairmanS. ABOU(1) OJ No L 359, 9. 12. 1992, p. 14.(2) OJ No L 208, 19. 8. 1993, p. 38.(3) OJ No L 302, 19. 10. 1992, p. 1. Regulation as amended by the 1994 Act of Accession.


text:
 15.12.2014
 NL
 Publicatieblad van de Europese Unie
 C 448/24
 Beschikking van het Gerecht van 16 oktober 2014 — Nikolaou/Commissie en ECB
 (Zaak T-331/13) (1)
 ((„Beroep tot nietigverklaring - Programma ter ondersteuning van de stabiliteit van Cyprus - Verklaring van de Eurogroep betreffende de herstructurering van de banksector te Cyprus - Onjuiste aanduiding van de verwerende partij in het verzoekschrift - Niet-ontvankelijkheid”))
 (2014/C 448/32)
 Procestaal: Grieks
 Partijen
 Verzoekende partij: Marinos Nikolaou (Strovolos, Cyprus) (vertegenwoordigers: E. Efstathiou, K. Efstathiou en K. Liasidou, advocaten)
 Verwerende partijen: Europese Commissie (vertegenwoordigers: B. Smulders, J.-P. Keppenne en M. Konstantinidis, gemachtigden) en Europese Centrale Bank (ECB) (vertegenwoordigers: A. Sáinz de Vicuña Barroso, N. Lenihan en F. Athanasiou, gemachtigden, bijgestaan door W. Bussian, W. Devroe en D. Arts, advocaten)
 Voorwerp
 Verzoek om nietigverklaring van de verklaring van de Eurogroep van 25 maart 2013 betreffende met name de herstructurering van de banksector te Cyprus
 Dictum
 1)
 Het beroep wordt niet-ontvankelijk verklaard.
 2)
 Marinos Nikolaou wordt verwezen in zijn eigen kosten en in die van de Europese Commissie en de Europese Centrale Bank (ECB).
 (1) PB C 252 van 31.8.2013.


type: other

text:
VSK sklep I Cp 93/2004
 VSK01180
 ZOR člen 178, 178.
 odgovornost pri nesreči, ki jo povzročijo premikajoča se motorna vozila - vzročna zveza
 Pri določitvi razmerja odgovornosti med imetniki motornih vozil (gre za materialno pravno vprašanje), je potrebno pravilno in popolno ugotoviti odločilna dejstva. To pa so n.pr. stanje cestišča, vidljivost, siceršnje vremenske razmere, dovoljena hitrost in ravnanje udeležencev v konkretni prometni situaciji. Le kršitev pravil ZTVCP še ne pomeni, da je ta že vzrok nezgode. Če pa vzročne zveze ni, tudi odgovornosti ni.
 VDS sklep Pdp 732/2005
 VDS03179
 začasna odredba - odpravnina
 Niso podani pogoji za izdajo začasne odredbe prepovedi razpolaganja s sredstvi na bančnem računu v višini tožbenega zahtevka iz naslova neizplačane odpravnine, čeprav je bila tožena stranka v postopku prisilne poravnave in je prodajala izdelke s popustom, saj tožena stranka še vedno posluje in ustvarja dohodek. Zato ni podana tako visoka stopnja nevarnosti, da bi bilo potrebno izdati začasno odredbo.
 VSL sodba in sklep I Cpg 110/2004
 CIVILNO PROCESNO PRAVO - STEČAJNO PRAVO - PRAVO INTELEKTUALNE LASTNINE
 VSL07425
 ZZD člen 361, 361. ZD člen 221, 221. ZPPSL člen 176, 177, 178, 179, 180, 181, 182, 183, 176, 177, 178, 179, 180, 181, 182, 183. ZPP člen 181, 181/3, 183, 183/1, 183/1-3, 181, 181/3, 183, 183/1, 183/1-3. ZFPPod člen 36, 36.
 vpis blagovnih znamk na subjekt, ki je bil izbrisan iz sodnega registra po zaključenem postopku likvidacije - naknadno najdeno premoženje - delitev naknadno najdenega premoženja - ničnost - ugotovitvena tožba - vmesni ugotovitveni zahtevek
 Predpostavko pravnega interesa pri vmesnem ugotovitvenem zahtevku nadomešča predpostavka prejudicialnosti, saj je pravni interes za vmesni ugotovitveni zahtevek razviden že iz tega, da se s tem zahtevkom zahteva ugotovitev (ne)obstoja pravnega razmerja, od katerega je odvisna odločitev o glavnem zahtevku v pravdi. Zaključki prvostopnega sodišča, da neobstoječega subjekta ni mogoče ponovno vpisati v register kot nosilca znamk, ker bi to pomenilo uničenje znamk, so v konkretni dejanski situaciji pravno zmotni. Ker ničnost učinkuje retroaktivno, je posledica le-te vzpostavitev stanja, kakršno je bilo pred spremembo, ki je pravo ne priznava. V danem primeru torej ponoven vpis pravice do blagovnih znamk na subjekt, ki je bil nosilec te pravice pred sklenitvijo ničnih pravnih poslov, torej na I. SOZD. Ničnost namreč zahteva izbris vseh posledic neveljavnega pravnega posla. ZFPPod je predvideval likvidacijski postopek nad naknadno najdenim premoženjem subjekta, ki je bil izbrisan iz sodnega registra po določbah ZFPPod. Določba 36. čl. ZFPPod se je rorej v primerih naknadno najdenega premoženja subjekta, ki je bil izbrisan iz sodnega registra po postopkih, ki so jih urejali drugi zakoni (npr. ZPPSL) lahko uporabljala le smiselno. Razveljavitev določbe, ki se uporablja (se je uporabljala) le smiselno, pa še ne pomeni razveljavitve pravne podlage v postopkih, na katere se neposredno ni nanašala. Omenjena določba je torej lahko le zapolnjevala pravno praznino, glede na to, da ZPPSL ne ureja postopka delitve naknadno najdenega premoženja, to je premoženja, ki se najde po zaključku likvidacijskega (ali stečajnega) postopka. Sporne blagovne znamke, kot je to pravilno ugotovilo prvostopno sodišče, niso bile del likvidacijske mase v likvidacijskem postopku nad I. SOZD. Zato bi le-te, ob morebitni ugotovljeni ničnosti pogodb o prenosu le-teh na I. d.d., ob posledici vzpostavitve prejšnjega stanja, to je ponovnega vpisa na I. SOZD, po naravi predstavljale naknadno najdeno premoženje I. SOZD. Zgoraj navedene ugotovitve torej narekujejo izvedbo postopkov delitve naknadno najdenega premoženja tudi v primerih, ko se najde premoženje pravne osebe, ki je bila izbrisana iz sodnega registra po izvedenem postopku likvidacije (in stečaja). Ničnost sicer res učinkuje proti vsem, nični posli pa ne proizvajajo nikakršnih pravnih posledic. Vendar pa ugotovitev ničnosti pogodb o prenosu pravice do blagovnih znamk ne povzroči avtomatično ničnosti licenčnih pogodb, v katerih je nasprotno tožena stranka nastopala kot dajalec (nosilec) licence.
 VSK sklep I Cp 206/2004
 VSK01063
 ZNP člen 37, 37. ZPP člen 315, 315.
 Višina odškodnine ne more biti predmet vmesne odločbe v smislu 315.čl. ZPP v zvezi s 37.čl. ZNP, saj se vmesno odločbo izda le v primeru, če sta sporna tako podlaga kot višina tožbenega zahtevka, pa je glede podlage stvar zrela za odločbo. Le v takem primeru sodišče, če je to smotrno, izda najprej odločbo samo o podlagi zahtevka. Z izpodbijanim sklepom pa je sodišče odločilo o višini zahtevka in to ne v dajatveni, temveč v ugotovitveni obliki.
 VSK sodba I Cp 68/2004
 VSK01181
 Zgolj dejstvo, da toženki tožeča stranka podpisane najemne pogodbe ni izročila, toženke ne more razbremeniti njenih pogodbenih obveznosti. Pravilo sočasne izpolnitve se nanaša na izpolnitev pogodbene obveznosti. V predmetni dvostranski pogodbi se je tožeča stranka kot najemodajalec zavezala izročiti toženki stanovanje v uporabo, toženka pa, da bo za to plačevala najemnino. Tožeča stranka je svojo pogodbeno obveznost izpolnila. Zato jo mora tudi toženka, ki se zato neutemeljeno sklicuje na pravila o sočasni izpolnitvi iz 122. čl. ZOR. Tudi če tožeča stranka svoje obveze, da izroči izvod pogodbe toženi stranki, ni izpolnila, neizpolnitev te obveznosti nima takega značaja, da bi jo bilo mogoče poistovetiti s posledicami neizpolnitve pogodbe.
 VSC sklep Cp 829/2005
 VSC01180
 ZIZ člen 64, 65, 64, 65.
 Ob nasprotovanju upnika sodišče ugovor le zavrne, saj ne more o njem vsebinsko odločati.
 VDSS sklep Pdp 716/2005
 VDS0013975
 konkurenčna klavzula - plačilo odškodnine
 Ker sodišče prve stopnje ni ugotavljalo, ali so bila znanja, izkušnje in usposobljenost plod lastnih raziskav in dela tožeče stranke ne pa splošnih znanj, ki jih je toženec pridobil v delovnem razmerju, je ostalo dejansko stanje nepopolno ugotovljeno.
 VDS sodba Pdp 1399/2004
 VDS03213
 ZDR člen 83, 83/2, 86, 177, 177/1, 177/2, 83, 83/2, 86, 177, 177/1, 177/2.
 delovno razmerje - odpoved pogodbe - zagovor
 Tožnici v postopku izredne odpovedi PZ ni bila vročena "pisna obdolžitev" niti ji ni bila dana možnost zagovora (2. odstavk 83. člena ZDR v zvezi z 177. členom ZDR). Prav tako iz obrazložitve podane izredna odpovedi pogodbe o zaposlitvi izhaja le, da je tožnica pri svojem delu zlorabila položaj in toženi stranki povzročila škodo, prav tako pa obrazložitev ne vsebuje obrazložitve okoliščin kršitve in interesov strank, zaradi katerih ni mogoče nadaljevati delovnega razmerja do izreka odpovednega roka, kar je bistvo izredne odpovedi PZ, zato izredna odpoved ni zakonita.
 VDS sklep Pdp 1755/2003
 VDS03207
 ZDR člen 119, 119/2, 17. ZZDT člen 11, 11. ZDR člen 119, 119/2, 17, 119, 119/2, 17.
 delovno razmerje - tujec - delovno dovoljenje
 Zgolj zato, ker tujec, zaposlen na podlagi delovnega dovoljenja, pridobi državljanstvo RS, mu ne preneha PZ. Tako tolmačenje določb 11. člena ZZDT in 2. odst. 119. člena ZDR je pravno zmotno, saj bi tako delavcu PZ prenehala še pred potekom časa, za katerega je bila sklenjena. Pridobitev državljanstva RS tudi ne pomeni avtomatične transformacije PZ za določen čas v PZ za nedoločen čas, saj se PZ za določen čas s tujcem ne sklepa (le) zaradi časovne omejenosti delovnega dovoljenja, ampak morajo biti podani tudi zakonski pogoji za sklenitev PZ za določen čas. Tujec, ki pridobi državljanstvo RS, ostane v delovnem razmerju do poteka PZ za določen čas (in mu to zgolj zaradi pridobitve državljanstva ne preraste v DR za nedoločen čas), za nadaljnje sklepanje PZ pa delovnega dovoljenja (zaradi pridobitve državljanstva) ne potrebuje več.
 VDS sklep Pdp 624/2004
 VDS03203
 ZDR člen 86, 204, 204/3, 86, 204, 204/3.
 delovno razmerje - odpoved pogodbe - rok za vložitev tožbe
 Tožnik je za kršitev pravic izvedel, ko mu je bil vročen sklep tožene stranke o izredni odpovedi pogodbe o zaposlitvi, čeprav ta sklep ni imel opozorila iz 2. odst. 86. člena ZDR. Zato je 30-dnevni rok za vložitev tožbe za ugotovitev nezakonitosti odpovedi pogodbe o zaposlitvi in posledično za ugoditev reintegracijskemu in reparacijskemu zahtevku (3. odstavek 204. člena ZDR) začel teči z vročitvijo tega sklepa in ne z dnem vročitve odločbe zavoda za zaposlovanje o denarnem nadomestilu za čas brezposelnosti, s katero je bil opozorjen, da mu je delovno razmerje nezakonito prenehalo.
 VDS03174
 ZDR člen 52, 54, 52, 54.
 Ker je tožnica na delu pri toženi stranki ostala tudi po preteku časa, za katerega je sklenila PZ za določen čas, se v skladu z 54. čl. ZDR šteje, da je tožnica sklenila PZ za nedoločen čas.
 VSL sklep I Cpg 148/2004
 VSL05547
 ZTLR člen 37, 37/1, 37, 37/1. ZLNDL člen 3, 3. ZPP člen 199, 199/1, 200, 200/2, 199, 199/1, 200, 200/2. SPZ člen 92, 92/1, 92, 92/1.
 intervencijski učinek - varstvo lastninske pravice - nepremičnina
 Pritožniki pravni interes utemeljujejo v lastništvu občine nad spornimi parcelami, saj bo občina tako lahko uredila parcele v interesu vseh krajanov. Pritožbeno sodišče se s takšno interpretacijo pravnega interesa intervenientov ne strinja. Intervencijski interes intervenienta je podan, če ima intervenient pravno korist od tega, da v pravdi zmaga ena od strank (glej Jože Juhart: Civilno procesno pravo, str. 317), to pa pomeni, da je intervenient do stranke, kateri se hoče pridružiti, v takšnem pravnem razmerju z njo, da bi neugodna odločba vplivala na njegovo razmerje do intervenienta. Pritožbeno sodišče soglaša z utemeljitvijo sodišča prve stopnje, da intervenienti v konkretnem primeru takšnega položaja niso izkazali. Upoštevati je namreč potrebno, da je bil z dnem 25.7.1997 uveljavljen Zakon o lastninjenju nepremičnin v družbeni lastnini (v nadaljevanju ZLNDL), ki predstavlja pravno podlago za pridobitev lastninske pravice na tovrstnih nepremičninah. Gre torej za originaren način pridobitve lastninske pravice. V skladu z 2. in 3. členom ZLNDL so lastninsko pravico pridobile fizične oziroma pravne osebe, ki so ob uveljavitvi zakona na nepremičnini imele pravico uporabe, oziroma njihovi pravni nasledniki. Da bi tožeča stranka s tožbenim zahtevkom po 1. odstavku 92. člena SPZ lahko uspela, bi torej morala izkazati, da je na dan uveljavitve ZLNDL imela pravico uporabe na spornih nepremičninah oziroma, da pred uveljavitvijo navedenega zakona ta pravica uporabe v skladu z do tedaj veljavnim režimom upravljanja in razpolaganja sredstev v družbeni lastnini ni bila prenešena na drugo osebo.
 VSL sklep I Kp 660/2005
 VSL22652
 ZKP člen 78, 78/I, 78, 78/I.
 Oškodovanec kot tožilec je v svoji pritožbi, ki jo je vložil zoper sklep okrajnega sodišča, grobo žalil sodišče, ko je med drugim navedel, da je "Nadaljevanje postopka nesmiselno, dokler deluje na oblasti stara škodljiva, nezakonita sodna horda". Ob reševanju pritožbe oškodovanca kot tožilca je zato višje sodišče na podlagi določila I. odst. 78. člena ZKP slednjemu izreklo denarno kazen v višini 100.000,00 SIT, saj je ocenilo, da gre za žalitev, ki zahteva izrek disciplinske kazni, saj takšnega ravnanja oškodovanca kot tožilca ni mogoče tolerirati.
 VSL sodba I Cpg 1077/2003
 VSL05657
 ZOR člen 623, 623/1, 623, 623/1. ZDDV člen 40.
 cena opravljenih del
 Prvostopno sodišče pravilno izpostavlja kot odločilno, da sta pravdni stranki v pogodbi oziroma aneksu k njej izrecno dogovorili, da v ceni minute 131,00 SIT ni vključen 19% DDV. In ker sta dogovorili kot osnovo za delitev skupni neto prihodek, to v povezavi z dogovorom o ceni minute storitve (brez DDV) pomeni, da v delež tožeče stranke na skupnem neto prihodku ni vključen DDV, kot to pavilno ugotavlja prvostopno sodišče. Prav dejstvo, da pogodba govori o neto ceni in neto prihodku, kaže, da sta pravdni stranki določili delitveno razmerje z namenom, da se vsaki od njiju zagotovi takšen sorazmeren neto delež, kot je dogovorjen.
 VDS sklep Pdp 764/2004
 VDS03208
 ZDSS člen 22, 22/2, 22, 22/2. ZPP člen 154, 154. ZDR člen 83, 83/3, 83, 83/3.
 delovno razmerje - odpoved pogodbe - stroški
 1. ZDR ne predvideva sodnega varstva zoper pisno opozorilo delavcu na izpolnjevanje pogodbenih obveznosti in možnost odpovedi PZ v primeru ponovne kršitve. Šele v sporu o nezakonitosti odpovedi PZ iz krivdnega razloga je mogoče uveljavljati nezakonitost opozorila. Tako tožbo je zato potrebno zavreči. 2. Stroške postopka v postopku odpovedi pogodbe o zaposlitvi se odmeri skladno z 2. odst. 22. člena ZDSS in ne na podlagi 154. člena ZPP, zato delodajalec sam trpi stroške postopka, čeprav je sodišče tožbo zavrglo.
 VDS sodba Pdp 253/2004
 VDS03176
 ZDR člen 7, 7/2, 109, 7, 7/2, 109. Kolektivna pogodba za kmetijstvo in živilsko industrijo Slovenije člen 18, 18-13, 18, 18-13.
 odpoved - odpravnina - kolektivna pogodba
 Sodišče je tožnici ob redni odpovedi PZ iz poslovnega razloga pravilno odmerilo odpravnino skladno z določilom 13. točke 18. člena KP za kmetijsko in živilsko industrijo v višini polovice bruto plače za vsako dopolnjeno leto dela, kar je več kot znaša odpravnina po določbah 109. člena ZDR. KP lahko glede na 2. odstavek 7. člena ZDR določa pravice, ki so za delavca ugodnejše, kot jih določa zakon, pri čemer je komisija za razlago kolektivne pogodbe izrecno ugotovila, da citirane določbe panožne KP o določitvi višine odporavnine še veljajo tudi po uveljavitvi novega ZDR.
 VDSS sklep Psp 262/2005
 VDS03649
 ZPP člen 3, 3/3. ZPIZ-1 člen 4, 4/1, 4/1b, 5.
 zavrnilna zamudna sodba - pogoji - zahtevki, s katereimi stranke lahko razpolagajo
 V socialnih sporih, v katerih se odloča o pravicah iz socialnega zavarovanja (ne pa samo o denarnih zahtevkih, kot n.pr. o vrnitvi sredstev ali odškodnini) ne gre za zahtevek, s katerim bi obe stranki lahko razpolagali (3. odst. 3. člena ZPP), zato ni mogoča zamudna sodba. V tovrstnih socialnih sporih materialno-pravni predpisi ne predpostavljajo svobodne volje strank pri vstopanju v medsebojne odnose. Odnosi med strankami nastanejo po zakonu samem, torej brez volje strank, saj je pokojninsko in invalidsko zavarovanje obvezno, saj tako določa ZPIZ-1. Ta v 5. členu zlasti poudarja specifiko pravic iz obveznega zavarovanja, kamor po 4. členu sodijo tudi pravice iz invalidskega zavarovanja (1. odst. b, člen 4) s tem, ko določa, da so te pravice neodtujljive osebne pravice, ki jih ni mogoče prenesti na drugega in jih tudi ne podedovati. Pravice iz obveznega zavarovanja ne zastarajo (razen dospelih neplačanih zneskov denarnih prejemkov) ter jih ni mogoče odvzeti, zmanjšati ali omejiti, razen v primerih, ki jih določa ta zakon. Zavarovancem ne daje pravic iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja zavod, pač pa so določene z zakonom. Zato se zavarovanec in zavod ne moreta dogovoriti ne o manjšem, ne o večjem obsegu pravic od zakonsko določenih na področju obveznega (kot tudi prostovoljnega) zavarovanja. Zavod je le nosilec obveznega zavarovanja (10. člen). Zato je zavod pristojen samo za ugotavljanje, ali zavarovanec za uveljavitev zakonsko določene pravice izpolnjuje z zakonom predpisane pogoje. Pri pravicah iz obveznega pokojninskega in invalidskega zavarovanja ne gre za lastna sredstva zavoda. Ta jih le zbira in razdeljuje v okviru materialno-pravnih zakonskih določb. Zato je dispozitivnost v socialnih sporih omejena le na tožnike - zavarovance (vložitev tožbe, sprememba zahtevka, umik tožbe). Tožencu (zavodu) noben predpis ne dovoljuje pripoznanja ali poravnave glede zahtevka za priznanje pravice, za katerega ni dejanske in materialne pravne podlage. Če bi toženec tak zahtevek pripoznal ali se o njem želel poravnati, sodišče njegovega razpolaganja tudi po ZPP ne bi smelo priznati, saj bi nasprotovalo prisilnim predpisom (3. odst. 3. člena). V primeru, ko zavarovanec - tožnik zahteva priznanje določene pravice iz obveznega pokojninskega in invalidskega zavarovanja, ni podlage za izdajo sodbe na podlagi 318. člena ZPP, bodisi ugoditvene, bodisi zavrnilne, že zato, ker gre za zahtevek, s katerim stranka - konkretno toženec, ne more razpolagati. Le izhajajoč iz prej obrazložene pravne narave oz. javno pravne narave pravic iz obveznega invalidskega zavarovanja (in narave posledičnih invalidskih dajatev) ter s tem prisilno pravne narave materialno- pravnega predpisa, je mogoče pravilno interpretirati in uporabiti posamezna, med seboj navidezno celo izključujoča se procesno pravna pravila iz ZDSS-1, ki po eni strani ponovno vpeljuje načelo materialne resnice in preiskovalno načelo, po drugi pa načelo pospešitve postopka, s tem ko v 28. členu ureja pravne posledice izostanka stranke s prvega naroka za glavno obravnavo.
 VSL sklep I Cpg 386/2003
 VSL06234
 ZOR člen 445, 445. ZPP člen 226, 226/2, 226, 226/2.
 cesija - odstop terjatve - dokaz - listina
 Ker je cesija zgolj personalna sprememba terjatve, je tudi za tovrstne dogovore (glede uporabe prava in pristojnosti sodišča) smiselno uporabljivo določilo 437. člena ZOR, po katerem preidejo na prevzemnika terjatve tudi stranske pravice, saj gre za dogovore, ki so tesno povezani s terjatvijo. Listine, ki jim ni priložen zahtevani prevod v slovenskem jeziku, ni mogoče oceniti, zato sodbe, ki temelji na takšni listini, ni mogoče preizkusiti.
 VSC sklep Cp 974/2005
 VSC01263
 ZIZ člen 38, 38c. Pravilnik o tarifi za plačilo dela izvršiteljev in o povračilu stroškov v zvezi z njihovim delom člen 2, 3.
 izvršitelj - rubež - obračun obresti - stroški izvršitelja
 Sodišče prve stopnje je napačno obrazložilo, da izvršitelju ne pripadajo stroški za izračun obresti in za neizveden rubež iz razloga na strani upnika, s tem pa napačno uporabilo Pravilnik o tarifi za plačilo dela izvršiteljev in o povračilu stroškov v zvezi z njihovim delom. Po tar. št. 1 IV. odst. je določeno, da kadar je rubež neuspešen ali neizveden iz razlogov, ki so na strani dolžnika, upnika ali tretje osebe oz. ker ni rubljivih stvari, je izvršitelj upravičen do plačila v višini 25 % plačila.
 VDS sodba Pdp 1401/2004
 VDS03212
 ZDR člen 88, 88/1, 88/1-3, 88/5, 88, 88/1, 88/1-3, 88/5.
 delovno razmerje - odpoved pogodbe - rok
 Najkasneje z dnem, ko je tožnik prenehal z delom, je nastal razlog za redno odpoved pogodbe o zaposlitvi iz krivdnega razloga. Ker tožena stranka pogodbe o zaposlitvi ni odpovedala v rokih iz 5. odst. 88. člena ZDR, ampak šele po 9-ih mesecih od kršitve obveznosti, odpoved ni zakonita.