type: other

text:
Højesteret Arbejdsgivers beslutning om en generel afgangsalder på 67 år var ikke ugyldig
 Arbejdsgivers beslutning om en generel afgangsalder på 67 år var ikke ugyldig
 Sag 214/2008
 Dom afsagt den 19. juni 2009.
 Undervisningsministeriet (U) besluttede i 2002 at indføre en generel afgangsalder på 67 år for alle overenskomstansatte i Departementet, Uddannelsesstyrelsen og Institutionsstyrelsen pga. ministeriets bevillingsmæssige situation. I 2004 besluttede U at fastholde afgangsalderen trods en ændring i den bevillingsmæssige situation. A, der var født den 16. januar 1938, faldt for 67-års aldersgrænsen i januar 2005. Hun blev derfor ved brev af 14. juni 2004 opsagt til fratræden den 31. januar 2005. Efter A’s fratræden ophævede U 67-års aldersgrænsen den 11. maj 2005 på grund af implementeringen af EU-rådets direktiv 2000/78/EF (beskæftigelsesdirektivet).
 Sagen for Højesteret vedrørte spørgsmålet om, hvorvidt U’s afskedigelse af A var ugyldig.
 Højesteret frifandt U. Højesteret udtalte bl.a., at der ikke ved afskedigelsen af A i juni 2004 var lovgivning om en arbejdsgivers adgang til at anvende en generel, ufravigelig aldersgrænse på 67 år. U’s indførelse og opretholdelse af en sådan aldersgrænse for ministeriets overenskomstansatte var i overensstemmelse med AC-overenskomsten, hvorefter aldersgrænsen kunne fastsættes ned til 67 år uden forhandling med AC.
 Højesteret fandt, at såvel beslutningen om at indføre 67-års aldersgrænsen som beslutningen om at opretholde den var sagligt begrundet. Højesteret lagde herved vægt på, at U’s beslutning i 2002 om at indføre en generel pligtig afgangsalder på 67 år var begrundet i ministeriets bevillingsmæssige situation, og at beslutningen i 2004 om at fastholde denne afgangsalder var begrundet i ønsket om at opretholde aldersgrænsen i længere tid for at undgå usikkerhed hos de ansatte.
 Højesteret fandt endvidere, at afskedigelsen ikke var i strid med et forvaltningsretligt krav om pligtmæssigt skøn. Højesteret lagde herved vægt på, at A blev afskediget i henhold til en fast aldersgrænse, hvorfra der ikke kunne dispenseres, og at der således ikke i forbindelse med afskedigelsen skulle udøves et konkret skøn vedrørende hendes forhold. Højesteret fandt på baggrund af det anførte heller ikke at der var grundlag for at fastslå, at ministeriet havde tilsidesat et princip om proportionalitet.
 Endelig fandt Højesteret, at der ikke var grundlag for at fastslå, at ministeriets beslutninger var egnet til at bringe virkeliggørelsen af det i beskæftigelsesdirektivet foreskrevne resultat i alvorlig fare, ligesom der heller ikke var noget andet grundlag for at anse beslutningerne for stridende mod EU-retten.
 Sidst opdateret: 19-06-2009


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 11.7.2014
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 L 203/91
 KOMMISSIONENS GENNEMFØRELSESFORORDNING (EU) Nr. 750/2014
 af 10. juli 2014
 om beskyttelsesforanstaltninger over for porcin epidemisk diarré for så vidt angår de dyresundhedsmæssige betingelser for indførsel til Unionen af svin
 (EØS-relevant tekst)
 EUROPA-KOMMISSIONEN HAR —
 under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
 under henvisning til Rådets direktiv 91/496/EØF af 15. juli 1991 om fastsættelse af principperne for tilrettelæggelse af veterinærkontrollen for dyr, der føres ind i Fællesskabet fra tredjelande, og om ændring af direktiv 89/662/EØF, 90/425/EØF og 90/675/EØF (1), særlig artikel 18, stk. 1 og 7, og
 ud fra følgende betragtninger:
 (1)
 I direktiv 91/496/EØF er det blandt andet fastsat, at hvis der på et tredjelandsområde opstår eller spredes en sygdom eller et andet forhold, der kan udgøre en alvorlig fare for dyr eller menneskesundheden, eller hvis en hvilken som helst anden tungtvejende dyresundhedsmæssig årsag gør det berettiget, træffer Kommissionen straks på eget initiativ, eller på anmodning af en medlemsstat, foranstaltninger, herunder fastsættelse af særlige betingelser for dyr, der kommer fra det pågældende tredjeland eller fra en del af det pågældende tredjeland.
 (2)
 Ved Kommissionens forordning (EU) nr. 206/2010 (2) er der blandt andet fastsat krav vedrørende udstedelse af veterinærcertifikater ved indførsel til Unionen af visse sendinger af levende dyr. Den fastsætter, at sendinger af hovdyr kun må indføres til Unionen, hvis de opfylder visse krav og ledsages af det relevante veterinærcertifikat, der er udfærdiget i overensstemmelse med det pågældende standardveterinærcertifikat i del 2 i bilag I til nævnte forordning.
 (3)
 De dyresundhedsmæssige betingelser, der er fastsat i standardveterinærcertifikaterne, yder garantier vedrørende dyresygdomme, som kan bringe Unionens dyresundhedsstatus i fare. For at beskytte Unionen mod udbrud af eksotiske sygdomme er det derfor afgørende, at disse betingelser er opfyldt.
 (4)
 En anmeldelse fra USA til Verdensorganisationen for Dyresundhed (OIE) (3) viser, at en ny enterocoronavirus-sygdom hos svin forårsaget af nye porcine alfacoronavirus, herunder porcint epidemisk diarré-virus, og af et nyt porcint deltacoronavirus nu forekommer i Nordamerika. Canada har oplyst Kommissionen om positive resultater af test for forekomst af både alfa- og deltacoronavirus, der blev gennemført i canadiske svinebedrifter.
 (5)
 Porcin epidemisk diarré forårsaget af det nye alfacoronavirus og det nye porcine deltacoronavirus kan udgøre en risiko for Unionens dyresundhedsstatus. Sygdommen rammer svin, og den kliniske sygdom er tydeligere hos smågrise, hvor den har forårsaget høj dødelighed.
 (6)
 Det er derfor nødvendigt at revidere de dyresundhedsmæssige betingelser for indførsel af sendinger af svin til Unionen fra områder, hvor sygdommen forårsaget af disse virus forekommer, således at der på oprindelsesbedriften gives de nødvendige garantier, og man undgår indslæbning af porcin epidemisk diarré forårsaget af disse virus i Unionen.
 (7)
 På grund af behovet for at beskytte dyresundheden i Unionen og den alvorlige trussel, som indførslen til Unionen af levende svin til avl og/eller levebrug udgør, bør Kommissionen vedtage midlertidige beskyttelsesforanstaltninger for sendinger af disse dyr fra sygdomsramte tredjelande, der er opført i bilag I til denne forordning. Derfor skal sendinger af disse dyr ledsages af et sundhedscertifikat, jf. modellen i bilaget til denne forordning, som giver specifikke garantier med hensyn til porcin epidemisk diarré forårsaget af det nye alfacoronavirus og det nye porcine deltacoronavirus.
 (8)
 På grund af den alvorlige risiko for dyresundheden, som de pågældende sendinger udgør, bør disse midlertidige beskyttelsesforanstaltninger træde i kraft dagen efter offentliggørelsen af denne forordning i Den Europæiske Unions Tidende og gælde i en periode på 6 måneder.
 (9)
 Foranstaltningerne i denne forordning er i overensstemmelse med udtalelse fra Den Stående Komité for Fødevarekæden og Dyresundhed —
 VEDTAGET DENNE FORORDNING:
 Artikel 1
 Uanset artikel 3, litra b), i forordning (EU) nr. 206/2010 og del 1 og 2 i bilag I til samme forordning skal sendinger af levende svin til avl og levebrug, som er omfattet af standardveterinærcertifikatet »POR-X«, der er fastsat i nævnte bilag, fra tredjelande, der er opført i bilag I til nærværende forordning, ledsages af et veterinærcertifikat, der er i overensstemmelse med modellen i bilag II til nærværende forordning.
 Artikel 2
 Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
 Den anvendes indtil den 12. januar 2015.
 Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
 Udfærdiget i Bruxelles, den 10. juli 2014.
 På Kommissionens vegne
 José Manuel BARROSO
 Formand
 (1) EFT L 268 af 24.9.1991, s. 56.
 (2) Kommissionens forordning (EU) nr. 206/2010 af 12. marts 2010 om fastlæggelse af lister over tredjelande, tredjelandsområder og dele heraf, som er godkendt med hensyn til indførsel af visse dyr og fersk kød til EU, og krav vedrørende udstedelse af veterinærcertifikater (EUT L 73 af 20.3.2010, s. 1).
 (3) http://www.oie.int/wahis_2/public/wahid.php/Reviewreport/Review?page_refer=MapFullEventReport&reportid=15133
 BILAG I
 CA — Canada
 US — USA
 BILAG II
 Standardcertifikat POR-X


type: caselaw

text:
 9.11.2013
 DE
 Amtsblatt der Europäischen Union
 C 325/44
 Klage, eingereicht am 28. August 2013 — Hermann Trollius/ECHA
 (Rechtssache T-466/13)
 2013/C 325/72
 Verfahrenssprache: Englisch
 Parteien
 Klägerin: Hermann Trollius GmbH (Lauterhofen, Deutschland) (Prozessbevollmächtigte: Rechtsanwälte M. Ahlhaus und J. Schrotz)
 Beklagte: Europäische Chemikalienagentur (ECHA)
 Anträge
 Die Klägerin beantragt,
 —
 die Entscheidung Nr. SME(2013) 0191 der ECHA vom 31. Januar 2013 sowie die Rechnung Nr. 10035033 der ECHA vom 4. Februar 2013 für nichtig zu erklären und
 —
 der Beklagten die Kosten einschließlich der Kosten der Klägerin aufzuerlegen.
 Klagegründe und wesentliche Argumente
 Zur Stützung der Klage macht die Klägerin drei Klagegründe geltend.
 1.
 Erster Klagegrund: Unzuständigkeit der Beklagten
 —
 Die Klägerin macht geltend, die Beklagte sei zum Erlass der streitigen Entscheidung SME(2013) 0191 nicht zuständig gewesen, da weder die Verordnung (EG) 1907/2006 (1) noch die Verordnung (EG) 340/2008 (2) die Beklagte zum Erlass einer getrennten Entscheidung darüber ermächtige, ob ein Registrant die KMU-Kriterien erfülle.
 2.
 Zweiter Klagegrund: Verstoß gegen Art. 104 Abs. 1 der REACH-Verordnung in Verbindung mit Verordnung Nr. 1 vom 15. April 1958 (3)
 —
 Die Klägerin macht geltend, die Beklagte habe in ihrem gesamten Schriftwechsel mit der Klägerin gegen ihre Verpflichtung verstoßen, sich an eine der Hoheitsgewalt eines Mitgliedstaats unterstehende Person in der Sprache dieses Staates zu richten, und aufgrund dieses Rechtsverstoßes habe die Klägerin die an sie gestellten Anforderungen in Bezug auf den Nachweis, dass sie ein kleines Unternehmen sei, nicht erfüllen können.
 3.
 Dritter Klagegrund: Die Klägerin sei tatsächlich ein kleines Unternehmen im Sinne der Empfehlung 2003/361 der Kommission (4), und die angefochtenen Entscheidungen seien daher in der Sache falsch.
 (1) Verordnung (EG) Nr. 1907/2006 des Europäischen Parlaments und des Rates vom 18. Dezember 2006 zur Registrierung, Bewertung, Zulassung und Beschränkung chemischer Stoffe (REACH), zur Schaffung einer Europäischen Agentur für chemische Stoffe, zur Änderung der Richtlinie 1999/45/EG und zur Aufhebung der Verordnung (EWG) Nr. 793/93 des Rates, der Verordnung (EG) Nr. 1488/94 der Kommission, der Richtlinie 76/769/EWG des Rates sowie der Richtlinien 91/155/EWG, 93/67/EWG, 93/105/EG und 2000/21/EG der Kommission (REACH-Verordnung).
 (2) Verordnung (EG) Nr. 340/2008 der Kommission vom 16. April 2008 über die an die Europäische Chemikalienagentur zu entrichtenden Gebühren und Entgelte gemäß der Verordnung (EG) Nr. 1907/2006 des Europäischen Parlaments und des Rates zur Registrierung, Bewertung, Zulassung und Beschränkung chemischer Stoffe (REACH).
 (3) EWG Rat: Verordnung Nr. 1 zur Regelung der Sprachenfrage für die Europäische Wirtschaftsgemeinschaft.
 (4) Empfehlung 2003/361/EG der Kommission vom 6. Mai 2003 betreffend die Definition der Kleinstunternehmen sowie der kleinen und mittleren Unternehmen.


text:
 16.10.2017
 SV
 Europeiska unionens officiella tidning
 C 347/18
 Begäran om förhandsavgörande framställd av Supreme Court of the United Kingdom (Förenade kungariket) den 14 augusti 2017 – Hoteles Pinero Canarias SL mot Godfrey Keefe (vars talan förs av Nik Eyton på grund av bristande processbehörighet)
 (Mål C-491/17)
 (2017/C 347/24)
 Rättegångsspråk: engelska
 Hänskjutande domstol
 Supreme Court of the United Kingdom
 Parter i målet vid den nationella domstolen
 Klagande: Hoteles Pinero Canarias SL
 Motpart: Godfrey Keefe (vars talan förs av Nik Eyton på grund av bristande processbehörighet)
 Tolkningsfrågor
 1)
 Krävs, för att artikel 11.3 (1) ska vara tillämplig, att den skadelidande personens anspråk gentemot försäkringstagaren/den försäkrade avser en försäkringstvist i den meningen att den väcker en fråga rörande försäkringsvillkorens giltighet eller verkan?
 2)
 Krävs, för att artikel 11.3 ska vara tillämplig, att det föreligger en risk för motstridiga domar om inte talan får väckas i samma mål?
 3)
 Har domstolen ett utrymme för skönsmässig bedömning när den fattar beslut om huruvida en talan som omfattas av artikel 11.3 ska få väckas i samma mål?
 (1) Rådets förordning (EG) nr 44/2001 av den 22 december 2000 om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område (EGT L 12, s. 1).


type: wikipedia

text:
Bunaken is een klein eilandje voor de kust van de Indonesische stad Manado dat in het gebied Minahasa, Noord-Celebes ligt. De bewoners van Bunaken leven vooral van de visserij. Ongeveer de helft van de bevolking is moslim, de andere helft christen, zoals de overgrote meerderheid van de mensen in het gebied rond Bunaken en Manado.
 Bunaken staat bij veel duikers en biologen bekend om zijn prachtige koraalriffen, die ongeveer 50 meter van het eiland af zeer steil aflopen (tot 200 meter). Dit rif maakt deel uit van het Nationaal park Bunaken.
 Vlak bij Bunaken werd in 1997 een coelacant aangetroffen op een vismarkt. In 1998 werd een tweede exemplaar gevangen.
 Indonesisch eiland
 Noord-Sulawesi
 Geografie van Sulawesi


type: contracts

text:
 Svarīgs juridisks paziņojums
 |
 12006E/PRO/02
 Eiropas Kopienas dibināšanas Līguma (Konsolidētā versija) - B. Protokoli, kas pievienoti Līgumam par Eiropas Savienību un Eiropas Kopienas dibināšanas līgumam - Protokols (Nr.2) ar ko iekļauj Šengenas acquis Eiropas Savienības sistēmā (1997)
 Oficiālais Vēstnesis C 321 E , 29/12/2006 Lpp. 0191 - 0195
 Protokols (Nr. 2),ar ko iekļauj Šengenas acquis Eiropas Savienības sistēmā (1997)AUGSTĀS LĪGUMSLĒDZĒJAS PUSES,IEVĒROJOT TO, ka nolīgumi par pakāpenisku kontroles atcelšanu pie kopīgām robežām, ko 1985. gada 14. jūnijā un 1990. gada 19. jūnijā Šengenā parakstījušas dažas Eiropas Savienības dalībvalstis, kā arī ar tiem saistītie nolīgumi un uz to pamata pieņemtie noteikumi ir paredzēti, lai uzlabotu Eiropas integrāciju un, jo īpaši, lai Eiropas Savienībai ļautu straujāk kļūt par telpu, kurā valda brīvība, drošība un tiesiskums,TIEKDAMIES iekļaut iepriekš minētos nolīgumus un noteikumus Eiropas Savienības sistēmā,APLIECINOT, ka Šengenas acquis noteikumus piemēro tikai tad, ja tie ir saderīgi ar Eiropas Savienības un Kopienas tiesībām,ŅEMOT VĒRĀ Dānijas īpašo nostāju,ŅEMOT VĒRĀ TO, ka Īrija un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste nav minēto nolīgumu puses un parakstītājas, un to, ka tomēr ir jāparedz iespēja šīm dalībvalstīm pieņemt tos pilnībā vai daļēji,ATZĪSTOT, ka tādēļ ir jāizmanto Līguma par Eiropas Savienību un Eiropas Kopienas dibināšanas līguma noteikumi par dažu dalībvalstu ciešāku sadarbību un ka šos noteikumus vajadzētu izmantot tikai kā pēdējo līdzekli,ŅEMOT VĒRĀ vajadzību uzturēt īpašas attiecības ar Islandes Republiku un Norvēģijas Karalisti, jo šīs abas valstis ir apstiprinājušas vēlmi uzņemties saistības, ko uzliek iepriekšminētie noteikumi, pamatojoties uz 1996. gada 19. decembrī Luksemburgā parakstīto nolīgumu,IR VIENOJUŠĀS par šādiem noteikumiem, ko pievieno Līgumam par Eiropas Savienību un Eiropas Kopienas dibināšanas līgumam.1. pantsBeļģijas Karaliste, Dānijas Karaliste, Vācijas Federatīvā Republika, Grieķijas Republika, Spānijas Karaliste, Francijas Republika, Itālijas Republika, Luksemburgas Lielhercogiste, Nīderlandes Karaliste, Austrijas Republika, Portugāles Republika, Somijas Republika un Zviedrijas Karaliste, kas parakstījušas Šengenas nolīgumus, ir pilnvarotas izveidot ciešāku savstarpēju sadarbību jomās, uz ko attiecas minētie nolīgumi un ar tiem saistītie noteikumi, kas uzskaitīti šā protokola pielikumā, še turpmāk "Šengenas acquis". Šo sadarbību veic Eiropas Savienības iestāžu un tiesību sistēmā, ievērojot attiecīgos noteikumus Līgumā par Eiropas Savienību un Eiropas Kopienas dibināšanas līgumā.2. pants1. No Amsterdamas Līguma spēkā stāšanās dienas Šengenas acquis, ieskaitot saskaņā ar Šengenas nolīgumiem dibinātās Izpildu komitejas lēmumus, kas pieņemti pirms šīs dienas, piemēro uzreiz visās trīspadsmit 1. pantā minētajās dalībvalstīs, neskarot 2. punkta noteikumus. No tās pašas dienas minēto Izpildu komiteju aizstāj Padome.Padome ar 1. pantā minēto locekļu vienprātīgu lēmumu nosaka visus pasākumus, kas vajadzīgi, lai īstenotu šo punktu. Padome ar vienprātīgu lēmumu saskaņā ar attiecīgiem līgumu noteikumiem nosaka juridisko pamatu katram noteikumam vai lēmumam, kurš veido Šengenas acquis.Attiecībā uz šādiem noteikumiem un lēmumiem un saskaņā ar minēto juridisko pamatu Eiropas Kopienu Tiesa īsteno pilnvaras, ko tai piešķir attiecīgi piemērojamie līgumu noteikumi. Nekādā gadījumā Tiesas kompetencē nav pieņemt nolēmumus par pasākumiem vai lēmumiem, kas attiecas uz likumības un kārtības uzturēšanu un iekšējās drošības sargāšanu.Kamēr iepriekš minētie pasākumi nav veikti un neskarot 5. panta 2. punktu, noteikumus vai lēmumus, kas veido Šengenas acquis, uzskata par tiesību aktiem, kas pamatojas uz Līguma par Eiropas Savienību VI sadaļu.2. Šā panta 1. punktu piemēro dalībvalstīm, kas parakstījušas protokolus par pievienošanos Šengenas acquis, no dienas, ko vienprātīgi nosaka 1. pantā paredzētie Padomes locekļi, izņemot gadījumu, kad kāda no šīm valstīm ir izpildījusi Šengenas acquis pievienošanās nosacījumus jau pirms Amsterdamas Līguma stāšanās spēkā.3. pantsPēc 2. panta 1. punkta otrajā daļā paredzētās noteikšanas Dānija attiecībā pret citām Šengenas nolīgumu parakstītājvalstīm saglabā tādas pašas tiesības un pienākumus, kā pirms minētās noteikšanas, attiecībā uz tām Šengenas acquis daļām, kurām par juridisko pamatu uzskata Eiropas Kopienas dibināšanas līguma IV sadaļu.Attiecībā uz tām Šengenas acquis daļām, kurām par juridisko pamatu uzskata VI sadaļu Līgumā par Eiropas Savienību, Dānija saglabā tādas pašas tiesības un pienākumus kā citas valstis, kas parakstījušas Šengenas nolīgumus.4. pantsĪrija un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste, kuras nesaista Šengenas acquis, jebkurā brīdī var lūgt dalību dažos vai visos šā acquis noteikumos.Padome par šādu lūgumu pieņem lēmumu, pastāvot vienprātībai starp tās 1. pantā minētajiem locekļiem un attiecīgās valsts valdības pārstāvi.5. pants1. Uz priekšlikumiem un ierosinājumiem, kas pamatojas uz Šengenas acquis, attiecas attiecīgi līgumu noteikumi.Šajā sakarā gadījumā, ja Īrija vai Apvienotā Karaliste, vai abas pietiekami drīz nav rakstiski paziņojušas Padomes priekšsēdētājam par nodomu piedalīties, uzskata, ka Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 11. pantā vai Līguma par Eiropas Savienību 40. pantā paredzētā atļauja ir piešķirta 1. pantā minētajām dalībvalstīm, kā arī Īrijai vai Apvienotajai Karalistei, ja kāda no tām vēlas iesaistīties attiecīgās jomas sadarbībā.2. Attiecīgos līgumu noteikumus, kas minēti 1. punkta pirmajā daļā, piemēro pat tad, ja Padome nav noteikusi 2. panta 1. punkta otrajā daļā minētos pasākumus.6. pantsIslandes Republika un Norvēģijas Karaliste iesaistās Šengenas acquis īstenošanā un tā turpmākā izveidē, pamatojoties uz 1996. gada 19. decembrī Luksemburgā parakstīto nolīgumu. Šajā nolūkā nolīgumā, ko šīs valstis slēdz ar Padomi, jāvienojas par piemērotām procedūrām, 1. pantā minētajiem Padomes locekļiem pieņemot lēmumu vienprātīgi. Šādā nolīgumā ietver noteikumus par Islandes un Norvēģijas līdzdalību visās finansiālās saistībās, kas rodas, īstenojot šo Protokolu.Ar Islandi un Norvēģiju Padome ar vienprātīgu lēmumu slēdz atsevišķu nolīgumu, lai sadalītu tiesības un pienākumus starp Īriju un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienoto Karalisti, no vienas puses, un Islandi un Norvēģiju, no otras puses, tajās Šengenas acquis jomās, kas attiecas uz šīm valstīm.7. pantsPadome ar kvalificētu balsu vairākumu nosaka sīkākus noteikumus, kā Šengenas Sekretariātu iekļaut Padomes Ģenerālsekretariātā.8. pantsSarunās par jaunu dalībvalstu uzņemšanu Eiropas Savienībā Šengenas acquis un pasākumi, ko iestādes nosaka tā piemērošanas jomā, uzskatāms par acquis, kas kopumā jāpieņem visām kandidātvalstīm.--------------------------------------------------PIELIKUMSŠENGENAS ACQUIS1. Beniluksa Ekonomikas savienības valstu valdību, Vācijas Federatīvās Republikas valdības un Francijas Republikas valdības 1985. gada 14. jūnija Šengenas nolīgums par kontroļu pakāpenisku atcelšanu pie kopīgām robežām.2. Konvencija, ar ko īsteno 1985. gada 14. jūnija Šengenas nolīgumu par kontroļu pakāpenisku atcelšanu pie kopīgām robežām un kas noslēgta 1990. gada 19. jūnijā starp Beļģijas Karalisti, Vācijas Federatīvo Republiku, Francijas Republiku, Luksemburgas Lielhercogisti un Nīderlandes Karalisti, kā arī tās Nobeiguma akts un deklarācijas.3. Pievienošanās protokoli un nolīgumi 1985. gada nolīgumam un 1990. gada īstenošanas konvencijai, kas noslēgti ar Itāliju (parakstīti 1990. gada 27. novembrī Parīzē), Spāniju un Portugāli (parakstīti 1991. gada 25. jūnijā Bonnā), Grieķiju (parakstīti 1992. gada 6. novembrī Madridē), Austriju (parakstīti 1995. gada 28. aprīlī Briselē) un Dāniju, Somiju un Zviedriju (parakstīti 1996. gada 19. decembrī Luksemburgā), kopā ar attiecīgajiem Nobeiguma aktiem un deklarācijām.4. Lēmumi un deklarācijas, ko pieņēmusi Izpildu komiteja, kas nodibināta saskaņā ar 1990. gada īstenošanas konvenciju, kā arī tiesību akti, ko tās instances, kam Izpildu komiteja piešķīrusi lēmumu pieņemšanas pilnvaras, pieņem lai īstenotu šo konvenciju.--------------------------------------------------


text:
 Anunţ juridic important
 |
 22004A0115(01)
 Jurnalul Oficial L 009 , 15/01/2004 p. 0022 - 0026 ediţie specială în limba cehă capitol 11 volum 49 p. 8 - 12 ediţie specială în limba estonă capitol 11 volum 49 p. 8 - 12 ediţie specială în limba maghiară capitol 11 volum 49 p. 8 - 12 ediţie specială în limba lituaniană capitol 11 volum 49 p. 8 - 12 LV.ES capitol 11 volum 49 p. 8 - 12 MT.ES capitol 11 volum 49 p. 8 - 12 PL.ES capitol 11 volum 49 p. 8 - 12 SK.ES capitol 11 volum 49 p. 8 - 12 ediţie specială în limba slovenă capitol 11 volum 49 p. 8 - 12
 20020709Acordîntre Comunitatea Europeană și Guvernul Federației Ruse de modificare a Acordului din 9 iulie 2002 între Comunitatea Europeană a Cărbunelui și Oțelului și Guvernul Federației Ruse privind comerțul cu anumite produse siderurgiceCOMUNITATEA EUROPEANĂ,pe de o parte, șiGUVERNUL FEDERAȚIEI RUSE,pe de altă parte,părți la prezentul acord,ÎNTRUCÂT părțile contractante doresc să promoveze dezvoltarea organizată și echitabilă a comerțului cu produse siderurgice între Comunitatea Europeană a Cărbunelui și Oțelului (denumită în continuare "Comunitatea") și Federația Rusă (denumită în continuare "Rusia");ÎNTRUCÂT Acordul de parteneriat și de cooperare prin care se instituie un parteneriat între Comunitățile Europene și statele lor membre, pe de o parte, și Federația Rusă, pe de altă parte, a intrat în vigoare la 1 decembrie 1997;ÎNTRUCÂT articolul 21 din Acordul de parteneriat și de cooperare prevede că schimburile de produse din Comunitatea Europeană a Cărbunelui și Oțelului (denumită în continuare "CECO") sunt reglementate de dispozițiile titlului III, cu excepția articolului 15, și de dispozițiile dintr-un acord;ÎNTRUCÂT la 9 iulie 2002 a fost încheiat un acord între CECO și Guvernul Federației Ruse privind comerțul cu anumite produse siderurgice (denumit în continuare "acord");ÎNTRUCÂT Tratatul CECO a expirat la 23 iulie 2002; întrucât Comunitatea Europeană a preluat toate drepturile și obligațiile create de CECO; întrucât acordul nu este afectat de această expirare, după cum prevăd dispozițiile articolului 10 din acest acord;ÎNTRUCÂT, pentru a răspunde preocupărilor apărute în Comunitate o dată cu creșterea ridicată a importurilor în Comunitate de produse siderurgice care conțin un aliaj de bor, provenind din Rusia, părțile au inițiat consultări în conformitate cu procesul-verbal nr. 2 din accord, astfel cum a fost convenit, și au stabilit că grupele de produse SA5 și SA6 trebuie incluse în acord,CONVIN DUPĂ CUM URMEAZĂ:Articolul 1Acordul se modifică după cum urmează:1. anexa I la acord se înlocuiește cu anexa I la prezentul acord;2. anexa II la acord se înlocuiește cu anexa II la prezentul acord.Articolul 2Părțile convin ca de la 1 ianuarie 2003 până la intrarea în vigoare a prezentului acord, importurile în Comunitate de produse aparținând grupurile de produse SA5 și SA6 prevăzute în anexa I, originare din Rusia, să fie deduse din limitele cantitative corespunzătoare acestor grupe de produse pentru anul 2003, stabilite în anexa II.Articolul 3Importurile în Comunitate de produse provenind din Rusia, care intră în grupurile de produse SA5 și SA6, însoțite de un document de supraveghere [1] eliberat înainte de data intrării în vigoare a prezentului acord, nu sunt supuse autorizării de import prevăzute de acord, în special de dispozițiile articolului 9 alineatul (2) din protocolul A.Articolul 4Prezentul acord intră în vigoare la data semnării sale.Articolul 5Prezentul acord este redactat în două exemplare, în limbile daneză, engleză, finlandeză, franceză, germană, greacă, italiană, olandeză, portugheză, spaniolă, suedeză și rusă, toate textele fiind autentice.Hecho en Moscú, elUdfærdiget i Moskva, denGeschehen zu Moskau amΈγινε στη Μόσχα, στιςDone at Moscow,Fait à Moscou, leFatto a Mosca, addìGedaan te Moskou,Feito em Moscovo, emTehty MoskovassaUtfärdat i Moskva den+++++ TIFF ++++++++++ TIFF +++++Por la Comunidad EuropeaFor Det Europæiske FællesskabFür die Europäische GemeinschaftΓια την Ευρωπαϊκή ΚοινότηταFor the European CommunityPour la Communauté européennePer la Comunità europeaVoor de Europese GemeenschapPela Comunidade EuropeiaEuroopan yhteisön puolestaPå Europeiska gemenskapens vägnar+++++ TIFF ++++++++++ TIFF +++++Per el Gobierno de la Federación de RusiaFor regeringen for Den Russiske FøderationFür die Regierung der Russischen FöderationΓια την Κυβέρνηση της Ρωσικής ΟμοσπονδίαςFor the Government of the Russian FederationPour le gouvernement de la Fédération de RussiePer il governo della Federazione russaVoor de regering van de Russische FederatiePelo Governo da Federação da RússiaVenäjän federaation hallituksen puolestaFör Ryska federationens regering+++++ TIFF ++++++++++ TIFF +++++[1] Publicat în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 76/2002 al Comisiei (JO L 16, 18.1.2002, p. 3), astfel cum a fost modificat ultima dată prin Regulamentul (CE) nr. 2385/2002 (JO L 358, 31.12.2002, p. 125).--------------------------------------------------20020709ANEXA I"20020709"ANEXA ISA — PRODUSE LAMINATE PLATESA1 — Rulouri72081000720825007208260072082700720836007208379072083890720839907211141072111920721911007219121072191290721913107219139072191410721914907225202072253000SA1a — Rulouri destinate relaminării720837107208381072083910SA2 — Table groase7208401072085110720851307208515072085191720851997208521072085291720852997208531072111300SA3 — Alte produse laminate plate72084090720853907208541072085490720890107209150072091610720916907209171072091790720918107209189172091899720925007209261072092690720927107209279072092810720928907209901072101110721012117210121972102010721030107210411072104910721050107210611072106910721070317210703972109031721090337210903872111490721119907211235172112920721190117212101072121091721220117212301172124010721240917212503172125051721260117212609172192110721921907219221072192290721923007219240072193100721932107219329072193310721933907219341072193490721935107219359072254080SA4 — Produse aliate72262020722691107226919072269920SA5 — Table quarto aliate722540207225405072259910SA6 — Table aliate laminate la rece și placate72255000722591107225921072269210SB — PRODUSE LUNGISB1 — Bare720719317207207172163111721631197216319172163199721632117216321972163291721632997216331072163390SB2 — Sârmă7213100072132000721391107213912072139141721391497213917072139190721399107213999072210010722100907227100072272000722790107227905072279095SB3 — Alte produse lungi720719117207191472071916720720517207205572072057721420007214300072149110721491907214991072149931721499397214995072149961721499697214998072149990721590107216100072162100721622007216401072164090721650107216509172165099721699107218992072221111722211197222112172221129722211917222119972221910722219907222301072224010722240307224903172249039722810107228103072282011722820197228203072283020722830417228304972283061722830697228307072283089722860107228701072287031722880107228809073011000""--------------------------------------------------20020709ANEXA II"20020709"ANEXA IILIMITE CANTITATIVENotă:SA și SB corespund unor categorii de produse.SA1-SA6 și SB1-SB3 corespund unor grupe de produse."(în tone) |Produse | 2002 | 2003 | 2004 |SA —Produse plateSA1 —Rulouri | 259000 | 256250 | 262660 |SA1a —Rulouri destinate relaminării | 485000 | 497130 | 509550 |SA2 —Table groase | 60000 | 61500 | 63040 |SA3 —Alte produse laminate plate | 80000 | 82000 | 84050 |SA4 —Produse aliate | 90000 | 92250 | 94560 |SA5 —Table quarto aliate | — | 20000 | 20500 |SA6 —Table aliate laminate la rece și placate | — | 95000 | 97375 |SB —Produse lungiSB1 —Bare | 15000 | 15380 | 15760 |SB2 —Sârmă | 60000 | 61500 | 63040 |SB3 —Alte produse lungi | 165000 | 169130 | 173350 |"--------------------------------------------------


text:
Apie ežerą žr. Vievis (ežeras).
 Vievis – miestas tarp Vilniaus ir Kauno, Elektrėnų savivaldybėje, 14 km į rytus nuo Elektrėnų; Vievio seniūnijos centras. Miestas išsidėstęs į šiaurę nuo Vievio ežero, yra geležinkelio stotis, autobusų stotis, paštas (LT-21058).
 Mieste stovi Vievio Šv. Onos bažnyčia (pastatyta 1931 m.), Vievio Dievo Motinos Ėmimo į dangų cerkvė (stačiatikių pastatyta 1843 m.), Vievio visų rusų Šventųjų koplyčia (stačiatikių pastatyta 1936 m.). Yra du muziejai – Lietuvos geologijos muziejus (su J. Dalinkevičiaus memorialine ekspozicija) ir Lietuvos kelių muziejus (atidarytas 1995 m. minint Vilniaus-Kauno magistralės 25-metį). Taip pat yra viešbutis, keli barai ir parduotuvės (iš didesnių tinklų – viena dviejų X „Maxima“, atidaryta 2015 m. pabaigoje,, viena „IKI“, viena „Norfa“, kelios „Aibės“ parduotuvės). Veikia kelios žinomos įmonės – „Vievio paukštynas“, „Vievio malūnas“, „Automagistralė“.
 Etimologija
 Miesto vardo kilmė yra aiški – jis radosi nuo Vievio ežero, kuris telkšo į pietus nuo miesto, vardo. Tai vandenvardinis vietovardis. XX a. tarpukariu buvo vartota lytis Vievys.
 Geografija
 Miestas įsikūręs abipus magistralės ir greta svarbaus Vilniaus-Kauno geležinkelio, kuriuo važiuoja rusų traukiniai į Karaliaučių ir traukiniai iš Vilniaus į Kauną, Klaipėdą, Šiaulius, Šeštokus, Varšuvą.
 1975 m. gruodžio 29 d. iš Vilniaus į Kauną išvyko pirmasis elektrinis traukinys. Nuotraukoje – elektrinio traukinio sutikimas Vievio geležinkelio stotyje
 Miestelio centre daugiausia yra medinių pastatų; naujesniuose rajonuose – nemažai sovietmečiu statytų daugiabučių ar dviaukščių privačių mūrinių namų. Miestas suskirstytas į 3 seniūnaitijas:
 Vievio miesto 1-oji seniūnaitija: Kauno g. 2–32 poriniai namai, Vilniaus g., Vilniaus skg., Naujoji g., Šviesos g., Mokyklos g., Semeliškių g. 6–68 (poriniai) ir 7–43 (neporiniai) namai, J. Milančiaus g., Ežero g., Pakalnės g., Trakų g., Stadiono g., Pakrantės g., Kranto g., L. Giros skg., L. Giros g., Bažnyčios g., Knygyno g.;
 Vievio miesto 2-oji seniūnaitija: Liepų g., Semeliškių g. 45–109 (neporiniai) ir 70–98 (poriniai) namai, Laisvės g., Lauko g., Sodų g., Žvejų g., Šermukšnių g., Beržų g., Klevų g., Birutės g., Vytauto g., Lazdynų g., Topolių g., Gluosnių g., Vievininkų kaimo šiaurinė dalis (esanti Ausieniškių kadastrinėje vietovėje);
 Vievio miesto 3-oji seniūnaitija: Kosmonautų g., Stoties g., Taikos g., Taikos skg., Jaunystės g., Ateities g., Gėlių g., Kauno g. 1–39A (neporiniai namai), Statybininkų g.
 Istorija
 1522 m. minimas Vievio dvaras, 1539 m. – miestelis, vėliau priklausęs Oginskiams (nuo XVII a. pradžios iki 1831 metų). XVI a. 1-ojoje pusėje pastatyta pirmoji katalikiška Vievio bažnyčia.
 Apie 1600 m. Oginskiai Vievyje pastatė unitų bažnyčią ir įkūrė Šventosios Dvasios vienuolyną, prie kurio XVII a. pradžioje įsteigta spaustuvė, 1611–1660 m. spausdinusi knygas kirilica. Pirmieji jos leidiniai buvo maldaknygės bažnytine slavų kalba. 1619 m. čia išspausdinta M. Smotrickio „Slavų gramatika“ (Грамматики славенския правилное Синтагма) – viena pirmųjų bažnytinės slavų kalbos gramatikų (iš jos mokėsi ir Michailas Lomonosovas, pavadinęs knygą „mokslingumo vartais“). Iki 1660 m. spaustuvė išleido 25 knygas rusų (bažnytine slavų) ir lenkų kalbomis. Tarp knygų vyravo religinė ir poleminė literatūra, nukreipta prieš unitus ir jėzuitus.
 XVII a. pradžioje, Vievį valdant Bogdanui Oginskiui, katalikų bažnyčia perduota stačiatikiams, bet jam mirus 1625 m., grąžinta katalikams. XVII a. viduryje dėl pilietinių karų miestelis smarkiai nukentėjo, sunyko spaustuvė.
 1816 m. G. Oginskis Vievyje pastatydino katalikų bažnyčią, 1843 m. pastatyta stačiatikių cerkvė. 1865 m. įkurta valdiška mokykla. XIX a. 2-ojoje pusėje Vievis pradėjo augti, nutiesus geležinkelį Sankt Peterburgas-Varšuva ir Vievyje pastačius geležinkelio stotį.
 XX a. tarpukariu Vievis atsidūrė pasienyje, prie pat demarkacinės linijos su Lenkija. Pokario metais buvo rajono centras, jį panaikinus miestas prijungtas prie Trakų rajono, nuo kurio kartu su Elektrėnais ir kitomis to rajono teritorijomis, nuo kurių Elektrėnai yra arčiau nei Trakai, atjungtas per savivaldybių reformą ir suformuota Elektrėnų savivaldybė. Vievyje buvo renkami parašai už tai, kad miestelis nuo Elektrėnų tvarkytųsi nepriklausomai. Greta Vievio yra Balceriškių RRS, retransliacijos stiebas ir radijo relinės linijos iš Vilniaus į Kauną dalis.
 1950 m. Vieviui suteiktos miesto teisės, 1954 m. dalis miesto prijungta prie Ausieniškių apylinkės, Balceriškių apylinkės ir Pakalniškių apylinkės. Sovietmečiu pastatytas grūdų produktų kombinatas, paukštynas, įkurtas akmenų muziejus, geologijos ekspozicija. Po II pasaulinio karo Vievio apylinkėse veikė Didžiosios Kovos apygardos Lietuvos partizanai.
 1981 m. Vievyje rastas lobis. Jį sudarė LDK, Lenkijos, Livonijos, Prūsijos, Rygos ir Rusijos monetos, taip pat 67 LDK, Lenkijos, Livonijos šilingų falsifikatai. 786 lobio monetos saugomos Trakų istorijos muziejuje, 10 – Lietuvos nacionaliniame muziejuje.
 Trečiojo pėstininkų Lietuvos Didžiojo Kunigaikščio Vytauto pulko kariai, žuvę kautynėse su lenkais ties Rykantais 1920 m. spalį, palaidoti Vievyje. Pulkui vadovavo mjr. Jonas Gricius, kuopoms – vyr. ltn. Rūkštas, ltn. J. Kuncaitis ir kiti.
 1999 m. patvirtintas Vievio herbas. Miestas buvo išrinktas viena iš 2022 m. Lietuvos mažųjų kultūros sostinių.
 |}
 Sportas
 Futsal komanda „Vievio žiedas“
 Švietimo ir ugdymo įstaigos
 meno mokykla
 Vievio gimnazija
 Vievio sanatorinė mokykla (Paneriuose, iki 2012 m.)
 Vievio Jurgio Milančiaus pradinė mokykla
 biblioteka (nuo 1940 m.)
 Gyventojai
 Tautinė sudėtis
 Žymūs žmonės
 1812 m. gruodžio 10 d. grįždamas iš Rusijos Vievyje buvo sustojęs nakvynei vienas žymiausių Napoleono karo vadų – Neapolio karalius Muratas.
 Iš Punsko atvykęs ir Vievyje apsigyvenęs kovotojas už lietuvybę vaistininkas Jurgis Milančius (1869–1956) ragino lietuvius nepamiršti gimtosios kalbos ir ginti savo tiesas, ilgus metus platino lietuvišką žodį Vievyje, dalyvavo knygnešių veikloje. Jo vaistinė (kartu buvo ir gyvenamasis būstas) buvo knygnešių susitikimo vieta bei draudžiamos spaudos slaptavietė. J. Milančiaus ir jo bendraminčių dėka lietuviai pirmiausia išsikovojo, kad Vievio bažnyčioje būtų įvestos pamaldos lietuvių kalba. J. Milančius buvo ir lietuviškos mokyklos įkūrėjas bei vedėjas. J. Milančiaus namuose kurį laiką gyveno rašytoja Sofija Pšibiliauskienė (Lazdynų Pelėda). Vievyje ji parašė apysaką „Klaida“.
 Nikolajus Solncevas (1902–1991), fizikas, geografas
 Tadas Šumskas (1954–), choro dirigentas ir pedagogas. 1960–1964 lankė Vievio vidurinę mokyklą ir vaikų muzikos mokykloje mokėsi skambinti fortepijonu (mokyt. J. Gečas). Lietuvos muzikos ir teatro akademijos choro dirigavimo katedros profesorius, išugdė daugiau kaip 70 choro dirigentų. Lietuvos respublikinių dainų švenčių vyr. dirigentas, daugelio tarptautinių chorų konkursų laureatas.
 Gintaras Rinkevičius (1960–) – Lietuvos valstybinio simfoninio orkestro įkūrėjas, meno vadovas ir vyriausiasis dirigentas (nuo 1988 m.), Latvijos nacionalinės operos pagrindinis kviestinis dirigentas, Novosibirsko akademinio simfoninio orkestro vyriausiasis dirigentas ir meno vadovas, Lietuvos muzikos ir teatro akademijos profesorius, trijų tarptautinių konkursų laureatas, Lietuvos nacionalinės kultūros ir meno premijos laureatas.
 Juozas Dalinkevičius (1893–1980), lietuvių geologijos pradininkas, kuriam atminti Vievyje įkurta memorialinė ekspozicija.
 Miestų partnerystė
 Nowy Dwor valsčius Pomiechowiek seniūnija, Lenkija (Vievio seniūnija)
 Rieti savivaldybės Antrodoco seniūnija, Italija
 Šaltiniai
 Nuorodos
 Trumpa istorija ir žemėlapiai
 Vievio fotoalbumas


jurisdiction: US

text:
 249 Md. 305 (1968)
 239 A.2d 566
 LARKINS
 v.
 BALTIMORE TRANSIT COMPANY, ET AL.
 [No. 140, September Term, 1967.]
 Court of Appeals of Maryland.
 Decided March 19, 1968.
 The cause was argued before HAMMOND, C.J., and HORNEY, MARBURY, BARNES, McWILLIAMS and SINGLEY, JJ.
 Samuel Kimmel, with whom was Joseph K. Pokorny on the brief, for appellant.
 Edward J. Thompson for appellees.
 McWILLIAMS, J., delivered the opinion of the Court.
 This is the case of the wayward bus.[1] Appellant (Larkins), in the trial below, claimed to be a beneficiary of the doctrine of res ipsa loquitur. The trial judge, unpersuaded, directed a verdict for the appellees at the close of the plaintiff's (Larkins') case. We take a somewhat different view of Larkins' case.
 To fully comprehend the nature of the downtown Baltimore intersection where the bus went astray one needs to glance once or twice at the attached sketch as it is being described. Saratoga Street runs steeply downhill from A to B. From B to D (the bed of St. Paul Street, upper level) Saratoga Street is relatively level. From D to E it becomes steep again, levels off somewhat from E to F (the bed of St. Paul Street, lower level) and from F to G it is about as steep as from A to B. Between A and B on Saratoga Street there are 3 traffic lanes. The two northernmost lanes are for westbound traffic only; the southernmost lane is for the exclusive use of eastbound *307 transit buses which must turn right at H and proceed in a southerly direction on St. Paul Street (upper level). Between B and G Saratoga Street is one way westbound. Charles Street is one way northbound; St. Paul Street, upper level, between C and D is one way northbound; between C and B it is one way southbound. St. Paul Street, lower level, is one way southbound.
 Phase I of Baltimore's Snow Emergency Plan[2] went into effect at 12:01 A.M. on Monday, 13 January 1964. Just before 11:30 A.M. on that day Larkins, a printer, was southbound on St. Paul Street, lower level. Snow was falling and the streets were covered with snow. Larkins had both snow tires and chains *308 on his car, which was a 1956 4-door Chevrolet station wagon, and so far he had experienced no problems in controlling it. He intended to turn right and go west on Saratoga Street. Apparently the combination of the steep grade and the snow covered surface of the street so reduced the effectiveness of his front wheels that, when turned to the right, the car slid straight ahead instead of turning to the right. Larkins backed up a short distance and was in the act of making the turn, successfully this time, when the bus appeared suddenly, collided with his vehicle and continued on in an easterly direction for 10 or 12 feet before coming to rest. The right front of the bus struck the right rear of Larkins' station wagon.
 The appellee Campbell, the bus driver, told Larkins after the collision that he knew "it [the bus] had to stop somewhere." Larkins' statement that the tires on the bus were not snow tires was stricken by the trial judge but he was allowed to testify that they were tires of a design one "would normally find on a car or a truck in normal weather." There were no tire chains on the bus.
 Appellees requested Larkins to admit, as provided by Maryland Rule 421, the truth of certain statements, two of which read as follows:
 "That just prior to the happening of the collision referred to in Plaintiff's Declaration, Defendant's bus was proceeding in an easterly direction downgrade in the southernmost traffic lane along Saratoga Street approaching St. Paul Street."
 "That at the time of, and just immediately prior to the collision between Plaintiff's vehicle and Defendant's bus, as alleged in the declaration, the said bus was in the act of skidding or sliding on the snow covered street downgrade along Saratoga Street."
 The statements were deemed to be admitted because of Larkins' failure to reply to the appellees' request. Maryland Rule 421 b 2.
 Despite all the discussion of res ipsa loquitur, both in the trial below and in the briefs and arguments submitted to us, we do not think that doctrine has any application here. Larkins produced *309 a single, conspicuous and significant item of evidence which in itself was enough to defeat appellees' motion for a directed verdict. We refer, of course, to his testimony, the truth of which we are bound to assume, that, at the moment of collision, the bus was moving in the wrong direction on a one-way street, in violation of both the Baltimore City ordinance and Code, Art. 66 1/2, § 222, and there arises the clear inference that this was the direct and proximate cause of the collision. In Sun Cab Company, Inc. v. Cusick, 209 Md. 354, 360-61, 121 A.2d 188 (1956), Judge Delaplaine, for the Court, said:
 "It is an established principle that a driver who fails to comply with Section 182 [now § 217] of the Motor Vehicle Law, which generally requires drivers of motor vehicles to keep to the right of the center of the roadway, is prima facie guilty of negligence where the violation directly and proximately causes a collision resulting in injury, and the burden is then cast upon the driver to overcome the presumption of negligence by showing that he was justified in driving in the center or upon the left half of the road. But we have made it clear that a violation of this rule does not constitute negligence except where it is the direct and proximate cause of the injury. Kelly v. Huber Baking Co., 145 Md. 321, 125 A. 782; Lusk v. Lambert, 163 Md. 335, 163 A. 188; Consolidated Gas, Electric Light & Power Co. v. O'Neill, 175 Md. 47, 200 A. 359; Crunkilton v. Hook, 185 Md. 1, 42 A.2d 517; Cocco v. Lissau, 202 Md. 196, 199, 95 A.2d 857." (Emphasis supplied.)
 If a driver, in these circumstances, who fails to keep to the right of a two-way street is prima facie guilty of negligence, one need not torture the principles of logic to conclude that a driver who operates his vehicle in the wrong direction on a one-way street is likewise prima facie guilty of negligence. Indeed, the Massachusetts Supreme Court after holding the driver of an automobile operated in the wrong direction along a one-way street to be a trespasser went further and held that the driver's guest was also a trespasser. Widronak v. Lord, 168 N.E. 799 (Mass. 1929).
 *310 Nevertheless, appellees insist that absolution is provided by our holding in Christ v. Wempe, 219 Md. 627, 150 A.2d 918 (1959), where it was said "the mere fact that a vehicle skids or slides on a highway does not of itself constitute evidence of negligence." Appellees may in the end derive some comfort from that holding, but they must first shoulder the burden of going forward with the evidence and justify the operation of the bus in the wrong direction on a one-way street. Assuming, upon remand, that some such showing can be made, appellees should keep in mind what we said in Smith v. Baltimore Transit Co., 214 Md. 560, 568, 136 A.2d 386 (1957):
 "Skidding may be evidence of negligence if it appears that it was caused by a failure to take reasonable precautions to avoid it, when the conditions at the time make such a result probable in the absence of such precautions. To the same effect see, State, Use of Whitaker v. Greaves, 191 Md. 712, 62 A.2d 630." (Emphasis supplied.)
 Judgment reversed.
 Case remanded for a new trial.
 Appellees to pay the costs.
 NOTES
 [1] With apologies to John Steinbeck whose novel, The Wayward Bus, was published in 1947.
 [2] Phase I of the Baltimore City Snow Emergency Plan requires that motor vehicles traveling on designated snow emergency routes be equipped with snow tires or chains.


text:
Remarkas (no ) ir rakstnieka piezīmes grāmatas lapaspuses malā vai arī dramaturga dots īss paskaidrojums lugas tekstā vai libretā par darbības vietu, tēlu mizanscēnām, personu izskatu, raksturu, rīcību, attieksmi vai telpas, skatuves iekārtojumu. Paskaidrojums, ko sniedz autors dramatiskā darbā, aprakstot, kā viņš iedomājas darbojošos personu ārieni, vecumu, izturēšanos, jūtas, žestus, intonācijas, skatuves iekārtojumu. Remarkas ir norādījumi lomu izpildītājiem un režisoram un paskaidrojumi lasītājiem.
 Atsauces
 Dramaturģija


text:
Občina Žužemberk je ena od občin v Republiki Sloveniji s 4.700 prebivalci in s središčem v Žužemberku. Nastala je leta 1998 z izločitvijo iz občine Novo mesto.
 Zgodovina občine
 Leta 1868 so obnovili okrajna glavarstva kot edine deželnoknežje organe splošne uprave. Pred letom 1868 je obstajal okraj Žužemberk, ki je kasneje spadala pod Novo mesto. Okraj Žužemberk je zajemal občine: Ambrus, Dvor, Hinje, Smuka, Zagradec in Žužemberk. Po spremembi leta 1868 je Žužemberk spadal v nov upravni okraj Novo mesto ter sodni okraj Žužemberk, ki je obsegal še: Ambrus, Dvor, Smuko, Zagradec in Žužemberk. Iz tega sledi, da je po spremembi je sodni okraj ostal enak kot pred tem okraj Žužemberk. Okraj Žužemberk je imel leta 1854 1.062 prebivalcev.
 V leksikonu občin iz leta 1906 se Žužemberk navaja kot sodni okraj, ki združuje občine, tudi z nemškim imenom Seisenberg. Zdravstvena občina je bila enotna za vse občine in je bila enaka sodnemu okraju Žužemberk. Kot kraji rimokatoliških matičnih mest so za občino navedeni kraji Žužemberk (župnija), Hrib (župnija Hinje), Šmihel (župnija Šmihel pri Žužemberku).
 Popis prebivalcev 31. januarja 1921
 V novem popisu se občina Žužemberk nahaja v srezu Novo mesto in ima 4.105 prebivalcev, ki so vsi rimokatoliške vere. Popis ponuja podrobnejše podatke o narodnosti prebivalcev, ki so bili v občini Žužemberk: 4.097 Slovencev, 6 Nemcev, 1 Srb ali Hrvat in 1 Čehoslovak.
 Trideseta leta 20. stoletja
 Enak način dela, kot v Avstro-ogrski so predvidevali tudi v Kraljevini SHS, kjer so nadaljevali s svojim delom do leta 1931. Takrat so okrajne samouprave prenehale z delovanjem, nadaljevali pa so se cestni odbori in okrajni kmetijski odbori. Vpeljali so tudi sreske kmetijske odbore, ki so imeli nalogo pospeševanja kmetijstva. Uvedli so tudi zdravstvene obline, ki so bile uvedene za pospeševanje narodnega zdravja. V srezu Novo mesto so zato ustanovili združene zdravstvene občine Novo mesto, okolica, Toplice in Žužemberk.
 Popis prebivalcev leta 1931 občino Žužemberk uvršča v srez Novo mesto. Občina je imela 877 hiš, z 900 gospodinjstvi. Moških je bilo 2.128, žensk 2.305, kar skupaj pomeni 4.433 ljudi. Gostota naselitve v je bila 50-74 prebivalcev.
 Po spremembah leta 1921 in leta 1929 se število občin v Dravski banovini ni dosti spreminjalo (ena občina manj). Leta 1931 je Žužemberk spadal v srez Novo mesto, občina Žužemberk pa je imela 4.433 prebivalcev. V letu 1933 so se zgodile večje spremembe, kar je vplivalo tudi na število občin. Razmišljali so o uvedbi sreških občin (občine višjega reda), obenem pa bi povečali število srezov, s čimer so nameravali zmanjšati število prebivalcev v srezih. To so sprejeli v Zakonu o občinah, 1933. Z združevanjem občin (komasacijo) je v novomeškem srezu prišlo do nekaj sprememb, saj so združevali občine in izmenjavali kraje. Žužemberk je izgubil v oziru na prejšnje stanje kraj Veliko Lipje, odcepila se je občina Zagradec, ki je zdaj združevala Zagradec, Selo-Šumberk, Ambrus in kraja Dečja vas ter Drašča vas (priključena iz občine Žužemberk). Novo območje občine Žužemberk je zajemalo Žužemberk, Reber, Gornji Križ in Šmihel, kateremu so odtrgali Dečjo vas in Draščo vas. Leta 1939 je občina Žužemberk obsegala 39,86 km2, imela pa je 2.416 prebivalcev.
 Krajevni leksikon dravske banovine
 V krajevnem leksikonu so na začetku predstavili prebivalstvo. Občina Žužemberk je imela 2315 prebivalcev, 494 hiš, 410 posesti, 77 koč in 3 najemniških posesti. Površina je obsegala 3703 hektare, podatek pa velja za občino brez Drašče vasi, ki ji je bila priključena leta 1936. Površino so opisali natančneje in naredili razdelitev na 2335 hektarov gozdov, 946 ha vrtov in njiv, 253 ha travnikov in pašnikov, 39 ha vinogradov in ostalo 130. Teren občine je opisan kot kraški, suh in vrtačast. Razen reke Krke ni opisanih potokov, za Krko pa so napisali, da se je globoko zarezala, naredila naravne slapove, tok pa je opisan po sredini občine. Od hribov so omenili le Plešivico s cerkvijo sv. Katarine, za katero je bil objavljena tudi višina 523 m. Gozdovi so zavzemali 2/3 občinske površine, v njih pa sta prevladovala hrast in gaber, občina pa ni bila redko poseljena zaradi reke Krke, ob kateri so se nahajale vasi. Za tem je sledil opis pridelkov, za katere so ugotovili, da jih skoraj vse vasi na levem bregu Krke tudi prodajajo, v Ljubljano pa so prebivalci prodajali govedo, prašiče, krompir, fižol, lan, proso, kokoši, jajca, surovo maslo, prav tako tudi les. Za vasi so ugotovili, da so gručaste, vinogradi pa so bili zasajeni na Kriški, Brinovi, Stari gori, največ pa na Liscu. Vino so prebivalci po večini porabili doma. V Krki je bil bogat ribolov, prebivalce pa so označili za Kranjčane.
 Med drugo svetovno vojno se je pojavila upravna težava. Tako okupator kot osvobodilno gibanje sta istočasno oblikovala vsak svoj način ureditve. Kot večina Dolenjske, je tudi občina Žužemberk med drugo svetovno vojno spadala pod italijansko upravo, v Ljubljansko pokrajino.
 V prvih letih po vojni je novomeško okrožje imelo pet okrajev: Črnomelj, Kočevje, Krško, Novo mesto in Trebnje, s skupaj 436 kraji. V aprilu 1952 so sprejeli Zakon o razdelitvi Ljudske republike Slovenije, ki je republiko delil na mesta, okraje in občine. Za novomeški okraj so predvidevali 27 občin. Po novem zakonu je bila ustanovljena občina Žužemberk, s 3.021 prebivalci, spadala je v okraj Novo mesto. Prejšnje kraje (1.119) so z novim zakonom zamenjale občine (386), kar pomeni, da so sledili stanju kot je bilo predvojno in so na novo oblikovali občine v redkih primerih.
 Nova prelomnica se je zgodila leta 1955, ko so občine dobile položaj komune. Okraj Novo mesto je imel 11 občin in 92.400 prebivalcev. Vanj je spadala tudi občina Žužemberk s 6.600 prebivalci, kar pomeni, da se je število prebivalcev, glede na leto 1952 povečalo za več kot dvakrat. V primerjavi med letoma 1931 in 1955 se je število občin najmanj zmanjšalo v okolici Novega mesta.
 Leta 1965 so sprejeli Ustavni zakon o odpravi okrajev v SR Sloveniji in Zakon za izvedbo odprave okrajev v SR Sloveniji, s katerima so ukinili okraje Celje, Koper, Ljubljano in Maribor. S posegom v ureditev okrajev sta postali družbenopolitični skupnosti republika in občina. S tem zakonom so se občine ustalile in ni bilo pogostih sprememb do leta 1994.
 Z novo ustavo, leta 1974, je občina postala temeljna teritorialna enota. Občina Žužemberk takrat ni obstajala, saj je bila vključena v občino Novo mesto, kraj pa je imel svojo krajevno skupnost, ki je bila del občine.
 Občina Žužemberk po ustanovitvi 1998
 V letu 1996 so sprejeli Zakon o postopku za ustanovitev občin ter za določitev njihovih območij, s čimer se je povečala možnost za ustanavljanje občin. Državni zbor je 19. marca 1998 sprejel Odlok o razpisu referenduma in določitvi referendumskih območij za ustanovitev občin ter za določitev oziroma spremembo njihovih območij in razpisu referenduma za spremembo imen in sedežev občin. Z izvedbo referenduma so ustanovili 45 novih občin in povečali število na 192, od tega je bilo 11 mestnih občin. Med novimi občinami je bila ustanovljena tudi občina Žužemberk, ki se je izločila iz občine Novo mesto. Nove redne lokalne volitve so bile izvedene ob koncu leta, 22. novembra 1998.
 Naselja v občini
 Boršt pri Dvoru, Brezova Reber pri Dvoru, Budganja vas, Dešeča vas, Dolnji Ajdovec, Dolnji Kot, Dolnji Križ, Drašča vas, Dvor, Gornji Ajdovec, Gornji Kot, Gornji Križ, Gradenc, Hinje, Hrib pri Hinjah, Jama pri Dvoru, Klečet, Klopce, Lašče, Lazina, Lopata, Mačkovec pri Dvoru, Mali Lipovec, Malo Lipje, Pleš, Plešivica, Podgozd, Podlipa, Poljane pri Žužemberku, Prapreče, Prevole, Ratje, Reber, Sadinja vas pri Dvoru, Sela pri Ajdovcu, Sela pri Hinjah, Srednji Lipovec, Stavča vas, Šmihel pri Žužemberku, Trebča vas, Veliki Lipovec, Veliko Lipje, Vinkov Vrh, Visejec, Vrh pri Hinjah, Vrh pri Križu, Vrhovo pri Žužemberku, Zafara, Zalisec, Žužemberk, Žvirče
 Galerija
 Sklici in opombe
 Zunanje povezave
 http://www.zuzemberk.si/
 Žužemberk
 nl:Žužemberk
 pl:Žužemberk


text:
Interhelpo bylo průmyslové dělnické družstvo esperantistů a idistů, založené v květnu 1923 v Žilině, na pomoc budování socialismu v sovětském Kyrgyzstánu. V letech 1925 až 1932 odjelo ze železničních stanic Žilina a Brno celkem 1078 osob (407 členů družstva a 671 rodinných příslušníků) ve čtyřech transportech. Družstvo bylo v ČSR registrováno jako „Interhelpo, všeobecné výrobní a spotřebitelské družstvo v Žilině“ se statutem schváleným státními orgány.
 Na žilinském nádraží je k celé události pamětní deska.
 Interhelpo se také jmenoval jazyk, kterým hovořili členové družstva. Ti věřili, že řečí jejich nové vlasti bude esperanto. Ve skutečnosti se však nakonec jednalo o „spontánní esperanto“, ve kterém se stala základem slova z esperanta, z jazyků družstevníků (česká, slovenská, německá, maďarská, rusínská) a slova kyrgyzská, uzbecká, ruská, ukrajinská, ujgurská, tádžická a tatarská.
 Politik pražského jara Alexander Dubček byl rovněž účastníkem Interhelpa, společně se svými rodiči.
 Historie
 V návaznosti na občanskou válku a hladomor v roce 1921 se Sovětský svaz vedle aplikace Nové ekonomické politiky obrátil i na zahraniční dělnictvo. Vedle darování peněz, potravin a strojů došlo i na migraci dělníků do Sovětského svazu. Z Československa se do SSSR vypravily skupiny jako Pragomašina, Kladenská komuna, Reflektor, Slovácká komuna a největší z nich bylo Interhelpo.
 Každý člen vstupující do družstva do něho musel vložit celý svůj majetek. Za takto utržené a do družstva vložené peníze byly v Československu nakoupeny vedle hospodářských strojů i stroje a zařízení pro textilní továrnu a koželužnu. Družstvo vybudovalo celou řadu provozů „na zelené louce“. V kyrgyzských stepích v okolí města Frunze (dnešní název je Biškek) byla postavena a uvedena do provozu tato zařízení:
 1925 – elektrárna
 1927 – textilní továrna
 1928 – tavírna
 továrna na nábytek aj.
 Už roku 1925 bylo Interhelpo oficiálně vyhlášeno jako nejlepší družstvo v Sovětském svazu. V roce 1934 se podílelo v průmyslové výrobě Kyrgyzie celými 20 procenty.
 Interhelpo bylo zlikvidováno v roce 1943. Sovětská vláda dala uvěznit některé členy a funkcionáře družstva a ještě v průběhu 30. let dosadila do vedení sovětské činitele.
 Postátněním družstva přišli družstevníci o své podíly a byli nuceni přijmout sovětské občanství. V druhé polovině 30. let se stali někteří z družstevníků obětí stalinských čistek, někteří se ještě před zavedením vnitřních pasů stěhovali do jiných částí Kyrgizie a Sovětského svazu, kde si našli práci a nový domov, další se vraceli domů.
 Hlavně se Svobodovou armádou a po druhé světové válce se podařilo některým bývalým Interhelpovcům vrátit do Československa a po značných obstrukcích sem dostat z Frunze i své rodiny.
 Ti, co zůstali, byli asimilováni do sovětské společnosti.
 Odkazy
 Reference
 Literatura
 Externí odkazy
 Dokument Interhelpo - Historie jedné iluze, iVysílání ČT
 https://web.archive.org/web/20050223134402/http://www.sdss.sk/historia/dubcek.htm
 http://www.czsk.net/svet/clanky/svet/cesicar.html
 http://www.totalita.cz/vysvetlivky/o_dubceka.php
 http://www.sds.cz/view.php?cisloclanku=2005010802
 http://www.hrdinove.cz/index.php?page=hlasy_hrdinu&subpage=vypovedi&sec=11727&art=11729
 http://ulaher.fannet.sk/jilemnic.htm
 http://www.rsi.sk/slo/slovacivosvete/kirgizsko/kirgizsko.html
 https://web.archive.org/web/20020305132843/http://www.government.gov.sk/temy/INAUGURACIA/sk_dubcek.shtml
 V Kirgizsku otvoria múzeum Alexandra Dubčeka: http://www.czsk.net/svet/clanky/kultura/dubcekkirgiz.html
 Deväť zastavení strojcu jari: *https://web.archive.org/web/20050208034133/http://www.historickarevue.com/Archiv/ADubcek.html
 https://web.archive.org/web/20050305210805/http://pes.internet.cz/veda/clanky/31002_0_0_0.html
 http://krajane.radio.cz/articleDetail.view?id=1217
 Esperantské organizace v Česku
 Dějiny Kyrgyzstánu
 Dějiny Sovětského svazu
 Československá družstva
 Jazyky
 Firmy založené roku 1923
 Firmy zaniklé roku 1943