type: caselaw

jurisdiction: US

text:
This is an appeal from a judgment rendered against the appellant, in favor of the appellee, on a guarantee made by the former. On October 31st, 1906, the appellant entered into a contract with J.E. Newman Co. of Pittsburg by which the latter sold to the former 15,000 bushels of fancy malt at 61 cts. per bushel, screened, f.o.b. cars, Baltimore, "To be shipped in bags as ordered during season, ending December 31st, 1907." At the bottom of the contract there is written, "Deliver the within contract to Mr. Oscar Teschner or order," signed "Mt. Vernon Brewing Co., J.M. Jackson, Prest." The plaintiff testified that he had some conversation with Mr. Jackson in which the latter told him he had bought more malt than he wanted, and requested him to sell the fifteen thousand bushels for him. He declined to do that, but said that if the defendant would give him its guarantee for delivery of the contract of Newman Co., he would pay it 67 1/2 cts. per bushel, f.o.b. Baltimore, "which offer was accepted and the contract turned over to the plaintiff, properly transferred *Page 162
 and endorsed, and that the defendant gave him a guarantee in writing." The guarantee spoken of, which was dated March 8th, 1907, is addressed to the appellee, and is as follows: "We hereby guarantee the delivery of malt purchased from J.E. Newman Co., Pittsburg, Pa., as per contract herewith enclosed," and is signed by the company through its president. The account filed, as the basis of this suit, was for the difference between the market value of the malt on April 18th, 1907, the alleged date of refusal to deliver, and the contract price (67 1/2 cts. per bushel) — the account stating the market price to have been 95 cts. per bushel. The verdict was for $3,750, which indicates that the jury determined the market price to be 92 1/2 cents per bushel.
 1. In the course of the trial the defendant took nine exceptions. The first was from the refusal of the Court to grant a motion "to strike out all the testimony on the direct examination which was in regard to any correspondence or conversations had between the appellee and J.E. Newman Co., that it be stricken out on the ground that the correspondence had not been produced and we have not had the opportunity to cross examine the witness on it." That motion was made while the plaintiff, who was the first witness, was on the stand. It could not prevail for technical reasons, if it had been otherwise proper. In the first place, it does not appear that any objection was made to the testimony when offered, and, then, a copy of the letter from J.E. Newman Co. was introduced, without objection so far as the record discloses. If a witness testifies to certain facts, and it is subsequently developed that they were in writing, the trial Court may very properly direct that such testimony be stricken out, unless the writing is produced, or its absence accounted for in such way as to authorize secondary evidence, but the motion must then be so framed as to confine it to the objectionable testimony, and should not ordinarily be granted if it appeared when the testimony was offered that it was in writing, but was not objected to at the time. Then, this motion was too broad, as it not only included the copy of the letter spoken of, which had been admitted *Page 163
 without objection, but it also included conversations. But in addition to that, the witness had testified that he had instructed his counsel to call upon Newman Co. to deliver the malt, which was done about the 17th or 18th of April. The letters which passed between them were afterwards produced when Mr. Harman, who wrote them, was on the stand. So without further discussing this exception, we think it was properly overruled, and, even if there had been any error in the ruling, the subsequent production of the letters, which were those relied on, avoided any injury that the appellant might have sustained by their non-production.
 2. The letter of the appellee's attorneys of April 17th, which was offered in evidence, shows that they notified J.E. Newman
 Co. that their client was ready to pay for the malt on delivery, by giving his note for ninety days, as mentioned in the contract, or by payment of cash on receipt of car, and requested them to inform them when they would be ready to make the shipment. Newman Co. replied on April 18th, "we are making deliveries against this contract. As far as Mr. Teschner is concerned, we know nothing about his transactions." On April 19th the attorneys again demanded of Newman Co. delivery of the malt to the appellee, and informed them that unless there was prompt compliance with their request, they would institute proceedings to protect their client's interests, and on April 22nd wrote to the appellant that they had notified Newman Co. that unless there was an immediate compliance with the order they would institute proceedings. The appellant had previously (March 11th) written to the appellee, who was then in New York endeavoring to sell the contract, that "from advices which we have received today from Pittsburg, we decline on any condition whatsoever to guarantee the deliveries of malt as per contract from J.E. Newman Co. We therefore do not think it would be advisable to sell the contract."
 The plaintiff produced as a witness Henry G. Remers, of Baltimore, who had been in the malt business for thirty years, including 1907. He had testified that the Journal of Commerce, *Page 164
 which is published in New York, gives quotations of the market prices of malt from day to day. He was then asked "does the price in New York differ from the price in Baltimore?" An objection to that question having been overruled, an exception was taken, which is presented by the second bill of exceptions. If it is admissible to prove the market prices of articles by newspapers, which we will consider presently, we can see no objection to this question. If the witness had replied in the negative, one way of showing the market price in Baltimore was by proving what it was in New York. But at any rate, it was simply leading up to the more important questions which are presented by the third and fourth bills of exception, and could not have injured the appellant.
 3. The witness answered the above question by saying, "I couldn't say. It may differ a cent or two on account of the difference in the rate of freight, but I don't do any business on the New York market, only here in Baltimore. I can only testify to the quotations for the city of Baltimore and Washington." He said he considered the quotations in the New York Journal of Commerce a good guide to go by, and that it was entirely reliable. The plaintiff then handed the witness a copy of that paper dated March 11th, 1907, which he identified, and the plaintiff offered it in evidence, "and read from it to the jury a quotation of season's contracts for malt at eighty-five to ninety cents." The defendant objected to the paper being put in evidence and to reading the quotations, but the Court overruled the objection, which ruling constitutes the third bill of exceptions. The fourth exception was to allowing a copy of the paper of March 25th and those of April 15th, April 25th and May 3rd were also mentioned, but the question calling for them does not appear to have been excepted to. The defendant made a motion to have the newspapers ruled out but it was overruled and the ruling constitutes the fifth bill of exceptions. We shall consider the third, fourth and fifth together.
 The precise questions involved in these exceptions have not *Page 165
 been passed on by this Court, although those more or less analogous have been referred to. In Munshower v. State,55 Md. 24, the question was whether Gruber's Almanac was admissible in evidence to prove the hour the moon rose on a certain night, which it was conceded had become material and competent for the State to show. In discussing the subject JUDGE MILLER, who delivered the opinion, said, that "Courts have received as evidence weather reports, reports of the state of the markets, price currents, and insurance tables tending to show the probable duration of human life, though these are records which are not capable of mathematical demonstration, which cannot be tested by any certain law, and which may or may not omit the record of changes which have actually taken place." In Morris Co. v.Columbian Iron Works, 76 Md. 354, it was held that "lists" which were promulgated by an authority which dealers in hardware recognized and followed, could be used by witnesses to refresh their memories as to the prices of certain articles — the witnesses having testified as to the correctness of the lists and to the impossibility of any one carrying all the prices in his mind. And in Knickerbocker Ice Co. v. Gardiner Dairy Co.,
 decided at the last January Term, 107 Md., we quoted with approval from 2 Wigmore on Ev., sec. 2155, as to evidence of certain conversations by telephone being sufficient to go to the jury "just as testimony based on prices current is received (ante sec. 719)."
 The rule is thus stated in 16 Cyc., 1143: "The usual records of sales or of offers to purchase or sell, such as newspaper market reports or prices current, are deemed competent evidence of market value, especially when accredited by the party against whom they are offered. But prices current of dealers or in newspapers must be shown to represent actual or proposed transactions and it ought to appear that the prices were promulgated from authoritative sources in good faith in the usnal course of business." Clicquot v. U.S., 3 Wall. 114, is a leading case on the general subject. That was a proceeding for the forfeiture of certain baskets of champagne, which had been shipped from Bordeaux, France, on the ground that *Page 166
 the market value at the time and place when and where it was procured or manifested had been falsely stated, when entered at the office of collector of customs. A price current furnished by an agent of the claimant was held to be admissible, and also one that had been furnished to the witness by another house in Paris, at which he had inquired of the proprietor the wholesale prices of various wines. The Supreme Court in passing on the admissibility of the evidence referred to the statement in Lush
 v. Druse, 4 Wend. 313, that "The proof was by a witness who had inquired of merchants dealing in the article, and examined their books. This, uncontradicted, was sufficient;" and the Supreme Court then said, "With this ruling we are satisfied. While Courts, in the administration of the law of evidence, should be careful not to open the door to falsehood, they should be equally careful not to shut out truth. They should not encumber the law with rules that will involve labor and expense to the parties and delay the progress of the remedy — itself a serious evil — without giving any additional safeguard to the interests of justice. We think the price current is not liable to the objection that it was hearsay. It was prepared and used by the party who furnished it in the ordinary course of his business. It is as little liable to that objection as the entries in the books of the dealer, or his answers to the inquiries of a witness, both of which were admissible upon the authority of the case referred to in Wendell. It was clearly relevant. What effect it should have, in connection with the other evidence adduced by the parties, was a question for the jury." See also Fenestein v.U.S., 3 Wall. 145.
 The case of Whelan v. Lynch, 60 N.Y. 469, is much relied on by the appellant and has been cited with approval in other cases. It was there said: "The Court was also in error, I think, in admitting the shipping and Price Current List as evidence of the value of the wool, without some proof showing how or in what manner it was made up; where the information it contained was obtained, or whether the quotations of prices made were derived from actual sales, or otherwise. It is not *Page 167
 plain how a newspaper, containing the price current of merchandise, of itself, and aside from any explanation as to the authority from which it was obtained, can be made legitimate evidence of the facts stated. The accuracy and correctness of such publications depend entirely upon the source from which the information is derived. Mere quotations from other newspapers, or information obtained from those who have not the means of procuring it, would be entitled to but little if any weight. The credit to be given to such testimony must be governed by extrinsic evidence, and cannot be determined by the newspaper itself without some proof of knowledge of the mode in which the list was made out." In Fairley v. Smith, 87 N.C. 367, the question was whether a witness, who had no knowledge on the subject excepting from what he had gathered from a daily newspaper, published in Charlotte, North Carolina, could testify as to the market value of cotton in Boston. The Court very properly held that such evidence should have been excluded, under the circumstances in that case, and after citing a number of authorities said, "From this review of decided cases, it is plain the evidence received in the present case has none of those essential safeguards to insure the accuracy of the published information, as to the state of a distant market, to warrant its unqualified submission to the jnry. It does not appear that business men acted upon this information, as truthful and correct, in their transactions with each other; nor from what source the information itself comes. * * * We therefore think there was error in the admission of the evidence, thus obtained by the witness, and without any proof outside the paper of its trustworthiness and recognition, as such, by business men dealing in cotton." The citation from 1 Wharton on Ev., sec. 674, is substantially to the same effect.
 The decisions by the Supreme Court of Michigan have probably gone as far in admitting newspapers as those of any other Court in this country, as will be seen by reference to Sisson v.Cleveland Toledo R.R. Co., 14 Mich. 489; C. T.R.R. Co. v.Perkins, 17 Ibid, 296; Peter v. Thickstun, 51 *Page 168 Ibid, 589, and Aulls v. Young, 98 Ibid, 231. JUDGE COOLEY delivered the opinion in the two cases in Michigan first quoted above, and in Sisson's case he stated the general rule to be to "allow the market reports of such newspapers as the commercial world rely upon, to be given in evidence." It is undoubtedly the safe and proper rule to require some evidence to show either how the newspaper obtains its information, or that those dealing in the article in question rely on such newspaper for information as to its market value. It would not, however, reflect credit upon the law to hold that Courts should not admit, as prima facie
 evidence of market values of articles, newspapers which are accepted by those dealing in them as sufficiently accurate and correct to base their dealings on. This Court in Munshower v.State, supra, quoted from Sisson v. R.R. Co., 14 Mich. 497, where JUDGE COOLEY said, "Courts would justly be the subject of ridicule, if they should deliberately shut their eyes to the sources of information which the rest of the world relies upon, and demand evidence of a less certain and satisfactory character." It is difficult to understand upon what principle "lists," "prices current" and similar evidence can be admitted, if a newspaper giving the market prices, which the particular trade relies on, cannot be. We are of opinion, therefore, that if it be shown that a newspaper offered in evidence is accepted by the trade as trustworthy and reliable in stating the market prices of the article in question, it should be admitted without requiring evidence of how the information published is obtained, but unless there is some testimony that it is so accepted by the trade, Courts should require evidence as to how the information was obtained by the publishers. Proper care on the part of the trial Court can generally avoid injury to the parties to suits, when such evidence is offered.
 Applying that rule to this case, what does the record disclose? Henry G. Remers testified that he had been in the malt business for the last thirty years, that the Journal of Commerce gives quotations from day to day of the market prices of malt, and he considered it a good guide to go by *Page 169
 and entirely reliable. On cross-examination, in answer to the question whether it fixed the market price all over the country, he replied, "In New York State particularly, you may call it for the whole east, the whole eastern section of that State." On re-direct examination he testified that the Journal of Commerce "shows the market price of malt for the whole eastern part of the country, but that there was a difference between New York and Baltimore, on account of the cheaper freight rate to Baltimore. The difference in rate of freight is probably two cents." He had, on cross-examination, been asked, "Did you have any way or have you quotations in Baltimore as to what it was worth?" and replied, "We have no quotations in any newspaper here because they don't deal in malt here." He also spoke on cross-examination of the "Western Brewery," which gave the quotations for the market in Chicago. If the inquiry had been directed to the market value of malt in New York, there would seem to be no valid reason why such a paper as the Journal of Commerce could not be admitted, under the evidence of Mr. Remers. The comment of JUDGE COOLEY, quoted above, would be applicable, if such testimony be rejected by the courts.
 But in addition to the fact that the witness testified that the Journal of Commerce showed the market value of malt for the whole eastern part of the country, the rule is that: "Where it is affirmatively shown that no market value for a commodity exists at the place involved in the inquiry, market value at other places may be shown, if these are sufficiently near to show, in connection with cost of transportation, etc., the value at the place in question, and if this market is one legally open to the parties. The question as to what places are sufficiently near is addressed to the sound discretion of the Court, the determining consideration being what evidence is practically available to the litigants. * * * Market value in the controlling market may always be shown, whatever its distance. It is always open to a party for the purpose of impairing the weight of evidence introduced by the opposite party to assign and substantiate reasons why the market *Page 170
 price proved by his antagonist is unduly enhanced or unduly depressed." 16 Cyc. 1144. Among other cases cited isWilliamson v. Dillon, 1 H. G. 444, which sustains the text.
 In this case the president of the defendant went on the stand, but did not attempt to show that there was any error in the figures stated in the Journal of Commerce, or in Mr. Remers' evidence, but said that he knew when he directed Newman Co. to send the malt to the Yough Brewing Company (March 16th), the malt was worth more than 67 1/2 cents, and Mr. Remers had previously testified that it did not go below 95 cents between April 15th and April 25th. As there was no evidence offered by the defendant to the contrary, it is difficult to see how it was injured — the verdict being, as can easily be calculated, on the basis of 92 1/2 cents per bushel — even if there had been error, but we are of the opinion that the paper was properly admitted.
 4. When the president of the defendant company was on the stand he testified that the Yough Brewing Company of Connellsville, Pa., got the malt in question, and that some of the stockholders in his company were also stockholders in that company. He was asked: "How does it happen that this malt went to the Yough Brewing Company of Connellsville?" An objection to that question having been overruled, the ruling forms the sixth bill of exceptions. It is not very clear whether that question was answered, but assuming that part of what subsequently appears in the record was intended as an answer to it, we find no error in that ruling. If its relevancy was not clear at the time the question was asked, it was made so when the defendant offered its third prayer, as that proceeded on the theory it had notified the plaintiff that it would be unable to carry out the terms of the order of assignment, while the president testified that he had "notified Newman Co. not to pay any attention to any demand from Teschner."
 5. Nor do we see any error in the ruling in the seventh bill of exceptions. The witness who was a bookkeeper for the appellant was handed what is spoken of in the record as a "letter," but was, as we understand, what we have referred to *Page 171
 as the "guarantee," and was asked why he dictated it. That was objected to and the objection was sustained. The appellee calls attention to the fact that the answer is not in the record, and hence argues that the exception cannot be entertained, but the question was not answered because the Court refused to permit it and therefore the rule stated in King v. Zell, 105 Md. 435, has no application. This Court overruled in CountyCommissioners v. Gantt, 78 Md. 286, previous decisions which had held that it would not consider an exception, unless the answer was in the record, although the answer had not been permitted to be given, and since then that has not been the rule of this Court when the question was not allowed. But we see no possible injury that the appellant could have sustained by this ruling, and we will not further discuss it.
 6. The eighth exception was to granting the plaintiff's first and sixth prayers, and the ninth was for rejecting the defendant's second and fourth prayers. As they could have properly been included in one bill of exceptions we will consider them together. The appellant objects to the rulings on the prayers because the appellee had not proved a market price in Baltimore for malt, and therefore had shown no damages. The evidence we have referred to above will relieve us of further quoting from the record on this point. We think there was sufficient evidence to go to the jury, but there was no special exception to the plaintiff's prayers on the ground that there was no such evidence, and the defendant's second prayer submitted the same question, excepting it fixed March 12th, instead of April 17th, as the date of the alleged breach. Its fourth prayer had no application to this question.
 Another ground relied on is that under the Maryland authorities the breach occurred on March 12th, by reason of the letter of the defendant, and not on or about April 17th, as stated in the plaintiff's prayers. Williams v. Woods, 16 Md. 220; UnitedRys. R. Co. v. Wehr, 103 Md. 323, and other cases are cited. There seems to be but little, if any, difference between the parties as to the rule of law which should govern, but they differ as to the time of the alleged breach. The appellant's *Page 172
 second prayer thus refers to the question; "and if they shall further find that on the twelfth day of March, nineteen hundred and seven, the said defendant company notified the said plaintiff that it would be unable to carry out the terms of said order of assignment, then the measure of damages to which the plaintiff is entitled, if any, is the difference between the price agreed upon at the time of said assignment and the market price of this quality of malt on the twelfth day of March, nineteen hundred and seven, on which day he received notice from the defendant that the defendant company, through its president, could not deliver said malt." That refers we suppose to the letter of March 11th, but it does not support the prayer. It says "In reply we beg to say, that from advices which we have received today from Pittsburg, we decline on any condition whatsoever to guarantee the deliveries of malt as per contract from J.E. Newmau Co. We therefore do not think it would be advisable to sell the contract." It does not say that "it would be unable to carry out the terms of said order of assignment," but only that it declined to guarantee the deliveries of malt as per contract. It had already entered into the guarantee, and the plaintiff testified that it was a part of the original agreement — that the appellant was to guarantee delivery of the malt by Newman Co. There was, therefore, no evidence to sustain that part of the prayer, and, being a rejected prayer, a special exception on that ground was not necessary to enable us to consider that omission.
 But in addition to that, the appellant had assigned the contract with Newman Co. to the appellee which provided that the malt was "To be shipped in bags as ordered during season, ending December 31st, 1907." There was therefore no breach until the malt was ordered by letter of April 17th, and hence the guarantor was not liable before that time. The appellee was not in a position to sue the appellant on its guarantee, until the order on Newman Co. had been given. The authorities on the measure of damages, above cited, cannot be construed to authorize a guarantor to relieve himself of *Page 173
 his obligation by such a notice as the appellant gave the appellee. If it could, it would only be necessary in a fluctuating market for him to wait for a low price and give the notice. The fact was, as we have seen, not that it was unable to carry out the terms of the order of assignment, as stated in the prayer, but that it notified Newman Co. not to pay any attention to a demand from the appellee, as the president claimed that the appellee agreed to pay the $975 within a few days after the contract was assigned to him, and having failed to fulfill his contract he notified Newman Co. as above stated.
 There may be some question as to the precise day of the refusal of Newman Co. to furnish the malt. The appellee's prayer says "on or about the 17th of April." That was the day his first letter was written, Newman Co's. letter was dated April 18th and the appellee's second letter on April 19th, but as the testimony offered by the appellee was that malt did not go below 95 cents per bushel between April 15th and April 25th the precise day between those dates was immaterial and, as we have seen, the verdict was at the rate of 92 1/2 cents per bushel — allowing, we suppose, for the difference in freight which Mr. Remers spoke of.
 The defendant's fourth prayer was clearly faulty. It asked the Court to instruct the jury, as a matter of law, that as there was no evidence to the effect that the plaintiff had tendered the defendant the difference between the price named in appellant's contract with Newman Co. and the sum the appellee agreed to pay — amounting to $975 — there had been no such performance or offer of performance of the contract as to entitle the plaintiff to recover, and the verdict must be for the defendant. But that entirely ignored the plaintiff's testimony, which was to the effect that he was not to pay that sum until he had made sale of the malt, and, although the president of the defendant denied that the Court could not grant such an instrnction as the defendant's fourth prayer. The appellant got the benefit of all it was entitled to on that subject by its third prayer which was granted. *Page 174
 Finding no reversible error in the Court's rulings, either on the prayers or the evidence, the judgment must be affirmed.
 Judgment affirmed, the appellant to pay the costs, above andbelow.


type: contracts

jurisdiction: EU

text:
 Avis juridique important
 |
 21997D0405(01)
 Yhteistä passitusta käsittelevän EY-EFTA-sekakomitean suositus N:o 1/94, annettu 8 päivänä joulukuuta 1994, yhteisestä passitusmenettelystä 20 päivänä toukokuuta 1987 tehdyn yleissopimuksen muuttamisesta
 Virallinen lehti nro L 091 , 05/04/1997 s. 0017 - 0029
 LIITEYHTEISTÄ PASSITUSTA KÄSITTELEVÄN EY-EFTA-SEKAKOMITEAN SUOSITUS N:o 1/94, annettu 8 päivänä joulukuuta 1994, yhteisestä passitusmenettelystä 20 päivänä toukokuuta 1987 tehdyn yleissopimuksen muuttamisesta SEKAKOMITEA, jokaottaa huomioon yhteisestä passitusmenettelystä 20 päivänä toukokuuta 1987 tehdyn yleissopimuksen ja erityisesti sen 15 artiklan 2 kohdan a alakohdan,sekä katsoo, ettäyhteisön ja EFTA-maiden ja jäsenvaltioiden väliseen kaupankäyntiin liittyvät yhteiset passitussäännöt sisältyvät 20 päivänä toukokuuta 1987 tehtyyn yleissopimukseen, jaolisi muutettava yleissopimusta siten, että mahdollistetaan saatavien periminen sopimuspuolten välisen keskinäisen avunannon avulla,SUOSITTELEE, että yleissopimuksen sopimuspuolet- muuttavat sopimusta 1 päivästä heinäkuuta 1996 tämän suosituksen liitteessä esitettyjen suuntaviivojen mukaisesti,- ilmoittavat toisilleen kirjeenvaihdolla tämän suosituksen hyväksymisestä.Tehty Brysselissä 8 päivänä joulukuuta 1994.Sekakomitean puolestaPuheenjohtaja>VIITTAUS FILMIIN>Liitteen liite YLEISSOPIMUKSEN MUUTOS Euroopan talousyhteisön, Itävallan tasavallan, Suomen tasavallan, Islannin tasavallan, Norjan kuningaskunnan, Ruotsin kuningaskunnan ja Sveitsin valaliiton välisen yhteisestä passitusmenettelystä tehdyn yleissopimuksen muutos Muutetaan Euroopan talousyhteisön, Itävallan tasavallan, Suomen tasavallan, Islannin tasavallan, Norjan kuningaskunnan, Ruotsin kuningaskunnan ja Sveitsin valaliiton välinen yleissopimus seuraavasti:A. Lisätään 13 artiklan jälkeen teksti seuraavasti:"Maksujen periminen13 a artiklaAsianomaisten maiden toimivaltaiset viranomaiset antavat keskinäistä apua lisäyksen IV määräysten mukaisesti saatavien perimistä varten, jos nämä saatavat ovat syntyneet T1 ja T2 passituksen yhteydessä."B. Lisätään yleissopimukseen lisäys IV seuraavasti:"LISÄYS IVKESKINÄINEN AVUNANTO SAATAVIEN PERIMISEKSITarkoitus1 artiklaTässä lisäyksessä vahvistetaan säännöt 3 artiklassa tarkoitettujen toisessa maassa aiheutuneiden saatavien kussakin maassa tapahtuvan perinnän varmistamiseksi. Soveltamista koskevat määräykset ovat tämän lisäyksen liitteessä I.Määritelmät2 artiklaTässä lisäyksessä tarkoitetaan:- `pyynnön esittäneellä viranomaisella` sen maan toimivaltaista viranomaista, joka esittää avunpyynnön 3 artiklassa tarkoitetun saatavan perimiseksi- `pyynnön vastaanottaneella viranomaisella` sen maan toimivaltaista viranomaista, jolle avunpyyntö esitetään.Soveltamisala3 artiklaTätä lisäystä sovelletaan:a) kaikkiin lisäyksessä I olevan 11 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettuihin saataviin, jotka syntyvät tämän lisäyksen voimaantulon jälkeen alkaneen T1 tai T2 passituksen yhteydessäb) edellä mainittujen saatavien perimiseen liittyviin kuluihin ja korkoihin.Tietojen toimittaminen ja käyttö4 artikla1. Pyynnön esittäneen viranomaisen pyynnöstä pyynnön vastaanottanut viranomainen toimittaa pyynnön esittäneelle viranomaiselle kaikki tiedot, jotka voivat olla tarpeen saatavien perimisessä.Näiden tietojen hankkimiseksi pyynnön vastaanottanut viranomainen käyttää kaikkia samankaltaisten kyseisen viranomaisen sijaintimaassa aiheutuneiden saatavien perinnässä sovellettavissa laeissa, asetuksissa tai hallinnollisissa määräyksissä olevia valtuuksia.2. Tietojen toimittamista koskevasta pyynnöstä on käytävä ilmi sen henkilön nimi ja osoite, jota toimitettavat tiedot koskevat, sekä saatavan laatu ja määrä, jonka osalta pyyntö tehdään.3. Pyynnön vastaanottanut viranomainen ei ole velvollinen toimittamaan tietoja:a) joita se ei voisi saada viranoamisen sijaintimaassa syntyneiden samanlaisten saatavien perimiseksi,b) jotka ilmaisisivat liike-, teollisia tai ammattisalaisuuksia; taic) joiden ilmaiseminen voisi vahingoittaa maan turvallisuutta tai yleistä järjestystä.4. Pyynnön vastaanottanut viranomainen ilmoittaa pyynnön esittäneelle viranomaiselle tietoja koskevan pyynnön epäämisen perusteet.5. Tämän artiklan mukaisesti saatuja tietoja saa käyttää yksinomaan tässä yleissopimuksessa määrättyihin tarkoituksiin, ja niillä on oltava tiedot vastaanottavassa maassa sama suoja, joka samanlaisilla tiedoilla on kyseisen maan kansallisen lainsäädännön mukaan. Näin saatuja tietoja saa käyttää muihin tarkoituksiin vain, jos tiedot toimittanut toimivaltainen viranomainen antaa siihen kirjallisesti suostumuksensa, ja kyseisen viranomaisen määräämin rajoituksin.6. Tietojen toimittamista koskeva pyyntö tehdään tämän lisäyksen liitteessä II olevan mallin mukaisella lomakkeella.Tiedoksianto5 artikla1. Pyynnön esittäneen viranomaisen pyynnöstä pyynnön vastaanottanut viranomainen antaa tiedoksi ja, noudattaen voimassa olevia samanlaisten asiakirjojen tai päätösten tiedoksiantoa viranomaisen sijaintimaassa koskevia voimassaolevia oikeudellisia sääntöjä, ilmoittaa kaikki täytäntöönpanon mahdollistavat pyynnön esittäneen viranomaisen sijaintimaassa annetut asiakirjat ja päätökset, mukaan luettuna oikeudelliset päätökset, jotka koskevat saatavaa ja/tai sen perintää.2. Tiedoksiantoa koskevassa pyynnössä on mainittava vastaanottajan nimi ja osoite, tiedoksiannettava asiakirjan tai päätöksen laatu ja aihe, sekä tarvittaessa velallisen nimi ja osoite sekä asiakirjassa tai päätöksessä tarkoitettu saatava, ja muut tarpeelliset tiedot.3. Pyynnön vastaanottaneen viranomaisen on viipymättä ilmoitettava pyynnön esittäneelle viranomaiselle tiedoksiantopyynnön perusteella suorittamistaan toimenpiteistä ja erityisesti ajankohdasta, jolloin asiakirja tai päätös toimitettiin vastaanottajalle.4. Tiedoksiantopyyntö tehdään tämän lisäyksen liitteessä III olevan mallin mukaisella lomakkeella.Perintäpyynnön toteuttaminen6 artikla1. Pyynnön esittäneen viranomaisen pyynnöstä pyynnön vastaanottanut viranomainen suorittaa viranomaisen sijaintimaassa syntyneiden vastaavien saatavien perimistä koskevia lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä noudattaen täytäntöönpanon mahdollistavassa asiakirjassa tarkoitettujen saatavien perinnän.2. Saatavaa, jonka perinnästä on tehty pyyntö, käsitellään sen maan saatavana, jossa pyynnön vastaanottaneella viranomaisella on sijaintipaikka, lukuun ottamatta tilanteita, joissa 12 artiklaa sovelletaan.7 artikla1. Pyynnön esittäneen viranomaisen saatavan perimistä koskevaan pyyntöön on liitettävä virallinen tai oikeaksi todistettu jäljennös täytäntöönpanon mahdollistavasta, pyynnön esittäneen viranomaisen sijaintimaassa annetusta asiakirjasta, ja tarvittaessa muut perinnän kannalta tarpeelliset alkuperäiset asiakirjat tai niiden oikeaksi todistetut jäljennökset.2. Pyynnön esittänyt viranomainen saa pyytää saatavien perintää vain, josa) saatavaa ja/tai täytäntöönpanon mahdollistavaa asiakirjaa ei ole riitautettu pyynnön esittäneen viranomaisen sijaintimaassa;b) pyynnön esittänyt viranomainen on sijaintimaassaan toteuttanut perintätoimenpiteet 1 kohdassa tarkoitetun asiakirjan perusteella, mutta toteutetut toimenpiteet eivät ole johtaneet saatavan maksamiseen täysimääräisenä;c) saatavaa on enemmän kuin 1 500 ecua. Ecuina ilmaistun määrän vasta-arvo kansallisissa valuutoissa lasketaan lisäyksessä II olevan 51 artiklan mukaan.3. Perintäpyynnössä on ilmoitettava asianomaisen henkilön nimi ja osoite, saatavan laatu, velan määrä sekä maksettavien korkojen ja kulujen määrä sekä muut asiaan vaikuttavat tiedot.4. Perintäpyynnössä on lisäksi oltava pyynnön esittäneen viranomaisen lausunto, josta ilmenee päivä, josta alkaen täytäntöönpano on mahdollista ja jossa vahvistetaan 2 kohdassa määrättyjen edellytysten täyttyminen.5. Pyynnön esittänyt viranomainen toimittaa pyynnön vastaanottaneelle viranomaiselle kaikki perintäpyynnössä tarkoitettuun asiaan liittyvät tarpeelliset tiedot heti ne saatuaan.8 artiklaSaatavan täytäntöönpanon mahdollistava asiakirja on tarvittaessa ja pyynnön vastaanottaneen viranomaisen sijaintimaassa voimassaolevien säännösten ja määräysten mukaisesti hyväksyttävä, tunnustettava, täydennettävä tai korvattava asiakirjalla, joka mahdollistaa saatavan täytäntöönpanon kyseisen valtion alueella.Hyväksymisen, tunnustamisen, täydentämisen tai korvaamisen on tapahduttava mahdollisimman pian sen jälkeen, kun perintäpyyntö otettiin vastaan. Näistä ei voi kieltäytyä, jos pyynnön esittäneen viranomaisen sijaintimaassa täytäntöönpanon mahdollistava asiakirja on laadittu oikein.Mitä 12 artiklassa määrätään, sovelletaan, jos jonkin tällaisen muodollisuuden toteuttaminen antaa aihetta saatavaa ja/tai pyynnön esittäneen viranomaisen antamaan täytäntöönpanon mahdollistavaa asiakirjaa koskevan tutkintaan tai riitauttamiseen.9 artikla1. Saatavat peritään pyynnön vastaanottaneen viranomaisen kotimaan valuutassa.2. Pyynnön vastaanottanut viranomainen voi sijaintimaassaan voimassaolevien lakien, asetusten tai hallinnollisten määräysten niin salliessa ja kuultuaan pyynnön esittänyttä viranomaista myöntää maksuvelvolliselle maksuaikaa tai antaa luvan maksun suorittamiseen erissä. Pyynnön vastaanottaneen viranomaisen tämän lisäajan perusteella perimä korko tilitetään pyynnön esittäneelle viranomaiselle.Muut pyynnön vastaanottaneen viranomaisen sijaintimaassa voimassa olevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten mukaisesti maksun viivästymisestä perityt korot tilitetään myös pyynnön esittäneelle viranomaiselle.10 artiklaPerittävät saatavat eivät saa osakseen etuoikeutettua kohtelua pyynnön vastaanottaneen viranomaisen sijaintimaassa.11 artiklaPyynnön vastaanottanut viranomainen ilmoittaa välittömästi pyynnön esittäneelle viranomaiselle toimenpiteistä, joihin se on ryhtynyt perintäpyynnön perusteella.Riitautetut toimet12 artikla1. Jos asianosainen riitauttaa perintämenettelyn aikana saatavan ja/tai pyynnön esittäneen viranomaisen sijaintimaassa annetun täytäntöönpanon mahdollistavan asiakirjan, hänen on saatettava asia pyynnön esittäneen viranomaisen sijaintimaan toimivaltaisen elimen käsiteltäväksi kyseisessä maassa voimassaolevan lainsäädännön mukaisesti. Pyynnön esittäneen viranomaisen on annettava tästä tieto pyynnön vastaanottaneelle viranomaiselle. Myös asianosainen voi antaa tästä tiedon pyynnön vastaanottaneelle viranomaiselle. Myös asianosainen voi antaa tästä tiedon pyynnön vastaanottaneelle viranomaiselle.2. Saatuaan kohdassa 1 tarkoitetun tiedon joko pyynnön esittäneeltä viranomaiselta tai asianosaiselta pyynnön vastaanottanut viranomainen keskeyttää täytäntöönpanomenettelyn, kunnes toimivaltainen elin on antanut päätöksen. Jos pyynnön vastaanottanut viranomainen pitää sitä tarpeellisena ja rajoittamatta 13 artiklan soveltamista, kyseinen viranomainen voi toteuttaa turvaamistoimenpiteet saatavien perinnän takaamiseksi, jos se on mahdollista vastaavien saatavien osalta viranomaisen sijaintimaassa voimassa olevien lakien ja asetusten mukaan.3. Jos riitauttaminen koskee pyynnön vastaanottaneen viranomaisen sijaintimaassa toteuttamia täytäntöönpanotoimenpiteitä, toimenpiteet on saatettava kyseisen maan toimivaltaisen elimen käsiteltäväksi sen maan lakien ja asetusten mukaisesti.4. Jos toimivaltainen elin, jonka käsiteltäväksi asia on saatettu 1 kohdan mukaisesti, on oikeudellinen tai hallinnollinen tuomioistuin, kyseisen tuomioistuimen päätös, jos se on pyynnön esittäneelle viranomaiselle myönteinen ja sallii saatavan perimisen pyynnön esittäneen viranomaisen sijaintimaassa, on 6, 7 ja 8 artiklassa tarkoitettu `täytäntöönpanon mahdollistava asiakirja` ja saatava peritään tämän päätöksen perusteella.Turvaamistoimenpiteet13 artikla1. Pyynnön esittäneen viranomaisen perustellusta pyynnöstä pyynnön vastaanottanut viranomainen toteuttaa turvaamistoimenpiteet saatava perimisen varmistamiseksi, jos se viranomaisen sijaintimaassa voimassa olevien lakien ja asetusten mukaan on sallittua.2. Sen täytäntöönpanemiseksi, mitä 1 kohdassa määrätään, sovelletaan soveltuvin osin 6 artiklaa, 7 artiklan 1, 3 ja 5 kohtaa sekä 8, 11, 12 ja 14 artiklaa.3. Turvaamistoimenpiteitä koskeva pyyntö tehdään tämän lisäyksen liitteessä IV olevan mallin mukaisella lomakkeella.Poikkeukset14 artiklaPyynnön vastaanottanut viranomainen ei ole velvollinena) antamaan 6-13 artiklassa tarkoitettua apua, jos saatavan periminen aiheuttaisi maksuvelvollisen tilanteen takia vakavia taloudellisia tai sosiaalisia vaikeuksia kyseisen viranomaisen sijaintimaassa;b) ottamaan saatavaa perittäväksi, jos se kyseisen viranomaisen mielestä voi vahingoittaa yleistä järjestystä tai loukata muuta viranomaisen sijaintimaan olennaista etua;c) ryhtymään saatavan perimiseen, jos pyynnön esittänyt viranomainen ei ole käyttänyt kaikkia keinoja kyseisen saatavan perimiseksi sijaintimaansa alueella.Pyynnön vastaanottanut viranomainen ilmoittaa pyynnön esittäneelle viranomaiselle perusteet avunpyynnön epäämiselle.15 artikla1. Vanhentumisaikaa koskeviin kysymyksiin sovelletaan ainoastaan pyynnön esittäneen viranomaisen sijaintimaassa voimassaolevaa lainsäädäntöä.2. Pyynnön vastaanottaneen viranomaisen avunpyynnön mukaisesti saatavan perimiseksi toteuttamia toimenpiteitä, joilla pyynnön esittäneen viranomaisen suorittamina olisi ollut vanhentumisaikaa lykkäävä tai sen keskeyttävä vaikutus pyynnön esittäneen viranomaisen sijaintimaassa voimassaolevan lainsäädännön mukaisesti, pidetään viimeksi mainitussa maassa toteutettuina niiden vaikutuksen osalta.Luottamuksellisuus16 artiklaPyynnön vastaanottanut viranomainen saa toimittaa tämän lisäyksen mukaisesti asiakirjat ja tiedot ainoastaan:a) avunantoa koskevassa pyynnössä mainituille henkilöille;b) saatavan perimisestä vastaaville henkilöille ja viranomaisille, ja yksinomaan tätä tarkoitusta varten;c) saatavien perintään koskevia asioita käsitteleville oikeusviranomaisille.Kielet17 artiklaAvunantoa koskeviin pyyntöihin ja asiaa koskeviin asiakirjoihin liitetään käännöspyynnön esittäneen viranomaisen sijaintimaan virallisella kielellä tai yhdellä sen virallisista kielistä, tai jollakin tämän viranomaisen hyväksymällä kielellä.Avun antamisesta johtuvat kustannukset18 artiklaAsianomaiset maat luopuvat vaatimasta toisiltaan korvausta tässä lisäyksessä tarkoitetusta keskinäisestä avusta aiheutuvista kuluista.Pyynnön esittäneen viranomaisen sijaintimaan on kuitenkin velvollinen korvaamaan pyynnön vastaanottaneen viranomaisen sijaintimaalle kustannukset, jotka ovat aiheutuneet toimenpiteistä, joita ei ole pidetty perusteltuina joko saatavan sisällön tai pyynnön esittäneen viranomaisen antaman asiakirjan lainvoimaisuuden osalta.Valtuutetut viranomaiset19 artiklaMaat toimittavat toisilleen luettelon viranomaisista, joilla on valtuus esittää tai vastaanottaa avunantoa koskevia pyyntöjä, sekä kaikista mahdollisista luettelon muutoksista.20-22 artiklat(Tässä lisäyksessä ei ole 20-22 artiklaa).Muita määräyksiä23 artiklaTämän lisäyksen määräykset eivät estä yksittäisiä maita nyt tai tulevaisuudessa antamasta laajempaa keskinäistä apua muiden sopimusten tai järjestelyjen nojalla, mukaan lukien oikeudellisten tai muiden kuin oikeudellisten toimien tiedoksianto.24-26 artiklat(Tässä lisäyksessä ei ole 24-26 artiklaa).LISÄYKSEN IV LIITE ISOVELTAMISSÄÄNNÖKSETI OSASTOSoveltamisala1 artikla1. Tässä liitteessä vahvistetaan yksityiskohtaiset säännöt lisäyksen IV soveltamisesta.2. Tässä liitteessä vahvistetaan myös yksityiskohtaiset säännöt valuutan muuntamisesta ja perittyjen saatavien siirrosta.II OSASTOTietoja koskeva pyyntö2 artikla1. Lisäyksessä IV olevassa 4 artiklassa tarkoitettu tietoja koskeva pyyntö tehdään kirjallisesti liitteessä II olevan mallin mukaisesti. Kyseisessä pyynnössä on pyynnön esittäneen viranomaisen leima ja tällaisen pyynnön tekemiseen asianmukaisesti valtuutetun, tämän viranomaisen virkamiehen allekirjoitus.2. Jos samanlainen tietopyyntö on osoitettu muulle pyynnön vastaanottaneelle viranomaiselle, pyynnön esittänyt viranomainen ilmoittaa tästä tietoja koskevassa pyynnössään.3 artiklaTietoja koskeva pyyntö voi koskeaa) maksuvelvollista taib) muuta henkilöä, joka on pyynnön esittäneen viranomaisen sijaintimaassa voimassaolevan lainsäädännön mukaan velvollinen suorittamaan saatavan.Jos pyynnön esittänyt viranomainen tietää kolmannella henkilöllä olevan hallussaan varoja, jotka kuuluvat jollekin edellisessä kohdassa mainituista henkilöistä, pyyntö voi koskea myös tätä kolmatta henkilöä.4 artiklaPyynnön vastaanottanut viranomainen toimittaa ilmoituksen saapuneesta pyynnöstä kirjallisesti (esimerkiksi teleksillä tai telekopiolla) mahdollisimman pian ja viimeistään seitsemän päivän kuluessa sen vastaanottamisesta.5 artikla1. Pyynnön vastaanottanut viranomainen toimittaa pyydetyt tiedot apua pyytäneelle viranomaiselle sitä mukaa, kun ne saadaan.2. Jos kaikkia pyydettyjä tietoja tai osaa niistä ei voida saada kyseessä olevan asian laatuun nähden kohtuullisessa ajassa, pyynnön vastaanottanut viranomainen ilmoittaa tästä pyynnön esittäneelle viranomaiselle ja ilmoittaa ne seikat, joiden vuoksi tietoja ei voida toimittaa.Pyynnön vastaanottanut viranomainen ilmoittaa kaikissa tapauksissa kuuden kuukauden kuluttua siitä, kun tietoa koskeva pyyntö vastaanotettiin, pyynnön esittäneelle viranomaiselle pyydettyjen tietojen hankkimiseksi suorittamiensa tutkimusten tulokset.Pyynnön esittänyt viranomainen voi pyynnön vastaanottaneelta viranomaiselta saamiensa tietojen perusteella pyytää viimeksi mainittua viranomaista jatkamaan tutkimuksiaan. Tällainen pyyntö on tehtävä kirjallisesti (esimerkiksi teleksillä tai telekopiolla) kahden kuukauden kuluessa pyynnön vastaanottaneen viranomaisen tutkimusten tulosten vastaanottamisesta. Pyynnön vastaanottanut viranomainen, käsittelee pyynnön alkuperäistä pyyntöä koskevien säännösten mukaisesti.6 artiklaJos pyynnön vastaanottanut viranomainen päättää olla noudattamatta sille osoitettua pyyntöä, se ilmoittaa pyynnön esittäneelle viranomaiselle kirjallisesti kieltäytymisen perusteet, sekä mainitsee erikseen ne lisäyksessä IV olevassa 4 artiklassa tarkoitetut erityiset säännökset, joihin se nojautuu. Pyynnön vastaanottanut viranomainen toimittaa tiedon välittömästi, kun päätös on tehty ja viimeistään kuuden kuukauden kuluessa siitä päivästä, jona tietoja koskevan pyynnön vastaanottamisesta ilmoitettiin.7 artiklaPyynnön esittänyt viranomainen voi milloin tahansa peruuttaa pyynnön vastaanottaneelle viranomaiselle esittämänsä pyynnön. Peruuttamista koskeva päätös toimitetaan pyynnön vastaanottaneelle viranomaiselle kirjallisesti (esimerkiksi teleksillä tai telekopiolla).III OSASTOTiedoksiantoa koskeva pyyntö8 artiklaLisäyksessä IV olevassa 5 artiklassa tarkoitettu tiedoksiantoa koskeva pyyntö esitetään kirjallisesti kahtena kappaleena liitteessä III olevan mallin mukaisesti. Kyseisessä pyynnössä on oltava pyynnön esittäneen viranomaisen virallinen leima sekä tällaisen pyynnön tekemiseen asianmukaisesti valtuutetun, tämän viranomaisen virkamiehen allekirjoitus.Edellisessä kohdassa tarkoitettuun pyyntöön on liitettävä kaksi jäljennöstä asiakirjasta (tai päätöksestä), jonka tiedoksiantoa pyydetään.9 artiklaTiedoksiantoa koskeva pyyntö voi koskea luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, jolle pyynnön esittäneen viranomaisen sijaintimaassa voimassa olevan lainsäädännön mukaan on ilmoitettava häntä koskevasta asiakirjasta tai päätöksestä.10 artikla1. Pyynnön vastaanottanut viranomainen toteuttaa välittömästi tiedoksiantoa koskevan pyynnön saatuaan tarvittavat toimenpiteet kyseessä olevan tiedoksiannon toimittamiseksi sijaintimaassaan voimassa olevan lainsäädännön mukaisesti.2. Pyynnön vastaanottanut viranomainen ilmoittaa pyynnön esittäneelle viranomaiselle tiedoksiannon päivämäärän heti kun tiedoksianto on tapahtunut lähettämällä apua pyytäneelle viranomaiselle kappaleen tämän lähettämästä pyynnöstä sen kääntöpuolella oleva todistus asianmukaisesit täytettynä.IV OSASTOPerintää ja/tai turvaamistoimen toteuttamista koskeva pyyntö11 artikla1. Lisäyksessä IV olevassa 6 ja 13 artiklassa tarkoitettu perintää ja/tai turvaamistoimen toteuttamista koskeva pyyntö tehdään kirjallisesti liitteessä IV olevan mallin mukaisesti. Pyynnössä, jossa on oltava vakuutus siitä, että lisäyksessä IV määrätyt keskinäisen avunantomenettelyn aloittamisen edellytykset ovat täyttyneet kyseisessä tapauksessa, on oltava pyynnön esittäneen viranomaisen virallinen leima ja sen on oltava tällaisen pyynnön tekemiseen asianmukaisesti valtuutetun, tämän viranomaisen virkamiehen allekirjoittama.2. Täytäntöönpanon mahdollistava asiakirja, joka on liitettävä perintää ja/tai turvaamistoimenpiteen toteuttamista koskevaan pyyntöön, voidaan toimittaa useita saatavia varten, jos pyyntö koskee samaa henkilöä.Sovellettaessa 12-19 artiklaa yhden täytäntöönpanon mahdollistavan asiakirjan sisältämiä saatavia pidetään yhteisen saatavan muodostavina.12 artikla1. Perintää ja/tai turvaamistoimenpiteen toteuttamista koskeva pyyntö voi koskeaa) maksuvelvollista, taib) muuta henkilöä, joka pyynnön esittäneen viranomaisen sijaintimaassa voimassa olevan lainsäädännön mukaan on velvollinen suorittamaan saatavan.2. Tarvittaessa pyynnön esittänyt viranomainen ilmoittaa pyynnön vastaanottaneelle viranomaiselle 1 kohdassa tarkoitettujen henkilöiden omaisuudesta, jonka pyynnön esittänyt viranomainen tietää olevan kolmannen henkilön hallussa.13 artikla1. Pyynnön esittänyt viranomainen ilmoittaa perittävän saatavan määrän sekä sijaintimaansa että pyynnön vastaanottaneen viranomaisen sijaintimaan valuuttana.2. Sovellettaessa, mitä 1 kohdassa määrätään, käytetään viimeisintä pyynnön esittäneen viranomaisen sijaintimaan edustavimmilla markkinoilla sinä päivänä noteerattua myyntikurssia, jona perintää ja/tai turvaamistoimenpidettä koskeva pyyntö on allekirjoitettu.14 artiklaPyynnön vastaanottanut viranomainen ilmoittaa perintää ja/tai turvaamistoimenpiteen toteuttamista koskevasta pyynnöstä kirjallisesti (esimerkiksi teleksillä tai telekopiolla) mahdollisimman pian ja viimeistään seitsemän päivän kuluessa pyynnön saapumisesta.15 artiklaJos koko saatavaa tai osaa siitä ei voida periä asian laatu huomioon ottaen kohtuullisen ajan kuluessa, pyynnön vastaanottanut viranomainen ilmoittaa tästä ja tämän perusteena olevista seikoista pyynnön esittäneelle viranomaiselle.Pyynnön vastaanottanut viranomainen ilmoittaa joka tapauksessa perintää ja/tai turvaamistoimenpiteiden toteuttamista varten aloittamiensa toimenpiteiden tulokset pyynnön esittäneelle viranomaiselle vuoden kuluttua siitä päivästä, jona pyynnön vastaanottamisesta ilmoitettiin.Pyynnön esittänyt viranomainen voi pyynnön vastaanottaneelta viranomaiselta saamiensa tietojen perusteella pyytää tätä jatkamaan perintää ja/tai turvaamistoimenpiteiden toteuttamista varten aloittamaansa menettelyä. Tällainen pyyntö tehdään kirjallisesti (esimerkiksi teleksillä tai telekopiolla kahden kuukauden kuluessa perintää ja/tai turvaamistoimenpiteiden toteuttamista varten aloitettua menettelyä ja/tai menettelyn tuloksia koskevan ilmoituksen vastaanottamisesta ja pyynnön vastaanottanut viranomainen käsittelee pyynnön alkuperäiseen pyyntöön sovellettavien säännösten mukaan.16 artiklaPyynnön esittänyt viranomainen ilmoittaa pyynnön vastaanottaneelle viranomaiselle kaikista saatavaa tai sen täytäntöönpanon mahdollistavan asiakirjan riitauttamista koskevat toimenpiteet, joihin ryhdytään pyynnön esittäneen viranomaisen sijaintimaassa, kirjallisesti (esimerkiksi teleksillä tai telekopiolla) heti saatuaan tiedon tällaisesta toimenpiteestä.17 artikla1. Jos perintää ja/tai turvaamistoimenpiteen toteuttamista koskevasta pyynnöstä tulee aiheeton sen vuoksi, että saatava on maksettu tai peruutettu tai muusta syystä, pyynnön esittänyt viranomainen ilmoittaa siitä välittömästi kirjallisesti (esimerkiksi teleksillä tai telekopiolla) pyynnön vastaanottaneelle viranomaiselle, jotta tämä voi keskeyttää aloittamansa toimenpiteet.2. Jos perintää ja/tai turvaamistoimenpiteiden toteuttamista koskevan pyynnön kohteena olevan saatavan määrä jostakin syystä muuttuu, pyynnön esittänyt viranomainen ilmoittaa tästä kirjallisesti (esimerkiksi teleksillä tai telekopilla) pyynnön vastaanottaneelle viranomaiselle.Jos muutos koskee saatavan määrän alenemista, pyynnön vastaanottanut viranomainen jatkaa perintää ja/tai turvaamistoimenpiteiden toteuttamista varten aloittamiaan toimenpiteitä kuitenkin niin, että toimenpiteet rajoittuvat jäljellä olevaan määrään. Jos saatavan määrän alenemisesta annetun tiedon saapumishetkellä pyynnön vastaanottanut viranomainen on jo perinyt alkuperäisen saatavan määrän, mutta ei ole vielä ryhtynyt 18 artiklassa tarkoitettuun siirtoon, pyynnön vastaanottanut viranomainen palauttaa liikaa saadun määrän henkilölle, jolta se on peritty.Jos muutos koskee saatavan määrän lisäystä, pyynnön esittänyt viranomainen osoittaa mahdollisimman pian pyynnön vastaanottaneelle viranomaiselle perintää ja/tai turvaamistoimenpiteiden toteuttamista koskevan täydentävän pyynnön. Pyynnön vastaanottanut viranomainen käsittelee tällaisen pyynnön mahdollisuuksien mukaan samanaikaisesti alkuperäisen pyynnön kanssa. Jos aloitetun menettelyn eteneminen huomioon ottaen täydentävän pyynnön ja alkuperäisen pyynnön käsittelyn yhdistäminen ei ole mahdollista, pyynnön vastaanottanut viranomainen on velvollinen suorittamaan täydentävän pyynnön mukaiset toimenpiteet ainoastaan, jos kyseessä oleva summa ei ole pienempi kuin lisäyksessä IV olevassa 7 artiklassa mainittu summa.3. Pyynnön esittänyt viranomainen muuttaa saatavan muutetun määrän pyynnön vastaanottaneen viranomaisen sijaintimaan valuutan määräiseksi käyttäen alkuperäisessä pyynnössä käyttämäänsä vaihtokurssia.18 artiklaPyynnön vastaanottaneen viranomaisen perimät määrät, mukaan lukien mahdollinen lisäyksessä IV olevan 9 artiklan 2 kohdan mukainen korko, siirretään pyynnön esittäneelle viranomaiselle pyynnön vastaanottaneen viranomaisen sijaintimaan valuutan määräisenä. Tämä siirto tehdään kuukauden kuluessa siitä päivästä, jona perintä suoritettiin.19 artiklaPyynnön vastaanottaneen viranomaisen lisäyksessä IV olevan 9 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuina korkoina mahdollisesti kantamia määriä lukuun ottamatta, saatavaa pidetään perittynä sen suuruisena, kuin on peritty pyynnön esittäneen viranomaisen sijaintimaan valuutassa laskettuna 13 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun vaihtokurssin perusteella.V OSASTOYleiset ja loppumääräykset20 artikla1. Pyynnön esittänyt viranomainen voi tehdä avunantoa koskevan pyyntönsä yhdestä tai useammasta saatavasta, jos nämä saatavat ovat samalta henkilöltä perittäviä.2. Liitteissä II, III, IV tarkoitetut tiedot voidaan toimittaa paperiarkilla käyttäen tietojenkäsittelyjärjestelmiä edellyttäen, että tulosteet vastaavat näissä liitteissä esitettyjen lomakkeiden muotoa.21 artiklaPyynnön vastaanottanut viranomainen toimittaa tiedot ja muut seikat pyynnön esittäneelle viranomaiselle pyynnön vastaanottaneen viranomaisen sijaintimaan virallisella kielellä tai jollakin sen virallisista kielistä.LISÄYKSEN IV LIITE II >KAAVION ALKU>YHTEISESTÄ PASSITUSMENETTELYSTÄ 20 PÄIVÄNÄ TOUKOKUUTA 1987 TEHTY YLEISSOPIMUS(lisäyksessä IV oleva 4 artikla)>KAAVION LOOPU>LISÄYKSEN IV LIITE III >KAAVION ALKU>YHTEISESTÄ PASSITUSMENETTELYSTÄ 20 PÄIVÄNÄ TOUKOKUUTA 1987 TEHTY YLEISSOPIMUS(lisäyksessä IV oleva 5 artikla)TODISTUSAllekirjoittanut todistaa täten:-että kääntöpuolella tarkoitetun pyynnön liitteenä oleva asiakirja/päätös (*) on annettu tiedoksi sanotussa pyynnössä tarkoitetulle vastaanottajalle (päiväys).Tiedoksianto on toimitettu seuraavalla tavalla (1) (*):-ettei kääntöpuolella tarkoitetun pyynnön liitteenä olevaa asiakirjaa/päätöstä (*) ole voitu antaa tiedoksi sanotussa pyynnössä tarkoitetulle vastaanottajalle seuraavista syistä (*):..........................................(Päiväys)..........................................(Allekirjoitus)(Viranomaisen leima)(*)Tarpeeton pyyhitään yli.(1)Täsmennettävä, toimitettiinko tiedoksianto vastaanottajalle henkilökohtaisesti vai muuta menettelyä käyttäen.>KAAVION LOOPU>LISÄYKSEN IV LIITE IV >KAAVION ALKU>YHTEISESTÄ PASSITUSMENETTELYSTÄ 20 PÄIVÄNÄ TOUKOKUUTA 1987 TEHTY YLEISSOPIMUS(lisäyksessä IV oleva 6-13 artikla)>KAAVION LOOPU>


type: legislation

text:
 2.2.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 L 28/7
 KOMMISSIONENS GENNEMFØRELSESFORORDNING (EU) 2017/174
 af 1. februar 2017
 om faste importværdier med henblik på fastsættelse af indgangsprisen for visse frugter og grøntsager
 EUROPA-KOMMISSIONEN HAR —
 under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
 under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1308/2013 af 17. december 2013 om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 922/72, (EØF) nr. 234/79, (EF) nr. 1037/2001 og (EF) nr. 1234/2007 (1),
 under henvisning til Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 543/2011 af 7. juni 2011 om nærmere bestemmelser for anvendelsen af Rådets forordning (EF) nr. 1234/2007 for så vidt angår frugt og grøntsager og forarbejdede frugter og grøntsager (2), særlig artikel 136, stk. 1, og
 ud fra følgende betragtninger:
 (1)
 Ved gennemførelsesforordning (EU) nr. 543/2011 fastsættes der på basis af resultatet af de multilaterale handelsforhandlinger under Uruguayrunden kriterier for Kommissionens fastsættelse af faste importværdier for tredjelande for de produkter og perioder, der er anført i del A i bilag XVI til nævnte forordning.
 (2)
 Der beregnes hver arbejdsdag en fast importværdi i henhold til artikel 136, stk. 1, i gennemførelsesforordning (EU) nr. 543/2011 under hensyntagen til varierende daglige data. Derfor bør nærværende forordning træde i kraft på dagen for offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende —
 VEDTAGET DENNE FORORDNING:
 Artikel 1
 De faste importværdier som omhandlet i artikel 136 i gennemførelsesforordning (EU) nr. 543/2011 fastsættes i bilaget til nærværende forordning.
 Artikel 2
 Denne forordning træder i kraft på dagen for offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
 Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
 Udfærdiget i Bruxelles, den 1. februar 2017.
 På Kommissionens vegne
 For formanden
 Jerzy PLEWA
 Generaldirektør
 Generaldirektoratet for Landbrug og Udvikling af Landdistrikter
 (1) EUT L 347 af 20.12.2013, s. 671.
 (2) EUT L 157 af 15.6.2011, s. 1.
 BILAG
 Faste importværdier med henblik på fastsættelse af indgangsprisen for visse frugter og grøntsager
 (EUR/100 kg)
 KN-kode
 Tredjelandskode (1)
 Fast importværdi
 0702 00 00
 IL
 299,8
 MA
 122,9
 TR
 153,5
 ZZ
 192,1
 0707 00 05
 MA
 48,2
 TR
 192,3
 ZZ
 120,3
 0709 91 00
 EG
 79,4
 ZZ
 79,4
 0709 93 10
 MA
 172,1
 TR
 261,6
 ZZ
 216,9
 0805 10 22 , 0805 10 24 , 0805 10 28
 EG
 44,2
 MA
 45,8
 TN
 52,9
 TR
 72,7
 ZZ
 53,9
 0805 21 10 , 0805 21 90 , 0805 29 00
 EG
 97,9
 IL
 143,2
 JM
 112,4
 MA
 88,2
 TR
 83,6
 ZZ
 105,1
 0805 22 00
 IL
 139,8
 MA
 83,3
 ZZ
 111,6
 0805 50 10
 EG
 85,5
 TR
 85,8
 ZZ
 85,7
 0808 10 80
 US
 186,4
 ZZ
 186,4
 0808 30 90
 CL
 81,7
 CN
 101,0
 TR
 154,0
 ZA
 98,4
 ZZ
 108,8
 (1) Landefortegnelse fastsat ved Kommissionens forordning (EU) nr. 1106/2012 af 27. november 2012 om gennemførelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 471/2009 om fællesskabsstatistikker over varehandelen med tredjelande for så vidt angår ajourføring af den statistiske lande- og områdefortegnelse (EUT L 328 af 28.11.2012, s. 7). Koden »ZZ« = »anden oprindelse«.