text:
 11.4.2014
 ET
 Euroopa Liidu Teataja
 L 108/3
 TÕLGE
 Euroopa Liidu ja Tansaania Ühendvabariigi vaheline
 LEPING,
 mis käsitleb piraatlusjuhtumi toimepanemises kahtlustatavate isikute ja kinnipeetud seonduvate vahendite Euroopa Liidu juhitud merevägede poolt Tansaania Ühendvabariigile üleandmise tingimusi
 EUROOPA LIIT, edaspidi ka „liit”,
 ühelt poolt ja
 TANSAANIA ÜHENDVABARIIK, edaspidi „Tansaania”,
 teiselt poolt,
 koos edaspidi „pooled”,
 VÕTTES ARVESSE:
 —
 ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioone 1814 (2008), 1838 (2008), 1846 (2008), 1851 (2008) ja järgnevaid ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioone;
 —
 1982. aasta ÜRO mereõiguse konventsiooni (UNCLOS), eelkõige selle artikleid 100–107 ja artiklit 110;
 —
 ELi nõukogu 10. novembri 2008. aasta ühismeedet 2008/851/ÜVJP, mis käsitleb Euroopa Liidu sõjalist operatsiooni Somaalia ranniku lähedal aset leidvate piraatlusjuhtumite ja relvastatud röövimiste tõkestamiseks, ennetamiseks ja ohjamiseks (1) (operatsioon EUNAVFOR Atalanta), mida on hiljem muudetud;
 —
 inimõigusi käsitlevat rahvusvahelist õigust, sealhulgas 1966. aasta kodaniku- ja poliitiliste õiguste rahvusvahelist pakti ning 1984. aasta piinamise ning muu julma, ebainimliku või inimväärikust alandava kohtlemise ja karistamise vastast konventsiooni;
 —
 et käesolev leping ei mõjuta poolte õigusi ja kohustusi, mis tulenevad rahvusvahelisi kohtuid asutavatest rahvusvahelistest lepingutest ja muudest õigusaktidest, sealhulgas Rahvusvahelise Kriminaalkohtu põhikirjast,
 VÕTTES SAMUTI ARVESSE
 —
 piirkondlikke algatusi piraatluse vastu võitlemiseks, näiteks Aafrika Liidu, Ida-Aafrika Ühenduse, Lõuna-Aafrika Arenguühenduse, Djibouti toimimisjuhendi ning 2010. aastal Mauritiusel vastu võetud piirkondliku meresõiduturvalisuse ja piraatlusevastase strateegia alusel tehtud algatused,
 ON KOKKU LEPPINUD JÄRGMISES:
 Artikkel 1
 Eesmärk
 Käesoleva lepinguga määratakse kindlaks tingimused ja kord, mida kohaldatakse piraatlusjuhtumi toimepanemise kavandamises, selle toimepanemises või selle eelnevas toimepanemises kahtlustatavate isikute, kes on EUNAVFORi poolt kinnipeetud, ning kõnealuste isikute EUNAVFORi poolt kinnipeetud seonduvate vahendite EUNAVFORilt Tansaaniale üleandmise ning nende kohtlemise suhtes pärast sellist üleandmist.
 Artikkel 2
 Mõisted
 Käesolevas lepingus kasutatakse järgmisi mõisteid:
 a) „Euroopa Liidu juhitavad mereväed (EUNAVFOR)”— ELi sõjaline peakorter ja ELi operatsioonis Atalanta osalevate riikide kontingendid, nende laevad, õhusõidukid ja vahendid;
 b) „operatsioon”— ELi nõukogu ühismeetme 2008/851/ÜVJP ja/või sellest tulenevalt vastuvõetud õigusaktide kohaselt loodud sõjalise missiooni ettevalmistamine, käivitamine, läbiviimine ja toetamine;
 c) „riikide kontingendid”— Euroopa Liidu liikmesriikidele ja teistele operatsioonis osalevatele riikidele kuuluvad üksused ja laevad;
 d) „lähetajariik”— EUNAVFORi oma riigi kontingendi lähetanud riik;
 e) „piraatlusjuhtum”— piraatlusjuhtum UNCLOSi artiklis 101 määratletud tähenduses;
 f) „üleantav isik”— EUNAVFORi poolt käesoleva lepingu alusel Tansaaniale üle antav isik, kelle suhtes on kahtlus, et ta kavandab piraatlusjuhtumi toimepanemist, kes paneb seda toime või on selle toime pannud.
 Artikkel 3
 Üldpõhimõtted
 1. Tansaania võib nõustuda EUNAVFORi taotlusel EUNAVFORi poolt piraatlusjuhtumiga seoses kinni peetud isikute ning EUNAVFORi poolt kinni peetud seonduvate vahendite üleandmisega ning annab need isikud ja vahendid edasi pädevatele asutustele uurimise läbiviimiseks ja kohtuvõimu teostamiseks. Tansaania annab nõusoleku kavandatud üleandmiseks igal üksikjuhul eraldi, võttes arvesse kõiki asjakohaseid asjaolusid, sealhulgas juhtumi toimumise kohta.
 2. EUNAVFOR annab isikuid üle üksnes Tansaania pädevatele õiguskaitseasutustele.
 3. Pooled kohtlevad artiklis 1 osutatud isikuid nii enne kui ka pärast üleandmist inimlikul viisil ja järgivad inimõigustega seotud rahvusvahelisi kohustusi, sealhulgas keeldu piinata ja muul julmal, ebainimlikul või alandaval moel kohelda või karistada, keeldu ebaseaduslikult kinni pidada ning nõuet tagada õiglane kohtumõistmine.
 4. Üleandmist ei toimu enne, kui Tansaania pädevad õiguskaitseasutused otsustavad kooskõlas Tansaania sisemenetlusega pärast EUNAVFORi poolt asjakohaste sidekanalite kaudu edastatud tõendite kättesaamist, et EUNAVFORi poolt kinnipeetud isikute suhtes on olemas mõistlik väljavaade süüdimõistva otsuse tegemiseks.
 Artikkel 4
 Üleantud isikute kohtlemine, nende suhtes kohtuvõimu teostamine ja nende üle kohtumõistmine
 1. Üleantud isikuid koheldakse inimlikult ning neid ei piinata ega kohelda või karistata julmal või alandaval viisil, nad saavad sobiva majutuse ja piisavalt toitu ja neile on kättesaadavad raviteenused ning nad saavad järgida oma religioosseid tavasid.
 2. Üleantud isikud toimetatakse viivitamata kohtuniku või mõne muu seadusjärgse õigusvõimuga ametiisiku ette, kes otsustab viivitamata, kas isikute kinnipidamine on seaduslik, ja kes annab korralduse nende vabastamiseks, kui nende kinnipidamine ei ole põhjendatud.
 3. Üleantud isikute üle tuleb mõistliku aja jooksul kohut mõista või nad vabastada.
 4. Isikute vastu kriminaalsüüdistuse esitamisel on üleantud isikutel õigus õiglasele ja avalikule istungile seaduse kohaselt moodustatud pädevas, sõltumatus ja erapooletus kohtus.
 5. Üleantud isikuid, keda süüdistatakse kuriteos, peetakse süütuks seni, kuni nende süü ei ole seaduse kohaselt tõendatud.
 6. Isikute vastu kriminaalsüüdistuse esitamisel on üleantud isikutele täieliku võrdõiguslikkuse alusel tagatud vähemalt järgmised õigused:
 a)
 õigus saada kiires korras nendele arusaadavas keeles üksikasjalikku teavet nende vastu esitatud süüdistuse olemusest ja põhjustest;
 b)
 õigus saada piisavalt aega ja vahendeid oma kaitse ettevalmistamiseks ja õigus suhelda enda valitud nõustajaga;
 c)
 õigus nende suhtes kohtumõistmise läbiviimisele põhjendamatu viivituseta;
 d)
 õigus kohtumõistmise läbiviimisele nende juuresolekul ning õigus kaitsta ennast ise või enda valitud õigusala esindaja kaudu; õigus nimetatud õigusest teavitamisele, kui neil puudub õigusabi andev nõustaja; õigus õigusala esindaja määramisele juhul, kui see on vajalik õigusemõistmise huvides, ning tasuta, juhul kui neil ei ole piisavaid vahendeid selle eest tasumiseks;
 e)
 õigus tutvuda või lasta enda asemel tutvuda kõigi nende vastu esitatud asitõenditega, sealhulgas vahi alla võtmise teostanud tunnistajate ütlustega, ning õigus lasta enda nimel kohale kutsuda tunnistajad ja neid küsitleda samadel tingimustel, mida kohaldatakse nende vastu tunnistusi andvate tunnistajate suhtes;
 f)
 õigus kasutada tasuta tõlgi abi, kui nad ei mõista või ei räägi kohtus kasutatavat keelt;
 g)
 õigus mitte olla kohustatud andma tunnistusi enda vastu ega tunnistama oma süüd.
 7. Kuriteos süüdi mõistetud üleantud isikutel on õigus süüdimõistva otsuse ja määratud karistuse läbivaatamisele kõrgema astme kohtus või esitada sellekohane kaebus kõrgema astme kohtule kooskõlas Tansaania õigusega.
 8. Tansaania võib pärast ELiga konsulteerimist sellised isikud, kes on Tansaanias süüdi mõistetud ja seal karistust kannavad, üle anda kolmandale riigile, kes järgib inimõiguste norme, et kanda nende ülejäänud karistus selles kolmandas riigis. Juhul kui esineb tõsine mure seoses inimõiguste olukorraga kõnealuses kolmandas riigis, ei toimu üleandmist enne, kui pooled on omavaheliste konsultatsioonide käigus kokku leppinud vastuvõetavas lahenduses väljendatud mure käsitlemiseks.
 Artikkel 5
 Karistus
 Mitte ühtegi üleantud isikut ei anta kohtu alla kuriteo eest, mille eest on ette nähtud karmim maksimumkaristus kui eluaegne vanglakaristus.
 Artikkel 6
 Registreerimine ja teatiste esitamine
 1. Iga üleandmise korral kirjutavad EUNAVFORi esindaja ja Tansaania pädevate õiguskaitseasutuste esindaja alla asjakohasele dokumendile.
 2. EUNAVFOR esitab Tansaaniale toimiku üleantud isikute kinnipidamise kohta. Toimik sisaldab andmeid üleantavate isikute füüsilise seisundi kohta kinnipidamise ajal, Tansaania ametiasutustele üleandmise aega, isikute kinnipidamise põhjuseid, isikute kinnipidamise algusaega ja kohta ning nende kinnipidamisega seotud otsuseid.
 3. Tansaania vastutab kõigi üleantud isikute kohta täpse registri pidamise eest, sealhulgas täites toimikuid konfiskeeritud vahendite, isikute füüsilise seisundi, nende kinnipidamise kohtade, nende vastu esitatud süüdistuste ning nende suhtes kohtuvõimu teostamise ja nende üle kohtumõistmise käigus tehtud oluliste otsuste kohta.
 4. Kõnealused toimikud on kooskõlas Tansaania õigusnormidega Tansaania välisministeeriumile esitatava kirjaliku taotluse alusel ELi ja EUNAVFORi esindajatele kättesaadavad.
 5. Lisaks sellele teavitab Tansaania EUNAVFORi käesoleva lepingu alusel üle antud isikute kinnipidamiskohast, nende füüsilise seisundi halvenemisest ja teadetest väidetava sobimatu kohtlemise kohta. ELi ja EUNAVFORi esindajatel on juurdepääs käesoleva lepingu alusel üle antud isikutele, kuni need isikud on vahi all, kui kohaldatavatest asjaomastest õigusaktidest ei tulene teisiti, ja neil on õigus neid küsitleda.
 6. Riiklikel ja rahvusvahelistel humanitaarabiasutustel on lubatud taotluse esitamisel käesoleva lepingu alusel üle antud isikuid külastada.
 7. Selleks et tagada, et EUNAVFOR saab EUNAVFORi tunnistajate kohalviibimise ja asjakohaste asitõendite esitamisega osutada Tansaaniale abi õigel ajal, teavitab Tansaania EUNAVFORi oma kavatsusest algatada üleantud isikute suhtes kriminaalmenetlus ning esitab asitõendite esitamise ning tunnistuste ärakuulamise ajakava.
 Artikkel 7
 ELi ja EUNAVFORi kohustus hõlbustada uurimist ja kohtuvõimu teostamist
 1. EL ja EUNAVFOR abistavad oma vahendite ja võimete piires Tansaaniat üleantud isikutega seonduvas uurimises ja nende suhtes kohtuvõimu teostamises.
 2. Eelkõige teevad EL ja EUNAVFOR järgmist:
 a)
 annavad üle kinnipidamist käsitleva toimiku, mis on koostatud vastavalt käesoleva lepingu artikli 6 lõikele 2;
 b)
 käsitlevad kõiki asitõendeid kooskõlas Tansaania pädevate asutuste nõuetega, nagu on kokku lepitud artiklis 10 kirjeldatud rakenduskorras;
 c)
 püüavad esitada nende EUNAVFORi isikkoosseisu liikmete tunnistused ja ütlused, kes osalesid sündmuses, millega seoses on käesoleva lepingu alusel isikuid üle antud;
 d)
 annavad üle kõik asjaomased EUNAVFORi valduses olevad kinnipeetud vahendid;
 e)
 säilitavad või annavad üle kõik asjaomased EUNAVFORi valduses olevad kinnipeetud vahendid, asitõendid, fotod ja kõik tõendusvõimet omavad esemed;
 f)
 tagavad EUNAVFORi koosseisu kuuluvate tunnistajate kohalviibimise, et anda kohtus tunnistusi (või TV otseühenduse või mis tahes muu heakskiidetud tehnoloogilise vahendi kaudu) menetluse käigus;
 g)
 hõlbustavad selliste tõlkide kohalviibimist, kelle abi Tansaania pädevad asutused võivad vajada üleantud isikutega seotud uurimise ja kohtumõistmise käigus.
 Artikkel 8
 Seos üleantud isikute muude õigustega
 Ühtegi käesoleva lepingu sätet ei ole kavandatud ega saa tõlgendada selliselt, et sellega piiratakse mis tahes õigusi, mis üleantud isikutel võivad kohaldatava siseriikliku või rahvusvahelise õiguse kohaselt olla.
 Artikkel 9
 Sidepidamine ja vaidlused
 1. Tansaania ja ELi pädevad asutused käsitlevad ühiselt kõiki käesoleva lepingu kohaldamisest tulenevaid küsimusi.
 2. Varasemate lahenduste puudumise korral lahendatakse käesoleva lepingu tõlgendamist või kohaldamist käsitlevad vaidlused Tansaania ja ELi esindajate vahel eranditult diplomaatilisel teel.
 Artikkel 10
 Rakenduskord
 1. Käesoleva lepingu kohaldamiseks võidakse operatiiv-, haldus- ja tehnilistes küsimustes sõlmida rakenduskord ühelt poolt Tansaania pädevate asutuste ja teiselt poolt ELi pädevate asutuste ning lähetajariikide pädevate asutuste vahel.
 2. Rakenduskorras võib muu hulgas käsitleda järgmist:
 a)
 Tansaania pädevate õiguskaitseasutuste kindlaksmääramine, kellele EUNAVFOR võib isikuid üle anda;
 b)
 kinnipidamiskohad, kus üleantud isikuid hoitakse;
 c)
 isikute üleandmisel Tansaania pädevatele õiguskaitseasutustele üle antavate dokumentide, sealhulgas asitõendite kogumisega seotud dokumentide käsitlemine;
 d)
 kontaktpunktid teatiste esitamiseks ja EUNAVFORi hoiatuste Tansaania pädevatele asutustele edastamise kord;
 e)
 üleandmisel kasutatavad dokumentide vormid;
 f)
 Tansaania taotluse korral tehnilise toe, eksperditeadmiste, koolituse ning muud laadi abi andmine seoses repatrieerimise, vahistamise, kodakondsuse kindlakstegemise ja seadusliku esindamisega ning vastutusega seotud küsimustes, et saavutada käesoleva lepingu eesmärgid.
 Artikkel 11
 Jõustumine ja lõpetamine
 1. Käesolevat lepingut kohaldatakse ajutiselt alates sellele allakirjutamise päevast ning see jõustub pärast seda, kui kumbki pool on teisele teatanud, et ta on lõpetanud sisemenetluse käesoleva lepingu ratifitseerimiseks.
 2. Kumbki pool võib käesoleva lepingu lõpetada, teatades sellest kirjalikult. Sellisel juhul jõustub lepingu lõpetamine kolme kuu möödumisel teate kättesaamist.
 3. Käesolevat lepingut võib muuta poolte kirjalikul kokkuleppel.
 4. Käesoleva lepingu lõpetamine ei mõjuta enne selle lõpetamist sellest tulenenud mis tahes õigusi või kohustusi, sealhulgas üleantud isikute õigusi, kui neid peetakse kinni Tansaanias või kui nende suhtes teostatakse Tansaania kohtuvõimu.
 5. Pärast käesoleva lepingu lõpetamist võib kõiki sellest lepingust ELile tulenevaid õigusi kasutada ELi välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrge esindaja poolt määratud isik. Pärast lepingu lõpetamist esitatakse kõik käesoleva lepingu alusel EUNAVFORile esitatavad teatised ELi välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrgele esindajale.
 Koostatud aprillikuu esimesel päeval kahe tuhande neljateistkümnendal aastal kahes originaaleksemplaris inglise keeles.
 Euroopa Liidu nimel
 Tansaania Ühendvabariigi nimel
 (1) ELT L 301, 12.11.2008, lk 33.


type: other

text:
Izbrisani, Ljubljanska banka in Strasbourg - Društvo za razvoj humanistikeDruštvo za razvoj humanistike
 Hegel se je motil
 Eden najbolj znanih filozofov, G.W.F.Hegel (1770 – 1831), čigar misli so neposredno in posredno krepko vplivale na filozofijo naslednikov, je živel v času nastajanja države kot pravne institucije. Razumljivo, da je kot zagovornik procesov, razumljenih kot napredek, zlasti v svojem delu “Osnovne črte filozofije prava” (1820) zagovarjal prednost državnega prava v primerjavi z do tedaj prevladujočim družinskim ali tradicionalnim pravom.
 V zvezi s tem se je, med drugim, lotil analize Sofoklejeve “Antigone” (ca – 442) in se izrecno postavil v bran tedaj porajajočemu se državnemu pravu, kot ga je razumel on.
 Temu je, med mnogimi, oporekal slovenski filozof Tine Hribar, zlasti v knjigi Tragična etika svetosti (1996).
 Zelo poenostavljeno bi to dilemo lahko predstavili kot postavljanje vprašanja, kaj je pravzaprav pravilno, pravično? Ali je pravilno to, kar je uzakonjeno, kot to zlasti v sedanjih razmerah (pogosto povsem samovoljno) določajo pooblaščeni predstavniki ljudstva, izvoljeni v parlamente, ali pa je to še vedno predvsem to, kar je duhovnik in humanist Anton Trstenjak imenoval “poštenje”?
 Če se ozremo na nekatere odločitve Evropskega sodišča za človekove pravice v Strasbourgu lahko ugotovimo, da je kljub drugačnemu mnenju zlasti ozkogledih pravnikov in politikov tudi zakonitost in zakone mogoče razumeti na Trstenjakov, torej “pošten” način.
 Tudi tako, da na ravneh, ki presegajo raven odvetnikov v kazenskih procesih, ampak segajo na področje občečloveških in meddržavnih odnosov ne upoštevamo zgolj “črke zakona” ampak se potrudimo poiskati njihov smisel. In, če ga ne najdemo, tako rekoč sprejmemo ugotovitev, da tak zakon pač ni v redu in ga je potrebno takoj uskladiti s temeljnimi načeli humanizma.
 Tega bi se morda vsaj odslej lahko aktivno lotili nekdanji ustavni sodniki, verjetno najbolj usposobljeni za tovrstno razmišljanje in razsojanje. Seveda ne bi bilo prav nič narobe, če bi z njimi dejavno sodelovali drugi pravniki, pa tudi družboslovci na sploh in filozofi posebej.
 Omenimo, recimo, odločitev tega Evropskega sodišča v zvezi z “izbrisanimi”.
 Čeprav je že slovensko Ustavno sodišče večkrat odločilo, da je pojav „izbrisanih“ v vseh ozirih ne le družbeno in politično, ampak tudi pravno nedopustno, skrajno zavrženo dejanje, je šele to evropsko sodišče pokazalo ta pojav v vsej njegovi negativni dimenziji.
 In kljub temu se niti sedanji slovenski vladi na odhodu, priči tega dokončnega sodnega sklepa z mednarodno veljavo ni zdelo vredno vsaj nekoliko izbrisati madež, ki ga je s tem dejanjem utrpela slovenska čast.
 Tudi na način, da bi priznali Mirovnemu institutu in nekaterim, žal res maloštevilnim pravnikom (pravzaprav je verjetno v tej smeri resno deloval zgolj nekdanji ustavni sodnik Matevž Krivic) v tej državi njihove zasluge, usmerjene v vsaj delno povrnitev slovenske časti in bi prenehali, tako kot še vedno (pre)mnogi politiki in (pre)mnogi uradniki trditi, da njihova prizadevanja “sramotijo slovensko državo”. Če že odločitve slovenskega ustavnega sodišča niso bile dovolj bi, vsaj upati bi veljalo tako, morala zadostovati odločitev evropskega sodišča.
 Da je bila, torej, “sramotitev slovenske države” odločitev o “izbrisu” in izvedba te odločitve.
 Nasprotno: pomembni deli te še vedno vlade, zlasti še vedno notranji minister, iščejo vse mogoče in predvsem nemogoče načine, kako bi ta madež še povečali.
 Naslednja odločitev tega sodišča je med odločujočimi Slovenci povzročila pravo čustveno opustošenje.
 Sodišče v Strasbourgu je namreč, končno! odločilo, da osebnih in državnih zadev ne gre medsebojno mešati. Da, torej, obveznosti neke banke, ki jih ima le-ta do svojih vlagateljev, ne gre kar tako, meni vse – tebi nič, prekvalificirati v meddržavne obveznosti. Ki z ljudmi, pa četudi se strinjamo z mnenjem, da smo država mi (vsi, ne vsak zase) nimajo nič skupnega.
 V zvezi s tem velja opozoriti na še eno pomembno reakcijo slovenskih ultra pametnih in nadvse sposobnih odgovornežev brez odgovornosti: na ogorčenje nad dejstvom, da ta sodba bremeni državo Slovenijo (in Srbijo), med tem ko je isto sodišče v primeru Islandije odločilo drugače, da namreč Islandija kot država ni dolžna poravnavati obveznosti islandskih bank.
 Več kot očitno je, da ti naši veleumi nimajo niti temeljnih pojmov o tem, kaj je pravzaprav lastnina in še manj o tem, da je lastnina predvsem odgovornost.
 V primeru islandskih bank je namreč šlo za zasebno lastnino in ne za lastnino države Islandije. Torej so za obveznosti teh zasebnih bank odgovorni njihovi lastniki. Zasebniki.
 V primeru Ljubljanske banke (in podobno velja tudi za enako prizadeto srbsko banko oziroma Srbijo, deležno enake sodbe) pa je bila lastnica te banke država Slovenija. In zato je, povsem razumljivo, v celoti odgovorna za obveznosti, ki jih je ta njena imovina prevzela.
 Nemara ne bi bilo pretirano narobe, če bi vsaj v teh dveh primerih, tako glede “izbrisanih” kot glede vračila prihrankov hrvaškim in bosanskim varčevalcem poklicali na odgovornost vse dejavnike tako iz vrst politikov kot “gospodarstvenikov”, ki so zakuhali to godljo.
 Zlasti, ker nanjo niso pravočasno opozarjali le nekateri, ampak, v primeru Ljubljanske banke, tudi mnogi eminentni misleci, kakršen je bil, recimo, Aleksander Bajt, ki mu zanesljivo ni mogoče prilepiti oznake “levičar”.
 Ves niz nekdanjih in sedanjih politikov ter raznih drugih v ta dva in podobne posle vpetih pooblaščencev do recimo Janka Medje, ki sedaj nenadoma ne ve več ničesar o povezavi NLB z nekdanjo LB, bi pristojno sodišče za začetek moralo prisiliti, da se naučijo (na pamet, seveda) standard ISO26000. Standard, ki dokaj dobro opredeljuje in določa odgovornost, predvsem družbeno odgovornost.
 In nato preveriti, ali ga samo znajo ali tudi razumejo.
 Oznake: Aleksander Bajt • Antigona • Evropsko sodišče • Georg Wilhelm Friedrich Hegel • Islandija • Izbrisani • Lastnina • Matevž Krivic • NLB • Odgovornost • Pravo • Slovenija • Sodišče • Tine Hribar • Ustavno sodišče


type: wikipedia

text:
Closterocerus is een geslacht van vliesvleugeligen uit de familie Eulophidae. De wetenschappelijke naam van dit geslacht is voor het eerst geldig gepubliceerd in 1833 door Westwood.
 Soorten
 Het geslacht Closterocerus omvat de volgende soorten:
 Closterocerus abelardi Girault, 1922
 Closterocerus africanus Waterston, 1925
 Closterocerus agromyzae Narayanan, Subba Rao & Ramachandra, 1960
 Closterocerus albitibiae (Girault, 1917)
 Closterocerus ashmeadi (Girault, 1915)
 Closterocerus bambeyi (Risbec, 1951)
 Closterocerus brachyphagus Hansson, 1994
 Closterocerus brownii Ashmead, 1904
 Closterocerus cardigaster (Masi, 1917)
 Closterocerus carolinae Hansson, 1994
 Closterocerus chamaeleon (Girault, 1922)
 Closterocerus cincinnatus Girault, 1916
 Closterocerus cinctipennis Ashmead, 1888
 Closterocerus cinctiventris (Ashmead, 1904)
 Closterocerus coffeellae Ihering, 1914
 Closterocerus cruy (Girault, 1918)
 Closterocerus curtisi Girault, 1915
 Closterocerus cyaneus Hansson, 1994
 Closterocerus damastes Walker, 1847
 Closterocerus eupulcher Özdikmen, 2011
 Closterocerus eutrifasciatus Liao, 1987
 Closterocerus flavicinctus De Santis, 1983
 Closterocerus hungaricus (Erdös, 1966)
 Closterocerus insignis Waterston, 1915
 Closterocerus javanus Perkins, 1912
 Closterocerus kinquelibae (Risbec, 1951)
 Closterocerus lanassa (Walker, 1839)
 Closterocerus leptocerus (Waterston, 1925)
 Closterocerus liriomyzae (Risbec, 1951)
 Closterocerus litchii (Yang & Luo, 1994)
 Closterocerus longiscapus (Boucek, 1986)
 Closterocerus lyonetiae (Ferrière, 1952)
 Closterocerus mirabilis Edwards & La Salle, 2004
 Closterocerus mirus Girault, 1913
 Closterocerus nigrescens (Ikeda & Kamijo, 1993)
 Closterocerus nitidus Hansson, 1994
 Closterocerus nius Hansson, 1994
 Closterocerus orientalis (Ferrière, 1933)
 Closterocerus oryzamyntor Gumovsky & Zhu, 2006
 Closterocerus pannonicus (Erdös, 1956)
 Closterocerus partifuscipennis (Girault, 1916)
 Closterocerus perineti (Risbec, 1952)
 Closterocerus phytomyzae Mani, 1971
 Closterocerus promecothecae (Ferrière, 1931)
 Closterocerus pulcher (Howard, 1897)
 Closterocerus pulcherrimus (Kerrich, 1970)
 Closterocerus purpureus (Howard, 1897)
 Closterocerus purpurissatus (Kerrich, 1970)
 Closterocerus ritchiei (Ferrière, 1936)
 Closterocerus rostandi Girault, 1915
 Closterocerus rotundiventris (Szelényi, 1980)
 Closterocerus ruforum (Krausse, 1917)
 Closterocerus saintpierrei Girault, 1913
 Closterocerus scapiatus Singh & Khan, 1996
 Closterocerus smaragdulus (Graham, 1963)
 Closterocerus solidaginis (Yoshimoto, 1980)
 Closterocerus spiniformis (Moser, 1965)
 Closterocerus splendens Kowalski, 1917
 Closterocerus sumae Girault, 1934
 Closterocerus tau Girault, 1917
 Closterocerus texanus Hansson, 1994
 Closterocerus theaephilus (Risbec, 1952)
 Closterocerus tineivorus (Risbec, 1951)
 Closterocerus transsylvanicus (Erdös, 1951)
 Closterocerus trifasciatus Westwood, 1833
 Closterocerus utahensis Crawford, 1912
 Closterocerus vesiculis (Moser, 1965)
 Closterocerus westwoodi Girault, 1915
 Closterocerus yamagishii (Kamijo, 1979)
 Closterocerus zangwilli Girault, 1913
 Eulophidae


text:
6.3 Rakentamiseen liittyviä määräyksiä, jotka voivat koskea koko kunnan aluetta | Kommunförbundet
 6.3.1 Rakennusten soveltuminen rakennettuun ympäristöön ja maisemaan
 Maiseman ja luonnonympäristön huomioon ottamisesta ja kasvillisuuden käsittelystä annetaan paikallisista olosuhteista ja alueiden erityispiirteistä johtuvia määräyksiä.
 Määräykset voivat koskea kaupunkikuvallisia vaatimuksia tai luonnonympäristön ja maiseman huomioon ottamiseen liittyviä vaatimuksia. Ympäristöön soveltuvuutta arvioidaan mm. rakennustavan, materiaalivalintojen, massoittelun ja korkeussuhteiden näkökulmasta. Maisemaan soveltuvuuden arviointiperusteita ovat mm. rakennetun ympäristön elävyys ja kaupunkikuvan elementtien keskinäiset suhteet.
 Käytännössä kunnissa rakennusjärjestyksiin sisällytetyt täsmentävät määräykset ovat säilyneet sisällöltään yleisluonteisina ja joustavina. Ratkaisun tekeminen niiden perusteella edellyttää perustelemisen taitoa. Joustava normi parhaimmillaan antaa päätöksen tekijälle liikkumavaraa. Joustavuus mahdollistaa myös esim. teknisen kehityksen tuoman uuden asian sisällyttämisen päätöksentekoon ilman oikeusnormin muutosta ja keventää hallinnon työtä. Joustavan sääntelyn vaarana on kuntalaisen kannalta määräyksen sisällön ymmärrettävyyden heikentyminen sekä oikeusnormin soveltamisen syrjäytyminen paikallisten intressien kysymysten edessä.
 Kunnan on mahdollista ja joissakin tapauksissa tarpeen pyrkiä yleisluonteisten määräysten sijaan täsmällisempään määräystasoon. Kuntalaisen kannalta määräyksestä tulee ymmärrettävämpi ja täsmällisyys selventää sekä hankkeen suunnittelua että lupakäsittelyä. Samalla tavoin kuin kaavamääräysten tulee rakennusjärjestyksen määräysten aina perustua riittäviin selvityksiin. Erityisen tärkeää perusteluiden kirjaaminen on silloin, kun määräykset kohdistetaan erilaisina eri alueille.
 Kuntaan sopiva määräystaso on valittavissa mm. seuraavista vaihtoehdoista:
 Rakentamisessa on mahdollisuuksien mukaan säilytettävä rakennuspaikan luonnonmukaisuus sekä säästettävä arvokkaita kasvillisuuden reunavyöhykkeitä. Rakentamisella ei saa tuhota luonnon merkittäviä kauneusarvoja ja erikoisia luonnonesiintymiä, kuten siirtolohkareita ja kauniita yksittäispuita.
 Avoimeen maastoon rakennettaessa tulee erityistä huomiota kiinnittää rakennuksen korkeusasemaan, muotoon, ulkomateriaaleihin ja väritykseen. Rakennuspaikkaa tulee tarvittaessa maisemoida istutuksin. Maisemallisesti merkittävillä peltoalueilla rakentaminen tulee sijoittaa olemassa olevien pihapiirien ja metsäsaarekkeiden tuntumaan.
 Rakentamisessa on vältettävä tärvelemästä arvokkaita kasvillisuuden reunavyöhykkeitä, erityisiä maastomuotoja, siirtolohkareita ja kauniita yksittäispuita tai puuryhmiä.
 Rakennustyön yhteydessä vaurioitunut tai muuten ympäristöä rumentava osa pihamaasta on istutuksin ja alueen käyttöön liittyvin järjestelyin saatettava kokonaisuuteen soveltuvaksi.
 Ilmanvaihtokonehuoneet ja niihin liittyvät laitteet ja kanavat sekä muut tekniset laitteet, kuten ilmalämpöpumput, on suunniteltava rakennuksen luonteeseen ja kaupunkikuvaan soveltuviksi.
 Valtakunnallisesti tai maakunnallisesti arvokkaissa kulttuuriympäristöissä ja maisema-alueilla edellytetään, että rakentaminen ei vaikeuta alueen kulttuuriympäristön arvojen säilyttämistä ja on maisemallisesti sopivaa.
 Näillä alueilla lupaa haettaessa hakijalla on velvollisuus ottaa selvää alueen arvoista ja ominaispiirteistä ja ottaa ne huomioon suunnittelussa.
 Pyrittäessä täsmällisempään määräämiseen on pääsääntönä edelleen materiaalineutraalius MRL 14 § 2 momentin ja rakentamismääräyskokoelmasta asetuksiin siirtyneiden määräysten luonteen vuoksi. Kuitenkin kunnan on mahdollista edellä olevien yleisluonteisten määräysten lisäksi riittäviin selvityksiin perustuen käyttää esimerkiksi jotakin seuraavan tyyppisistä määräyksistä:
 Rakentaminen tulee sijoittaa kulttuurihistoriallisesti arvokkailla pelto- ja kyläalueilla olemassa olevien pihapiirien ja metsäsaarekkeiden tuntumaan. Viljelylakeuden arvon ja monimuotoisuuden säilyttämiseksi laidun- ja niittyalueita, ojia, kujia, teitä ja peltojen pientareita, peltojen keskellä olevia metsäsaarekkeita sekä erilaisia reunavyöhykkeitä tulee säilyttää ja hoitaa. Tärkeitä ovat maisemaa rytmittävät puukujanteet ja maisemapuut.
 Valtakunnallisesti kulttuurihistoriallisesti arvokkailla alueilla rakennusten ja rakennusryhmien tulee maisemassa muodostaa ehjä kokonaisuus, jossa säilyy rakennusten perinteinen koko- ja sijaintihierarkia sekä julkisivumateriaalien yhtenäisyys ja arvokkaan miljöön eri osat erityispiirteineen.
 Asemakaava-alueen ulkopuolella julkisivut suositellaan tehtäväksi puusta. Rakennuksen julkisivu voidaan toteuttaa toisinkin, jos rakennus näin toteutettuna sopeutuu ympäröivän alueen yleisesti noudatettuun rakennustapaan.
 Teollisuus-, varasto ja tuotantorakennukset tulee sijoittaa rakennusalalle siten, että kiinteistön piha-alueen käyttö ei tarpeettomasti rumenna tie- tai katunäkymää tai maisemakuvaa. Rakennuksen sijoituksella ja järjestelyillä ohjataan tarvittavat varastointialueet sijoittuvaksi kiinteistön takapihalle.
 Määräysten yleisluonteisuus antaa liikkumavaraa päätöksentekoon, mutta jättää rakennusvalvontaviranomaiselle laajan arviointivastuun. Uuden rakentamisen soveltumisesta olevaan rakennettuun ympäristöön ja sen erityispiirteisiin voidaan antaa vielä edellistä täsmällisempiä määräyksiä.
 Määräysten sisältöä harkittaessa on huomioitava, että rakennusjärjestys ei kuitenkaan ole suojeluväline. Määräysten tulee perustua riittäviin selvityksiin. Arvoalueiden inventointi helpottaa suunnittelijoiden työtä samalla, kun alueen asukkaiden kannalta sillä saattaa olla yhteisöllisyyttä lisäävä vaikutus. Lähtökohtaisesti tulisi tasapuolisuuden kannalta pyrkiä materiaalineutraaliuteen, ellei erityistä syytä selvitysten perusteella ole mahdollista esittää.
 Osa-aluekohtaisia määräyksiä voidaan antaa myös ohjeina erillisessä rakentamistapaohjeessa. Apuna voidaan käyttää piirroksia, jotka lisäävät ohjauksen ymmärrettävyyttä erityisesti kuntalaisen näkökulmasta.
 Seuraavassa joitakin esimerkkejä inventoinnin tuottamista määräyksistä:
 Rakennettaessa valtakunnallisesti tai maakunnallisesti arvokkaisiin kulttuuriympäristöihin ja perinnemaisemiin tulee rakentamisen vaikutukset maisemaan ja olevaan rakennuskantaan selvittää erityisen huolellisesti. Pelto- ja kyläalueilla rakentaminen tulee sijoittaa olemassa olevien pihapiirien ja metsäsaarekkeiden tuntumaan.
 Kulttuuri- tai maisema-arvoja sisältävillä alueilla rakennuksen harjan korkeuden tulee yleensä olla yhtä suuri kuin rakennuksen leveys (ei koske maatalouden tuotantorakennusta).
 Kaavoitetun alueen ja kyläkeskusten ulkopuolisilla alueilla rakennusten tulee muodostaa suljettu pihapiiri yhdessä pihapuiden ja aitojen kanssa.
 Kulttuuri- tai maisema-arvoja sisältävillä alueilla julkisivuissa ikkunoiden ja umpiseinien vuorottelu tulee suunnitella perinteistä rakennustapaa esimerkkinä käyttäen. Ikkuna-aukkojen tulee yleensä olla pystysuuntaisia ja umpiseinien osuuden julkisivussa tulee yleensä olla ikkunapintaa suurempi. Suuret ikkuna-aukot on jaettava osiin.
 6.3.2 Rakennusten ja rakennelmien korkeusasema
 Rakennusten korkeusasemasta on useissa kunnissa annettu määräyksiä erikseen. Määräyksillä voidaan ohjata erityisesti rinnerakentamisen oikeaa rakennustapaa, mutta ohjauksen tarve koskien myös alimpien rakentamiskorkeuksien määrittämiseen ilmastonmuutoksen ja luonnonilmiöiden vuoksi on olemassa. Korkeusasemaan liittyvät määräykset konkretisoituvat erityisesti tulvariskialueilla.
 Korkeusasemasta annettavat määräykset voidaan ulottaa koskemaan rakennelmia, mikäli kunnassa on esim. jollakin osa-alueella tarvetta sen kaltaiseen ohjaamiseen.
 Kunnassa vesistöjen määrä voi olla vähäinen tai rakentamista ohjataan kaavalla (rantayleiskaava tai asemakaava). Rantarakentamisesta ei ole välttämättä tarvetta silloin määrätä erillisessä kokonaisuudessa. Alinta rakennuksen korkeusasemaa koskevat määräykset on mahdollista liittää jo tähän yhteyteen. Tässä oppaassa ne on sijoitettu rantarakentamisen määräysten yhteyteen.
 Kunta voi valita määräystasonsa esimerkiksi seuraavan kaltaisista vaihtoehdoista:
 Rakennuksen korkeusaseman tulee sopeutua olemassa olevaan ympäristöön. Suunnittelussa on otettava huomioon tien tai katusuunnitelman mukaiset katukorkeudet. Rakennuslupapiirustuksista tulee riittävällä tarkkuudella ilmetä rakennuspaikan ja ympäröivän alueen olemassa olevat ja suunnitellut korkeudet (mm. maanpinnan korkeudet, sokkeli- ja katukorkeudet).
 Rakennukset tulee sijoittaa rinteissä rakennuspaikalle niin, että vältytään tarpeettomilta leikkauksilta, täytöiltä ja korkeilta sokkeleilta. Rakennusvalvontaviranomainen voi rakennuslupahakemuksen arvioimiseksi edellyttää luvanhakijalta, että rakennuspaikan kulmapisteiden ja suunnitellun rakennuksen nurkkapisteiden sijainti ja korkeusasema merkitään tontille ennen lupapäätöksen tekemistä.
 Kellarin lattiapintaa lukuun ottamatta on maanvastaisen lattian yläpinnan oltava vähintään 0,3 m rakennuksen ulkopuolella olevan maanpinnan yläpuolella.
 Ymparisto.fi, tulvakartat: https://www.ymparisto.fi/fi-FI/Vesi/Tulviin_varautuminen/Olenko_tulvariskialueella/Tulvakarttoja
 6.3.3 Aitaaminen
 Aidat vaikuttavat vahvasti kaupunkikuvaan ja maisemaan. Lisäksi rakentamisesta syntyy helposti riitaisuutta naapurien kesken. Aitojen rakentamisen ohjausta on kunnissa pääsääntöisesti sisällytetty rakennusjärjestyksiin. Määräyksiä on kohdistettu siinä rakentamisvelvollisuuden, sijoituksen ja kustannusten jakoa koskeviin seikkoihin.
 Aidan korkeuteen liittyviä määräyksiä on useimmiten sijoitettu lupamenettelyjä koskevaan rakennusjärjestyksen osioon.
 Alle kootuista malliesimerkeistä kunta voi valita itselleen soveltuvan määräysten yhdistelmän haluamalleen ohjauksen tasolle:
 Katua vastassa oleva aita tai istutukset on toteutettava kokonaan tontin tai rakennuspaikan puolelle. Katujen liittymän näkemäalueella aidan tai istutusten tulee olla riittävän matalia.
 Rakennusjärjestyksen liitekarttaan nro __ merkityllä osa-alueella on sallittu rakentaa kiinteä aita vain yleistä aluetta vastaan.
 Rakennusjärjestyksen liitekarttaan nro ___merkityllä osa-alueella aitojen tulee olla peittomaalattua lautaa.
 Kiinteistön kadun sekä puiston vastaiselle rajalle kokonaan oman kiinteistön puolelle tulee istuttaa pensasaita, pensasryhmiä aidanteiksi tai rakentaa kiinteä aita turvaamaan alueiden käyttöä kaavassa osoitettuun käyttötarkoitukseensa.
 Aitatyypin, -värin sekä korkeuden tulee sopeutua alueen ja viereisten kiinteistöjen aitoihin.
 Tie- ja katualuetta vastaan pensasaita istutetaan vähintään __ metrin päähän tontin rajasta omalle puolelle, jottei se vaikeuta tien tai kadun pitoa tai aita vahingoitu tietä hoidettaessa.
 Rajalle sijoittuvan aidan rakentamiseen tai istuttamiseen liittyvää kustannusten jakautumista koskien voidaan edelleen rakennusjärjestykseen liittää selventäviä määräyksiä
 Tonttien tai rakennuspaikkojen välisen ja rajalle sijoittuvan aidan tekemiseen ja kunnossapitämiseen ovat kummankin tontin tai rakennuspaikan haltijat velvolliset osallistumaan puoliksi kumpikin, jollei velvollisuuden muunlaiseen jakamiseen ole erityistä syytä. Mikäli asiasta ei sovita, siitä päättää rakennusvalvontaviranomainen.
 MRL 168 §, MRL 126 a §
 MRA 82 §
 6.3.4 Piha-alue/Pihamaa
 Halutessaan kunta voi tarkentaa määräyksiään parantaakseen alueiden viihtyisyyttä ja turvallisuutta sekä yhtenäistä ilmettä. Turvallisuuden osalta huomiota kiinnitetään esteettömyyteen. Määräysten sisällön tarkentamisessa on suotavaa käyttää asiantuntija-apuna esimerkiksi viherrakentamisen, maisemasuunnittelun ja kulttuuriympäristön asiantuntijoita. Vaativissa kohteissa pihasuunnitelma voidaan vaatia rakennuslupahakemuksen liitteeksi. Hyvin laadittu pihasuunnitelma edesauttaa viihtyisyyden tavoitteiden saavuttamista.
 Tiiviisti rakennetussa kaupunkikeskustassa hulevesien viivyttäminen, luonnon monimuotoisuuden arvostaminen ja ilmastonmuutokseen sopeutuminen ovat nostaneet esiin keskustelua viherrakentamisesta. Aalto Yliopisto on ollut kehittämässä ns. viherkerrointa, jonka avulla on määriteltävissä tietyn osan jättämistä kasvillisuuden peittoon kehitettävästä alueesta. Viherkerroin saattaa olla kaupunkikeskustojen käyttöön laajemminkin soveltuva työkalu tulevaisuudessa. Se saattaa soveltua myös rakennusjärjestyksen määräystasolla käytettäväksi selvitysten jälkeen.
 Lumen varastoinnin järjestämisen määräyksiä voidaan rakennusjärjestyksissä liittää myös yksinomaan tähän pihamaata koskevan otsikoinnin alle. Määräysmalleja on esitelty aiemmin oppaan kohdassa 2.4. Pihamaan puuston hoitoa on käsitelty kappaleessa 2.4 ja hulevesiin liittyviä näkökohtia jäljempänä kohdassa 3.7.
 Seuraavassa on luetteloituna joitakin erilaisia vaihtoehtoja yleisluonteisten määräysten täsmentämiseen:
 Pihamaata rakennettaessa on huolehdittava, että siitä tulee tontin tai rakennuspaikan käyttötarkoituksen edellyttämällä tavalla käyttökelpoinen, terveellinen, turvallinen, liikkumisesteetön ja viihtyisä, ja ettei se aiheuta haittaa naapureille.
 Lisärakentamisen yhteydessä on olemassa olevan pihamaan käyttökelpoisuutta ja viihtyisyyttä tarvittaessa parannettava jäsentämällä olevia autopaikka-alueita, kohentamalla ja lisäämällä istutuksia, vähentämällä liikkumisesteitä tai rakentamalla pihamaan käyttökelpoisuutta parantavia rakennelmia.
 Pihamaan korkeusaseman tulee sopeutua olemassa olevan ympäristön korkeusasemiin. Pihamaan korkeusasemaa ei saa ilman rakennusvalvontaviranomaisen lupaa muuttaa siitä, mitä rakennusluvassa vahvistetut piirustukset osoittavat.
 Uudis- ja lisärakentamisen yhteydessä pihamaa tulee suunnitella ja toteuttaa siten, että pihamaan korkeusasema sopeutuu luontevasti naapurin, tien, kadun ja muiden ympäröivien alueiden korkeusasemaan.
 Asuinkerrostalon pihamaan kulkuväylät tulee suunnitella esteettömiksi sekä ensisijaisesti koneellisesti hoidettaviksi.
 Pihamaan materiaaleineen ja kasveineen sekä sen valaistuksen tulee olla sekä rakennukseen että muuhun ympäristöön sopiva kokonaisuus. Toteutuksessa tulee ottaa huomioon ympäröivän alueen ominaispiirteet.
 Tontin valaistusjärjestelyissä valolaitteiden sijoitus, suuntaus ja valoteho on soviteltava siten, että ne lisäävät alueen turvallisuutta eivätkä tarpeettomasti ja haitallisesti häiritse alueen asukkaita, alueella liikkuvia tai naapurialueita.
 Julkisivuvalaistuksen tulee tukea rakennuksen luonnetta ja sen kaupunkikuvallista tai maisemallista merkitystä.
 Istutettavaksi asemakaavassa määrätylle tontin osalle on istutettava tai siinä säilytettävä puita ja pensaita vähintään 1 puu/__ m2 tai 10 pensasta/__m2.
 MRL 155 ja 167 § 1 ja 4 mom
 Viherkerroin - Työkalu tonttikohtaisen vihertehokkuuden määrittelyyn, Mari Ariluom https://www.rakennustieto.fi/material/attachments/5oJ5FjlGF/xSPrdAbvn/MariAriluoma_Viherkerroin_060318.pdf
 Helsingin viherkertoimen laskentatyökalu ja ohjeet: http://www.stadinilmasto.fi/viherkerroin/
 Tampereella on valmisteltu viherkertoimen käyttöönottoa ja kaupungin verkkosivuilta kannattaa seurata asian kehittymistä.
 6.3.5 Tukimuurit ja pengertäminen
 Alueiden pengertäminen ja tukimuurien rakentaminen yleistyy sekä uudessa rakentamisessa että vanhojen rakennusten korjaus- ja täydennysrakentamiseen liittyvänä. Toimenpiteet saattavat aiheuttaa erimielisyyttä naapurusten kesken mm. luonnollisen vedenjuoksun muutoksista ja lumen säilyttämisestä johtuen. Rakenteilla on usein myös maisemallisia vaikutuksia.
 Rakennusvalvonnalla on käytössään ns. jälkivalvonnan keinot sekä MRL 168 § kevyttä rakennelmaa ja pienehköä laitosta koskevat vaatimukset huomioiden mahdollisuus asettaa määräyksiä mm. tukimuurien ja pengerrysten toteuttamiselle. Määräyksiä kirjoitettaessa on tarpeen ottaa huomioon mm. valtioneuvoston asetuksen sisältämät määräykset esteettömyydestä (241/2017) sekä MRL 165 § luonnollisen vedenjuoksun muuttamisesta rakennuspaikalla.
 Seuraavana olevia malliesimerkkejä käyttäen on mahdollista koostaa kunnan tarpeisiin soveltuva määräystaso:
 Pihamaan tasaus voidaan toteuttaa tarvittaessa pengertämällä tai tukimuureilla esteettömyys huomioiden.
 Maanpinnan korkeusasemaa ei rakennuspaikan rajoilla saa muuttaa. Pengerryksillä, luiskilla ja tukimuureilla ei saa aiheuttaa haittaa naapurimaan käytölle. Luiska saa olla kaltevuudeltaan enintään 1:2.
 Luiskaaminen ja pengertäminen on tehtävä kokonaan omalla rakennuspaikalla siten, etteivät maa-ainekset ja sade- ja pintavedet valu naapurikiinteistölle tai katu- tai muulle yleiselle alueelle.
 Pengertäminen tulee toteuttaa kokonaan omalla tontilla tai rakennuspaikalla enintään ___ kaltevuudessa siten, etteivät maa-ainekset tai hule- ja perustusten kuivatusvedet valu naapurin rakennuspaikalle tai yleiselle alueelle. Luiska on sidottava esim. tukiristikolla, jos luiskan kaltevuus on jyrkempi kuin ___.
 Tukimuurin sijoittaminen naapurin rakennuspaikan rajalle edellyttää naapurikiinteistön omistajan suostumusta. Tukimuuria rajalle suunniteltaessa on otettava huomioon sen soveltuminen maastoon, korkeus ja huoltaminen sekä muut, erityisesti naapurin asemaan vaikuttavat, seikat. Erityisestä syystä rakennusvalvontaviranomainen voi antaa luvan rakentaa tukimuurin naapurin rajaan kiinni, vaikka naapuri ei ole antanut suostumustaan.
 Tukimuuri tai pengerrys tulee varustaa kaiteella, kun putoamiskorkeus ylittää ___ mm.
 Yhteisen luiskan, tukimuurin tai pengerryksen rakentamisesta tulee tehdä kirjallinen sopimus maanomistajien kesken.
 Pengerrysten ja luiskausten suunnittelussa tulee ottaa huomioon niiden hoidettavuus ja ne tulee tarvittaessa maisemoida.
 MRL 117 e §, 165 §, 168 §
 6.3.6 Maalämpökaivot
 Maalämpö lämmitysjärjestelmänä on yleistynyt nopeasti. Maalämpöjärjestelmän rakentaminen on sisällytetty asetuksen toimenpidelupaluetteloon. Kunta voi vapauttaa maalämpöön liittyvän rakentamisen toimenpideluvasta. Toimenpideluvan varaiseksi on kuitenkin vähiintäänkin jätetty toimenpiteet, jotka sijoittuvat vedenottamoiden suoja-alueelle ja pohjavesialueelle.
 1- ja 2-luokan sekä E-luokan (ent. I ja II -luokan) pohjavesialueilla sekä taajaan rakennetuilla alueilla rakentamisen ohjaamisen tarve vaikuttaa kuitenkin lisääntyneen. Kunnan alueella saattaa muutoinkin olla kohteita, joilla rakentamisen kokonaan kieltäminen tai erityisten ehtojen asettaminen voi tulla kysymykseen. Toimivallan jakautumisen osalta muistisäännöksi jää edelleen se, että kiellon perustuessa ympäristön pilaantumisen ehkäiseminen, kielto maalämpöjärjestelmän rakentamiseen annetaan ympäristönsuojelumääräyksissä. Kunnan ympäristönsuojelumääräysten ja rakennusjärjestyksen yhteensovittamisesta tulee huolehtia ristiriitaisten määräysten välttämiseksi ja valvonnan vastuiden selvittämiseksi.
 Pohjavesialueella saatetaan tarvita MRL:n toimenpideluvan lisäksi myös vesilain mukainen lupa. Hakijan on syytä selvittää vesilain mukaisen luvan tarve yhdessä toimivaltaisen viranomaisen kanssa (AVI) ennen MRL:n mukaisen toimenpideluvan hakemista.
 Ohessa joitakin määräysmalleja, joista kunta voi koostaa oman määräystasonsa:
 Maalämmön käyttäminen (lämpökaivo, maapiiri) lämmitysjärjestelmänä vaatii rakennusvalvontaviranomaisen luvan sekä uudisrakentamisessa että lämmitysjärjestelmän vaihdoksessa.
 Vedenottamon suoja-alueilla ja läheisyydessä ei yleensä ole edellytyksiä maalämmön käytölle. Pohjavesialueella, vedenottamon suoja-alueilla tai vesistöön sijoittamisessa tulee huomioida myös vesilain mukaisen lupatarpeen selvittäminen ennen toimenpiteeseen ryhtymistä.
 Maalämpöjärjestelmän rakentaminen on kielletty 50 m Päijänne-tunnelin linjan molemmin puolin.
 Energiakaivot on sijoitettava kiinteistölle siten, että niiden toiminnasta ei aiheudu haittaa toisille energiakaivoille tai muille kiinteistöjen maahan sijoitetuille rakenteille tai varusteille. Asemakaava-alueilla ja taajaan rakennetuilla rakennuspaikoille sijoitetun energiakaivon saa porata ainoastaan pystysuoraan. Isoilla kiinteistöillä tai useita kiinteistöjä palvelevan energiakaivoryhmän saa näiden kiinteistöjen alueella porata edellä mainittujen etäisyysvaatimusten puitteissa viuhkaksi.
 Maalämpökaivojen ja maalämmön keruuputkistojen sijainnin vähimmäisetäisyyksistä annetaan ohjeita Energiakaivo-oppaassa sekä kunnan omissa maalämpöohjeissa. Lämpökaivon ja keruuputkiston sijoittamisessa noudatetaan ohjeistuksissa annettuja etäisyysvaatimuksia.
 Maalämmön hyödyntämiseen tarkoitetut lämpökaivot ja lämmönkeruuputkistot tulee sijoittaa kiinteistölle siten, ettei niistä aiheudu haittaa muille kiinteistöille, eikä kunnallisteknisille järjestelmille.
 Lämpökaivojen vähimmäisetäisyydet ovat seuraavat:
 naapurikiinteistön rajasta __ m
 kadun ja muun yleisen alueen rajasta __ m
 naapurin lämpökaivosta __ m
 porakaivosta __ m
 rengaskaivosta __ m
 rakennuksesta __ m
 vesi- ja viemärijohdoista __ m
 kiinteistökohtaisesta jätevedenpuhdistamosta __ m
 Lämpökaivon sijoittaminen edellä esitettyä lähemmäksi naapurin rajaa tms. edellyttää naapurin kirjallisen suostumuksen.
 MRL 126 a § kohta 12
 Laki vesienhoidon ja merenhoidon järjestämisestä (1299/2004), mm. pohjavesialueiden luokitus
 Ympäristöministeriö: Energiakaivo-opas:https://helda.helsinki.fi/handle/10138/40953
 6.3.7 Rakennuspaikan liikennejärjestelyt ja paikoitus
 Rakennusjärjestyksessä voidaan antaa rakennuspaikan liikennejärjestelyjä ja paikoitusta koskevia määräyksiä. Määräykset voidaan ulottaa koskemaan koko kunnan aluetta eli myös asemakaavoitettuja alueita. Mikäli esimerkiksi paikoitusta halutaan ohjata vain asemakaavoitetuilla alueilla, voidaan sitä koskeva osuus liittää yksinomaan asemakaavoja täydentävien määräysten kohdalle.
 Liikennemäärien ja autojen määrän kasvaessa saattaa kunnallista määräystasoa olla tarpeen kehittää erityisesti taajamia koskien. Hyötyliikuntaa lisäävän kevyenliikenteen (jalankulku, pyöräily, kelkkailu, rollaattorit tms.) edistäminen liittyy kunnan ilmastotavoitteiden saavuttamiseen ja lisää samalla alueiden viihtyisyyttä ja houkuttelevuutta.
 Paikoitusalueiden hulevesien johtamisen kysymys on otsakkeen ”Hulevesien ja perustusten kuivatusvesien johtaminen” kohdalla. Paikoitusalueiden järjestämiseen liittyvät lisäksi kysymykset lumen varastoinnista, jota on esitelty ”Pihamaan hoidon ja kunnossapidon” kohdalla.
 Seuraavassa malliesimerkkejä, joita hyväksi käyttäen omaan kuntaan soveltuva kokonaisuus on mahdollista rakentaa:
 Rakennuspaikan liikennejärjestelyt on suunniteltava niin, että ne eivät aiheuta vaaraa tai haittaa asukkaille tai ympäristölle.
 Rakennuspaikalle saa rakentaa yhden kadulle tai tielle johtavan ajoneuvoliittymän. Rakennusvalvontaviranomainen voi sallia rakennettavaksi useamman ajoneuvoliittymän, mikäli se rakennuspaikan käytön kannalta on perusteltua. Lisäliittymästä on pyydettävä lausunto tien- tai kadunpitäjältä. Liittymän tulee olla toteutettavissa liikenneturvallisuutta vaarantamatta.
 Rakennuspaikalle saa rakentaa yleensä vain yhden kadulle johtavan ajoneuvoliittymän. Ajoneuvoliittymän leveys saa olla enintään __ m. Liittymä on varustettava riittävän suurella rummulla. Avo-ojaa ei saa täyttää.
 Tontin tai rakennuspaikan sisäinen liikenne tulee järjestää siten, että se ei heikennä liikenneturvallisuutta, vaikeuta tien hoitoa ja niin, että liittymäjärjestelyt ovat turvalliset. Suuret paikoitusalueet tulisi jakaa istutuksien, katosten tai muiden keinojen avulla osiin siten, että ei muodostu yli ___ autopaikan yhtenäistä kenttää.
 Polkupyöräily on lisääntymässä työmatka- ja vapaa-ajan liikkumisen välineenä. Sen mahdollistamisella saatetaan vähentää mm. autoilun kasvun painetta. Pyöräily on edullista ottaa mukaan luontevaksi osaksi taajamien liikennejärjestelyjä. Pyöräilyyn kannustavia määräyksiä voidaan ottaa koskemaan sekä niiden säilyttämisen tiloja rakennuksissa sekä pihamaalle tilan varaamista. Kannustaminen polkupyöräilyn ja jalankulun lisäämiseen edesauttaa ilmastotavoitteiden saavuttamista kunnassa ja palvelee sitä koskevan kuntastrategian toteuttamista. Kunnat ovatkin huomioineet uudistetuissa rakennusjärjestyksissään pyöräilyn edut ja osoittaneet pyöräilyn määräykset usein oman nimikko-otsikon alle.
 Määräykset on mahdollista liittää koskemaan koko kunnan aluetta, jolloin ne vaikuttavat samalla kyläkeskusten täydennysrakentamiseen. Toisaalta tässä esitettyjä vaihtoehtoja ja malleja määräyksiksi on mahdollista liittää koskemaan vain asemakaava-alueita ja sijoittaa määräys asemakaavaa täydentävien määräysten yhteyteen.
 Seuraavassa muutamia vaihtoehtoja määräyksiksi. Osa malleista liittyy rakennuksiin varttavien tilojen järjestämiseen ja osa piha-alueen varaamiseen polkupyörien säilyttämiseen:
 Polkupyörien säilyttämiseen tulee varata riittävät tilat.
 Asuinkerrostalotontilla polkupyörien säilytystilaa on oltava vähintään __ paikkaa asuntoa kohden. Paikoista vähintään puolet on sijoitettava pihatasossa olevaan ulkoiluvälinevarastoon.
 Polkupyöräpaikkoja tulee osoittaa seuraavasti:
 __ pyöräpaikkaa liike-, toimisto- ja yleisten rakennusten Y k-alam2
 __ pyöräpaikkaa asuntoa kohti
 __ pyöräpaikkaa teollisuuslaitoksen kolmea työntekijää kohti.
 __ pyöräpaikkaa __ oppilasta kohden kouluille ja oppilaitoksille
 __ pyöräpaikkaa __ istumapaikkaa kohden kahviloille ja ravintoloille
 Polkupyöräpaikoista vähintään puolet on rakennettava katetuiksi.
 Rakennuspaikalta on varattava riittävästi tilaa polkupyörien asianmukaista säilyttämistä varten. Suunnitelma tilan järjestämisestä tulee esittää rakennuslupahakemuksen yhteydessä.
 Polkupyöräpaikat on sijoitettava rakennuksen sisäänkäynnin tuntumaan ja paikoille tulee olla esteetön pääsy.
 6.3.8 Hulevesien ja perustusten kuivatusvesien johtaminen
 Ilmastonmuutoksen seurauksena sadannan odotetaan lisääntyvän nykyisestä. Rankkasateiden todennäköisyyden ja intensiteetin kasvu lisää hulevesitulvan riskiä. Myös merivesitulvien on arvioitu kasvavan. Samoin talvien ennustetaan muuttuvan lumisemmiksi. Luonnonolosuhteiden muutos heijastuu rakennusjärjestyksiin. Asemakaavoitettujen alueiden määräyksien täydentäminen saattaa olla tarpeen erityisesti silloin, kun kaavoitetulla alueella on suojaamisen tarvetta edellyttävää pohjavesialuetta. Tällöin määräykset voidaan sijoittaa ainoastaan asemakaavamääräyksiä täydentävien määräysten kohdalle. Määräykset voidaan luonnollisesti ulottaa tarvittaessa koko kuntaa koskeviksi.
 Hulevesiin liittyvää lainsäädäntöä on uudistettu ja MRL:n muutos on tullut voimaan 1.9.2014 (682/2014). MRL 103 j §:n mukaan kunnan määräämä monijäseninen toimielin voi antaa tarkempia määräyksiä hulevesien hallinnasta kunnassa tai sen osassa. MRL 103 j §:n nojalla annettavat määräykset voivat koskea hulevesien määrää, laatua, maahan imeyttämistä, viivyttämistä ja tarkkailua sekä hulevesien käsittelyä kiinteistöllä, kiinteistön hulevesijärjestelmän liittämistä kunnan hulevesijärjestelmään ja muita näihin rinnastettavia, hulevesien hallintaan liittyviä seikkoja.
 Lakimuutoksen tarkoituksena on ollut, että hulevesien hallintaa koskevat määräykset annetaan erillisinä hulevesimääräyksinä. Jatkossakin voitaneen kuitenkin rakennusjärjestyksessä antaa määräyksiä hulevesien osalta, kun kyse on rakentamiseen liittyvistä kysymyksistä. On kuitenkin huomattava, että MRL 14 §:n ja 103 j §:n määräysten soveltamisalat ovat erilaiset, jolloin määräyksiä annettaessa on tärkeää pohtia, kumman pykälän nojalla määräykset kuuluu annettaviksi. Samoin on huomattava, että rakennusjärjestyksestä ja hulevesien hallintaa koskevista määräyksistä päättää eri tahot.
 Lähtökohtana rakennusjärjestyksen määräysten asettamisessa tulisi hulevesien hallinnan yleisen tavoitteen mukaan olla se, että kiinteistöt ensisijaisesti imeyttävät hulevedet omalla alueellaan. Vasta mikäli imeyttäminen maaperään ei ole mahdollista, tulee kiinteistöllä vähintäänkin pystyä huolehtimaan hulevesien riittävästä viivyttämisestä ennen ulkopuolisiin järjestelmiin johtamista. Viivytys- tai käsittelyratkaisuissa tulee pyrkiä ottamaan huomioon mahdollisuus käyttää järjestelmää pihan vesiaiheena.
 Oheisena määräysmalleja, jollaisia rakennusjärjestyksessä on perinteisesti annettu. Määräystason valintaan vaikuttaa lainmuutoksen lisäksi kunnassa käytettävissä oleva sadevesiverkosto, sen kapasiteetti tai verkoston puuttuminen.
 Sade- ja pintavesiä ei saa johtaa vesihuoltolaitoksen jätevesiverkostoon.
 Mikäli kiinteistö ei ole vesihuoltolaitoksen sadevesiverkoston toiminta-alueella on sade- ja pintavedet sekä salaojiin kertyvä vesi ensisijaisesti imeytettävä omalla kiinteistöllä.
 Katolle ja pihamaalle sekä salaojiin kertyvä vesi on johdettava tontin omaan sadevesijärjestelmään ja ensisijaisesti vesi on imeytettävä omalla tontilla. Mikäli tontin maaperä ei mahdollista imeyttämistä, sade- ja pintavedet tulee johtaa yleiseen sadevesiviemäriin tai avo-ojajärjestelmään tai haittaa aiheuttamatta ympäröivään maastoon.
 Mikäli sade- ja pintavedet johdetaan tien kuivatusjärjestelmään, on rakennuslupahakemukseen liitettävä järjestelmän haltijan suostumus.
 Tontti on muotoiltava siten, että hulevedet eivät valu suoraan tielle, kadulle tai muulle yleiselle alueelle.
 Avo-ojia ei saa täyttää, ellei selvitetä ojan täyttämisen vaikutuksia oman tontin ja naapuritonttien sade- ja pintavesien johtamiselle ja haittojen syntymistä ehkäistä.
 Vesihuoltolaitoksen toiminta-alueen ulkopuolella hulevesien purkupaikka on sijoitettava omalle rakennuspaikalle vähintään ___ metrin päähän rajasta ja vähintään ___ metrin päähän vesistöstä ja siten, ettei se muutoinkaan haittaa naapuria tai jäädy.
 Rakennuksen rakentamista ja peruskorjaamista koskevaan rakennuslupahakemukseen on liitettävä selvitys hulevesi- ja perustusten kuivatusjärjestelmän rakentamisesta tai olemassa olevasta järjestelmästä, sen riittävyydestä, toimivuudesta ja kunnossapidosta.
 Sade- ja sulamisvedet on johdettava pois rakennuksen vierestä. Rakennusta välittömästi ympäröivä maanpinta tontilla tai rakennuspaikalla muotoillaan rakennuksesta poispäin viettäväksi. Rakennuksen vierustalta kaadon tulee olla riittävä.
 Rakennuspaikan rakentamattomaksi jäävästä osasta tulee vähintään yksi kolmasosa jättää päällystämättä tai päällystää vettä läpäisevällä rakenteella (reikäkivi, nurmikko tai vastaava).
 MRL 135 § 1 mom. kohta 6, 165 §, MRL 13 a luku (muutos 682/2017)
 Suomen Kuntaliitto: Hulevesiopas (päivitetty 2017): http://shop.kuntaliitto.fi/product_details.php?p=2714
 Ympäristöministeriö: Tulviin varautuminen rakentamisessa: http://hdl.handle.net/10138/135189
 6.3.9 Vesihuolto verkostojen ulkopuolisilla alueilla
 Rakennusluvan käsittelyn tueksi voidaan rakennusjärjestykseen ottaa määräyksiä koskien hankkeeseen ryhtyvän velvollisuutta selvittää mahdollisuudet talousveden saantiin rakennuspaikalta. Rakennusjärjestykseen on suotavaa liittää liitekarttoja mahdollisista riskialueista esimerkiksi radonin, arseenin ja fluoridin esiintymisriskin suhteen. Kunnan terveysvalvonnalla sekä ympäristönsuojeluviranomaisilla on yleensä tutkimusten kautta saatua tietoa ja aineistoa riskialueista määräysten perusteiden selvitystyötä varten.
 Jäteveden käsittelystä viemäriverkostojen ulkopuolisella alueella säädetään ympäristönsuojelulaissa sekä valtioneuvoston asetuksessa talousjätevesien käsittelystä viemäriverkostojen ulkopuolisilla alueilla. Määräyksiä ei ole tarpeen toistaa rakennusjärjestyksessä.
 Tämän oppaan kohdassa 3.5 Maalämpökaivot on viitattu ympäristöministeriön energiakaivo-oppaaseen. Porakaivojen toteuttamiseen liittyvät kysymykset ovat yhteydessä energiakaivoihin ja 1- ja 2-luokan pohjavesialueilla sekä E-luokan pohjavesialueilla tulee seurata oppaan muuttuvaa sisältöä. Pohjavesialueella saatetaan tarvita MRL:n toimenpideluvan lisäksi myös vesilain mukainen lupa.
 Jäteveden käsittelyjärjestelmiä koskevia määräyksiä on mahdollista liittää kunnan ympäristönsuojelumääräyksiin. Rakennusjärjestykset sisältävät rakentamista koskevaa ohjausta, eikä niissä käsitellä toimintaan liittyviä kysymyksiä. Samoin kuin oppaan aiemmissa kohdissa on mainittu, liittyvät varsinaisen ympäristön suojeluun liittyvät määräykset kuitenkin ympäristönsuojelumääräyksiin – ei rakennusjärjestykseen.
 YSL 16 luku
 VNa talousjätevesien käsittelystä viemäriverkostojen ulkopuolisilla alueilla (157/2017)
 Ympäristö.fi: Kiinteistön jätevesien käsittely https://www.ymparisto.fi/fi-FI/Rakentaminen/Rakennushanke/Talotekniset_...
 6.3.10 Jätehuoltoon liittyvät rakennelmat
 Jätehuollon järjestäminen rakennuspaikalla
 Rakennusjärjestykseen voidaan liittää määräyksiä jätehuollon järjestämisen kannalta tarpeellisten rakennelmien toteuttamisesta kiinteistöillä. Määräykset voivat koskea tarvittaessa tilojen järjestämistä, yhteystarvetta rakennuspaikalla ja ympäristöön sopeuttamista. Määräyksiä voidaan antaa lisäksi kompostoinnista ja sen sijoittumisesta. Usein samassa yhteydessä huomioidaan lisäksi paloturvallisuuteen liittyviä seikkoja.
 Rakennusjärjestyksen määräysten valmistelussa kunnan jätehuoltomääräysten, ympäristönsuojelumääräysten ja rakennusjärjestyksen yhdenmukaisuus ja valvonnan toimivaltakysymykset tulee selvittää. Ympäristönsuojeluviranomaisen ja jätehuoltoviranomaisen toimivaltaan kuuluvissa määräyskokoelmissa jätteiden käsittelyyn liittyviä määräyksiä on jo lain tasolla olemassa. Määräysten ja valvonnan päällekkäisyyksien välttämiseksi rakennusjärjestyksen valmistelua on tarpeen tehdä yhdessä ao. viranomaisten kanssa.
 Kunnassa haluttu määräystaso on löydettävissä esimerkiksi seuraavista vaihtoehdoista:
 Rakentamisen yhteydessä tulee järjestää kiinteistön jätehuollon edellyttämät tilat ja rakennelmat. Jätehuollon järjestämisessä tulee noudattaa jätehuoltomääräyksiä.
 Rakennuslupahakemuksessa tulee osoittaa tontille rakennettavien rakennusten kokoon ja käyttöön suhteutetut, riittävät tilat jätehuollon järjestämiseen. Mikäli jätteiden keräysvälineet sijoitetaan tontin pihapiiriin, on niiden suojaksi rakennettava jätesuoja, katos tai aitaus.
 Jätteiden keräysvälineet ja kompostit on sijoitettava siten, etteivät ne aiheuta haittaa kiinteistön asukkaille tai naapureille. Ympäristöön olennaisesti vaikuttavien ulkovarastojen, kompostointi- tai jätesäiliöiden tai -katosten ympärille on istutettava näkösuoja tai rakennettava aita.
 Jätehuoltotilojen ja -keräysvälineiden varauksessa on otettava huomioon jätteiden lajittelun ja kuljetuksen edellyttämät vaatimukset. Kunnan jätehuoltomääräyksissä on esitetty hyväksytyt jätteiden keräysvälinetyypit ja lajitteluvaatimukset.
 Jätteiden keräysvälineet tulee sijoittaa näkösuojaan, kun keräyspaikkaa käyttää vähintään ___ asuinhuoneistoa tai jos keräyspaikalla on vähintään ___ jäteastiaa. Jätteen keräysvälineiden säilytyspaikat on lisäksi sijoitettava siten, että niiden tyhjentäminen jäteautolla on mahdollista.
 Jätteiden keräilyvälineet on yleensä sijoitettava vähintään 8 metrin etäisyydelle asuinrakennuksesta, jollei jätesäilytystilaa palo-osastoida, tehdä lukittaviksi ja varusteta erillisellä ilmastoinnilla. Kompostit ja kompostorit on sijoitettava vähintään __ metrin etäisyydelle naapurikiinteistön rajasta. Naapurin suostumuksella ne voi sijoittaa lähemmäs rajaa.
 Keräysastioiden värityksessä tulee ottaa huomioon katualueen muut kalusteet.
 Rakennuksesta alle 8 m:n etäisyydelle sijoitettu jätekatos ja -suoja edellyttävät riittävää palo-osastointia.
 Jätekatoksia ja -suojia rakennettaessa on kiinnitettävä huomiota paloturvallisuuteen, siisteyteen ja hygieniaan.
 MRL 157 §
 MRA 56 §
 Mahdolliset alueellisen jätelautakunnan ohjeet
 Alueelliset jätteiden keräyspisteet
 Aluejätepisteiden siisteyden ja ympäristöön soveltuvuuden parantamiseksi sekä ympäristöhaittojen välttämiseksi voi kunta ohjata niiden rakentamista myös rakennusjärjestyksellä. Niitä koskevia määräyksiä voi sisältyä jo kunnan ympäristönsuojelu- tai jätehuoltomääräyksiin.
 Rakennusjärjestyksen määräysten sisältöä harkittaessa on tarpeen olla yhteydessä ympäristönsuojelun ja jätehuollon viranomaisten kanssa keskenään ristiriitaisiksi muodostuvien määräysten välttämiseksi.
 Määräykset voivat olla esimerkiksi seuraavan sisältöisiä:
 Julkiseen kaupunkitilaan voidaan sijoittaa hyötykeräyspisteitä ja alueellisia jätteiden keräyspisteitä. Keräyspisteen sijoittaminen edellyttää rakennusvalvontaviranomaisen lupaa. Keräyspisteiden tulee sopeutua kaupunki- ja maisemakuvaan. Keräyspisteen suunnittelussa tulee huomioida myös jätehuoltomääräykset.
 Aluejätepisteiden jätesäiliöt tulee rajata aitauksella tai toteuttaa näkösuojaus istutuksin. Jätesäiliöiden alustan pinnoittaminen edistää alueen siisteyttä.
 Malliesimerkkinä määräyksestä voidaan esittää:
 Vesihuoltolaitoksen toiminta-alueen ulkopuolella rakentajan on varmistuttava talousveden laadusta ja riittävyydestä. Selvitys on liitettävä rakennuslupahakemukseen.
 Kiinteistöä varten tulee olla riittävästi laadultaan soveltuvaa talousvettä. Rakennettaessa kiinteistölle, jota ei ole liitetty vesihuoltolaitoksen vesijohtoon, tulee rakentajan tarvittaessa esittää selvitys talousveden laadusta ja riittävyydestä rakennusluvan hakemisen yhteydessä.
 Liitteissä __ ja __ esitetyillä arseeni- ja fluoridiriskialueilla porakaivovesien arseeni- ja fluoridipitoisuuksien ohjearvon ylittymisriski on suuri. Näillä alueilla rakennuspaikan vesihuolto on järjestettävä siten, ettei siitä aiheudu vaaraa tai haittaa terveydelle.
 STMa pienten yksiköiden talousveden laatuvaatimuksista ja valvontatutkimuksista (401/2001), liite 1 (Talousveden laatuvaatimukset)
 Ympäristönsuojelulain (527/2014) 16 luku
 Valtioneuvoston asetuksessa talousjätevesien käsittelystä viemäriverkostojen ulkopuolisilla alueilla (hajajätevesiasetus 157/2017)
 Varsinais-Suomen ELY-keskuksen opas jätevesien käsittelystä haja-asutusalueella (Opas 2/2018):
 MRL 126 a § sisältää toimenpiteiden luvanvaraisuuteen liittyvän määräyksen. Erilaiset mainoslaitteet vaikuttavat merkittävästi taajamien maisemaan sekä kaupunkikuvaan. Kunnat ovat määränneet rakennusjärjestyksissä pääosin niiden sijoittamisesta yleisesti sekä niiden turvallisuudesta. Kaupunkikeskustoissa mainosten lupamenettelyä ei toistaiseksi ole merkittävästi kevennetty kaupunkikuvallisista syistä, mutta erityisesti taajamien ulkopuolisten mainosten toimenpideluvan tarpeesta on jo useammin luovuttu. Tienvarsimainonta on vuodesta 2016 lähtien kuulunut ELY-keskuksen ilmoitusmenettelyn piiriin (laki liikennejärjestelmästä ja maanteistä 503/2005). Vuonna 2018 liikennevirasto (1.1.2019 alkaen Liikenne- ja viestintävirasto Traficom) on tarkentanut määräystä sijoittamisen ja teknisten ominaisuuksien osalta.
 Julkiseen ulkotilaan sijoittuvia mainoslaitteita käsitellään tässä oppaassa kohdassa 9.5.
 Työmaa-aikaisia mainoksia käsitellään tämän oppaan kohdassa 12.4.
 Seuraavassa esitellään yleisimmin käytettyjä määräystyyppejä, joissa näkyy myös valonlähteen sisältävien mainosten yleistyminen katukuvassa:
 Rakennukseen kiinnitettävä myynti-, tiedotus- ja mainoslaite saa ulottua ___ metriä sekä ikkuna- ja ovimarkiisit ja terassien katokset ___ metriä katualueelle tai muulle yleiselle alueelle. Vapaan alikulkukorkeuden on oltava vähintään ___ metriä.
 Mainoslaitteet tulee sijoittaa välittömästi julkisivun viereen ja sen kohdalle vapaan kulkutilan leveydeksi tulee jäädä vähintään __ metriä. Mainostelineet on poistettava aukioloajan päättyessä.
 Laite on kiinnitettävä tukevasti eikä se saa haitata julkisen kaupunkitilan käyttöä eikä olla huomattavasti häiritsevä eikä muodostaa liikuntaestettä. Laitteen muodon, värityksen ja rakenteen on sovelluttava rakennukseen ja ympäristöön. Laitteet on pidettävä kunnossa ja rikkinäiset on joko korjattava tai poistettava välittömästi.
 Liikehuoneiston ikkunan peittäminen mainos- tai muussa vastaavassa tarkoituksessa ei saa rumentaa rakennusta tai ympäristöä. Mainokset eivät saa liiallisesti estää luonnonvalon pääsyä sisätilaan.
 Liikehuoneiston kunkin ikkunan pinta-alasta saa peittää mainos- tai muussa vastaavassa tarkoituksessa enintään puolet. Ikkunan enempi peittäminen edellyttää toimenpidelupaa. Ikkunan peittäminen ei saa rumentaa rakennusta tai ympäristöä.
 Valonlähteen sisältävien mainosten ja näyttöjen tulee kooltaan, muodoltaan, valoteholtaan ja pintakirkkaudeltaan olla ympäristöön sopivia ja haittaa aiheuttamattomia. Valomainos ei saa olla liian kirkas tai häiritsevä.
 Tonteille ei saa sijoittaa mainoslaitteita, jotka eivät liity tontilla harjoitettavaan toimintaan.
 Lainsäädäntö ja ainestoa
 MRL 126 a §
 Laki liikennejärjestelmästä ja maanteistä (503/2005), tienvarsimainonta
 Liikennevirasto (1.1.2019 alkaen Liikenne- ja viestintävirasto Traficom): Ohje vaalimainosten sijoittamisesta liikenneväylien varsille 17.2.2017
 Liikennevirasto (1.1.2019 alkaen Liikenne- ja viestintävirasto Traficom): Määräys tienvarsimainonnasta ja -ilmoittelusta 2.7.2018
 6.3.12 Osoitemerkintä
 Järjestyslain 8 § sisältää itsessään määräykset talonmiehen, isännöitsijän tms. edustajan tietojen pitämisestä nähtävillä kerrostalossa. Sitä koskevaa ohjausta ei ole tarvetta sisällyttää rakennusjärjestykseen.
 Osoitejärjestelmän puuttuminen alueelta tai sen toimimattomuus heikentää merkittävästi pelastustoimintaa hätätilanteessa. Samoin jakeluliikenteen toimivuus sekä palvelu- ja liiketoiminnan tarpeet yhdessä matkailu- ja vapaa-ajan liikkumisen kanssa edellyttävät ajantasaista opastejärjestelmää. Rakennusjärjestyksessä annettavat määräykset voivat koskea mm. osoitenumeron ja kirjaimen sijoitusta ja valaisemista, kulmatalon numerointia ja merkinnän toteuttamisen ajankohtaa. Osoitenumeron näkyvyyden parantamista voidaan ohjata korostamalla valaisemisen merkitystä.
 Kunta voi rakennusjärjestyksessään käyttää omiin olosuhteisiinsa soveltuvaa yhdistelmää seuraavassa esitetyistä vaihtoehdoista edistääkseen kiinteistöjen osoitemerkinnän selkeyttä ja yhdenmukaisuutta:
 Rakennukseen on asennettava kadulta tai muulta liikenneväylältä selkeästi havaittavissa oleva osoitemerkintä ja se on pidettävä kunnossa.
 Milloin rakennus ei ulotu katuun, muuhun liikenneväylään tai tontin sisäiseen liikennealueeseen taikka sen välittömään läheisyyteen, osoitenumero tai sen osoittava ohjaus on sijoitettava myös kiinteistölle johtavan ajoväylän alkupäähän.
 Asemakaava-alueella osoitenumerot on valaistava.
 Vähintään kaksiasuntoisten asuinrakennusten huoneistonumerojen tulee olla valaistuja.
 Osoitetekstin ja –numeron (musta) korkeus on taajamassa __ cm ja pohjalevyn (valkea) korkeus __ cm.
 Yksityistien nimikilvet valmistetaan ja sijoitetaan noudattaen samoja ohjeita kuin kunnan ylläpitämillä kaduilla ja teillä. Nimikilven tulee olla valmistettu liikennemerkkikäyttöön hyväksytystä materiaalista liikennemerkkejä koskevan standardin SFS-EN 12899-1:2001 mukaisesti.
 Kiinnitettäessä osoitenumerokilpi (esimerkiksi asemakaava-alueen ulkopuolella) erilliseen pylvääseen, se asetetaan noin 2 metrin korkeuteen.
 MRA 84 §
 Järjestyslain 8 §
 JHS-suositus 106 (Postiosoite): http://docs.jhs-suositukset.fi/jhs-suositukset/JHS106/JHS106.html
 Kuntaliitto: Kunnan osoitejärjestelmä, ohjeet ja suositus (2006)
 Tiehallinto: Yleisohjeet liikennemerkkien käytöstä (2003)(ohjeet nimi- ja numerokilpien sijoittamisesta): https://julkaisut.liikennevirasto.fi/thohje/pdf/2000006-v-03liikennemerkkiohje.pdf
 ‹ 6.2 Rakentamistapaohjeet, hyvä rakentamistapa ja ympäristön hoito


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 |
 52013PC0347
 Priekšlikums PADOMES LĒMUMS par finanšu iemaksām, kas jāveic dalībvalstīm, lai 2013. gadā finansētu Eiropas Attīstības fondu, tostarp otro maksājumu 2013. gadam /* COM/2013/0347 final - 2013/0183 (NLE) */
 PASKAIDROJUMA RAKSTS
 Iekšējā nolīgumā un
 10. EAF finanšu regulā ir paredzēta jauna procedūra
 aicinājumiem dalībvalstīm veikt iemaksas EAF finansēšanai.
 Saskaņā ar 10. EAF finanšu regulas 57. panta 3. punktu
 šis priekšlikums attiecas uz:
 –
 iemaksas otrās daļas summu
 2013. gadam.
 Saskaņā ar 10. EAF finanšu
 regulas 57. panta 7. punktu ar katru no šīm summām
 precizē Komisijas pārvaldīto summu un EIB pārvaldīto
 summu.
 Saskaņā ar 10. EAF finanšu
 regulas 145. pantu EIB nosūtīja Komisijai tās
 atjauninātās saistību un maksājumu tāmes par tās
 pārvaldītajiem instrumentiem.
 Finanšu regulas 58. panta
 2. punktā ir noteikts, ka, aicinot veikt iemaksas, vispirms vienu
 pēc otras būtu jāizlieto summas, kas norādītas
 iepriekšējos EAF. Tādējādi šajā priekšlikumā aicinājumi
 veikt iemaksas attiecas uz summām saskaņā ar 9. EAF EIB un
 saskaņā ar 10. EAF Komisijai.
 Saskaņā ar 10. EAF finanšu
 regulas 57. panta 3. punktu Padomei lēmums par šo priekšlikumu
 jāpieņem ne vēlāk kā 21 kalendārā
 dienā pēc Komisijas priekšlikuma iesniegšanas, un
 dalībvalstīm iemaksas otrā daļa jāsamaksā ne
 vēlāk kā 21 kalendārā dienā pēc datuma,
 kad tām tika paziņots Padomes lēmums.
 Finanšu regulas 60. panta
 1. punktā noteikts, ka, ja iemaksas daļa netiek samaksāta
 noteiktajā termiņā, attiecīgajai dalībvalstij ir
 jāmaksā procenti par nesamaksāto summu; procentu maksāšanas
 kārtība ir noteikta tajā pašā pantā.
 2013/0183 (NLE)
 Priekšlikums
 PADOMES LĒMUMS
 par finanšu iemaksām, kas jāveic
 dalībvalstīm, lai 2013. gadā finansētu Eiropas
 Attīstības fondu, tostarp otro maksājumu 2013. gadam
 EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
 ,
 ņemot vērā Līgumu par
 Eiropas Savienības darbību,
 ņemot vērā Padomē
 sanākušo dalībvalstu valdību pārstāvju Iekšējo
 nolīgumu par Kopienas palīdzības finansēšanu
 saskaņā ar daudzgadu finanšu shēmu laikposmam no 2008. gada
 līdz 2013. gadam atbilstīgi ĀKK un EK partnerattiecību
 nolīgumam un par finansiālās palīdzības
 piešķiršanu aizjūras zemēm un teritorijām, uz ko attiecas
 EK līguma ceturtā daļa[1]
 („Iekšējais nolīgums”), un jo īpaši tā 7. pantu,
 ņemot vērā Padomes
 2008. gada 18. februāra Regulu (EK) Nr. 215/2008 par
 Finanšu regulu, ko piemēro 10. Eiropas Attīstības fondam[2] (turpmāk „10. EAF
 finanšu regula”), kurā jaunākie grozījumi veikti 2011. gada
 11. aprīlī[3],
 un jo īpaši tās 57. panta 5. punktu,
 ņemot vērā Eiropas Komisijas
 priekšlikumu,
 tā kā:
 (1) Saskaņā ar
 10. EAF finanšu regulas 57. līdz 61. pantā noteikto
 procedūru Komisijai līdz 15. jūnijam jāiesniedz
 priekšlikums, ar ko precizē a) 2013. gadam paredzētās
 iemaksas otro daļu un b) pārskatīto ikgadējo iemaksas
 summu 2013. gadam atbilstīgi faktiskajām vajadzībām
 gadījumos, kad saskaņā ar Iekšējā nolīguma
 7. panta 3. punktu gada summa atšķiras no faktiskajām
 vajadzībām.
 (2) Padome pēc Komisijas
 priekšlikuma 2012. gada 19. novembrī pieņēma
 lēmumu Komisijas daļu noteikt 3 100 000 000 euro
 apmērā un EIB daļu – 250 000 000 euro
 apmērā no dalībvalstu gada iemaksu apjoma EAF 2013. gadam.
 (3) Saskaņā ar
 10. EAF finanšu regulas 145. panta pirmo daļu Eiropas
 Investīciju banka nosūtīja Komisijai atjauninātās
 saistību un maksājumu aplēses par tās
 pārvaldītajiem instrumentiem.
 (4) 10. Eiropas
 Attīstības fonda (turpmāk „EAF”) finanšu regulas 58. panta
 2. punktā noteikts, ka, aicinot veikt iemaksas, vispirms izlieto
 summas, kas norādītas iepriekšējos EAF. Tādēļ
 aicinājums veikt iemaksas EIB saskaņā ar 9. EAF būtu
 jāsniedz, pamatojoties arī uz 10. EAF finanšu regulas
 58. panta 2. punktu,
 IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
 1. pants
 Atsevišķas EAF iemaksas, ko
 dalībvalstis veic Komisijai un EIB kā iemaksu otro maksājuma
 daļu par 2013. gadu, ir norādītas pielikumā
 iekļautajā tabulā.
 2. pants
 Šo lēmumu piemēro no tā
 pieņemšanas dienas.
 3. pants
 Šis lēmums ir adresēts
 dalībvalstīm.
 Briselē,
 Padomes
 vārdā —
 priekšsēdētājs
 PIELIKUMS
 [1] OV L 247, 9.9.2006., 32. lpp.
 [2] OV L 78, 19.3.2008., 1. lpp.
 [3] OV L 102, 16.4.2011., 1. lpp.


text:
O feijão-da-flórida (Mucuna pruriens) é uma planta tropical da família Fabaceae, nativa da África e da Ásia tropical, amplamente naturalizada e cultivada.
 É uma espécie anual que chega a medir até 20 metros, e possui flores roxas ou purpúreas e vagens oblongas. É cultivada em outras regiões do planeta, inclusive no Brasil, como ornamental, forrageira e como adubo verde. Também é conhecida pelos nomes de feijão-cabeludo-da-índia, feijão-de-gado, feijão-mucuna, feijão-macaco, feijão-maluco, feijão-veludo e mucuna-vilosa.
 A planta é notória pela coceira extrema que produz em contato particularmente com as folhagens jovens e as vagens. Ela tem valor agrícola e hortícola, além de possuir uma gama de propriedades medicinais.
 Sinônimos
 Carpogon capitatus Roxb.
 Carpogon niveus Roxb.
 Carpopogon capitatus Roxb.
 Carpopogon niveum Roxb.
 Carpopogon pruriens (L.) Roxb.
 Dolichos pruriens L.
 Macranthus cochinchinensis Lour.
 Marcanthus cochinchinense Lour.
 Mucuna aterrima (Piper & Tracy) Holland
 Mucuna atrocarpa F.P.Metcalf
 Mucuna axillaris Baker
 Mucuna bernieriana Baill.
 Mucuna capitata Wight & Arn.
 Mucuna cochinchinense (Lour.) A.Chev.
 Mucuna cochinchinensis (Lour.) A.Chev.
 Mucuna deeringiana (Bort) Merr.
 Mucuna esquirolii H. Lév.
 Mucuna esquirolii H.Lev.
 Mucuna hassjoo (Piper & Tracy) Mansf.
 Mucuna hirsuta Wight & Arn.
 Mucuna luzoniensis Merr.
 Mucuna lyonii Merr.
 Mucuna martinii H.Lev. & Vaniot
 Mucuna minima Haines
 Mucuna nivea (Roxb.) DC.
 Mucuna nivea (Roxb.) Wight & Arn.
 Mucuna prurita (L.) Hook.
 Mucuna prurita Wight
 Mucuna sericophylla Perkins
 Mucuna utilis Wight
 Mucuna velutina Hassk.
 Negretia mitis Blanco
 Stizolobium aterrimum Piper & Tracy
 Stizolobium capitatum (Roxb.) Kuntze
 Stizolobium cochinchinense (Lour.) Burk
 Stizolobium deeringianum Bort
 Stizolobium hassjoo Piper & Tracy
 Stizolobium hirsutum (Wight & Arn.) Kuntze
 Stizolobium niveum (Roxb.) Kuntze
 Stizolobium pruriens (L.) Medik.
 Stizolobium pruritum (Wight) Piper
 Stizolobium utile (Wall. ex Wight) Ditmer
 Stizolobium velutinum (Hassk.) Piper & Tracy
 Feijões
 Plantas descritas em 1759