text:
 EUROPSKA KOMISIJA
 Bruxelles, 13.1.2017.
 COM(2017) 13 final
 2017/0005(NLE)
 Prijedlog
 ODLUKE VIJEĆA
 o stajalištu koje treba donijeti, u ime Europske unije, u Zajedničkom odboru EGP-a o izmjenama Priloga II. (Tehnički propisi, norme, ispitivanje i potvrđivanje) i Priloga XVII. (Intelektualno vlasništvo)Sporazumu o EGP-u(Uredba o lijekovima za pedijatrijsku upotrebu)
 OBRAZLOŽENJE
 1.KONTEKST PRIJEDLOGA
 •Razlozi i ciljevi prijedloga
 Nacrtom Odluke Zajedničkog odbora EGP-a (koji je priložen predloženoj Odluci Vijeća) žele se izmijeniti Prilog II. (Tehnički propisi, norme, ispitivanje i potvrđivanje) i Prilog XVII. (Intelektualno vlasništvo) Sporazumu o EGP-u radi uključivanja Uredbe o lijekovima za pedijatrijsku upotrebu
 1
 i Uredbe o svjedodžbi o dodatnoj zaštiti za lijekove
 2
 u Sporazum o Europskom gospodarskom prostoru („Sporazum o EGP-u”).
 Države EFTA-e koje su članice EGP-a (Island, Lihtenštajn i Norveška) traže prilagodbe koje nadilaze tehničke prilagodbe. Stoga, u skladu s člankom 1. stavkom 3. Uredbe Vijeća (EZ) br. 2894/94
 3
 stajalište EU-a o ovoj Odluci Zajedničkog odbora EGP-a utvrđuje Vijeće.
 •Dosljednost s postojećim odredbama politike u određenom području
 Priloženim nacrtom Odluke Zajedničkog odbora proširuje se već postojeća politika EU-a na države EFTA-e koje su članice EGP-a.
 •Dosljednost u odnosu na druge politike Unije
 Proširenje pravne stečevine EU-a na države EFTA-e koje su članice EGP-a njezinim uključivanjem u Sporazum o EGP-u provodi se u skladu s ciljevima i načelima tog Sporazuma čiji je cilj uspostaviti dinamičan i homogeni Europski gospodarski prostor utemeljen na zajedničkim pravilima i jednakim uvjetima tržišnog natjecanja.
 Tim su naporima obuhvaćene sve politike u području slobodnog kretanja robe, osoba, usluga i kapitala te neizravne i horizontalne politike navedene u Sporazumu o EGP-u.
 2.PRAVNA OSNOVA, SUPSIDIJARNOST I PROPORCIONALNOST
 •Pravna osnova
 Zakonodavstvo koje se treba uključiti u Sporazum o EGP-u temelji se na članku 114. Ugovora o funkcioniranju Europske unije.
 Člankom 1. stavkom 3. Uredbe Vijeća (EZ) br. 2894/94 o rješenjima za provedbu Sporazuma o EGP-u predviđa se da Vijeće na prijedlog Komisije utvrđuje stajalište o takvim odlukama koje treba donijeti u ime Unije.
 Komisija u suradnji s Europskom službom za vanjsko djelovanje Vijeću na donošenje podnosi nacrt Odluke Zajedničkog odbora EGP-a koji predstavlja stajalište Unije. Komisija se nada da će ga moći što prije iznijeti u Zajedničkom odboru EGP-a.
 •Supsidijarnost (za neisključivu nadležnost)
 Prijedlog je u skladu s načelom supsidijarnosti iz sljedećeg razloga.
 Cilj ovog prijedloga, odnosno osiguravanje homogenosti unutarnjeg tržišta, države članice ne mogu dovoljno ostvariti i stoga se to zbog svojih učinaka može bolje ostvariti na razini Unije.
 •Proporcionalnost
 U skladu s načelom proporcionalnosti, prijedlog ne prelazi ono što je nužno za postizanje njegova cilja, odnosno osiguranja homogenosti unutarnjeg tržišta.
 •Odabir instrumenta
 U skladu s člankom 98. Sporazuma o EGP-u odabrani je instrument Odluka Zajedničkog odbora EGP-a. Zajednički odbor EGP-a osigurava učinkovitu provedbu i primjenu Sporazuma o EGP-u. U tu svrhu, on donosi odluke u slučajevima koji su predviđeni u Sporazumu o EGP-u.
 3.REZULTATI EX POST EVALUACIJA, SAVJETOVANJA S DIONICIMA I PROCJENE UČINAKA
 •Prikupljanje i primjena stručnih znanja
 U okviru pripreme predmetnog zakonodavstva Komisija je provela opsežno savjetovanje sa svim zainteresiranim stranama.
 •Procjena učinka
 U okviru pripreme predmetnog zakonodavstva Komisija je provela detaljnu procjenu učinka te analizirala širok raspon različitih opcija politike.
 Priloženom se Odlukom Zajedničkog odbora EGP-a samo nastoji proširiti postojeći sustav na države EFTA-e koje su članice EGP-a.
 4.UTJECAJ NA PRORAČUN
 Uključivanje ovog zakonodavstva u Sporazum o EGP-u nema utjecaja na proračun.
 5.OSTALI DIJELOVI
 •Obrazloženje glavnih zahtijevanih prilagodbi i predloženog rješenja
 Prilagodbe Uredbe o lijekovima za pedijatrijsku upotrebu
 (1)Članak 36. stavak 3.
 Članak 36. stavak 3. Uredbe o lijekovima za pedijatrijsku upotrebu glasi:
 „U slučaju kada su se primijenili postupci utvrđeni Direktivom 2001/83/EZ, produljenje razdoblja od šest mjeseci navedeno u stavku 1., odobrava se samo ako su lijekovi odobreni u svim državama članicama.”
 U skladu s uvjetima tog članka, produljenje roka trajanja svjedodžbe o dodatnoj zaštiti lijeka u skladu s Uredbom o lijekovima za pedijatrijsku upotrebu podliježe uvjetu da je predmetni lijek odobren u svim državama članicama. Međutim, u skladu s točkom 15.q u poglavlju XIII. Priloga II. Sporazumu o EGP-u Lihtenštajn nije obvezan sudjelovati u zajedničkim postupcima utvrđenima Direktivom 2001/83/EZ. To se uzima u obzir u prijedlogu teksta prilagodbe.
 Predloženi tekst prilagodbe:
 „Primjena članka 36. stavka 3. ne ovisi o odobrenju lijeka u Lihtenštajnu.”
 (2)Članak 49. stavak 3. (kako je izmijenjen Uredbom (EZ) br. 1902/2006)
 S obzirom na strukturu Sporazuma o EGP-u koja se sastoji od dva stupa, tekst prilagodbe predlaže se tako da će u slučajevima kada nositelj odobrenja za stavljanje u promet središnje odobrenog proizvoda ima poslovni nastan u državi EFTA-e Nadzorno tijelo EFTA-e nametnuti novčane kazne. Međutim, zbog posebnih okolnosti, osobito toga da Komisija odobrava stavljanje u promet središnje odobrenih proizvoda i da povrede utječu na Uniju i njezine interese, te zbog složene i tehničke prirode postupaka zbog povrede propisa, Nadzorno tijelo EFTA-e blisko surađuje s Komisijom te čeka njezinu ocjenu i prijedlog djelovanja prije donošenja odluke o novčanim kaznama za nositelje odobrenja za stavljanje u promet koji imaju poslovni nastan u državi EFTA-e.
 Prilagodbe Uredbe o svjedodžbi o dodatnoj zaštiti za lijekove
 Članci 7. i 21. Uredbe (EZ) br. 469/2009
 Obrazloženje:
 Prijedlog teksta prilagodbe odnosi se na činjenicu da produljenje roka trajanja svjedodžbi o dodatnoj zaštiti za lijekove („SDZ”) ustanovljeno Uredbom (EZ) br. 1901/2006 i kodificirano Uredbom (EZ) br. 469/2009 u državama EFTA-e koje su članice EGP-a stupa na snagu kasnije nego u državama članicama EU-a i da šestomjesečno razdoblje predstavlja izravno produljenje roka trajanja svjedodžbi o dodatnoj zaštiti za lijekove.
 Do iste je situacije došlo kada je Uredba (EEZ) br. 1768/1992 uključena u Sporazum o EGP-u, vidjeti točku 6.c Priloga XVII. Sporazumu o EGP-u. Prijedlog teksta prilagodbe temelji se na istom programu kao i trenutačni tekst prilagodbe članka 19. Uredbe (EEZ) br. 1768/1992.
 (1)Novi stavci 6. i 7. dodani članku 7. Uredbe (EZ) br. 469/2009
 U skladu s člankom 7. stavkom 5. Uredbe (EZ) br. 469/2009, u razdoblju od pet godina nakon stupanja na snagu Uredbe (EZ) br. 1901/2006, zahtjev za produljenje trajanja SDZ-a podnosi se najkasnije šest mjeseci prije isteka SDZ-a. U kontekstu EGP-a i EFTA-e postoji potreba za prilagodbom u tom pogledu tako da se razdoblje od pet godina računa od datuma na koji je Uredba stupila na snagu za predmetnu državu EFTA-e, vidjeti naš prijedlog za članak 7. stavke 6. i 7. Uredbe (EZ) br. 469/2009.
 (2)Novi stavak 3. dodan članku 21. Uredbe (EZ) br. 469/2009
 Postojala je i potreba za prilagodbom za situacije u kojima SDZ istječe manje od šest mjeseci prije stupanja na snagu Uredbe (EZ) br. 469/2009 u državi EFTA-e koja je članica EGP-a. Ako SDZ istječe za više od šest mjeseci prije stupanja na snagu Uredbe u državi EFTA-e, produljenje neće proizvoditi učinak u predmetnoj državi EFTA-e koja je članica EGP-a, vidjeti naš prijedlog novog stavka 3. koji se treba dodati članku 21. Uredbe (EZ) br. 469/2009. Razlog za to je činjenica da razdoblje produljenja slijedi kao izravno produljenje trajanja SDZ-a. Ako SDZ istječe za manje od šest mjeseci prije stupanja na snagu Uredbe (EZ) br. 1901/2006 i Uredbe (EZ) br. 469/2009 u državi EFTA-e koja je članica EGP-a, moguće produljenje trebalo bi proizvoditi učinak za preostali dio šestomjesečnog razdoblja produljenja (računajući od isteka SDZ-a) u trenutku kada uredbe stupe na snagu u predmetnoj državi EFTA-e koja je članica EGP-a, pod uvjetom da je u tom trenutku zahtjev za produljenje objavljen.
 (3)Novi stavak 4. dodan članku 21. Uredbe (EZ) br. 469/2009
 U situacijama kada SDZ istječe prije isteka sedam mjeseci nakon stupanja na snagu uredaba u predmetnoj državi EFTA-e koja je članica EGP-a, predlažemo da se zahtjev za produljenje trajanja SDZ-a podnosi najkasnije mjesec dana nakon stupanja na snagu uredaba u državi EFTA-e koja je članica EGP-a (vidjeti naš prijedlog novog stavka 4. koji se treba dodati članku 21. Uredbe (EZ) br. 469/2009). Prema našem prijedlogu produljenje će proizvoditi učinak samo u odnosu na vrijeme nakon datuma objave zahtjeva za produljenje. Ako SDZ istječe nakon stupanja na snagu uredaba u predmetnoj državi EFTA-e koja je članica EGP-a, bit će moguće dobiti produljenje kao izravno produljenje SDZ-a. Ako SDZ istječe prije stupanja na snagu uredaba, bit će moguće ishoditi da preostali dio razdoblja produljenja proizvodi učinak od datuma na koji uredbe stupe na snagu, pod uvjetom da je zahtjev već podnesen i da je njegovo podnošenje objavljeno. Produljenje će proizvoditi učinak samo za preostali dio šestomjesečnog razdoblja produljenja (računajući od isteka SDZ-a) u trenutku u kojem uredbe stupe na snagu u predmetnoj državi EFTA-e i u kojem je objavljen zahtjev za produljenje.
 (4)Novi stavak 5. dodan članku 21. Uredbe (EZ) br. 469/2009
 Prema našem prijedlogu prijelaznih aranžmana može doći do situacije u kojoj zaštita najprije istječe pa proizvodi učinak u kasnijoj fazi, tj. kada uredbe stupe na snagu. Za te slučajeve u nastavku navodimo odredbu o nastavku prethodne upotrebe. Sličan tekst prilagodbe uveden je kao članak 19. stavak 5. Uredbe (EEZ) br. 1768/92 kada je taj akt postao dio Sporazuma o EGP-u.
 Druge predložene prilagodbe:
 Odbor za pedijatrijske lijekove treba umetnuti u uvodni tekst poglavlja XIII. Priloga II. Sporazumu o EGP-u.
 S obzirom na patentnu uniju Lihtenštajna i Švicarske, Lihtenštajn ne izdaje svjedodžbe o dodatnoj zaštiti. U skladu s praksom EU-a od 2004. u Ugovor o pristupanju novih država članica uključen je sljedeći tekst kao prilagodba (d) Uredbi (EZ) br. 469/2009:
 „(c)
 S obzirom na patentnu uniju između Lihtenštajna i Švicarske, Lihtenštajn ne izdaje svjedodžbe o dodatnoj zaštiti za lijekove kako je propisano ovom Uredbom.”
 2017/0005 (NLE)
 Prijedlog
 ODLUKE VIJEĆA
 o stajalištu koje treba donijeti, u ime Europske unije, u Zajedničkom odboru EGP-a o izmjenama Priloga II. (Tehnički propisi, norme, ispitivanje i potvrđivanje) i Priloga XVII. (Intelektualno vlasništvo)
 Sporazumu o EGP-u
 (Uredba o lijekovima za pedijatrijsku upotrebu)
 VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
 uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 114. u vezi s člankom 218. stavkom 9.,
 uzimajući u obzir Uredbu Vijeća (EZ) br. 2894/94 od 28. studenoga 1994.
 4
 o rješenjima za provedbu Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru, a posebno njezin članak 1. stavak 3.,
 uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
 budući da:
 (1)Sporazum o Europskom gospodarskom prostoru („Sporazum o EGP-u”) stupio je na snagu 1. siječnja 1994.
 (2)U skladu s člankom 98. Sporazuma o EGP-u Zajednički odbor EGP-a može odlučiti da će izmijeniti, među ostalim, Prilog II. (Tehnički propisi, norme, ispitivanje i potvrđivanje) i Prilog XVII. (Intelektualno vlasništvo) Sporazumu o EGP-u.
 (3)Uredba (EZ) br. 1901/2006 Europskog parlamenta i Vijeća
 5
 treba se uključiti u Sporazum o EGP-u.
 (4)Uredba (EZ) br. 1902/2006 Europskog parlamenta i Vijeća
 6
 treba se uključiti u Sporazum o EGP-u.
 (5)Uredba (EZ) br. 469/2009 Europskog parlamenta i Vijeća
 7
 treba se uključiti u Sporazum o EGP-u.
 (6)Uredba Komisije (EU) br. 488/2012 od 8. lipnja 2012.
 8
 treba se uključiti u Sporazum o EGP-u.
 (7)Uredbom (EZ) br. 469/2009 stavlja se izvan snage Uredba Vijeća (EEZ) br. 1768/92
 9
 , koja je uključena u Sporazum o EGP-u i koja se stoga treba isključiti iz njega.
 (8)Uredbom Komisije (EZ) br. 658/2007
 10
 utvrđuju se pravila o primjeni novčanih kazni na nositelje odobrenja za stavljanje u promet dodijeljenih u skladu s Uredbom (EZ) br. 726/2004. Odobrenja za stavljanje u promet dodjeljuje Komisija, a države EFTA-e istodobno i u roku od 30 dana donose odgovarajuće odluke. Zbog posebnih okolnosti, osobito toga da Komisija odobrava stavljanje u promet i da povrede utječu na Uniju i njezine interese, te zbog složene i tehničke prirode postupaka zbog povrede propisa, Nadzorno tijelo EFTA-e blisko surađuje s Komisijom te čeka njezinu ocjenu i prijedlog djelovanja prije donošenja odluke o novčanim kaznama za nositelje odobrenja za stavljanje u promet koji imaju poslovni nastan u državi EFTA-e.
 (9)Prilog II. (Tehnički propisi, norme, ispitivanje i potvrđivanje) i Prilog XVII. (Intelektualno vlasništvo) Sporazumu o EGP-u trebalo bi stoga na odgovarajući način izmijeniti.
 (10)Stajalište Unije u Zajedničkom odboru EGP-a trebalo bi se stoga temeljiti na priloženom nacrtu Odluke,
 DONIJELO JE OVU ODLUKU:
 Članak 1.
 Stajalište koje treba donijeti, u ime Europske unije, u Zajedničkom odboru EGP-a o predloženim izmjenama Priloga II. (Tehnički propisi, norme, ispitivanje i potvrđivanje) i Priloga XVII. (Intelektualno vlasništvo) Sporazumu o EGP-u temelji se na nacrtu Odluke Zajedničkog odbora EGP-a priloženom ovoj Odluci.
 Članak 2.
 Ova Odluka stupa na snagu na dan donošenja.
 Sastavljeno u Bruxellesu,
 Za Vijeće
 Predsjednik
 (1)
 Uredba (EZ) br. 1901/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2006. o lijekovima za pedijatrijsku upotrebu i izmjeni Uredbe (EEZ) br. 1768/92, Direktive 2001/20/EZ, Direktive 2001/83/EZ i Uredbe (EZ) br. 726/2004.
 (2)
 Uredba (EZ) br. 469/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 6. svibnja 2009. o svjedodžbi o dodatnoj zaštiti za lijekove.
 (3)
 SL L 305, 30.11.1994., str. 6. – 8.
 (4)
 SL L 305, 30.11.1994., str. 6. – 8.
 (5)
 Uredba (EZ) br. 1901/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2006. o lijekovima za pedijatrijsku upotrebu i izmjeni Uredbe (EEZ) br. 1768/92, Direktive 2001/20/EZ, Direktive 2001/83/EZ i Uredbe (EZ) br. 726/2004 (SL L 378, 27.12.2006., str. 1.).
 (6)
 Uredba (EZ) br. 1902/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 20. prosinca 2006. o izmjeni Uredbe 1901/2006 o lijekovima za pedijatrijsku upotrebu (SL L 378, 27.12.2006., str. 20.).
 (7)
 Uredba (EZ) br. 469/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 6. svibnja 2009. o svjedodžbi o dodatnoj zaštiti za lijekove (SL L 152, 16.6.2009., str. 1.).
 (8)
 Uredba Komisije (EU) br. 488/2012 od 8. lipnja 2012. o izmjeni Uredbe (EZ) br. 658/2007 o novčanim sankcijama za kršenja određenih obveza u vezi s odobrenjima za stavljanje u promet koja su dodijeljena na temelju Uredbe (EZ) br. 726/2004 Europskog parlamenta i Vijeća (SL L 150, 9.6.2012., str. 68.).
 (9)
 SL L 182, 2.7.1992., str. 1.
 (10)
 Uredba Komisije (EZ) br. 658/2007 od 14. lipnja 2007. o novčanim kaznama u slučaju kršenja određenih obveza vezanih uz odobrenja za stavljanje u promet dana u skladu s Uredbom (EZ) br. 726/2004 Europskog parlamenta i Vijeća (SL L 155, 15.6.2007., str. 10. – 19.).
 ---documentbreak---
 EUROPEAN COMMISSION
 Brussels, 13.1.2017
 COM(2017) 13 final
 ANNEX
 to the
 proposal for a Council Decision
 on the position to be adopted, on behalf of the European Union, within the EEA Joint Committee concerning an amendment to Annex II (Technical Regulations, Standards, testing and Certification) and Annex XVII (Intellectual Property)to the EEA Agreement(Paediatric Regulation)
 ODLUKA ZAJEDNIČKOG ODBORA EGP-a
 br.
 od
 o izmjeni Priloga II. (Tehnički propisi, norme, ispitivanje i potvrđivanje) i Priloga XVII. (Intelektualno vlasništvo) Sporazumu o EGP-u
 ZAJEDNIČKI ODBOR EGP-a,
 uzimajući u obzir Sporazum o Europskom gospodarskom prostoru („Sporazum o EGP-u”), a posebno njegov članak 98.,
 budući da:
 (1)Uredba (EZ) br. 1901/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2006. o lijekovima za pedijatrijsku upotrebu i izmjeni Uredbe (EEZ) br. 1768/92, Direktive 2001/20/EZ, Direktive 2001/83/EZ i Uredbe (EZ) br. 726/2004
 1
 treba se uključiti u Sporazum o EGP-u.
 (2)Uredba (EZ) br. 1902/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 20. prosinca 2006. o izmjeni Uredbe 1901/2006 o lijekovima za pedijatrijsku upotrebu
 2
 treba se uključiti u Sporazum o EGP-u.
 (3)Uredba (EZ) br. 469/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 6. svibnja 2009. o svjedodžbi o dodatnoj zaštiti za lijekove
 3
 treba se uključiti u Sporazum o EGP-u.
 (4)Uredba Komisije (EU) br. 488/2012 od 8. lipnja 2012. o izmjeni Uredbe (EZ) br. 658/2007 o novčanim sankcijama za kršenja određenih obveza u vezi s odobrenjima za stavljanje u promet koja su dodijeljena na temelju Uredbe (EZ) br. 726/2004 Europskog parlamenta i Vijeća
 4
 , kako je ispravljena u SL L 338, 12.12.2012., str. 44., treba se uključiti u Sporazum o EGP-u.
 (5)Uredbom (EZ) br. 469/2009 stavlja se izvan snage Uredba Vijeća (EEZ) br. 1768/92
 5
 , koja je uključena u Sporazum o EGP-u i koja se stoga treba isključiti iz njega.
 (6)Uredbom Komisije (EZ) br. 658/2007 utvrđuju se pravila o primjeni novčanih kazni na nositelje odobrenja za stavljanje u promet dodijeljenih u skladu s Uredbom (EZ) br. 726/2004. Odobrenja za stavljanje u promet dodjeljuje Komisija, a države EFTA-e istodobno i u roku od 30 dana donose odgovarajuće odluke. Zbog posebnih okolnosti, osobito toga da Komisija odobrava stavljanje u promet i da povrede utječu na Uniju i njezine interese, te zbog složene i tehničke prirode postupaka zbog povrede propisa, Nadzorno tijelo EFTA-e blisko surađuje s Komisijom te čeka njezinu procjenu i prijedlog djelovanja prije donošenja odluke o novčanim kaznama za nositelje odobrenja za stavljanje u promet koji imaju poslovni nastan u državi EFTA-e.
 (7)Priloge II. i XVII. Sporazumu o EGP-u trebalo bi stoga na odgovarajući način izmijeniti,
 DONIO JE OVU ODLUKU:
 Članak 1.
 Poglavlje XIII. Priloga II. Sporazumu o EGP-u mijenja se kako slijedi:
 1.U trinaestom stavku uvodnog teksta nakon riječi „Odbora za lijekove za rijetke bolesti” umeće se sljedeći tekst:
 „,Odbora za pedijatrijske lijekove”.
 2.U točkama 15.q (Direktiva 2001/83/EZ Europskog parlamenta i Vijeća) i 15.zb (Uredba (EZ) br. 726/2004 Europskog parlamenta i Vijeća) dodaje se sljedeća alineja:
 „–32006 R 1901: Uredbom (EZ) br. 1901/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2006. (SL L 378, 27.12.2006., str. 1.).”
 3.Tekst prilagodbe točke 15.zb (Uredba (EZ) br. 726/2004 Europskog parlamenta i Vijeća) zamjenjuje se sljedećim:
 „Ovlasti dodijeljene Europskoj komisiji u vezi s postupkom zbog povrede propisa predviđenim u članku 84. stavku 3., uključujući ovlast za izricanje novčanih kazni nositeljima odobrenja za stavljanje u promet, u slučajevima kada nositelj odobrenja za stavljanje u promet ima poslovni nastan u državi EFTA-e, provodi Nadzorno tijelo EFTA-e u bliskoj suradnji s Komisijom. Prije nego što Nadzorno tijelo EFTA-e donese odluku u pogledu novčane kazne Komisija mu dostavlja procjenu i prijedlog o tome kako postupiti.”
 4.Tekst točke 15.zj (Uredba Komisije (EZ) br. 658/2007) zamjenjuje se sljedećim:
 „32007 R 0658: Uredba Komisije (EZ) br. 658/2007 od 14. lipnja 2007. o novčanim kaznama u slučaju kršenja određenih obveza vezanih uz odobrenja za stavljanje u promet dana u skladu s Uredbom (EZ) br. 726/2004 Europskog parlamenta i Vijeća (SL L 155, 15.6.2007., str. 10.), kako je izmijenjena:
 –32012 R 0488: Uredbom Komisije (EU) br. 488/2012 od 8. lipnja 2012. (SL L 150, 9.6.2012., str. 68.), kako je ispravljena u SL L 338, 12.12.2012., str. 44.
 Za potrebe ovog Sporazuma odredbe Uredbe sadržavaju sljedeću prilagodbu:
 Ovlasti dodijeljene Europskoj komisiji u vezi s postupkom zbog povrede propisa, uključujući ovlast za izricanje novčanih kazni nositeljima odobrenja za stavljanje u promet, u slučajevima kada nositelj odobrenja za stavljanje u promet ima poslovni nastan u državi EFTA-e, provodi Nadzorno tijelo EFTA-e u bliskoj suradnji s Komisijom. Prije nego što Nadzorno tijelo EFTA-e donese odluku u pogledu novčane kazne Komisija mu dostavlja procjenu i prijedlog o tome kako postupiti.”
 5.Nakon točke 15.zo (Provedbena uredba Komisije (EU) br. 198/2013) umeće se sljedeća točka:
 „15.zp 32006 R 1901: Uredba (EZ) br. 1901/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2006. o lijekovima za pedijatrijsku upotrebu i izmjeni Uredbe (EEZ) br. 1768/92, Direktive 2001/20/EZ, Direktive 2001/83/EZ i Uredbe (EZ) br. 726/2004 (SL L 378, 27.12.2006., str. 1.), kako je izmijenjena:
 –32006 R 1902: Uredbom (EZ) br. 1902/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 20. prosinca 2006. (SL L 378, 27.12.2006., str. 20.).
 Za potrebe ovog Sporazuma odredbe Uredbe sadržavaju sljedeće prilagodbe:
 (a)Primjena članka 36. stavka 3. ne ovisi o odobrenju lijeka u Lihtenštajnu.
 (b)Ovlasti dodijeljene Europskoj komisiji u vezi s postupkom zbog povrede propisa predviđenim u članku 49. stavku 3., uključujući ovlast za izricanje novčanih kazni nositeljima odobrenja za stavljanje u promet, u slučajevima kada nositelj odobrenja za stavljanje u promet ima poslovni nastan u državi EFTA-e, provodi Nadzorno tijelo EFTA-e u bliskoj suradnji s Komisijom. Prije nego što Nadzorno tijelo EFTA-e donese odluku u pogledu novčane kazne Komisija mu dostavlja procjenu i prijedlog o tome kako postupiti.”
 Članak 2.
 Tekst točke 6. (Uredba Vijeća (EEZ) br. 1768/92) Priloga XVII. Sporazumu o EGP-u zamjenjuje se sljedećim:
 „32009 R 0469: Uredba (EZ) br. 469/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 6. svibnja 2009. o svjedodžbi o dodatnoj zaštiti za lijekove (SL L 152, 16.6.2009., str. 1.).
 Za potrebe ovog Sporazuma odredbe Uredbe sadržavaju sljedeće prilagodbe:
 (a)Članku 7. dodaju se sljedeći stavci:
 „6.Stavak 5. ne primjenjuje se na države EFTA-e.
 7.Neovisno o stavku 4., sljedećih pet godina nakon stupanja na snagu Uredbe (EZ) br. 1901/2006 u predmetnoj državi EFTA-e, zahtjev za produljenje trajanja već izdane svjedodžbe podnosi se najkasnije šest mjeseci prije isteka svjedodžbe.”
 (b)Članku 21. dodaju se sljedeći stavci:
 „3.Zahtjev za produljenje trajanja svjedodžbe može se odobriti u državi EFTA-e samo ako svjedodžba istječe manje od šest mjeseci prije stupanja na snagu Uredbe (EZ) br. 1901/2006 u predmetnoj državi EFTA-e. Ako svjedodžba istječe prije stupanja na snagu Uredbe (EZ) br. 1901/2006 u predmetnoj državi EFTA-e, produljenje proizvodi učinak samo u odnosu na vrijeme nakon stupanja na snagu u predmetnoj državi EFTA-e i nakon datuma objave zahtjeva za produljenje. Međutim, članak 13. stavak 3. primjenjuje se na izračun trajanja produljenja.
 4.Neovisno o članku 7. stavku 7., u slučajevima kada svjedodžba istječe manje od sedam mjeseci nakon stupanja na snagu Uredbe (EZ) br. 1901/2006 u predmetnoj državi EFTA-e, zahtjev za produljenje trajanja svjedodžbe podnosi se najkasnije mjesec dana nakon tog stupanja na snagu u predmetnoj državi EFTA-e. U tim slučajevima produljenje proizvodi učinak samo u odnosu na vrijeme nakon datuma objave zahtjeva za produljenje. Međutim, članak 13. stavak 3. primjenjuje se na izračun trajanja produljenja.
 5.Zahtjev za produljenje trajanja svjedodžbe podnesen u skladu sa stavcima 3. i 4. ne sprječava bilo koju treću osobu koja je u razdoblju između isteka svjedodžbe i objave zahtjeva za produljenje trajanja svjedodžbe u dobroj vjeri komercijalno upotrebljavala izum ili se ozbiljno pripremala za njegovu upotrebu da nastavi s tom upotrebom.
 (c)S obzirom na patentnu uniju između Lihtenštajna i Švicarske, Lihtenštajn ne izdaje svjedodžbe o dodatnoj zaštiti za lijekove kako je propisano ovom Uredbom.”
 Članak 3.
 Vjerodostojni su tekstovi uredbi (EZ) br. 1901/2006, (EZ) br. 1902/2006, (EZ) br. 469/2009 i Uredbe Komisije (EU) br. 488/2012, kako je ispravljena u SL L 338, 12.12.2012., str. 44., na islandskom i norveškom jeziku, koji se objavljuju u Dodatku o EGP-u Službenom listu Europske unije.
 Članak 4.
 Ova Odluka stupa na snagu [...] pod uvjetom da su sva priopćenja iz članka 103. stavka 1. Sporazuma o EGP-u poslana*.
 6Članak 5.
 Ova se Odluka objavljuje u odjeljku o EGP-u Službenog lista Europske unije i u Dodatku o EGP-u Službenom listu Europske unije.
 Sastavljeno u Bruxellesu [...].
 Za Zajednički odbor EGP-a
 Predsjednik
 [...]
 Tajnici
 Zajedničkog odbora EGP-a
 [...]
 (1)
 SL L 378, 27.12.2006., str. 1.
 (2)
 SL L 378, 27.12.2006., str. 20.
 (3)
 SL L 152, 16.6.2009., str. 1.
 (4)
 SL L 150, 9.6.2012., str. 68.
 (5)
 SL L 182, 2.7.1992., str. 1.
 (6)
 [Ustavni su zahtjevi navedeni.]


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 27.7.2020
 SK
 Úradný vestník Európskej únie
 L 241/10
 VYKONÁVACIE NARIADENIE KOMISIE (EÚ) 2020/1092
 z 24. júla 2020,
 ktorým sa mení vykonávacie nariadenie (EÚ) č. 1263/2011, pokiaľ ide o povolenie Lactococcus lactis (NCIMB 30160) ako kŕmnej doplnkovej látky pre všetky druhy zvierat
 (Text s významom pre EHP)
 EURÓPSKA KOMISIA,
 so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie,
 so zreteľom na nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1831/2003 z 22. septembra 2003 o doplnkových látkach určených na používanie vo výžive zvierat (1), a najmä na jeho článok 13 ods. 2,
 keďže:
 (1)
 V nariadení (ES) č. 1831/2003 sa stanovuje povoľovanie doplnkových látok určených na používanie vo výžive zvierat, ako aj dôvody a postupy udeľovania alebo zmien takýchto povolení.
 (2)
 Vykonávacím nariadením Komisie (EÚ) č. 1263/2011 (2) bolo povolené používanie Lactococcus lactis NCIMB 30160 ako kŕmnej doplnkovej látky pre všetky druhy zvierat.
 (3)
 V súlade s článkom 13 ods. 1 nariadenia (ES) č. 1831/2003 Komisia požiadala Európsky úrad pre bezpečnosť potravín (ďalej len „úrad“) o vydanie stanoviska k tomu, či by povolenie Lactococcus lactis (NCIMB 30160) ako kŕmnej doplnkovej látky vzhľadom na zmenu jeho podmienok naďalej spĺňalo podmienky stanovené v článku 5 nariadenia (ES) č. 1831/2003. Zmena sa týka zloženia doplnkovej látky, konkrétne zaradenia polyetylénglykolu (PEG 4000) do zoznamu kryoprotektívnych činidiel, ktoré možno použiť na výrobu doplnkovej látky. K žiadosti boli priložené relevantné podporné údaje.
 (4)
 Úrad dospel vo svojich stanoviskách zo 6. marca 2018 (3) a zo 7. októbra 2019 (4) k záveru, že v rámci navrhovaných podmienok použitia prípravky PEG 4000 ako pomocné látky v prípravkoch s obsahom Lactococcus lactis (NCIMB 30160) nemenia predchádzajúce závery, podľa ktorých doplnková látka nemá nepriaznivé účinky na zdravie zvierat, zdravie ľudí ani na životné prostredie a je účinná ako doplnková látka do siláže. Preto sa pri použití PEG 4000 ako kryoprotektívneho činidla v doplnkovej látke Lactococcus lactis NCIMB 30160 až do maximálnej koncentrácie 0,025 mg PEG 4000/kg neočakáva, že by malo dôjsť k obavám o bezpečnosť. Úrad nepovažuje za potrebné stanoviť osobitné požiadavky na monitorovanie po umiestnení na trh.
 (5)
 Z posúdenia navrhovanej zmeny povolenia vyplýva, že podmienky povolenia stanovené v článku 5 nariadenia (ES) č. 1831/2003 sú splnené.
 (6)
 Vykonávacie nariadenie (EÚ) č. 1263/2011 by sa preto malo zodpovedajúcim spôsobom zmeniť.
 (7)
 Opatrenia stanovené v tomto nariadení sú v súlade so stanoviskom Stáleho výboru pre rastliny, zvieratá, potraviny a krmivá,
 PRIJALA TOTO NARIADENIE:
 Článok 1
 Príloha k vykonávaciemu nariadeniu (EÚ) č. 1263/2011 sa mení v súlade s prílohou k tomuto nariadeniu.
 Článok 2
 Toto nariadenie nadobúda účinnosť dvadsiatym dňom po jeho uverejnení v Úradnom vestníku Európskej únie.
 Toto nariadenie je záväzné v celom rozsahu a priamo uplatniteľné vo všetkých členských štátoch.
 V Bruseli 24. júla 2020
 Za Komisiu
 predsedníčka
 Ursula VON DER LEYEN
 (1) Ú. v. EÚ L 268, 18.10.2003, s. 29.
 (2) Vykonávacie nariadenie Komisie (EÚ) č. 1263/2011 z 5. decembra 2011 týkajúce sa povolenia Lactobacillus buchneri (DSM 16774), Lactobacillus buchneri (DSM 12856), Lactobacillus paracasei (DSM 16245), Lactobacillus paracasei (DSM 16773), Lactobacillus plantarum (DSM 12836), Lactobacillus plantarum (DSM 12837), Lactobacillus brevis (DSM 12835), Lactobacillus rhamnosus (NCIMB 30121), Lactococcus lactis (DSM 11037), Lactococcus lactis (NCIMB 30160), Pediococcus acidilactici (DSM 16243) a Pediococcus pentosaceus (DSM 12834) ako kŕmnych doplnkových látok pre všetky druhy zvierat (Ú. v. EÚ L 322, 6.12.2011, s. 3).
 (3) Vestník EFSA (EFSA Journal) (2018) 16(3):5218.
 (4) Vestník EFSA (EFSA Journal) (2019) 17(11):5890.
 PRÍLOHA
 V prílohe k vykonávaciemu nariadeniu (EÚ) č. 1263/2011 sa zápis týkajúci sa doplnkovej látky s identifikačným číslom 1k2082 nahrádza takto:
 Identifikačné číslo doplnkovej látky
 Doplnková látka
 Zloženie, chemický vzorec, opis, analytická metóda
 Druh alebo kategória zvierat
 Maximálny vek
 Minimálny obsah
 Maximálny obsah
 Iné ustanovenia
 Koniec platnosti povolenia
 JTK doplnkovej látky/kg čerstvého materiálu
 Kategória technologických doplnkových látok. Funkčná skupina: doplnkové látky do siláže
 „1k2082
 Lactococcus lactis
 (NCIMB 30160)
 Zloženie doplnkovej látky
 Prípravok Lactococcus lactis (NCIMB 30160) obsahujúci najmenej 4 × 1011 JTK/g doplnkovej látky
 Jedno z týchto kryoprotektívnych činidiel: kyselina askorbová, laktóza, manitol, glutaman sodný, citran sodný, sušená srvátka alebo polyetylénglykol (PEG 4000)
 Charakteristika účinnej látky
 Lactococcus lactis (NCIMB 30160)
 Analytická metóda
 (1)
 Kvantifikácia: metóda liatych platní s použitím MRS agaru (ISO 15214)
 Identifikácia: gélová elektroforéza v pulznom poli (PFGE)
 všetky druhy zvierat
 –
 –
 –
 1.
 V návode na použitie doplnkovej látky a premixov sa musia uvádzať podmienky skladovania.
 2.
 Minimálny obsah doplnkovej látky, ak sa nepoužíva v kombinácii s inými mikroorganizmami, ktoré sú doplnkovými látkami do siláže: 1 × 108 JTK/kg čerstvého materiálu.
 3.
 Ak sa použije polyetylénglykol (PEG 4000) ako kryprotektívne činidlo, jeho koncentrácia nesmie prekročiť 0,025 mg/kg siláže.
 4.
 Pre používateľov doplnkovej látky a premixov stanovia prevádzkovatelia krmivárskych podnikov prevádzkové postupy a organizačné opatrenia s cieľom riešiť potenciálne riziká vyplývajúce z ich používania. Ak uvedené riziká nemožno takýmito postupmi a opatreniami odstrániť alebo znížiť na minimum, doplnková látka a premixy sa musia používať s osobnými ochrannými prostriedkami vrátane prostriedkov na ochranu dýchacích ciest.
 16. 8. 2030
 (1) Podrobné informácie o analytických metódach sú k dispozícii na tejto adrese referenčného laboratória: https://ec.europa.eu/jrc/en/eurl/feed-additives/evaluation-reports.“


type: wikipedia

text:
Le château de la Morinais est un château situé sur la commune de Pleucadeuc dans le département du Morbihan.
 Historique
 Le château actuel est bâti vers 1870 pour le compte de Dominique Cossé, industriel raffineur de sucre à Nantes, associé de Cossé-Duval, sur l'emplacement d'un bâtiment plus ancien, siège d'une ancienne seigneurie.
 Architecture
 Notes et références
 Voir aussi
 Liens internes
 Liste des châteaux de l'arrondissement de Vannes
 Liens externes
 Morinais
 Pleucadeuc


type: caselaw

text:
 18.2.2012
 EL
 Επίσημη Εφημερίδα της Ευρωπαϊκής Ένωσης
 C 49/16
 Αίτηση για την έκδοση προδικαστικής αποφάσεως, την οποία υπέβαλε το Supremo Tribunal Administrativo (Πορτογαλία) την 1η Δεκεμβρίου 2011 — TVI Televisão Independente SA κατά Fazenda Pública
 (Υπόθεση C-618/11)
 2012/C 49/26
 Γλώσσα διαδικασίας: η πορτογαλική
 Αιτούν δικαστήριο
 Supremo Tribunal Administrativo
 Διάδικοι στην υπόθεση της κύριας δίκης
 Εκκαλούσα: TVI Televisão Independente SA.
 Εφεσίβλητη: Fazenda Pública
 Προδικαστικά ερωτήματα
 1)
 Συνάδει με τις διατάξεις του άρθρου 11Α, παράγραφος 1, στοιχείο α', της οδηγίας 77/388/ΕΚ (1) (νυν άρθρου 73 της οδηγίας 2006/112/ΕΚ (2) του Συμβουλίου, της 28ης Νοεμβρίου 2006), ειδικότερα με την έννοια «αντιπαροχή, την οποία έλαβε ή πρόκειται να λάβει για τις πράξεις αυτές ο προμηθευτής ή ο παρέχων τις υπηρεσίες», το άρθρο 16, παράγραφος 1, του Κώδικα για τον ΦΠΑ (CIVA), όπως ερμηνεύεται με την προσβαλλόμενη απόφαση (δηλαδή υπό την έννοια ότι το ποσό του τέλους μεταδόσεως εμπορικών διαφημίσεων πρέπει να συνυπολογίζεται στη βάση επιβολής του ΦΠΑ καθόσον είναι σύμφυτο με την οικεία παροχή υπηρεσιών);
 2)
 Συνάδει με τις διατάξεις του άρθρου 11Α, παράγραφος 3, στοιχείο γ', της οδηγίας 77/388/ΕΚ (νυν άρθρου 79, στοιχείο γ', της οδηγίας 2006/112/ΕΚ του Συμβουλίου, της 28ης Νοεμβρίου 2006), ειδικότερα με την έννοια «ποσά τα οποία λαμβάνει ο υποκείμενος στον φόρο από τον αποκτώντα ή το λήπτη, για κάλυψη εξόδων που γίνονται στο όνομα και για λογαριασμό τους, και τα οποία έχουν καταχωρισθεί σε μεταβατικούς λογαριασμούς των λογιστικών του βιβλίων», το άρθρο 16, παράγραφος 6, στοιχείο c, του Κώδικα για τον ΦΠΑ (CIVA), όπως ερμηνεύεται με την προσβαλλόμενη απόφαση (δηλαδή υπό την έννοια ότι το τέλος μεταδόσεως εμπορικών διαφημίσεων δεν συνιστά ποσό καταβαλλόμενο στο όνομα και για λογαριασμό των αποδεκτών των υπηρεσιών διαφήμισης, έστω και αν τα εισπραττόμενα ποσά καταχωρίζονται σε μεταβατικό λογαριασμό των λογιστικών βιβλίων τρίτου και προορίζονται να αποδοθούν σε δημόσιους οργανισμούς);
 (1) Έκτη οδηγία 77/388/ΕΟΚ του Συμβουλίου, της 17ης Μαΐου 1977, περί εναρμονίσεως των νομοθεσιών των κρατών μελών, των σχετικών με τους φόρους κύκλου εργασιών — Κοινό σύστημα φόρου προστιθεμένης αξίας: ομοιόμορφη φορολογική βάση (ΕΕ ειδ. έκδ. 09/001, σ. 49).
 (2) Οδηγία 2006/112/ΕΚ του Συμβουλίου, της 28ης Νοεμβρίου 2006, σχετικά με το κοινό σύστημα φόρου προστιθέμενης αξίας (ΕΕ L 347, σ. 1)


text:
 28.1.2012
 SV
 Europeiska unionens officiella tidning
 C 25/62
 Talan väckt den 22 november 2011 — Anbouba mot rådet
 (Mål T-592/11)
 (2012/C 25/118)
 Rättegångsspråk: franska
 Parter
 Sökande: Issam Anbouba (Homs, Syrien) (ombud: advokaterna M.-A. Bastin och J.-M. Salva)
 Svarande: Europeiska unionens råd
 Yrkanden
 Sökanden yrkar att tribunalen ska
 —
 fastställa att talan kan tas upp till sakprövning i samtliga delar,
 —
 bifalla talan på samtliga grunder,
 —
 förena målet med mål T-563/11,
 —
 slå fast att det är möjligt att delvis ogiltigförklara de angripna rättsakterna, eftersom den del av dem som ska ogiltigförklaras kan åtskiljas från rättsakten som helhet, och
 —
 följaktligen
 —
 delvis ogiltigförklara rådets beslut 2011/685/GUSP av den 13 oktober 2011 och rådets förordning (EU) nr 1011/2011 av den 13 oktober 2011, genom att ta bort omnämnandet av Issam Anbouba och hänvisningarna till honom som en person som stöder den aktuella regimen i Syrien,
 —
 i andra hand, ogiltigförklara rådets beslut 2011/685/Gusp av den 13 oktober 2011 och rådets förordning (EU) nr 1011/2011 av den 13 oktober 2011 om restriktiva åtgärder med hänsyn till situationen i Syrien,
 —
 eller annars slå fast att dessa beslut och denna förordning inte kan tillämpas på Issam Anbouba och förordna om avlägsnande av dennes namn och hänvisningar till honom från förteckningen över personer som är föremål för Europeiska unionens sanktionsåtgärder,
 —
 förplikta rådet att tills vidare utge en euro i skadestånd för den ideella skada och sakskada som är resultatet av att Issam Anbouba har utpekats som en person som stöder den aktuella regimen i Syrien, och
 —
 förplikta rådet att ersätta rättegångskostnaderna.
 Grunder och huvudargument
 Till stöd för sin talan åberopar sökanden två grunder som i huvudsak är identiska med eller liknar de grunder som åberopas i mål T-563/11, Anbouba mot rådet.


type: other

text:
ECLI:SI:VSLJ:2015:II.KP.26654.2011
 VSL0023193
 kazniva dejanja zoper pravni promet - overitev lažne vsebine - zemljiška knjiga - vpis lastninske pravice - denacionalizacija - opis kaznivega dejanja - kršitev kazenskega zakona - zmotna in nepopolna ugotovitev dejanskega stanja - kazniva dejanja zoper gospodarstvo - preslepitev pri pridobitvi posojila ali ugodnosti - prekoračitev obtožbe - objektivna identiteta med obtožbo in sodbo - absolutna bistvena kršitev določb kazenskega postopka - zakonski znaki kaznivega dejanja - hipotekarni bančni kredit - hipotekarno zavarovanje - zavrnitev pritožbe
 Za kaznivo dejanje overitve lažne vsebine gre takrat, kadar je pristojni organ v okviru svojih pooblastil zavezan v javni knjigi potrditi določeno dejstvo na podlagi storilčevih navedb, katere pa organ preverja le v okviru svojih pooblastil. Referentka je v zemljiškoknjižnem postopku preverila le, ali je predlagateljev pravni prednik imetnik pravice uporabe na družbeni lastnini in vpogledala v zgodovinski izpis iz sodnega registra. Dodatnih poizvedb, preveritev ali dokaznega postopka v zvezi z denacionalizacijo zemljiška knjiga ni izvajala niti jih referentka ni bila dolžna izvajati, zato je do materialnopravno napačnega vpisa lastninske pravice prišlo izkjučno zaradi obdolženčevih navedb v zemljiškoknjižnem predlogu.
 Obdolžencu očitana kriminalna količina, kot izhaja iz izreka sodbe (odobritev dveh kreditov v vrednostih 116.000,00 EUR in 200.000,00 EUR ter reprogramiranje prejšnjega kredita), je v primerjavi z očitkom obtožnega predloga (odobritev posojila v višini 800.000,00 EUR) manjša in obdolžencu v korist ter pomeni preciziranje opisa kaznivega dejanja glede na ugotovljeno dejansko stanje, zaradi česar sodišče prve stopnje ni prekoračilo obtožbe.
 Zavarovanje prejetega kredita z neobremenjenimi nepremičninami pomeni zadostno konkretizacijo zakonskega znaka „zahtevanih pogojev“ za pridobitev posojila po 1. odstavku 230. člena KZ-1.
 Pritožba zagovornika obdolženega C. C. se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.
 Obdolženec je dolžan plačati sodno takso v višini 525,00 EUR kot strošek pritožbenega postopka.
 Z izpodbijano sodbo je Okrajno sodišče v Brežicah obdolženega C. C. spoznalo za krivega kaznivih dejanj overitve lažne vsebine po prvem odstavku 258. člena KZ (točka 1 izreka) in preslepitve pri pridobivanju posojila po prvem odstavku 230. člena KZ-1 (točka 2 izreka). Za kaznivo dejanje pod točko 1 mu je določilo kazen sedem mesecev zapora, za kaznivo dejanje pod točko 2 pa osem mesecev zapora, nakar mu je izreklo enotno kazen eno leto in dva meseca zapora. Odločilo je, da mora obdolženec po prvem odstavku 95. člena Zakona o kazenskem postopku (ZKP) plačati stroške kazenskega postopka iz 1. do 5. točke 92. člena ZKP v višini 714,62 EUR, nagrado in potrebne izdatke pooblaščencev ter sodno takso v višini 300,00 EUR.
 Zoper sodbo se je pravočasno pritožil obdolženčev zagovornik iz pritožbenih razlogov po 1., 2. in 3. točki prvega odstavka 370. člena ZKP, „iz previdnosti“ pa tudi iz razloga po 4. točki prvega odstavka 370. člena ZKP. Pritožbenemu sodišču je predlagal, da izpodbijano sodbo spremeni tako, da obdolženca oprosti obtožbe; podredno pa, da sodbo razveljavi ter zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.
 Po presoji izpodbijane sodbe, pritožbenih navedb in podatkov kazenskega spisa pritožbeno sodišče sprejema dokazno oceno sodišča prve stopnje, da sta obdolžencu obe očitani kaznivi dejanji dokazani tako v objektivnem kot v subjektivnem pomenu, v takšen dokazni zaključek pa zagovornikova pritožba ne vnaša pomislekov ali dvomov. Obdolženčev zagovor je bil v dokaznem postopku preizkušen z izvedenimi personalnimi in listinskimi dokazi v spisu ter upravičeno zavrnjen kot neresničen. Temeljita dokazna ocena vsakega dokaza posebej in vseh dokazov v njihovi medsebojni povezavi je prepričljiva ter izkustveno sprejemljiva, na razloge izpodbijane sodbe pa se pritožbeno sodišče v celoti sklicuje. Sodišče prve stopnje ob popolno in pravilno ugotovljenem dejanskem stanju ni zagrešilo bistvenih kršitev določb kazenskega postopka, niti kršitev kazenskega zakona.
 V zvezi s kaznivim dejanjem overitve lažne vsebine po prvem odstavku 258. člena KZ pritožnik neutemeljeno očita sodišču prve stopnje kršitev kazenskega zakona (1. točka 372. člena ZKP) glede vprašanja, ali je dejanje, ki se očita obdolžencu, kaznivo dejanje. Pritožba ima prav, da gre za predmetno dejanje takrat, kadar je pristojni organ v okviru svojih pooblastil zavezan v javni knjigi potrditi določeno dejstvo na podlagi storilčevih navedb. Drži tudi, da Zakon o lastninjenju nepremičnin v družbeni lasti (ZLNDL) v tretjem odstavku 3. člena ureja situacijo, ko je pravica uporabe na nepremičnini v korist pravne osebe oziroma njenega pravnega naslednika vpisana v zemljiški knjigi. Tedaj se vpis lastninske pravice opravi po uradni dolžnosti. Vendar pritožnik pri tem spregleda določbo drugega odstavka 3. člena ZLNDL, da se vpis lastninske pravice v zemljiški knjigi lahko opravi tudi na predlog, zlasti pa spregleda vsebino izpovedbe priče E. B., ki je kot zemljiškoknjižna referentka pojasnila, da v konkretnem primeru pred predlogom obdolženca niso razpolagali z dokumentacijo, ki bi omogočala vpis v korist X; pa tudi, če bi, do vpisa ne bi moglo priti zaradi neurejenosti „etažne lastnine“ pri zadružnem domu. Če zemljiška knjiga od Upravne enote (UE) ni prejela denacionalizacijskih odločb, ki izkazujejo lastništvo X (ne glede na to, ali je bil na ta način prekršen Zakon o denacionalizaciji), to še ne opravičuje obdolženca, da je s predlogom, podanim prek pooblaščenca, ob hkratnem zamolčanju obstoja denacionalizacijskih odločb, vsebine katerih se je zavedal, uslužbenko zemljiške knjige spravil v zmoto. Niti ga ne opravičuje dejstvo, da X ni sama poskrbela za vpis svoje lastninske pravice ali da denacionalizacijskega postopka ni evidentiral GURS. Ključno je, da brez obdolženčevega predloga ne bi prišlo do zemljiškoknjižnega vpisa lastnine na A. Kot izhaja iz listin v spisu, je referentka v postopku preverila le, ali je predlagateljev pravni prednik vpisan kot imetnik pravice uporabe (v kar zgodovinsko ni dvoma), ter vpogledala v zgodovinski izpis iz sodnega registra za obdolženčevo družbo (pri čemer prav tako ni problematično, da je družba A. pravni naslednik B.). Še dodatnih poizvedb oziroma preveritev ali dokaznega postopka zemljiška knjiga ni izvajala, niti jih zemljiškoknjižna referentka ni bila dolžna izvajati, zato ni nobenega dvoma, da je do materialnopravno napačnega vpisa in povezane spremembe firme lastnika prišlo izključno v posledici ter na podlagi obdolženčevih navedb v zemljiškoknjižnem predlogu.
 Srž obsežnih pritožbenih navedb v okviru pritožbenega razloga zmotne ugotovitve dejanskega stanja je v ponavljanju obdolženčevega zagovora, da ni naklepno prikril obstoja odločb o denacionalizaciji UE, na podlagi katerih je že v letu 1995 lastnica zadružnega doma postala X, zlasti pa, da ni vedel, da parc. št. 000, k. o. X, v naravi predstavlja zadružni dom. Pritožbeno sodišče pritrjuje razlogom sodišča prve stopnje predvsem v 5. in 6. točki obrazložitve, kjer je prepričljivo pojasnilo, zakaj takšen zagovor šteje za ovržen ter očitno neresničen. Ni se mogoče strinjati s pritožnikom, da je obrazložitev sodišča prve stopnje pavšalna, češ da gre pri obdolžencu za odraslo, izobraženo in izkušeno osebo. Razlogi namreč temeljijo na konkretnih dejstvih. Tudi pritožbeno sodišče kot nesprejemljive zavrača navedbe v zagovoru, da obdolženec, ki je v družbi A. od leta 1995 dalje kot vodja gospodarsko-računovodskega sektorja zasedal celo enega najvišjih položajev v upravi, ne bi bil seznanjen s premoženjsko strukturo podjetja (lastništvom nepremičnin). Glede na izpovedbo nekdanjega direktorja N. je bil obdolženec pri svojem delu zelo skrben in vselej obveščen, zato ni sprejemljiv njegov zagovor, da s tem ni bil seznanjen, pri čemer so vsi zaposleni (ne glede na njihov položaj oziroma delovno mesto), zaslišani kot priče, potrdili, da zadružni dom nikdar ni sodil v lastništvo A. oziroma je bil izločen v postopku lastninskega preoblikovanja družbe. Enako izhaja iz dokumentacije o lastninskem preoblikovanju. V opisu kaznivega dejanja se obdolžencu očita, da je vedel, da je po odločbi o denacionalizaciji večinski lastnik kritične parcele X, pri tem pa ni potrebno, kot je razumeti pritožbene navedbe, da bi moral obdolženec z odločbama o denacionalizaciji tudi neposredno fizično razpolagati, konkretno preučevati njuno vsebino ali v zvezi z njima sprejemati kakšne (računovodske) odločitve. Pritožbena izvajanja o tem, kateri oddelek podjetja A. naj bi denacionalizacijski odločbi obravnaval, če sploh, ter kje naj bi bili arhivirani, če nista morda zgoreli v požaru, ki je uničil del arhiva, se izkažejo za nepomembna in nepotrebna, saj sam zagovornik v nadaljevanju pritožbe priznava, da je obdolženi vedel, da je bil zadružni dom vrnjen denacionalizacijskim upravičencem ter da ni (bil) v premoženju družbe A.
 Kot ključno poanto predmetnega kazenskega postopka pritožnik izpostavlja vprašanje, ali je obdolženec vedel, da zadružnemu domu pripada ravno parc. št. 000, k. o. X. V nasprotju s trditvami pritožbe pritožbeno sodišče pritrjuje konkretnim razlogom izpodbijane sodbe (ki ne temeljijo zgolj na „splošnem prepričanju“), da je obdolžencu takšno zavedanje dokazano. Razlogi sodbe temeljijo na izvedenem dokaznem postopku, z ničemer pa ni podprt pritožbeni očitek, da sodišče prve stopnje ni odločalo na podlagi dokazov, temveč pod vplivom vnaprejšnjih predstav, s čimer naj bi kršilo obdolženčevo ustavno pravico do pravičnega sojenja. Prav tako razlogi sodbe niso v nasprotju z izvedenimi dokazi, z drugačnim stališčem pa pritožnik neuspešno zatrjuje absolutno bistveno kršitev določb kazenskega postopka po 11. točki prvega odstavka 371. člena ZKP. Pri tem kaže poudariti, da očitno nestrinjanje z dokazno oceno sodišča prve stopnje še ne izkazuje obstoja bistvenih kršitev določil kazenskega postopka.
 Iz prebranih listinskih dokazov je mogoče z zanesljivostjo zaključiti, da je obdolženi zadružni dom povezoval s konkretno parcelno številko ter s slednjo pri svojem poslovanju nedvomno operiral, drugačne pritožbene navedbe pa niso utemeljene. Sodišče prve stopnje je pravilno ugotovilo, da v pisanju z naslovom „vloga za ureditev razmer na nepremičninah za potrebe razvoja družbe“ (v prilogi C6), ki jo je obdolženec naslovil na župana in ki jo je občina prejela dne 3. 9. 2008 (kar je manj kot mesec dni pred podajo kritičnega zemljiško knjižnega predloga!), na str. 3 obdolženec navaja, da je „družba A. vpisana kot lastnik na parc. št. 000, k. o. X (stavbišče v skupni zmeri 641 m2), poleg tega pa je nosilec gradbenega dovoljenja za garaže za gasilska vozila kot prizidek zadružnega doma na omenjenem zemljišču (parc. št. 000)“. Protispisna je pritožbena trditev, da v obdolženčevem dopisu ni ne izrecno niti smiselno omenjen zadružni dom. Pravilno je tudi razlogovanje sodišča prve stopnje, da je torej obdolženi že v obdobju pred podajo zemljiškoknjižnega predloga za vpis lastninske pravice v uradnem dopisu zatrjeval, da je družba A. lastnica parc. št. 000, kjer stoji zadružni dom. V odgovoru na vlogo, ki je bil poslan A., župan sporoča, da so predmetne gasilske garaže, ki jih je obdolženi ponujal v menjavo občini, zgrajene na nepremičnini parc. št. 001, ki je v lasti Republike Slovenije, ne pa na stavbišču št. 000, „kjer je zadružni dom v vaši lasti“. Obdolženca ne opravičuje pritožbeno stališče, da takšnega dopisa „očitno ni jemal resno“. Da si je pričel zadružni dom „lastiti“, kakršna je dikcija pritožbe, pa je obdolženi pokazal s storitvijo obravnavanih kaznivih dejanj, ki sta mu z gotovostjo dokazani.
 Že iz dopisa predsednika P. z dne 18. 12. 2007, na podlagi katerega je obdolženec (kot pove sam v svojem zagovoru) stopil v stik z občino z namenom menjave nepremičnin, je razvidno, da prizidek garaže za gasilska vozila stoji na parceli št. 001. V pritožbeno izpostavljenem gradbenem dovoljenju z dne 24. 3. 1994 (priloga C6), je navedeno, da se pravnemu predniku družbe A. dovoli gradnja garaže za gasilska vozila kot prizidek zadružnega doma na zemljišču parc. št. 000 in 001, k. o. X. Nesprejemljivo je zato pritožbeno stališče, da je gradbeno dovoljenje pri obdolžencu ustvarjalo prepričanje, da se na navedenih parcelah nahajajo (izključno) garaže, problematiziranje okoliščin izdaje dovoljenja pa za ta kazenski postopek ni pomembno. Ob upoštevanju zapisanega je pritrditi dokaznemu zaključku sodišča prve stopnje v tč. 7 in 9 obrazložitve, kjer je ovržen obdolženčev zagovor, da je v zemljiško knjigo skušal vpisati garaže za gasilska vozila, ki so kot prizidek zadružnega doma celo bistveno manjše od 641 m2. Ponovno pritožbeno uveljavljanje zagovora o obdolženčevem mišljenju, da se na parceli 000 ne nahaja zadružni dom, pač pa garaže, tako ne more vzdržati kritične presoje. Pri tem ni ključno, da je D. D. z občine med zaslišanjem izpovedal, da je obdolženec v letu 2008 občini predlagal menjavo gasilskih garaž za vinograde (t. i. L.), ne pa zadružnega doma; bistveno je, da je (tudi) iz obdolženčeve korespondence z občino mogoče sklepati na obstoj njegovega zavedanja o povezanosti parc. št. 000 z zadružnim domom. Pritožbeno sodišče ne pritrjuje zagovorniku, da je sodišče prve stopnje spregledalo vsebino izpovedb prič D. in E., saj njuni izpovedbi pravilnih dokaznih zaključkov izpodbijane sodbe o pomembnih dejstvih v ničemer ne spreminjata. Za presojo obdolžencu očitanega kaznivega dejanja, torej overitve lažne vsebine v zemljiški knjigi glede lastništva zadružnega doma na parc. št. 000, k. o. X, so prav tako nepomembna izvajanja o cenitvah vrednosti zadružnega doma ter posledično primerjanje z domnevno vrednostjo vinogradov L.
 Tudi na naročilnici (list. št. 112), ki jo je po dogovoru med obdolžencem in geodetom F. pripravila tajnica G., podpisal pa obdolženi, je naročeno opravljanje geodetskih storitev na parc. št. 000. Pritožbeno vztrajanje pri zagovoru, da je obdolženi z naročilom postavljanja mejnikov in vrisa objektov imel v mislih le garaže gasilskih vozil, ob upoštevanju celote sklenjenih dokazov ne potrjuje pritožbenega sklepa o „naravnost evidentni zmoti“ obdolženca. Glede okoliščin obdolženčeve interakcije z F. vsebuje izpodbijana sodba v tč. 9 sprejemljivo dokazno oceno. Iz prepričljive izpovedbe F. F., ki jo potrjujeta izpovedbi prič H. H. in I., je razvidno, da je bil obdolženec po protestu direktorice X s strani geodeta izrecno (ponovno) seznanjen, da je zadružni dom v lasti zadruge, nepomembno pa je, ali je z obdolženim stopila v stik sama zadruga. Vse navedeno pritrjuje razlogom izpodbijane sodbe, da je obdolženi v vsakdanjih pogovorih za nepremičnine morebiti res uporabljal lokalna, pogovorna imena, vendar je v poslovnem okolju (kar je povsem običajno ter razumljivo) zagotovo uporabljal parcelne številke, ki jih je povezoval s konkretnimi nepremičninami, med drugim tudi z zadružnim domom. Strinjati se je sicer z zagovornikom, da ni življenjsko oziroma izkustveno predpostaviti, da je vsak odrasel človek v celoti seznanjen z vsemi zemljiškoknjižnimi podatki svojih nepremičnin, vendar pa iz zgoraj obrazloženega izhajajo konkretni dokazi, da je bil obdolženec nedvomno seznanjen z označbo parcele, na kateri se nahaja zadružni dom, kar je za presojo te kazenske zadeve oziroma dejanja pod točko 1 izreka edino odločilno. Iz teh razlogov tudi ni potrebno, da bi se izpodbijana sodba morala opredeljevati do pravnega mnenja prof. dr. Juharta ali dopisa Okrajnega sodišča v Sevnici In 35/2001, saj gre za listini, ki se ne nanašata na odločilna dejstva v predmetni zadevi, očitana bistvena kršitev določb kazenskega postopka pa posledično ni podana.
 V zvezi s kaznivim dejanjem preslepitve pri pridobivanju posojila po prvem odstavku 230. člena KZ-1 pritožnik neutemeljeno očita sodišču prve stopnje absolutno bistveno kršitev določb kazenskega postopka po 9. točki prvega odstavka 371. člena ZKP, ker naj bi s spremembo opisa dejanja prekoračilo obtožbo. Obtožba ni prekoračena, če se sodba nanaša na osebo, ki je obtožena, ter na dejanje, ki je predmet obtožbe, obseženo v vloženem oziroma na glavni obravnavi spremenjenem ali razširjenem obtožnem aktu (prvi odstavek 354. člena ZKP). Pritožbeno sodišče v celoti pritrjuje razlogom sodišča prve stopnje v tč. 10 izpodbijane sodbe, kjer je pravilno pojasnilo, da je šlo pri spremembi opisa za preciziranje okoliščin nedvomno istega kaznivega dejanja in za poseg, ki obdolžencu ni v škodo, objektivna identiteta med obtožbo ter sodbo pa je še vedno podana. Medtem ko je državni tožilec po spremembi obtožnega predloga (list. št. 583) obtožencu očital, da je s spornimi nepremičninami v obliki hipoteke jamčil za kredit v skupni višini 800.000,00 EUR (pri čemer gre za dogovor o okvirnem posojilo oziroma za višino t. i. maksimalne hipoteke in ne za dejansko finančno obremenitev posojilodajalca, kar pritožba sicer pravilno povzema, četudi v tej ugotovitvi ni nič spornega), zaradi česar je kreditodajalec odobril posojilo v takšni višini, je sodišče prve stopnje opis dejanja spremenilo tako, da je naštelo vse sklenjene (izvedbene) kreditne pogodbe, katerih vsebina je bila naknadno zajeta v (okvirno) pogodbo v obliki notarskega zapisa, opr. št. SV 000. Sodišče je navedlo tudi zneska odobrenih posojil, in sicer 116.000,00 EUR po kreditni pogodbi št. 9359/09 ter 200.000,00 EUR po kreditni pogodbi št. 1999/09, medtem ko pri aneksu št. 5 h kreditni pogodbi št. 616/03-410 niti ni šlo za izplačilo kredita, pač pa le za spremembo načina vračila že izplačanega posojila, kar pritožnik po nepotrebnem ponavlja, saj to izhaja že iz izreka in obrazložitve izpodbijane sodbe. Pritožba protispisno navaja, da pri kreditu po pogodbi št. 1999/09 v višini 200.000,00 EUR ni šlo za novo izplačano vrednost. Iz dokumentacije P. d.d., ki se nahaja v spisu (npr. list. št. 213), je jasno razvidno, da je bil kredit v navedeni višini izplačan, česar dogovorjeni dodatni pogodbeni pogoj oziroma namen kreditiranja, tj. zapiranje okvirnega kredita po pogodbi št. 1666/07-410, ne spreminja in ne držijo pritožbene trditve, da gre zgolj za reprogramiranje prejšnjega kredita.
 Ključno je torej, da je obdolžencu očitana kriminalna količina, ki izhaja iz izreka sodbe (odobritev dveh kreditov v vrednostih 116.000,00 EUR in 200.000,00 EUR ter reprogramiranje prejšnjega kredita), v primerjavi z očitkom obtožnega predloga (odobritev posojila v višini 800.000,00 EUR) manjša in obdolžencu v korist ter pomeni preciziranje opisa dejanja glede na ugotovljeno dejansko stanje, zaradi česar uveljavljana absolutna bistvena kršitev določb kazenskega postopka ni podana. Prav tako ni potrebno, da bi moral opis dejanja v izreku sodbe vsebovati sklepe kreditnega odbora banke, saj je do sklenitve opisanih pogodb prišlo v neposredni posledici sklepov odbora. V zvezi s pritožbenim problematiziranjem abstraktnega dela opisa kaznivega dejanja pa pritožbeno sodišče odgovarja, da v skladu z ustaljeno sodno prakso abstraktni del opisa za celovitost opisa dejanja niti ni potreben, v kolikor vsi zakonski znaki kaznivega dejanja izhajajo iz konkretnega dela opisa, kar v obravnavanem primeru ni vprašljivo.
 V okviru pritožbenega razloga zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja pritožnik neuspešno zatrjuje, da zavarovanje z nepremičnino parc. št. 000, k. o. X, in drugimi spornimi parcelami, ki so opredeljene v izreku izpodbijane sodbe, ni pomenilo pogoja za odobritev ter posledično sklenitev kreditnih pogodb. Iz zapisnikov sej kreditnega odbora P. (list. št. 320-340) nedvomno izhaja, da je banka po prvi seji odbora dne 2. 4. 2009, tj. po tem, ko banka S. kot ena od hipotekarnih upnic podjetja A. ni želela izdati izbrisne pobotnice na določenih v zavarovanje ponujenih nepremičninah iz k. o. Y, zahtevala nadomestitev hipotekarnega zavarovanja s še neobremenjenimi nepremičninami. Takrat je obdolženi v zavarovanje ponudil nepremičnine, navedene v opisu kaznivega dejanja, kar je kreditni odbor P. obravnaval na seji dne 10. 4. 2009, o čemer sodba sodišča prve stopnje zlasti v tč. 12 in 13 vsebuje pravilne ter prepričljive razloge, ki se jim pritožbeno sodišče pridružuje. Izkustveno pravilen in sprejemljiv je tudi dokazni zaključek, da brez ponujenih nepremičnin kot jamstva za sklenitev pogodb družba A., katere edini lastnik je bil obdolženi, ne bi pridobila posojil v opredeljenih zneskih oziroma pod dogovorjenimi pogoji. Obdolženčev sin L. L., sicer prokurist A., je zaslišan kot priča izpovedal (list. št. 514-515), da če teh nepremičnin ne bi bilo možno dati v zavarovanje, verjetno ne bi prišlo do ugoditve posojilu. Uslužbenec P. M. M. pa je izpovedal (list. št. 505 v zvezi z list. št. 398), da bi v primeru podatka, da nepremičnina 000 ni last posojilojemalca, zahtevali še druga jamstva ali nekoliko znižali vrednost posojila. Na podlagi zapisanega ter listinske dokumentacije P., ki je bila v dokaznem postopku prebrana, ni mogoče pritrditi pritožbi, da ponujene nepremičnine niso bile pogoj za odobritev kreditov, saj po preučitvi gradiv za seje kreditnega odbora o tem ne more biti dvoma, ne glede na to, kaj (ni)so o vprašanju izpovedale zaslišane priče. Prav tako je neutemeljena pritožbena trditev, da je bila za odobritev posojil edina odločilna delna preusmeritev denarnega toka od podjetja C. k P., saj je bilo navedeno zavarovanje dogovorjeno poleg hipotekarnega zavarovanja.
 Po presoji pritožbenega sodišča zavarovanje z neobremenjenimi nepremičninami predstavlja zadostno konkretizacijo zakonskega znaka „zahtevanih pogojev“ za pridobitev posojila, ki jo je sodišče prve stopnje opravilo na podlagi izvedenega dokaznega postopka, ne pa „svojevoljno“, kakršen je očitek pritožbe. Pri opredelitvi do navedenega vprašanja se je sodišče prve stopnje ustrezno oprlo na poslovno dokumentacijo P., katere vsebina ni z ničemer ovržena, zaradi česar sodišče tudi ni nepopolno ugotovilo dejanskega stanja, ker ni zaslišalo članov uprave P. Pripomniti je, da obramba med postopkom takšnega dokaznega predloga niti ni podala. Prav tako za presojo ni ključen količnik med višino posojila in višino zavarovanja, ki ga je izračunala banka, pritožbeno poudarjanje vrednosti ter vprašanj cenitve parcel pa po svoji naravi pomeni polemiziranje s poslovno politiko posojilodajalca (kolikor neskrbno ali neracionalno je ravnanje banke morebiti bilo), kar za odločitev v tej kazenski zadevi ni pomembno.
 Zagovornik ne more uspeti s ponavljanjem obdolženčevega zagovora, da on ni bil tisti, ki je P. posredoval podatke o kritičnih nepremičninah, temveč naj bi poizvedbe opravljala kar banka sama. Življenjsko logični so razlogi izpodbijane sodbe v tč. 12, da je bil izključno obdolženec tisti, ki je imel osebni in poslovni interes priti do posojil za podjetje v resnih finančnih težavah (stečaj A. je bil uveden dne 11. 9. 2009). Zaslišane priče M., N. ter O. so izpovedale, da ni bila banka tista, ki bi iskala nepremičnine, oziroma da je seznam nepremičnin posredoval obdolženec (pri čemer je pripomniti, da je N. izrecno povedala, da je bil seznam v obliki parcelnih številk). Obdolženca ob dokazanem zavedanju, da v zavarovanje ponuja nepremičnine, ki niso v lasti njegove družbe (dejanski lastniki so namreč uspeli z izločitvenimi zahtevki v stečajnem postopku), ne opravičuje, če so bili vpisi lastninske pravice pri nepremičninah v zemljiški knjigi materialnopravno napačni. Za lažen vpis lastninske pravice na parc. št. 000, k. o. X, je s storitvijo kaznivega dejanja pod točko 1 izreka poskrbel obtoženi sam, tj. več kot pol leta pred obravnavo na kreditnem odboru P., zato je nesprejemljivo pritožbeno stališče, da za napačno vknjižbo pri parc. št. 000 v času zasedanja odbora ni vedel. Tudi v zvezi z drugimi spornimi nepremičninami pritožba vsebinsko ponavlja zagovor, da se obdolženec ni zavedal resničnega lastninskega statusa, ker so se s postopki denacionalizacije in lastninskega preoblikovanja v družbi A. ukvarjali zaposleni v pravni službi, obdolženi pa je parcele poznal le po domačih imenih, ne po parcelnih številkah ter stanju v naravi. Takšen zagovor obdolženca je argumentirano zavrnilo že sodišče prve stopnje, do pritožbenih navedb v tem delu pa se je pritožbeno sodišče opredelilo pri presoji kaznivega dejanja, opisanega pod točko 1 izreka izpodbijane sodbe.
 Na parc. št. 000, k. o. X, kot je že bilo obširno pojasnjeno zgoraj, v naravi stoji zadružni dom, zato ne drži pritožbena navedba, da zadružni dom ni bil nikoli ponujen v zavarovanje kreditov P., iz izpovedb prič M. in N. pa izhaja, da sta si zadružni dom pod vodstvom L. L. ogledala tudi na terenu, kar je edino pomembno dejstvo, ne glede na to, koliko ogledov je bilo opravljenih. Pritožbeno sodišče ne pritrjuje zagovorniku, ki podaja lastno dokazno oceno izpovedbe N. N. kot neverodostojne. Za takšen dokazni zaključek v podatkih spisa ni opore, saj ni zaznati utemeljenih razlogov oziroma motiva, zakaj N. ne bi izpovedovala po resnici, česar pritožbeno polemiziranje z vprašanjem fotografiranja zadružnega doma, ki ni odločilno, ne more izpodbiti.
 Pri preizkusu odločbe o kazenski sankciji v okviru pritožbenih navedb pritožbeno sodišče ugotavlja, da pritožnik zgolj pavšalno navaja, da ne morejo držati ocene sodišča prve stopnje o okoliščinah, ki jih je zaznalo kot obteževalne pri izbiri in odmeri sankcije (tč. 18 izpodbijane sodbe), s čimer pa ne more uspeti, saj odločitve sodišča z ničemer konkretizirano ne izpodbija. Obdolženčevo zdravstveno stanje ob izreku sodbe je sodišče prve stopnje že upoštevalo kot olajševalno okoliščino. Kljub obsežni medicinski dokumentaciji, ki jo zagovornik prilaga pritožbi ter pavšalno zatrjuje, da to „že samo zase“ opravičuje milejšo vrsto kazenske sankcije, pritožbeno sodišče poudarja, da vprašanja zdravstvene oskrbe obdolženca niso stvar odločbe o kazenski sankciji, temveč predmet morebitne presoje v okviru izvrševanja zaporne kazni. Zato pritožba tudi v tem delu ni utemeljena.
 Glede pritožbenih navedb, na katere v tej sodbi ni bilo izrecno odgovorjeno, velja ugotovitev, da so bodisi nepomembne, ker se ne nanašajo na odločilna dejstva za presojo te kazenske zadeve, bodisi je nanje ustrezno odgovorilo že sodišče prve stopnje.
 Pritožbeno sodišče ni ugotovilo kršitev, na katere pazi po uradni dolžnosti (prvi odstavek 383. člena ZKP), pritožbeni razlogi pa niso podani, zato je pritožbo obdolženčevega zagovornika na podlagi 391. člena ZKP zavrnilo kot neutemeljeno in izpodbijano sodbo potrdilo.
 Ker zagovornik s pritožbo ni uspel, je obdolženec na podlagi prvega odstavka 95. člena ZKP dolžan plačati sodno takso po tar. št. 7122 v zvezi s tar. št. 7113 Zakona o sodnih taksah (ZST-1) kot strošek pritožbenega postopka. Znesek 525,00 EUR (odmerjena taksa v višini 350,00 EUR, pomnožena s količnikom 1,5 za zavrnitev pritožbe) je določen ob upoštevanju trajanja in zahtevnosti postopka ter premoženjskih razmer taksnega zavezanca (op. 7.1/a k tarifni tabeli ZST-1). Kljub temu, da je obdolženi v osebnem stečaju, prejema pokojnino v znesku 592,00 EUR mesečno in je solastnik dveh stanovanj ter vikenda, zato po presoji pritožbenega sodišča razlogi za taksno oprostitev niso podani.
 KZ člen 258, 258/1. KZ-1 člen 230, 230/1. ZLNDL člen 3, 3/2, 3/3. ZKP člen 354, 354/1, 371, 371/1, 371/1-9, 371/1-11, 372, 372/1, 391.
 P2RvYy0yMDEyMDMyMTEzMDc3ODA0


text:
§ 19 Avaliku teabe seaduse muutmine
 § 20 Avaliku teenistuse seaduse muutmine
 § 21 Eestis tegutsenud teiste riikide julgeoleku- ja luureorganite materjalide kogumise, arvelevõtmise, säilitamise ja kasutamise korra seaduse muutmine
 § 22 Erakooliseaduse muutmine
 § 23 Euroopa Parlamendi valimise seaduse muutmine
 § 24 Kaevandamisseaduse muutmine
 § 25 Karistusseadustiku muutmine
 § 26 Kohaliku omavalitsuse volikogu valimise seaduse muutmine
 § 27 Kohtutäituri seaduse muutmine
 § 28 Kultuuriväärtuste väljaveo, ekspordi ja sisseveo seaduse muutmine
 § 30 Rahvahääletuse seaduse muutmine
 § 31 Riigikogu kodu- ja töökorra seaduse muutmine
 § 32 Riigikogu valimise seaduse muutmine
 § 33 Riigilõivuseaduse muutmine
 § 34 Tolliseaduse muutmine
 § 35 Täitemenetluse seadustiku muutmine
 § 36 Vabariigi Presidendi töökorra seaduse muutmine
 § 38 Vandetõlgi seaduse muutmine
 § 39 Arhiiviseaduse kehtetuks tunnistamine
 09.03.2011 otsus nr 853
 (4) Tasuliste teenuste loetelu ja tasu määrad kehtestab haridus- ja teadusminister määrusega.
 (7) Rahvusarhiivi põhimääruse kehtestab haridus- ja teadusminister.
 Rahvusarhiivi juhib riigiarhivaar, kelle haridus- ja teadusminister nimetab kooskõlas avaliku teenistuse seadusega ametisse viieks aastaks, kuulanud ära arhiivinõukogu arvamuse.
 (2) Arhiivinõukogusse kuuluvad avalikke ülesandeid täitvate asutuste esindajad, sealhulgas ülikoolide ja teadusasutuste esindajad ja kohaliku omavalitsuse arhiivi esindaja, ning erialaühenduste esindajad ja arhiivinduse asjatundjad. Arhiivinõukogu koosseisu ja töökorralduse kinnitab haridus- ja teadusminister käskkirjaga.
 (5) Rahvusarhiiv kontrollib arhivaalide haldamist ning arhiivieeskirja, Rahvusarhiivi juhiste ja oma ülesannete raames dokumendihalduse üldnõuete täitmist avalikku ülesannet täitva asutuse või isiku poolt ning teeb puuduse kõrvaldamiseks ettepanekuid. Kui puudust ei kõrvaldata, annab Rahvusarhiiv avalikku ülesannet täitvale asutusele või isikule puuduse kõrvaldamiseks korralduse, mille täitmine on kohustuslik.
 § 19. Avaliku teabe seaduse muutmine
 Avaliku teabe seaduse (RT I, 06.01.2011, 26) § 2 lõike 2 punkt 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
 „2) juurdepääsu võimaldamisel arhivaalidele Rahvusarhiivis ja kohaliku omavalitsuse arhiivis arhiiviseaduses ja selle alusel sätestatud korras, välja arvatud juurdepääsupiirangute kehtestamise osas;”.
 § 20. Avaliku teenistuse seaduse muutmine
 Avaliku teenistuse seaduses (RT I 1995, 16, 228; 2009, 7, 29) tehakse järgmised muudatused:
 1) paragrahvi 93 lõike 1 punkt 5 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
 „5) valitsusasutuse ametnike konkursi- ja atesteerimiskomisjon – ministeeriumide, Riigikantselei, maavalitsuste, ametite, inspektsioonide ja muude valitsusasutuste ametnikke, keda ei ole loetletud käesoleva lõike punktis 4, kusjuures ministeeriumi konkursi- ja atesteerimiskomisjon atesteerib ministeeriumi valitsemisalas olevate valitsusasutuste peadirektorite asetäitjaid, maasekretäre, osakondade juhatajaid ja nende kohalike täidesaatva riigivõimu volitusi omavate asutuste juhte, samuti ametnikke, keda kavatsetakse edutada mõnele nimetatud ametikohtadest, ning Justiitsministeeriumi konkursi- ja atesteerimiskomisjon atesteerib lisaks ka esimese ja teise astme kohtute ametnikke, samuti ametnikke, keda kavatsetakse edutada mõnele nimetatud ametikohtadest;”;
 2) paragrahvi 155 tekst muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
 „Teenistusstaaži tõendatakse kandega tööraamatus, samuti ametiasutuse poolt nõuetekohaselt vormistatud muude dokumentidega.”
 § 21. Eestis tegutsenud teiste riikide julgeoleku- ja luureorganite materjalide kogumise, arvelevõtmise, säilitamise ja kasutamise korra seaduse muutmine
 Eestis tegutsenud teiste riikide julgeoleku- ja luureorganite materjalide kogumise, arvelevõtmise, säilitamise ja kasutamise korra seaduses (RT I 1994, 23, 386; 1998, 36/37, 552) tehakse järgmised muudatused:
 1) paragrahvi 4 lõikes 1 asendatakse sõna „riigisekretärile” sõnaga „riigiarhivaarile”;
 „(3) Kuni käesoleva seaduse §-s 2 nimetatud materjalide üleandmiseni Rahvusarhiivile vastutab nende säilimise eest asutus või isik, kelle valduses materjalid on.”
 § 22. Erakooliseaduse muutmine
 Erakooliseaduse (RT I, 23.12.2010, 37) § 181 lõige 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
 „(2) Erakooli õppe- ja kasvatuskorraldusega seotud dokumendid on avalike ülesannete täitmise käigus loodud või saadud dokumendid, millele laienevad arhiiviseaduses ja selle alusel kehtestatud nõuded.”
 § 23. Euroopa Parlamendi valimise seaduse muutmine
 Euroopa Parlamendi valimise seaduse (RT I 2003, 4, 22; 10.12.2010,1) § 20 lõige 8 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
 „(8) Valijate nimekirju säilitatakse püsivalt Rahvusarhiivis.”
 § 24. Kaevandamisseaduse muutmine
 Kaevandamisseaduse (RT I 2003, 20, 118; 2010, 31, 158) § 13 lõige 5 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
 „(5) Allmaatöödega tegelev ettevõtja peab tagama allmaakaeveõõne paiknemist kajastava plaani säilimise ja Rahvusarhiivile püsivaks säilitamiseks üleandmise kooskõlas arhiiviseadusega.”
 § 25. Karistusseadustiku muutmine
 Karistusseadustikus (RT I, 06.01.2011, 10) tehakse järgmised muudatused:
 1) paragrahvi 285 pealkiri muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
 „§ 285. Dokumendi ja arhivaali ebaseaduslik hävitamine”;
 2) paragrahvi 285 lõige 1 tunnistatakse kehtetuks;
 3) paragrahvi 285 lõige 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
 „(2) Dokumendi või arhivaali ebaseadusliku hävitamise eest, kui sellega on tekitatud oluline kahju, –
 4) paragrahvi 286 pealkiri muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
 „§ 286. Dokumendi ja arhivaali kasutamiskõlbmatuks muutmine”;
 5) paragrahvi 286 lõige 1 tunnistatakse kehtetuks;
 6) paragrahvi 286 lõige 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
 „(2) Dokumendi või arhivaali säilitusnõuete eiramise eest, kui see tõi kaasa dokumendi või arhivaali kasutamiskõlbmatuks muutumise ja sellega on tekitatud oluline kahju, –
 7) paragrahvi 287 pealkiri muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
 „§ 287. Dokumendi ja arhivaali kasutamiskõlbmatuks muutmine ettevaatamatusest”;
 8) paragrahvi 287 lõige 1 tunnistatakse kehtetuks;
 9) paragrahvi 287 lõige 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
 „(2) Dokumendi või arhivaali säilitusnõuete eiramise eest ettevaatamatusest, kui see tõi kaasa dokumendi või arhivaali kasutamiskõlbmatuks muutumise ja sellega on tekitatud oluline kahju, –
 § 26. Kohaliku omavalitsuse volikogu valimise seaduse muutmine
 Kohaliku omavalitsuse volikogu valimise seaduse (RT I 2002, 36, 220; 10.12.2010, 1) § 27 lõige 8 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
 „(8) Valijate nimekirju säilitatakse püsivalt avalikus arhiivis.”
 § 27. Kohtutäituri seaduse muutmine
 Kohtutäituri seaduse (RT I, 30.12.2010, 26) § 14 lõige 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
 „(1) Kohtutäituri poolt ametitoimingute käigus loodud või saadud dokumendid on avalike ülesannete täitmise käigus loodud või saadud dokumendid arhiiviseaduse tähenduses.”
 § 28. Kultuuriväärtuste väljaveo, ekspordi ja sisseveo seaduse muutmine
 Kultuuriväärtuste väljaveo, ekspordi ja sisseveo seaduse (RT I 2008, 3, 24; 2010, 22, 108) § 1 lõike 3 punkt 2 tunnistatakse kehtetuks.
 Kutseseaduse (RT I, 10.12.2010, 12) § 20 lõige 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
 „(2) Kutse andmisega seotud dokumendid on avalike ülesannete täitmise käigus loodud või saadud dokumendid, millele laienevad arhiiviseaduses ja selle alusel kehtestatud nõuded.”
 § 30. Rahvahääletuse seaduse muutmine
 Rahvahääletuse seaduse (RT I 2002, 30, 176; 2009, 29, 175) § 23 lõige 8 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
 „(8) Hääletajate nimekirju säilitatakse püsivalt Rahvusarhiivis.”
 § 31. Riigikogu kodu- ja töökorra seaduse muutmine
 Riigikogu kodu- ja töökorra seaduse (RT I 2003, 24, 148; 2010, 28, 144) § 1582 täiendatakse lõikega 11 järgmises sõnastuses:
 „(11) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud arhivaalid antakse ettenähtud tähtaja möödumisel Rahvusarhiivile üle arhiiviseaduses sätestatud korras.”
 § 32. Riigikogu valimise seaduse muutmine
 Riigikogu valimise seaduse (RT I 2002, 57, 355; 10.12.2010,1) § 22 lõige 8 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
 1) paragrahv 43 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
 „§ 43. Arhiiviteatise eest riigilõivu tasumisest vabastamine
 Kohus, maksuhaldur, prokuratuur, uurimisasutus, notar ja kohtutäitur on vabastatud riigilõivu tasumisest arhiiviteatise väljastamise eest.”;
 2) seaduse 14. peatükk tunnistatakse kehtetuks;
 3) seaduse 18. peatükki täiendatakse 5. jaoga järgmiselt:
 Arhiiviseaduse alusel tehtavad toimingud
 § 3331. Arhiiviteatise väljastamine
 Arhiiviteatise väljastamise eest tasutakse riigilõivu 3,19 eurot ja välisesindustes 5 eurot.”
 § 34. Tolliseaduse muutmine
 Tolliseaduse (RT I, 18.11.2010, 2) § 98 lõige 4 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
 „(4) Kui käesoleva seaduse § 97 lõigetes 1 ja 2 nimetatud kaup on arhivaal, antakse see realiseerimise asemel tasuta üle Rahvusarhiivile.”
 § 35. Täitemenetluse seadustiku muutmine
 Täitemenetluse seadustiku (RT I 2005, 27, 198; 06.12.2010,1) § 66 lõike 1 punkt 11 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
 „11) arhivaalid;”.
 § 36. Vabariigi Presidendi töökorra seaduse muutmine
 Vabariigi Presidendi töökorra seaduse (RT I 2001, 43, 240; 2010, 19, 101) § 3 lõige 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
 „(3) Vabariigi President kirjutab alla ametivande tekstile, mida tema ametivolituste ajal hoitakse Riigikogu Kantseleis ja pärast ametivolituste lõppemist Rahvusarhiivis.”
 Vabariigi Valitsuse seaduses (RT I, 12.11.2010, 22) tehakse järgmised muudatused:
 1) paragrahvi 58 tekst muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
 „(1) Haridus- ja Teadusministeeriumi valitsemisalas on riigi haridus-, teadus-, arhiivi-, noorte- ja keelepoliitika kavandamine ning sellega seonduvalt alus-, põhi-, üldkesk-, kutsekesk-, kõrg-, huvi- ning täiskasvanuhariduse, teadus- ja arendustegevuse, arhiivinduse, noorsootöö ja erinoorsootöö valdkondade korraldamine ning vastavate õigusaktide eelnõude koostamine.
 (2) Haridus- ja Teadusministeeriumi valitsemisalas on Keeleinspektsioon ja Rahvusarhiiv.”;
 2) paragrahvi 77 lõike 1 punkt 8 tunnistatakse kehtetuks;
 3) paragrahvi 78 lõige 3 tunnistatakse kehtetuks;
 4) paragrahvi 97 tekst muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
 „Riigisekretär teostab teenistuslikku järelevalvet Riigikantselei ametiisikute aktide ning toimingute üle.”
 § 38. Vandetõlgi seaduse muutmine
 Vandetõlgi seaduse (RT I 2001, 16, 70; 2010, 38, 231) § 6 lõige 4 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
 „(4) Vandetõlk, kes on ametist vabastatud või tagandatud, peab oma ametitunnistuse ning ametitegevuse raamatu üle andma Justiitsministeeriumile. Vandetõlgi surma korral teeb seda pärija. Justiitsministeerium annab ametitegevuse raamatu säilitamiseks Rahvusarhiivi.”
 § 39. Arhiiviseaduse kehtetuks tunnistamine
 Arhiiviseadus (RT I 1998, 36/37, 552; 2010, 22, 108) tunnistatakse kehtetuks.


text:
 EUROPSKA KOMISIJA
 Bruxelles, 4.3.2016.
 COM(2016) 113 final
 2016/0064(COD)
 Prijedlog
 UREDBE EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA
 o izmjeni Uredbe (EU, Euratom) br. 883/2013 u pogledu tajništva nadzornog odbora Europskog ureda za borbu protiv prijevara (OLAF)
 OBRAZLOŽENJE
 1.KONTEKST PRIJEDLOGA
 Razlozi i ciljevi prijedloga
 Nadzorni odbor Europskog ureda za borbu protiv prijevara osnovan je Uredbom (EZ) br. 1073/99 od 25. svibnja 1999. o istragama koje provodi Europski ured za borbu protiv prijevara (OLAF)
 1
 . U članku 15. stavku 1. nove Uredbe (EU, EURATOM) br. 883/2013 od 11. rujna 2013. o OLAF-u
 2
 navodi se da bi njegove zadaće trebale biti da „redovito nadzire Ured u provedbi njegove istražne uloge kako bi pospješio neovisnost Ureda u propisnom izvršavanju nadležnosti koje su mu dodijeljene ovom Uredbom” te da, posebno, „nadzire napredak u vezi s primjenom postupovnih jamstava i trajanjem istraga u svjetlu informacija koje mu dostavlja glavni direktor ..”.
 Nadzorni odbor u radu podupire tajništvo. To tajništvo trenutačno djeluje u okviru OLAF-a u skladu s člankom 15. stavkom 8. Uredbe o OLAF-u, u kojem se navodi da tajništvo nadzornog odbora osigurava „Ured (...) u dogovoru s nadzornim odborom”. U skladu s člankom 18. te Uredbe proračunska sredstva za nadzorni odbor i njegovo tajništvo unose se u proračunsku liniju Ureda te se osigurava da plan radnih mjesta Ureda uključuje plan radnih mjesta nadzornog odbora i njegovog tajništva.
 Međutim, neki su nedavno izrazili zabrinutost zbog mogućih sukoba interesa te pozvali na jačanje pravne neovisnosti u pogledu upravljanja proračunom i tajništvom Odbora. Stoga je nadzorni odbor u svojim godišnjim izvješćima o radu za 2013. i 2014.
 3
 istaknuo važnost svojeg neovisnog i djelotvornog rada za koji je potrebno neovisno tajništvo s odgovarajućim osobljem. Naglasio je da bi to što glavni direktor OLAF-a izvršava ovlasti tijela nadležnog za imenovanja, uključujući donošenje odluka o promaknućima i premještajima, moglo dovesti do sukoba interesa. Predložio je da se njegov proračun i proračun njegova tajništva navedu kao posebna linija proračuna OLAF-a.
 Europski parlament nekoliko je puta zatražio od Komisije da poduzme mjere za jačanje neovisnog djelovanja tajništva nadzornog odbora OLAF-a, primjerice u svojem izvješću o postupku davanja razrješnice za 2013.
 4
 ili u svojoj rezoluciji o godišnjem izvješću nadzornog odbora OLAF-a 2014.
 5
 To se pitanje razmatralo i u okviru Razmjene mišljenja s institucijama uspostavljene na temelju članka 16. Uredbe o OLAF-u. Tijekom takve razmjene 28. rujna 2015. predstavnici Europskog parlamenta ponovno su naglasili potrebu da se ojača neovisno djelovanje tajništva nadzornog odbora.
 Komisija je 18. prosinca 2015. donijela izmjene Odluke 1999/352
 6
 kako bi se odgovornost glavnog direktora OLAF-a za izvršenje proračunskih sredstava za članove prenijela Komisiji. Komisija je naknadno delegirala tu odgovornost direktoru svojeg Ureda za upravljanje individualnim materijalnim pravima i njihovu isplatu (PMO). Ta se Odluka primjenjuje od 1. siječnja 2016.
 Cilj te odluke bio je izbjeći dojam da članovi nadzornog odbora možda nisu u mogućnosti pravilno obnašati svoju dužnost. No tom se odlukom tajništvo odbora i njegov proračun u pravnom smislu nisu mogli potpuno odvojiti od Ureda. Kako bi se upravljanje tajništvom odbora odvojilo od upravljanja Uredom te izbjegao svaki dojam da OLAF može narušiti djelovanje podrške članovima odbora, potrebno je izmijeniti Uredbu br. 883/2013 kako bi se predvidjelo da tajništvo nadzornog odbora osigurava izravno Komisija. Ova izmjena ne utječe na neovisnost i operativno djelovanje nadzornog odbora i njegova tajništva, koji će i dalje imati jednaka prava i obveze kao i dosad. Konkretno, OLAF-ov službenik za zaštitu podataka i dalje će biti nadležan za obradu podataka u tajništvu, a za osoblje tajništva i dalje će vrijediti ista pravila o povjerljivosti. U članku 19. Uredbe br. 883/2013 propisano je da Komisija do 2. listopada 2017. Europskom parlamentu i Vijeću podnosi evaluacijsko izvješće o primjeni te Uredbe, u kojemu se među ostalim navodi je li Uredbu potrebno izmijeniti. S obzirom na važnost pravilnog djelovanja nadzornog odbora i potrebu izbjegavanja dojma da to djelovanje može biti narušeno njegovim institucionalnim okvirom, čini se važnim upravo u tom pogledu što prije prilagoditi Uredbu, a u svakom slučaju prije cjelovitog vrednovanja Uredbe.
 Kad revidirana Uredba stupi na snagu, u Odluci o OLAF-u bit će potrebno provesti još jednu tehničku izmjenu kako bi se formalno uskladila s novim pravnim okvirom.
 Usklađenost s postojećim odredbama politike u tom području politike
 Predloženom Uredbom mijenja se Uredba br. 883/2013 kojom je već propisana neovisnost nadzornog odbora OLAF-a. Neovisnost odbora jamči se posebno u stavcima 2., 3. i 7. članka 15., u kojima se predviđaju poseban, međuinstitucijski postupak imenovanja i posebni uvjeti za obnašanje dužnosti članova. Odlukom Komisije C(2015) 2418 taj je okvir dodatno definiran prijenosom upravljanja proračunskim sredstvima za nadzorni odbor s OLAF-a na Komisiju (PMO).
 2.PRAVNA OSNOVA, SUPSIDIJARNOST I PROPORCIONALNOST
 Pravna osnova
 Prijedlog se temelji na članku 325. UFEU-a o borbi protiv prijevara, koji pruža i pravnu osnovu za Uredbu br. 883/2013.
 Supsidijarnost i proporcionalnost
 Prijedlog ne utječe na ovlasti i odgovornosti država članica za borbu protiv prijevara koje utječu na financijske interese EU-a. Odnosi se samo na upravljanje nadzornim odborom OLAF-a, čija su pravila utvrđena u Uredbi EU-a. Osim toga, prethodno navedene mjere strogo su ograničene na ono što je potrebno da bi se postigli predloženi ciljevi, što je u skladu s načelom proporcionalnosti.
 Odabir instrumenta
 Uredbu br. 883/2013 treba izmijeniti istom vrstom instrumenta, dakle Uredbom.
 3.UTJECAJ NA PRORAČUN
 Predložena Uredba ne zahtijeva nove ljudske ili administrativne resurse i neće imati financijskih posljedica. Njome se samo upravljanje proračunskim sredstvima koja se odnose na tajništvo nadzornog odbora OLAF-a prenosi unutar Komisije.
 4.OSTALI ELEMENTI
 Detaljno obrazloženje posebnih odredaba prijedloga
 U skladu s novom predloženom Uredbom tajništvo nadzornog odbora odsad osigurava Komisija, a ne OLAF (članak 15. stavak 8.).
 Proračunska sredstva za tajništvo nadzornog odbora premjestit će se iz OLAF-ove proračunske linije i plana radnih mjesta u Komisijinu proračunsku liniju i plan radnih mjesta (članak 18.).
 Naposljetku, prijedlogom se izmjenjuje tekst članka 10. stavaka 4. i 5. tako da će obrada podataka u tajništvu i dalje biti u nadležnosti OLAF-ova službenika za zaštitu podataka. Osim toga, za osoblje tajništva i dalje će vrijediti ista pravila o povjerljivosti kao i dosad.
 2016/0064 (COD)
 Prijedlog
 UREDBE EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA
 o izmjeni Uredbe (EU, Euratom) br. 883/2013 u pogledu tajništva nadzornog odbora Europskog ureda za borbu protiv prijevara (OLAF)
 EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
 uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 325.,
 uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske zajednice za atomsku energiju, a posebno njegov članak 106.a,
 uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
 nakon prosljeđivanja nacrta zakonodavnog akta nacionalnim parlamentima,
 uzimajući u obzir mišljenje Revizorskog suda,
 u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom,
 budući da:
 (1)Zadaća nadzornog odbora Europskog ureda za borbu protiv prijevara (dalje u tekstu „Ured”) redovito je praćenje provedbe istražne uloge Ureda kako bi se ojačala njegova neovisnost.
 (2)Okvir za izvršenje proračunskih sredstava za članove nadzornog odbora trebalo bi uspostaviti tako da se izbjegne svaki dojam mogućeg uplitanja Ureda u njihove dužnosti. Uredbu (EZ, Euratom) br. 883/2013 trebalo bi prilagoditi kako bi se omogućio takav okvir. Tajništvo nadzornog odbora trebala bi osigurati izravno Komisija, neovisno od Ureda. Komisija bi se trebala suzdržati od uplitanja u rad nadzornog odbora.
 (3)Ako Ured imenuje službenika za zaštitu podataka u skladu s člankom 10. stavkom 4. Uredbe 883/2013, taj bi službenik i dalje trebao biti nadležan za obradu podataka u tajništvu nadzornog odbora.
 (4)Za osoblje tajništva nadzornog odbora trebale bi i dalje vrijediti obveze u pogledu povjerljivosti.
 (5) U skladu s člankom 28. stavkom 2. Uredbe (EZ) br. 45/2001 provedeno je savjetovanje s Europskim nadzornikom za zaštitu podataka, koji je iznio mišljenje ...,
 DONIJELI SU OVU UREDBU:
 Članak 1.
 Uredba (EU, Euratom) br. 883/2013 mijenja se kako slijedi:
 (1)Članak 10. mijenja se kako slijedi:
 (a)u stavku 4. dodaje se sljedeći podstavak:
 „Službenik za zaštitu podataka nadležan je za obradu podataka u Uredu i tajništvu nadzornog odbora.”
 (b)u stavku 5. drugi podstavak zamjenjuje se sljedećim:
 „U skladu s Pravilnikom o osoblju djelatnici Ureda i tajništva nadzornog odbora suzdržavaju se od neovlaštenog otkrivanja informacija dobivenih tijekom obavljanja svojih dužnosti, osim ako te informacije već nisu objavljene ili su dostupne javnosti, a navedena obveza za njih vrijedi i nakon odlaska iz službe.”
 (2)U članku 15. stavku 8. posljednja rečenica zamjenjuje se sljedećim:
 „Njegovo tajništvo osigurava Komisija, neovisno od Ureda i u bliskoj suradnji s nadzornim odborom. Komisija se suzdržava od uplitanja u rad nadzornog odbora.”
 (3)Članak 18. zamjenjuje se sljedećim:
 „Članak 18.
 Financiranje
 Ukupni iznos proračunskih sredstava za Ured prikazuje se u posebnoj proračunskoj liniji unutar odjeljka zajedničkog proračuna Europske unije koji se odnosi na Komisiju i detaljno se navodi u Prilogu navedenom odjeljku. Proračunska sredstva za nadzorni odbor i njegovo tajništvo prikazuju se u odjeljku općeg proračuna Europske unije koji se odnosi na Komisiju.
 Plan radnih mjesta Ureda prilaže se planu radnih mjesta Komisije. Plan radnih mjesta Komisije uključuje tajništvo nadzornog odbora.”
 Članak 2.
 Ova Uredba stupa na snagu [prvog dana u mjesecu nakon objave u Službenom listu Europske unije. Primjenjuje se od 1. siječnja 2017.
 Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u svim državama članicama.
 Sastavljeno u Bruxellesu
 Za Europski parlament
 Za Vijeće
 Predsjednik
 Predsjednik
 (1)
 SL L 136, 31.5.1999., str. 1
 (2)
 Uredba (EU, Euratom) br. 883/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. rujna 2013. o istragama koje provodi Europski ured za borbu protiv prijevara (OLAF) i o stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 1073/1999 Europskog parlamenta i Vijeća te Uredbe Vijeća (Euratom) br. 1074/1999, SL L 248, 18.9.2013., str. 1
 (3)
 http://ec.europa.eu/anti_fraud/documents/reports-sup_comm/2013/scar_2013_supcom_en.pdf
 ; http://ec.europa.eu/anti_fraud/documents/reports-sup_comm/2015/scar_2014_supcom_hr.pdf
 (4)
 Odluka Europskog parlamenta od 29. travnja 2015. o razrješnici za izvršenje općeg proračuna Europske unije za financijsku godinu 2013., dio III. – Komisija i izvršne agencije (2014/2075(DEC)), http://www.europarl.europa.eu/sides/getDoc.do?pubRef=-//EP//TEXT+TA+P8-TA-2015-0118+0+DOC+XML+V0//HR
 (5)
 Rezolucija od 10. lipnja 2015. o Godišnjem izvješću Nadzornog odbora OLAF-a za 2014. godinu, http://www.europarl.europa.eu/sides/getDoc.do?pubRef=-//EP//TEXT+TA+P8-TA-2015-0226+0+DOC+XML+V0//HR
 (6)
 Odluka Komisije C(2015) 2418 o izmjeni Odluke 1999/352/EZ, EZUČ, Euratom o osnivanju Europskog ureda za borbu protiv prijevara (OLAF), SL L 333/148 od 19. prosinca 2015., str. 148)


text:
Milenii: Mileniul I î.Hr. - Mileniul I - Mileniul al II-lea
 Secole: Secolul al VII-lea - Secolul al VIII-lea - Secolul al IX-lea
 Decenii: Anii 670 Anii 680 Anii 690 Anii 700 Anii 710 - Anii 720 - Anii 730 Anii 740 Anii 750 Anii 760 Anii 770
 Ani: 716 717 718 719 720 - 721 - 722 723 724 725 726
 Evenimente
 Arte, științe, literatură și filozofie
 Nașteri
 Ibn al-Muqaffa', prozator persan de limbă arabă și traducător (d. 757)
 Decese
 Tervel, han al Primului Imperiu Bulgar (n. ?)
 Vezi și
 Listă de conducători de stat din 721
 721


text:
Up-98/04
 ECLI:SI:USRS:2005:Up.98.04
 Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. VIII Ips 5/2003 z dne 2. 12. 2003 v zvezi s sodbo Višjega delovnega in socialnega sodišča št. Pdp 198/2001 z dne 26. 9. 2002 in s sodbo Delovnega sodišča v Kopru, Oddelka v Postojni, št. Pd 39/99 z dne 18. 10. 2000 se ne sprejme.
 Zgolj nestrinjanje pritožnika z izpodbijanimi odločbami, ki ne sledijo njegovi (in po mnenju pritožnika) edini pravilni razlagi pravnomočnega izvršilnega naslova, ne more izkazovati zatrjevanih kršitev ustavno procesnih jamstev.
 Up-98/04 - 4
 1. V delovnem sporu je bilo ugodeno pritožnikovemu zahtevku za izplačilo razlike osebnega dohodka med osnovo 720 točk in 420 indeksnih točk od 1. 4. 1991 do 31. 10. 1992 z zakonitimi zamudnimi obrestmi. Na podlagi pravnomočnih sodnih odločb je pritožnik pred Okrajnim sodiščem v Kopru pod opr. št. I 879/95 vodil izvršbo zaradi izterjave 6.696.850,80 SIT. Po napotilu izvršilnega sodišča je delodajalec (toženec v delovnem sporu) zahteval ugotovitev nedopustnosti zahtevane izvršbe z utemeljitvijo, da je svoje obveznosti do pritožnika že v celoti izvršil. Delovno sodišče je njegovemu zahtevku ugodilo in razsodilo, da je predmetna izvršba nedopustna. Višje delovno in socialno sodišče je pritožnikovo pritožbo zavrnilo, Vrhovno sodišče pa njegovo revizijo. Strinjalo se je z zaključkom nižjih sodišč, da je delodajalec že pred vložitvijo izvršilnega predloga št. I 879/95 svojo obveznost v celoti izpolnil.
 2. Pritožnik zoper vse tri sodne odločbe vlaga ustavno pritožbo. Navaja, da mu je delodajalec za sporno obdobje, v nasprotju z izrekom pravnomočnih sodb, izdanih v delovnem sporu, namesto 25 plač obračunal le 20 plač. Z navedenim obračunom naj bi se strinjala tudi sodišča, ki naj svojih presojanj ne bi opirala na veljavne zakonske podlage. Sodišča naj bi samovoljno odločala, izkrivljala dejstva in s tem pritožnika postavljala v neenakopraven položaj. Zato naj bi mu bila kršena pravica iz 14. člena Ustave in 7. člena Splošne deklaracije Združenih narodov o človekovih pravicah (v nadaljevanju Deklaracija) ter pravica do enakega plačila za enako delo iz 2. točke 23. člena Deklaracije. Sodišča naj bi v celoti sledila delodajalčevim navedbam. Enakopravnega obravnavanja pritožnikovih navedb v izpodbijanih sodbah naj zato ne bi bilo. Sodišča naj bi se pri presojanju sporne razlike izognila izvedbi predlaganih dokazov. Prav tako naj ne bi izvedla nobenega pritožnikovega dokaza, čeprav naj bi bil o tem sprejet dokazni sklep. Pritožnik meni, da je bil ves čas pristransko obravnavan, zato zatrjuje kršitev 23. člena Ustave in 10. člena Deklaracije.
 3. Pritožnik utemeljuje ustavno pritožbo predvsem s ponavljanjem razlogov, s katerimi v rednem sodnem postopku ni uspel. Ustavno sodišče ni instanca sodiščem in ne presoja samih po sebi nepravilnosti pri ugotavljanju dejanskega stanja in uporabi materialnega ter procesnega prava. V skladu s prvim odstavkom 50. člena Zakona o Ustavnem sodišču (v nadaljevanju ZUstS) preizkusi Ustavno sodišče izpodbijane odločbe le glede vprašanja, ali so bile z njimi kršene človekove pravice in temeljne svoboščine.
 4. Pritožnik zatrjuje kršitev pravice do enakosti iz drugega odstavka 14. člena Ustave in kršitev vsebinsko enake pravice iz 7. člena Deklaracije. Načelo enakosti pred zakonom, ki se na področju sodnih postopkov izraža kot pravica do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave, je ustavno procesno jamstvo, ki bi lahko bilo kršeno, če bi bila sporna odločitev tako očitno napačna oziroma brez razumne pravne obrazložitve, da bi jo bilo mogoče označiti za samovoljno. Vendar tega izpodbijanim odločbam ni mogoče očitati. Sodišča so pritožniku pojasnila, da so vezana na pravnomočno odločbo št. S 162/92 z dne 16. 12. 1993 in da je pritožnik upravičen do plače, kot bi jo prejemal in kot bi mu bila obračunana na delovnem mestu svetovalca glavnega direktorja za področje financ, na katerega je bil sicer razporejen pred sporno prerazporeditvijo. Zato ne more biti upravičen do plače, kot če bi bila z njim sklenjena individualna pogodba. Zgolj dejstvo, da pritožnik razume in razlaga sodbo št. S 162/92 drugače od sodišč, ne zadošča za sklep o kršitvi zatrjevane ustavne pravice niti za ugotovitev, da mu je bila kršena pravica do enakega plačila za enako delo iz 2. točke 23. člena Deklaracije.
 5. Kršitev 22. člena Ustave bi lahko utemeljile pritožnikove navedbe, da sodišče ni enakopravno obravnavalo njegovih navedb v sodbi in da ni izvedlo dokazov, ki jih je predlagal. Vendar tudi ti očitki niso utemeljeni. Katerih dokazov in navedb sodišče ni upoštevalo, pritožnik ne pojasni. Kolikor se pritožnikov očitek nanaša na njegov predlog, naj se pridobijo podatki primerljivih delovnih mest, oziroma na njegove navedbe, s katerimi je oporekal izvedeniškemu mnenju, pa iz izpodbijanih sodb izhaja, da so se sodišča opredelila do teh navedb in pritožniku pojasnila, zakaj jih niso mogla upoštevati. Zato je očitek o kršitvi pravice iz 22. člena Ustave neutemeljen. Prav tako je iz istih razlogov neutemeljen pritožnikov očitek o kršitvi pravice do nepristranskega sojenja iz prvega odstavka 23. člena Ustave (pravica do sodnega varstva) in istovrstni pravici iz 10. člena Deklaracije.
 6. Ker z izpodbijanimi sodbami očitno niso kršene človekove pravice in temeljne svoboščine, kot jih zatrjuje pritožnik, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
 US24338