text:
 Fontos jogi nyilatkozat
 |
 21998A0214(03)
 Hivatalos Lap L 043 , 14/02/1998 o. 0002 - 0019
 Ideiglenes megállapodásegyrészről az Európai Közösség, az Európai Szén- és Acélközösség és az Európai Atomenergia-közösség, másrészről az Üzbég Köztársaság között a kereskedelemről és kereskedelemmel kapcsolatos ügyekrőlEgyrészrőlAz EURÓPAI KÖZÖSSÉG, az EURÓPAI ATOMENERGIA-KÖZÖSSÉG EURÓPAI és a SZÉN- ÉS ACÉLKÖZÖSSÉG,a továbbiakban: a Közösség,és másrészrőlAZ ÜZBÉG KÖZTÁRSASÁG,MIVEL egyrészről az Európai Közösségek és tagállamai, másrészről az Üzbég Köztársaság 1996. június 21-én partnerségi és együttműködési megállapodást írtak alá;MIVEL a partnerségi és együttműködési megállapodás célja a korábban, különösen az Európai Gazdasági Közösség, az Európai Atomenergia-közösség és a Szovjet Szocialista Köztársaságok Szövetsége között a kereskedelemről és a kereskedelmi és gazdasági együttműködésről szóló, 1989. december 18-án aláírt megállapodással kialakított kapcsolatok megszilárdítása és kibővítése;MIVEL szükség van a felek közötti kereskedelmi kapcsolatok gyors fejlődésének biztosítására;MIVEL e célból egy ideiglenes megállapodás alkalmazásával a lehető legrövidebb időn belül végre kell hajtani a partnerségi és együttműködési megállapodás kereskedelemre és kereskedelemmel kapcsolatos ügyekre vonatkozó rendelkezéseit;MIVEL az említett rendelkezéseknek ennek megfelelően ideiglenesen a kereskedelemről és a kereskedelmi és gazdasági együttműködésről szóló megállapodás kereskedelmi rendelkezéseinek helyébe kell lépniük;MIVEL szükség van annak biztosítására, hogy a partnerségi és együttműködési megállapodás hatálybalépéséig, illetve az Együttműködési Tanács létrehozásáig a kereskedelemről és a kereskedelmi és gazdasági együttműködésről szóló megállapodás alapján létrehozott vegyes bizottság gyakorolhassa a partnerségi és együttműködési megállapodás által az Együttműködési Tanácsra ruházott hatásköröket, amelyek szükségesek az ideiglenes megállapodás alkalmazásához;ÚGY HATÁROZTAK, hogy megkötik ezt a megállapodást, és e célból meghatalmazottaikként kijelölték:AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉG:Denis O'LearynagykövetetÍrország állandó képviselőjétaz Állandó Képviselők Bizottságának elnökétFrançois Lamoureuxaz Európai Közösségek Bizottságának Külpolitikai Kapcsolatok Főigazgatóságának főigazgató-helyettesétAZ EURÓPAI SZÉN- ÉS ACÉLKÖZÖSSÉG:AZ EURÓPAI ATOMENERGIA-KÖZÖSSÉG:François Lamoureuxaz Európai Közösségek Bizottságának Külpolitikai Kapcsolatok Főigazgatóságának főigazgató-helyettesétAZ ÜZBÉG KÖZTÁRSASÁGAbdulaziz KamilovkülügyminisztertAKIK kicserélve jó és kellő alakban talált meghatalmazásaikat,A KÖVETKEZŐKBEN ÁLLAPODTAK MEG:I. CÍMÁLTALÁNOS ALAPELVEK1. cikkA demokrácia, a nemzetközi jog elvei és az emberi jogok tiszteletben tartása – különösen az Egyesült Nemzetek Alapokmányában, a Helsinki Záróokmányban és a Párizsi charta egy új Európáért dokumentumban meghatározottak szerint –, valamint a piacgazdaság alapelvei – ideértve a bonni Európai Biztonsági és Együttműködési Értekezlet (EBEÉ) dokumentumaiban megfogalmazottakat – vezérlik a felek bel- és külpolitikáját és alkotják a partnerség és e megállapodás lényegi elemét.II. CÍMÁRUKERESKEDELEM2. cikk(1) A Felek kölcsönösen biztosítják egymás részére a legnagyobb kedvezményes elbánást a következő területeken:- vámok, behozatali és kiviteli terhek, különösen e vámok és terhek beszedését,- a vámkezelésre, árutovábbításra, vámraktárokra és az átrakásra vonatkozó rendelkezések,- a behozott árukra közvetlenül vagy közvetetten alkalmazott adók és más belső terhek,- a fizetési módok és az árukereskedelemre vonatkozó fizetési átutalások,- az eladásra, vásárlásra, árutovábbításra, elosztásra és az áruk belső piacon történő használatára vonatkozó szabályok.(2) Az (1) bekezdés rendelkezései nem vonatkoznak a következőkre:a) vámunió vagy szabadkereskedelmi terület létrehozása céljából vagy ilyen unió vagy terület létrehozása alapján biztosított előnyök;b) a Kereskedelmi Világszervezet (WTO) és a fejlődő országokat támogató egyéb nemzetközi megállapodások alapján egyes országoknak biztosított előnyök;c) a szomszédos országok részére a határforgalom megkönnyítése érdekében biztosított előnyök.(3) Az (1) bekezdés rendelkezései – az Üzbég Köztársaság WTO-hoz történő csatlakozásakor lejáró átmeneti időszak alatt, vagy legkésőbb 1998. december 31-ig, amelyik előbb bekövetkezik – nem vonatkoznak az Üzbég Köztársaság által az e megállapodás hatálybalépésének időpontját megelőző naptól kezdve a többi, a Szovjetunió felbomlása után született államoknak biztosított, az I. mellékletben meghatározott előnyökre.3. cikk(1) A Felek egyetértenek abban, hogy az árutovábbítás szabadsága lényeges feltétele e megállapodás céljai megvalósításának.E tekintetben minkét Fél biztosítja a másik Fél vámterületéről származó vagy az oda küldött áruk megszorítások nélküli továbbítását a saját területén keresztül.(2) A GATT V. cikkének (2), (3), (4) és (5) bekezdésében meghatározott szabályokat kell alkalmazni a Felek között.(3) E cikk rendelkezéseit minden más, a Felek között megkötött, egyedi ágazatokra – különösen a közlekedésre – vagy termékekre vonatkozó különleges szabályok sérelme nélkül kell alkalmazni.4. cikkAz áruk ideiglenes behozataláról szóló, mindkét Félre nézve kötelező nemzetközi egyezményekből eredő jogok és kötelezettségek sérelme nélkül mindkét Fél mentességet biztosít ezen kívül a másik Fél részére a saját jogalkotásával összhangban ideiglenesen behozott áruk utáni behozatali vámok és díjak alól az erre vonatkozó, rá nézve kötelező egyéb nemzetközi egyezményekben előírt esetekben és eljárásoknak megfelelően. Figyelembe kell venni azon feltételeket, amelyek mellett a szóban forgó Fél elfogadta az ilyen egyezményekből eredő kötelezettségeket.5. cikk(1) Az Üzbég Köztársaságból származó árukat mennyiségi korlátozás vagy azonos hatású intézkedések nélkül kell a Közösségbe bevinni, e megállapodás 7., 10. és 11. cikke rendelkezéseinek sérelme nélkül.(2) A Közösségből származó árukat mennyiségi korlátozás vagy azonos hatású intézkedések nélkül kell az Üzbég Köztársaságba bevinni, e megállapodás 7., 10. és 11. cikke rendelkezéseinek sérelme nélkül.6. cikkA Felek közötti árukereskedelemben a piaci árak érvényesek.7. cikk(1) Amennyiben egy terméket az egyik Fél területére olyan nagy mennyiségben és olyan feltételek mellett visznek be, ami jelentős károkat okoz vagy okozhat a hasonló, illetve közvetlenül versenyző termékek belföldi termelőinek, a Közösség vagy az Üzbég Köztársaság – adott esetben – megfelelő intézkedéseket hozhat, a következő eljárásoknak és feltételeknek megfelelően.(2) Az intézkedések meghozatala előtt, illetve a (4) bekezdés szerinti esetekben azt követően a lehető leghamarabb, a Közösség vagy az Üzbég Köztársaság – adott esetben– átadja a vegyes bizottságnak az összes vonatkozó információt annak érdekében, hogy mindkét Fél számára elfogadható megoldást találjanak, ahogyan azt a IV. cím rendelkezései meghatározzák.(3) Amennyiben a konzultációk eredményeként a Felek a vegyes bizottság elé terjesztéstől számított harminc napon belül nem jutnak megállapodásra a helyzet elkerülését célzó intézkedésekről, a konzultációkat kérő Félnek jogában áll korlátozni az érintett termékek behozatalát a károk megelőzéséhez vagy helyrehozatalához szükséges mértékben és időtartamig, illetve más megfelelő intézkedéseket hozni.(4) Olyan kritikus körülmények között, amikor a késlekedés nehezen jóvátehető károkat okozna, a Felek a konzultációk előtt is meghozhatják az intézkedéseket, azzal a feltétellel, hogy e lépés megtétele után haladéktalanul megtartják a konzultációkat.(5) Az e cikk szerinti intézkedések megválasztásakor a Felek előnyben részesítik azokat, amelyek a legkevésbé akadályozzák e megállapodás céljainak elérését.(6) E cím rendelkezései nem akadályozzák, illetve semmilyen módon nem érintik bármely Fél részéről dömpingellenes vagy kiegyenlítő intézkedések meghozatalát a GATT VI. cikkével, a GATT VI. cikkének végrehajtásáról szóló megállapodással, a GATT VI., XVI. és XXIII. cikkének értelmezéséről és alkalmazásáról szóló megállapodással vagy a kapcsolódó belföldi jogszabályokkal összhangban.8. cikkA Felek megegyeznek e megállapodásnak az árukereskedelemre vonatkozó rendelkezéseinek fejlesztésében, amennyiben a körülmények – különösen az Üzbég Köztársaságnak a WTO-hoz való csatlakozásával létrejövő helyzet – azt lehetővé teszik. A 17. cikkben meghatározott vegyes bizottság ajánlásokat tehet a felek számára e fejlődésről, amelyek – ha elfogadják őket – hatályba léphetnek, a Felek által az eljárásaiknak megfelelően megkötött megállapodás értelmében.9. cikkE megállapodás nem zárja ki az áruk behozatalára, kivitelére vagy továbbítására vonatkozó olyan tilalmakat, illetve korlátozásokat, amelyeket a közerkölcs, közrend vagy közbiztonság, az emberek, állatok vagy növények egészségének és életének védelme, a természeti erőforrások védelme, a művészi, történelmi vagy régészeti értéket képviselő nemzeti kincsek védelme vagy a szellemi, ipari és kereskedelmi tulajdon oltalma, illetve az aranyra és ezüstre vonatkozó szabályok indokolnak. Ezek a tilalmak vagy korlátozások azonban nem lehetnek az önkényes megkülönböztetés vagy a Felek közötti kereskedelem rejtett korlátozásának eszközei.10. cikkEz a cím nem vonatkozik a Kombinált Nómenklatúra 50–63. árucsoportjába tartozó textiltermékek kereskedelmére. E termékek kereskedelmét egy 1995. december 4-én parafált és 1996. január 1-jétől ideiglenesen alkalmazott külön megállapodás szabályozza.11. cikk(1) Az Európai Szén- és Acélközösséget létrehozó szerződés hatálya alá tartozó termékek kereskedelmét e cím rendelkezései szabályozzák az 5. cikk kivételével.(2) Létre kell hozni egy szén- és acélügyekkel foglalkozó kapcsolattartó csoportot, amely egyrészről a Közösség képviselőiből, másrészről az Üzbég Köztársaság képviselőiből áll.A kapcsolattartó csoport rendszeresen információt cserél a Felek érdeklődésére számot tartó valamennyi, szénnel és acéllal kapcsolatos ügyről.12. cikkA nukleáris anyagok kereskedelme az Európai Atomenergia-közösséget létrehozó szerződés rendelkezéseinek megfelelően történik. Adott esetben a nukleáris anyagok kereskedelmét egy, az Európai Atomenergia-közösség és az Üzbég Köztársaság között megkötendő egyedi megállapodás rendelkezései szabályozzák.III. CÍMFIZETÉSEK, VERSENY ÉS MÁS GAZDASÁGI RENDELKEZÉSEK13. cikkA Felek vállalják, hogy engedélyezik a Közösségben és az Üzbég Köztársaságban lakóhellyel vagy székhellyel rendelkezők között a folyó fizetési mérleg szerint szabadon átváltható valutában – e megállapodás rendelkezéseivel összhangban – az áruk mozgásával kapcsolatban történő kifizetéseket.14. cikkA Felek összehangoltan megvizsgálják a versenyszabályaik alkalmazásának eszközeit, amennyiben az a közöttük zajló kereskedelmet érinti.15 cikkE cikk és a II. melléklet rendelkezései alapján az Üzbég Köztársaság folytatja a szellemi, ipari és kereskedelmi tulajdonjogok oltalmának javítását annak érdekében, hogy az e megállapodás hatálybalépését követő ötödik év végére olyan védelmi szintet biztosítson, amely hasonló a Közösségen belül a közösségi jogi aktusok által előírt – különösen a II. mellékletben meghatározott – szinthez, ideértve e jogok betartása biztosításának hasonló eszközeit is.16. cikkA Felek közigazgatási hatóságai közötti kölcsönös vámügyi segítségnyújtás az e megállapodáshoz mellékelt jegyzőkönyvvel összhangban történik.IV. CÍMINTÉZMÉNYI, ÁLTALÁNOS ÉS ZÁRÓ RENDELKEZÉSEK17. cikkAz Európai Gazdasági Közösség, az Európai Atomenergia-közösség és a Szovjet Szocialista Köztársaságok Szövetsége között a kereskedelemről és a kereskedelmi és gazdasági együttműködésről szóló, 1989. december 18-án aláírt megállapodással létrehozott vegyes bizottság az e megállapodás által ráruházott feladatokat a partnerségi és együttműködési megállapodás 81. cikkében előírt Együttműködési Tanács megalakulásáig látja el.18. cikkA vegyes bizottság e megállapodás célkitűzéseinek megvalósítása céljából az abban előírt esetekben ajánlásokat tehet.Ajánlásait a két Fél egyetértésével fogalmazza meg.19. cikkAz e megállapodás keretében a GATT/WTO valamely cikkére utaló rendelkezéssel kapcsolatban felmerülő kérdések vizsgálatakor a vegyes bizottság a lehető legteljesebb mértékig figyelembe veszi azon értelmezést, amelyet a WTO tagjai a GATT/WTO szóban forgó cikkének általában tulajdonítanak.20. cikk(1) E megállapodás keretén belül mindegyik Fél vállalja annak biztosítását, hogy a másik Fél természetes és jogi személyei a saját állampolgáraira vonatkozó hátrányos megkülönböztetés nélkül fordulhassanak a Felek illetékes bíróságaihoz és közigazgatási szerveihez saját személyes jogaik és tulajdonjogaik védelme érdekében, a szellemi, ipari és kereskedelmi tulajdonjogokat is ideértve.(2) Saját hatáskörük határain belül a Felek:- ösztönzik a választottbírósági eljárás alkalmazását a Közösség és az Üzbég Köztársaság gazdasági szereplői közötti kereskedelmi és együttműködési ügyletekből eredő viták rendezésére,- egyetértenek azzal, hogy amennyiben egy vitás kérdést választottbíróság elé terjesztenek, a vitában érintett mindegyik Fél – a Felek által választott választottbírósági központ szabályainak eltérő rendelkezései hiányában – saját választottbíróját állampolgárságától függetlenül megválaszthatja, és hogy az elnöklő harmadik választottbíró, illetve az egyedüli választottbíró egy harmadik állam állampolgára is lehet,- gazdasági szereplőiknek ajánlják, hogy kölcsönös megegyezéssel válasszák ki a szerződéseikre alkalmazandó törvényt,- ösztönzik az Egyesült Nemzetek Nemzetközi Kereskedelmi Jogi Bizottsága (UNCITRAL) által kidolgozott választottbírósági szabályok és a külföldi választottbírósági döntések elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 1958. június 10-én New York-ban kötött egyezmény aláíró államainak központjaiban végzett választottbírósági eljárás alkalmazását.21. cikkE megállapodás egyetlen rendelkezése sem akadályozza meg a Feleket abban, hogy olyan intézkedéseket hozzanak:a) amelyeket szükségesnek tartanak ahhoz, hogy megakadályozzák az információk – az alapvető biztonsági érdekeikkel ellentétes – felfedését;b) amelyek fegyver, lőszer vagy hadianyagok gyártásával vagy kereskedelmével, illetve védelmi célokból nélkülözhetetlen kutatással, fejlesztéssel, illetve gyártással kapcsolatosak, feltéve, hogy ezen intézkedések a nem kifejezetten katonai célokra szánt termékek tekintetében nem rontják a versenyfeltételeket;c) amelyeket saját biztonságuk szempontjából elengedhetetlenül szükségesnek tartanak a közrend fenntartását befolyásoló súlyos belső zavarok esetén, háború vagy háborús fenyegetést jelentő súlyos nemzetközi feszültség idején, vagy annak érdekében, hogy teljesítsék a béke és a nemzetközi biztonság fenntartása céljából vállalt kötelezettségeket;d) amelyeket szükségesnek tartanak nemzetközi kötelezettségeik és kötelezettségvállalásaik tiszteletben tartásához a kettős felhasználású ipari áruk és technológiák ellenőrzése terén.22. cikk(1) Az e megállapodás hatálya alá tartozó területeken és az abban foglalt különleges rendelkezések sérelme nélkül:- az Üzbég Köztársaság által a Közösség tekintetében alkalmazott szabályok nem szolgálnak alapul a tagállamok, állampolgáraik vagy vállalataik, illetve cégeik közötti hátrányos megkülönböztetéshez,- a Közösség által az Üzbég Köztársaság tekintetében alkalmazott szabályok nem szolgálnak alapul az Üzbég állampolgárok vagy vállalatok, illetve cégek közötti hátrányos megkülönböztetéshez.(2) Az (1) bekezdés rendelkezései nem érintik a Felek azon jogát, hogy saját adójogszabályaik vonatkozó rendelkezéseit alkalmazzák azon adófizetők esetében, akik lakóhelyük tekintetében eltérő helyzetben vannak.23. cikk(1) Az e megállapodás alkalmazásával vagy értelmezésével kapcsolatos vitás kérdéseket mindkét Fél a vegyes bizottság elé terjesztheti.(2) A vegyes bizottság ajánlás útján is rendezheti a vitát.(3) Amennyiben a vita rendezése a (2) bekezdésnek megfelelően nem lehetséges, bármely Fél értesítheti a másikat egy békéltető kijelöléséről; a másik Félnek ezt követően két hónapon belül egy második békéltetőt kell kijelölnie.A vegyes bizottság kijelöl egy harmadik békéltetőt.A békéltetők ajánlásait többségi szavazással fogadják el. Ezek az ajánlások a Felekre nézve nem kötelezőek.(4) A vegyes bizottság eljárási szabályzatot állapíthat meg a viták rendezésére.24. cikkA Felek megállapodnak abban, hogy megfelelő csatornákon keresztül bármelyik Fél kérésére haladéktalanul konzultálnak az e megállapodás értelmezésére vagy végrehajtására vonatkozó ügyek és a Felek közötti kapcsolatok egyéb idevágó szempontjainak megvitatása érdekében.E cikk rendelkezései semmilyen módon nem befolyásolják, és nem érintik a 7., 23. és 28. cikk rendelkezéseit.25. cikkAz e megállapodás szerint az Üzbég Köztársaságnak biztosított elbánás semmilyen esetben sem lehet kedvezőbb annál, amelyben a tagállamok egymást részesítik.26. cikkAzokra az e megállapodás hatálya alá tartozó ügyekre, amelyekre az Európai Energia Charta szerződése és annak jegyzőkönyvei vonatkoznak, a hatálybalépéskor alkalmazni kell az említett szerződést és jegyzőkönyveit, de csak az ilyen alkalmazásra ott előírt mértékben.27. cikk(1) Ezt a megállapodást az 1996. június 21-én aláírt partnerségi és együttműködési megállapodás hatálybalépéséig kell alkalmazni.(2) Bármely Fél felmondhatja e megállapodást a másik Félhez intézett értesítés útján. Ez a megállapodás az ilyen értesítés napját követő hat hónap elteltével hatályát veszti.28. cikk(1) A Felek meghozzák azokat az általános vagy különleges intézkedéseket, amelyek az e megállapodás szerinti kötelezettségeik teljesítéséhez szükségesek. A Felek gondoskodnak az e megállapodásban meghatározott célkitűzések megvalósításáról.(2) Amennyiben az egyik Fél úgy ítéli meg, hogy a másik Fél a megállapodás szerinti valamely kötelezettségének teljesítését elmulasztotta, megfelelő intézkedéseket hozhat. Ezt megelőzően – a különleges sürgősséget igénylő esetek kivételével – átadja a vegyes bizottságnak a helyzet alapos kivizsgálásához szükséges összes vonatkozó információt, a Felek számára elfogadható megoldás megtalálása érdekében.Az intézkedések megválasztásánál előnyben kell részesíteni azokat, amelyek a legkevésbé zavarják e megállapodás működését. A másik Fél kérésére ezekről az intézkedésekről haladéktalanul tájékoztatni kell a vegyes bizottságot.29. cikkAz I.. és a II. melléklet, valamint a közigazgatási hatóságok közötti kölcsönös vámügyi segítségnyújtásról szóló jegyzőkönyv e megállapodás szerves részét képezi.30. cikkEzt a megállapodást egyrészről azokon a területeken kell alkalmazni, amelyeken az Európai Közösséget, az Európai Szén- és Acélközösséget és az Európai Atomenergia-közösséget létrehozó szerződéseket kell alkalmazni, az azon szerződésekben meghatározott feltételekkel, másrészről az Üzbég Köztársaság területén.31. cikkE megállapodás két-két eredeti példányban készült angol, dán, finn, francia, görög, holland, német, olasz, portugál, spanyol, svéd és üzbég nyelven, a szövegek mindegyike egyaránt hiteles.32. cikkEzt a megállapodást a Felek belső eljárásaikkal összhangban jóváhagyják.Ez a megállapodás azt a napot követő második hónap első napján lép hatályba, amelyen a Felek értesítik az Európai Unió Tanácsának főtitkárát az első bekezdésben említett eljárások befejezéséről.E megállapodás a hatálybalépésekor az Üzbég Köztársaság és a Közösség közötti kapcsolatok tekintetében az Európai Gazdasági Közösség, az Európai Atomenergia-közösség és a Szovjet Szocialista Köztársaságok Szövetsége között a kereskedelemről és a kereskedelmi és gazdasági együttműködésről szóló, 1989. december 18-án Brüsszelben aláírt megállapodás 2. és 3. cikke – kivéve annak negyedik francia bekezdését –, valamint a 4–16. cikke helyébe lép.Брюссел шахрида минг тўккиз юз тўксон олтинчи йилнинг ўн тўртинчи ноябрида тузилди.Por las Comunidades EuropeasFor De Europæiske FællesskaberFür die Europäischen GemeinschaftenΓια τις Ευρωπαϊκές ΚοινότητεςFor the European CommunitiesPour les Communautés européennesPer le Comunità europeeVoor de Europese GemeenschappenPelas Comunidades EuropeiasEuroopan yhteisöjen puolestaPå Europeiska gemenskapernas vägnar+++++ TIFF +++++Узбекистон Республикаси Хукумати номидан+++++ TIFF +++++--------------------------------------------------A CSATOLT DOKUMENTUMOK JEGYZÉKEI. melléklet: | Az Üzbég Köztársaság által a 2. cikk (3) bekezdésének értelmében a független államok részére nyújtott előnyök indikatív listája, |II. melléklet | A 15. cikkben meghatározott szellemi, ipari és kereskedelmi tulajdonjog védelméről szóló egyezmények |A közigazgatási hatóságok közötti kölcsönös vámügyi segítségnyújtásról szóló jegyzőkönyv.--------------------------------------------------ZÁRÓOKMÁNYEgyrészről az EURÓPAI KÖZÖSSÉG, az EURÓPAI SZÉN- ÉS ACÉLKÖZÖSSÉG és az EURÓPAI ATOMENERGIA-KÖZÖSSÉG,a továbbiakban: a Közösség meghatalmazottai, ésmásrészről az ÜZBÉG KÖZTÁRSASÁG meghatalmazottai,akik az egyrészről az Európai Közösség, az Európai Szén- és Acélközösség és az Európai Atomenergia-közösség, másrészről az Üzbég Köztársaság között létrejött, a kereskedelemről és kereskedelemmel kapcsolatos ügyekről szóló ideiglenes megállapodás (a továbbiakban: megállapodás) aláírása céljából 1996. november 14-én Brüsszelben üléseztek, elfogadták a következő szövegeket:a megállapodás, annak mellékletei és a következő jegyzőkönyv:a közigazgatási hatóságok közötti kölcsönös vámügyi segítségnyújtásról szóló megállapodás és jegyzőkönyv.A Közösség meghatalmazottai és az Üzbég Köztársaság meghatalmazottai elfogadták az alábbiakban felsorolt és e záróokmányhoz csatolt együttes nyilatkozatok szövegét:Együttes nyilatkozat a személyes adatokrólEgyüttes nyilatkozat a megállapodás II. címéről,Együttes nyilatkozat a megállapodás 7. cikkéről,Együttes nyilatkozat a megállapodás 8. cikkéről,Együttes nyilatkozat a megállapodás 15. cikkéről,Együttes nyilatkozat a megállapodás 28. cikkéről.A Közösség meghatalmazottai és az Üzbég Köztársaság meghatalmazottai tudomásul vették az alábbi, e záróokmányhoz csatolt nyilatkozatot:Az Üzbég Köztársaság nyilatkozata a szellemi, ipari és kereskedelmi tulajdon védelméről.Брюссел шахрида минг тўккиз юз тўксон олтинчи йилнинг ўн тўртинчи ноябрида тузилди.Por las Comunidades EuropeasFor De Europæiske FællesskaberFür die Europäischen GemeinschaftenΓια τις Ευρωπαϊκές ΚοινότητεςFor the European CommunitiesPour les Communautés européennesPer le Comunità europeeVoor de Europese GemeenschappenPelas Comunidades EuropeiasEuroopan yhteisöjen puolestaPå Europeiska gemenskapernas vägnar+++++ TIFF +++++Ўзбекистон Республикаси Хукумати номидан+++++ TIFF +++++--------------------------------------------------


type: wikipedia

text:
Nīgrandes pagasts ir viena no Saldus novada administratīvajām teritorijām tā dienvidrietumos, Ventas kreisajā krastā. Robežojas ar sava novada Ezeres, Zaņas un Pampāļu pagastiem, Kuldīgas novada Nīkrāces pagastu, Dienvidkurzemes novada Embūtes un Vaiņodes pagastiem, kā arī Lietuvas Telšu apriņķa Mažeiķu rajona Židiķu seņūniju.
 Daba
 Rietumu daļa atrodas Rietumkursas augstienes Embūtes paugurainē. Austrumu daļa atrodas Viduslatvijas zemienes Vadakstes līdzenumā. Cauri pagastam iet Ventas senleja. Augstākā vieta - dienvidrietumos, 126,7 m vjl.
 Hidrogrāfija
 Upes
 Venta
 Lētīža
 Baltupe
 Losis
 Spinnis
 Skutule
 Ūdenskrātuves
 Pagastā nav lielu ezeru, taču ir vairākas ūdenskrātuves:
 Kanavišķu ūdenskrātuve (19 ha)
 Mežaiņu dīķi (8 ha)
 Loses dzirnvezers (7 ha)
 Pūču dīķis (6 ha)
 Spiņņu ūdenskrātuve (3,9 ha)
 Vēsture
 Līdz 12. gadsimta beigām tagadējā Nīgrandes pagasta teritorija atradusies kuršu valstu Bandavas un Cekļazemes robežjoslā. Senais apvidus nosaukums ir Ninīve. Nīgrandes vārdam, iespējams, divējāda izcelsme. Kuršu valodā tas nozīmē ‘kalna mugura’, bet lībiešu — ‘stāvkrasts’.
 1231. gadā ar vicelegātu Alnas Balduīnu tiek parakstīts līgums par kristīgās ticības pieņemšanu un novadu aprūpē Embūtes baznīca.
 1253. gadā Nīgrandes un Embūtes novadi nokļuva Kursas bīskapa valdījumā. Ap 1553. gadu Kursas bīskaps izlēņoja savam galma junkuram Jānim Pīlem Pieventas daļu, kurā viņš nodibināja vairākas muižas — Nīgrandi, Dziras, Meldzeri. Pīle saņēma atļauju Ninīves ciemu pārvērst par pilsētiņu ar tirgus tiesībām. Pilsētiņa ieguva Pīlesmiesta nosaukumu. Simts gadu vēlāk Pīlesmiestā bija ap 400 iedzīvotāju, kuri nodarbojās ar amatniecību un tirdzniecību, bija kaļķu un darvas ceplis. Otrā Ziemeļu kara laikā miestu nopostīja zviedri, bet tas atdzīvojās. 1710. gadā gandrīz visi tā iedzīvotāji izmira Lielā mēra epidēmijā. 1754. gadā Nīgrandes muižu izūtrupēja kreditori, likvidēja arī Pīlesmiestu.
 18. gadsimtā novada muižas bieži mainīja savus saimniekus. 1775. gadā tika uzcelta jauna mūra baznīca 1663. gadā celtās koka baznīcas vietā.
 Pēc 1819. gada administratīvās reformas Nīgrandes apkārtne iekļauta Aizputes apriņķa Embūtes draudzes novadā. Pēc dzimtbūšanas atcelšanas ap 1821. gadu izveidojās 4 muižu pagasti — Dziras, Nīgrande, Meldzere un Grieze. 1835. gadā novada zemniekiem piešķīra uzvārdus. Pagasta teritorija veidojusies, Nīgrandes pagastam pievienojot apkārtējos muižu pagastus: 1891. gadā — Meldzeres un Dziru pagastus, 1893. gadā — Griezes pagastu, 1899. gadā - Bākūžu pagastu.
 1836. gadā Meldzerē nodibināja skolu. Pēc dažiem gadiem par skolotāju un skolas pārzini sāka strādāt Krišjāņa Valdemāra domubiedrs un jaunlatviešu ideju atbalstītājs Andrejs Spāģis. 1837. gadā atklāja skolu Dzirās. 1870. gadā dibināta Nīgrandes pagasta skola, 1878. gadā — skola Griezē. 20. gadsimta sākumā pagastā bija 2 ūdensdzirnavas, 4 kaļķu cepļi, 1 darvas ceplis, 4 krogi, pienotava, 2 spirta brūži, alus darītava, ķieģeļceplis. 1902. gadā bija arī telefona sakari, kurus nodrošināja Valtaiķu centrāle.
 1905. gada notikumos iesaistījās arī nīgrandnieki. Soda ekspedīcija pakāra vienu, nošāva divus, bet nopēra apmēram 10 cilvēku. Nodedzināja vienu zemnieku saimniecību.
 1910. gadā dibināta Nīgrandes Sadraudzīgā biedrība. Pagasts algoja vecmāti.
 Pirmā pasaules kara laikā daudzi iedzīvotāji tika mobilizēti, daudzi devās bēgļu gaitās uz Krieviju.
 Latvijas brīvvalsts laikā agrārā reforma muižu zemi sadalīja 168 vienībās. Sākās rosīga saimnieciskā un kultūras dzīve, darbojās dažādas biedrības. 1925. gadā Nīgrandes draudze kļuva patstāvīga. 1935. gadā Nīgrandes pagastā bija 287 saimniecības un 1716 iedzīvotāji. Darbojas kaļķu ceplis, kuru jau 1930. gadā elektrificē, ierīko kaļķakmens pacēlāju. Pagastā bija arī 3 ūdensdzirnavas, 3 krejotavas, 2 kokzāģētavas, 2 galdniecības un linu apstrādes uzņēmums. Darbojās Nīgrandes sešklasīgā pamatskola, kuru 1937. gadā nosauca Jēkaba Janševska vārdā, kā arī Dziru vācu četrklasīgajā pamatskolā. 1935. gadā Liepājas apriņķa Nīgrandes pagasta platība bija 87,5 km2 un tajā dzīvoja 1716 iedzīvotāji.
 Otrais pasaules karš un deportācijas stipri izpostīja saimniecību un samazināja iedzīvotāju skaitu. Kara laikā pagasta teritorijā lielas kaujas nenotika. 1944. gada novembrī Sarkanā armija forsēja Ventu un kaujas risinājās Ventas labajā krastā (Kurzemes katlā).
 1945. gadā pagastā izveidoja Nīgrandes un Griezes ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Nīgrandes ciems ietilpa Skrundas (1949-1959) un Saldus (pēc 1959) rajonos. 1954. gadā Nīgrandes ciemam pievienoja likvidēto Griezes ciemu.
 1949. gadā tika izveidoti vairāki mazi kolhozi: «Jaunais Komunārs», «Blāzma», «Straume», «Ventas Zieds» un «Nākotne». 1951. gadā kolhozus apvieno. Ar laiku priekšsēdētāju Jāņa Blūma un Laimoņa Burtnieka vadībā izveidojas divas spēcīgas saimniecības — «Jaunais Komunārs» un «Straume». Septiņdesmito gadu beigās abi kolhozi izveido starpkolhozu apvienību «Nīgrande», kas apsaimnieko Alšu kaļķu cepli un Dziru konservu cehu. Vēl kolhozā «Jaunais Komunārs» darbojas kokapstrādes un šūšanas cehi, bet kolhozā “Straume” - akmeņkaļu darbnīca. Kolhozi saņem augstus apbalvojumus par labiem sasniegumiem zemkopībā, lopkopībā un meliorācijā.
 Tika uzcelti divi lauku ciemati (Nīgrande un Kalni) ar daudzstāvu mājām un individuālo sektoru. Kalnos uzcelts administratīvais un kultūras centrs, kas savienots ar viesnīcu un sporta zāli. Pagastā darbojās jauktais koris, sieviešu vokālais ansamblis, folkloras grupa, vokāli instrumentālais ansamblis, pūtēju orķestris, lauku kapela, bērnu, jauniešu un vidējās paaudzes deju kolektīvi. 1965. gadā Nīgrandes centrā darbu sāka uz vecās skolas pamatiem uzceltā jaunā skola. 1987. gadā Griezē darbu uzsāka Kalnu deviņgadīgā skola (augoša vidusskola) un mūzikas skola. Pagastā bija divi bērnudārzi «Griezīte» un «Straumīte».
 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Saldus novadā.
 Iedzīvotāji
 Iedzīvotāju skaita izmaiņas
 Apdzīvotās vietas
 Lielākās apdzīvotās vietas ir Nīgrande (pagasta centrs), Alši, Atvari, Dziras, Kalni, Meldzere.
 Ievērojamas personības
 Voldemārs Zīverts (1882-1977), virsnieks un diplomāts.
 Saimniecība
 Transports
 Izglītība un kultūra
 Atsauces
 Aizputes apriņķis
 Kurzeme
 Saldus novada pagasti


text:
Iraqi Odyssey es una película documental suizo en 3D escrito y dirigido por Samir. La película fue seleccionada por Suiza para competir en la categoría Mejor película en lengua extranjera en la 88.a edición de los Premios Óscar, al final no fue nominada.
 Sinopsis
 La película cuenta la historia de la familia del director emigrante iraquí Samir. Su ejemplo muestra cómo ha cambiado la vida en Irak desde la década de 1950 hasta ahora.
 Reconocimientos
 Referencias
 Enlaces externos
 Películas de Suiza
 Películas en árabe
 Películas de 2014
 Películas documentales
 Películas de Emiratos Árabes Unidos
 Películas de Alemania
 Películas de Irak
 Documentales de 2014
 Documentales de Suiza
 Documentales de Emiratos Árabes Unidos
 Documentales de Alemania
 Documentales de Irak
 Películas de Suiza presentadas para el Óscar a la mejor película internacional


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 |
 52014PC0395
 Propuesta de DECISIÓN DE EJECUCIÓN DEL CONSEJO por la que, de conformidad con lo dispuesto en el artículo 19 de la Directiva 2003/96/CE, se autoriza a Italia a aplicar en determinadas zonas geográficas tipos impositivos reducidos al gasóleo y al GLP utilizados para calefacción /* COM/2014/0395 final - 2014/0200 (NLE) */
 EXPOSICIÓN DE MOTIVOS
 1. CONTEXTO DE LA
 PROPUESTA
 ·
 Motivación y objetivos de la propuesta
 En la Unión Europea, la imposición de los
 productos energéticos y de la electricidad está regulada por la Directiva
 2003/96/CE del Consejo[1]
 (en lo sucesivo denominada «la Directiva» o «la Directiva de imposición de los
 productos energéticos»).
 Con arreglo al artículo 19, apartado 1,
 de dicha Directiva, además de las disposiciones establecidas, en particular, en
 los artículos 5, 15 y 17, el Consejo, por unanimidad y a propuesta de la
 Comisión, puede autorizar a cualquier Estado miembro a introducir más
 exenciones o reducciones de los impuestos especiales por motivos vinculados a
 políticas específicas.
 La presente propuesta tiene como objetivo
 autorizar a Italia a aplicar, en determinadas zonas particularmente
 desfavorecidas, tipos impositivos reducidos al gasóleo y al gas licuado de
 petróleo (GLP) utilizados para calefacción, a fin de compensar en parte los
 elevados costes de calefacción que soportan quienes residen en dichas zonas
 geográficas. Esos costes tan elevados se deben a las condiciones climáticas
 extremadamente rigurosas o rigurosas, o a la insularidad de tales zonas, junto
 con las dificultades de aprovisionamiento de combustible.
 ·
 Contexto general
 Por carta de 31 de mayo de 2012, las
 autoridades italianas solicitaron autorización para aplicar, en determinadas
 zonas geográficas particularmente desfavorecidas, tipos impositivos reducidos
 al gasóleo y al GLP utilizados para calefacción, mediante la prórroga de la Decisión
 2008/318/CE del Consejo, de 7 de abril de 2008, por la que, de conformidad con
 lo dispuesto en el artículo 19 de la Directiva 2003/96/CE, se autoriza a Italia
 a aplicar en determinadas zonas geográficas tipos impositivos reducidos al
 gasóleo y al GLP utilizados para calefacción[2].
 La citada Decisión autorizaba a Italia a aplicar, hasta el 31 de diciembre de
 2012, en determinadas zonas especialmente desfavorecidas, tipos reducidos de
 los impuestos especiales sobre el gasóleo y el GLP utilizados para calefacción.
 Además, las autoridades italianas incluyeron en su solicitud una ampliación del
 ámbito de aplicación de la autorización a los municipios situados en provincias
 en las que más del 70 % de los municipios se inscribiesen en una zona
 climática F, aunque ellos, propiamente, no estuviesen incluidos en ella. Las
 autoridades italianas facilitaron información y aclaraciones adicionales el 4
 de diciembre de 2012, el 16 de julio de 2013, el 31 de diciembre de 2013 y el
 22 de enero de 2014. Por carta de 19 de marzo de 2014, las autoridades
 italianas informaron a la Comisión de que solicitaban una prórroga de la
 autorización concedida mediante la Decisión 2008/318/CE del Consejo, por un
 nuevo período de seis años, sin incorporar a la lista nuevos municipios, como
 habían solicitado en un principio.
 Para justificar su solicitud de
 excepción, Italia alega la diversidad de su territorio, que presenta
 condiciones climáticas y geográficas variables. Los niveles nacionales del
 impuesto especial sobre el gasóleo y el GLP utilizados para calefacción en
 Italia son relativamente elevados. Con objeto de evitar imponer una carga
 excesiva a determinados consumidores particularmente dependientes de la
 calefacción, Italia ha introducido tipos impositivos reducidos en determinadas
 zonas de su territorio y desea seguir aplicando la misma reducción que se
 introdujo en 2006. La reducción impositiva asciende a 129,11 EUR por
 1 000 litros de gasóleo (situando el tipo aplicable en 274,10
 EUR por 1 000 litros) y a 159,07 EUR por 1 000 kg de
 GLP (situando el tipo aplicable en 30,87 EUR por 1 000 kg). Los
 tipos impositivos aplicables son superiores a los niveles mínimos de imposición
 prescritos en la Directiva.
 La reducción impositiva se aplica en
 zonas geográficas que responden a los criterios que a continuación se indican.
 De conformidad con el artículo 8,
 apartado 10, de la Ley italiana no 448/1998, la ventaja se aplica a
 las entregas de los combustibles en cuestión (gasóleo y al GLP) utilizados en
 los municipios:
 ·
 clasificados en la zona climática F, según lo
 definido en el Decreto Presidencial no 412 de 26 de agosto de1993;
 ·
 que no dispongan de una red de distribución de
 gas y estén clasificados en la zona climática E, según lo definido en el
 Decreto Presidencial no 412/1993 anteriormente mencionado; en este caso,
 de acuerdo con lo establecido en el artículo 8, apartado 10,
 letra c), punto 4, de la Ley no 448/1998, la ventaja se suprimirá
 tan pronto como el municipio pase a estar conectado a la red de distribución de
 gas;
 ·
 situados en la región de Cerdeña y las islas
 más pequeñas, siempre y cuando no tengan acceso a la red de gas natural; esta
 parte del régimen abarca todas las islas italianas, salvo Sicilia.
 La ventaja fiscal no puede combinarse con
 otras reducciones de los impuestos especiales.
 Según las autoridades italianas, la
 diferenciación fiscal se basa en criterios objetivos y tiene por objeto
 asegurar la continuidad geográfica con el resto del territorio italiano, es
 decir, que se propone situar a la población de las zonas beneficiarias en mayor
 pie de igualdad con el resto de la población italiana, reduciendo sus costes de
 calefacción, desproporcionadamente elevados. El importe de la reducción fiscal
 es el mismo para todos los beneficiarios; solo pretende reducir parcialmente los
 costes adicionales de calefacción que soporta la población de las zonas
 beneficiarias como consecuencia del frío y/o de dificultades registradas en el
 aprovisionamiento de combustible.
 En opinión de las autoridades italianas,
 los costes adicionales en que incurren las regiones montañosas por el
 transporte del GLP son un 120 % más elevados que en el resto del país; en
 el caso del gasóleo, son un 132 % superiores.
 Las autoridades italianas consideran que,
 en las zonas climáticas E y F, la reducción fiscal equivale, en promedio, a un
 11 %–12 % del precio del gasóleo y del GLP para calefacción.
 Dichas cifras deben compararse con los
 costes de calefacción medios que, como consecuencia de las condiciones
 climáticas, son superiores a la media nacional en un 90 % en la zona E y
 en un 170 % en la zona F.
 La especificidad de las islas radica en
 que, debido a sus particularidades geográficas, las posibilidades de suministro
 de combustible son restringidas, lo que da lugar a precios más elevados que en
 la península debido a los costes adicionales del transporte. Las autoridades
 italianas han confirmado que la reducción impositiva no lleva a una
 sobrecompensación ni hace que los precios del GLP y del gasóleo sean inferiores
 a los de la península. Por lo que respecta a la aplicación de la subvención en
 las islas más pequeñas, en esos lugares, la cadena logística es inevitablemente
 más cara que en la península. Estos costes más elevados se derivan de la
 carencia de una logística básica, lo que incrementa los costes de distribución.
 También se deben a la dificultad que suele entrañar el acceso por carretera, a
 unos precios del combustible superiores a los de la península, a los costes de
 transporte para acceder a las islas más pequeñas y al limitado número de
 suministros individuales. Las autoridades italianas han calculado que dichos
 costes son aproximadamente un 10 %–15 % superiores a los costes
 correspondientes en la península italiana.
 Las autoridades italianas sostienen que, en
 los tres últimos años, la aplicación de la medida ha permitido reducir el
 precio final de adquisición del GLP y el gasóleo utilizados para calefacción un
 10 %, aproximadamente.
 Las autoridades italianas explican que en
 esas zonas la red de gas natural no está desarrollada, lo que constituye una desventaja
 adicional para los municipios de montaña afectados, Cerdeña y las islas
 pequeñas.
 Los gastos presupuestarios anuales en
 relación con la medida ascienden aproximadamente a 230 millones EUR.
 ·
 Disposiciones vigentes en el ámbito de la
 propuesta
 Directiva
 2003/96/CE del Consejo, de 27 de octubre de 2003, por la que se reestructura el
 régimen comunitario de imposición de los productos energéticos y de la
 electricidad, y Decisión 2008/318/CE del Consejo, de 7 de abril de 2008, por la
 que, de conformidad con lo dispuesto en el artículo 19 de la Directiva
 2003/96/CE, se autoriza a Italia a aplicar en determinadas zonas geográficas
 tipos impositivos reducidos al gasóleo y al GLP utilizados para calefacción.
 Coherencia con otras políticas y
 objetivos de la Unión
 Cada una de las solicitudes de excepción
 efectuadas al amparo del artículo 19 de la Directiva de imposición de los
 productos energéticos debe ser examinada por la Comisión atendiendo al correcto
 funcionamiento del mercado interior, a la necesidad de garantizar una
 competencia leal y a las políticas de la UE en los ámbitos de la salud, el
 medio ambiente, la energía y el transporte.
 La diferenciación impositiva reduce en
 parte los costes adicionales de calefacción en que incurren los ciudadanos de
 determinadas zonas geográficas de Italia especialmente desfavorecidas frente al
 resto del territorio y para los que, por consiguiente, el tipo impositivo
 normal aplicable al GPL y al gasóleo utilizados para calefacción supondría un
 gravamen fiscal excesivo. La desventaja geográfica se traduce en costes de
 calefacción adicionales derivados de las duras condiciones climáticas o la
 insularidad de esas zonas, a lo que se añade la falta de recursos de
 calefacción alternativos y, en particular, la imposibilidad de acceder a la red
 de gas natural.
 Los tipos impositivos aplicados al
 gasóleo y al GLP siguen siendo superiores a los niveles mínimos de imposición
 en la UE fijados en la Directiva de imposición de los productos energéticos, y
 solo mitigan parcialmente los costes de calefacción adicionales en que se
 incurre en las zonas geográficas mencionadas.
 Cabe considerar, por tanto, que la
 reducción es compatible con el objetivo de ofrecer un incentivo fiscal a
 efectos de la eficiencia energética. La medida no se considera incompatible con
 las políticas pertinentes de la UE en los ámbitos del medio ambiente y de la
 energía.
 Además, la medida es aceptable en lo que
 atañe al buen funcionamiento del mercado interior y a la necesidad de
 garantizar una competencia leal. Su finalidad es exclusivamente compensar
 parcialmente los costes adicionales de calefacción que conllevan las
 condiciones objetivas imperantes en las zonas consideradas. La reducción
 impositiva no es acumulable con ninguna otra forma de reducción fiscal y no se
 aplica a otros usos de ese combustible que no sea el uso para calefacción.
 El artículo 19, apartado 2, de la
 Directiva sobre imposición de los productos energéticos establece, asimismo,
 que las medidas adoptadas con arreglo a sus propias disposiciones deben tener
 una duración limitada y prevé un período máximo de seis años, con posibilidad
 de renovación. La Comisión entiende que, al tratarse de una medida fiscal de
 carácter temporal, su prórroga debe brindar a Italia tiempo suficiente para
 efectuar una evaluación de sus consecuencias medioambientales, y también para
 crear incentivos para la mejora de la eficiencia energética y evaluarlos. La
 prórroga de la medida debe brindar a las autoridades italianas tiempo
 suficiente para recopilar la información necesaria para llevar a cabo dicha
 evaluación. También será indicativa de que, en el futuro, la orientación será hacia
 medidas de ahorro de energía más específicas a fin de mejorar la eficiencia e
 incidir positivamente en el medio ambiente. Por todos estos motivos, en la fase
 actual, parece oportuno otorgar la autorización por un período de tres años.
 Normas sobre ayudas estatales
 Los tipos impositivos reducidos previstos
 por las autoridades italianas, por valor de 274,10 EUR por
 1 000 l de gasóleo y de 30,87 EUR por 1 000 kg de GLP
 utilizados para la calefacción, son superiores a los niveles impositivos
 mínimos fijados en el artículo 9 de la Directiva 2003/96/CE. Así pues, la
 medida se inscribe en el ámbito de aplicación del artículo 25 del Reglamento
 no 800/2008/CE[3]
 (el «Reglamento general de exención por categorías) y, por lo tanto, es en
 principio compatible con el mercado interior y estaría exenta del requisito de
 notificación. El período de validez de dicho Reglamento expiraba inicialmente
 el 31 de diciembre de 2013, pero fue prorrogado mediante el Reglamento
 1224/2013/UE de la Comisión[4]
 hasta el 30 de junio de 2014. En caso de que la Comisión adopte nuevas normas
 sobre ayudas estatales antes de que el Consejo se pronuncie sobre la presente
 propuesta, las obligaciones de notificación deberán reevaluarse con arreglo a
 esas nuevas normas.
 2. RESULTADOS DE LAS
 CONSULTAS CON LAS PARTES INTERESADAS Y DE LAS EVALUACIONES DE IMPACTO
 · Consulta con las partes interesadas
 La presente propuesta se refiere a Italia, exclusivamente.
 · Obtención y utilización de asesoramiento técnico
 No se ha necesitado asesoramiento técnico externo.
 · Evaluación de impacto La presente propuesta se refiere únicamente a la concesión de una autorización a un Estado miembro a solicitud suya.
 3. ASPECTOS JURÍDICOS DE
 LA PROPUESTA
 La finalidad de la propuesta es autorizar
 a Italia a que establezca una excepción a las disposiciones generales de la
 Directiva 2003/96/CE del Consejo, con el objeto de aplicar un tipo impositivo
 reducido al gasóleo y al GLP utilizados para calefacción.
 Base jurídica
 Artículo 19 de la Directiva 2003/96/CE
 del Consejo.
 Principio de subsidiariedad
 Según lo dispuesto por el TFUE en su
 artículo 3, el ámbito de la fiscalidad indirecta no forma parte en sí mismo de
 las competencias exclusivas de la Unión Europea a tenor de su artículo 113.
 No obstante, el ejercicio por los Estados
 miembros de las competencias que les incumben en ese ámbito está estrictamente
 circunscrito y limitado por la normativa de la UE en vigor. De acuerdo con el
 artículo 19 de la Directiva 2003/96/CE, sólo el Consejo está facultado para
 autorizar a un Estado miembro a introducir más exenciones o reducciones, en el
 sentido que se indica en dicha disposición. Los Estados miembros no pueden
 sustituirse al Consejo.
 Por lo tanto, la propuesta respeta el
 principio de subsidiariedad.
 Principio de proporcionalidad
 La propuesta respeta el principio de
 proporcionalidad. La reducción del impuesto no excede de lo necesario para
 alcanzar el objetivo perseguido (véanse más arriba las consideraciones
 expuestas en el apartado «mercado interior y competencia leal»).
 Instrumentos elegidos
 Instrumento propuesto: Decisión de Ejecución
 del Consejo.
 El artículo 19 de la Directiva 2003/96/CE
 sólo prevé este tipo de medida.
 4. REPERCUSIONES
 PRESUPUESTARIAS
 La medida no supone ninguna carga
 financiera o administrativa para la Unión. Por tanto, no tiene incidencia
 alguna en su presupuesto.
 2014/0200 (NLE)
 Propuesta de
 DECISIÓN DE EJECUCIÓN DEL CONSEJO
 por la que, de conformidad con lo dispuesto
 en el artículo 19 de la Directiva 2003/96/CE, se autoriza a Italia a aplicar en
 determinadas zonas geográficas tipos impositivos reducidos al gasóleo y al GLP
 utilizados para calefacción
 EL CONSEJO DE LA UNIÓN EUROPEA,
 Visto el Tratado de Funcionamiento de la
 Unión Europea,
 Vista la Directiva 2003/96/CE del
 Consejo, de 27 de octubre de 2003, por la que se reestructura el régimen
 comunitario de imposición de los productos energéticos y de la electricidad[5], y, en
 particular, su artículo 19, apartado 1,
 Vista la propuesta de la Comisión
 Europea,
 Considerando lo siguiente:
 (1) En aplicación del
 artículo 19, apartado 1, de la Directiva 2003/96/CE, se autorizó a Italia a
 aplicar en determinadas zonas especialmente desfavorecidas tipos reducidos del
 impuesto especial sobre el gasóleo y el GLP utilizados para calefacción. Dicha
 autorización se concedió hasta el 31 de diciembre de 2012 en virtud de la
 Decisión 2008/318/CE del Consejo, de 7 de abril de 2008, por la que, de
 conformidad con lo dispuesto en el artículo 19 de la Directiva 2003/96/CE,
 se autoriza a Italia a aplicar en determinadas zonas geográficas tipos
 impositivos reducidos al gasóleo y al GLP utilizados para calefacción[6].
 (2) Por carta de 31 de mayo
 de 2012, las autoridades italianas solicitaron autorización para aplicar, en
 determinadas zonas geográficas especialmente desfavorecidas, tipos impositivos
 reducidos al gasóleo y al GLP utilizados para calefacción, prorrogando una
 práctica ejercida en algunas zonas en virtud de la Decisión del Consejo citada
 anteriormente, y ello antes de que el acto legislativo expirara. Las
 autoridades italianas aportaron información y aclaraciones adicionales el 4 de
 diciembre de 2012, el 16 de julio de 2013, el 31 de diciembre de 2013 y el 22
 de enero de 2014. Por carta de 19 de marzo de 2014, las autoridades italianas
 solicitaron la renovación de la autorización concedida mediante la Decisión
 2008/318/CE del Consejo, sin introducir ningún cambio en su ámbito de
 aplicación territorial. La autorización se solicitó para el período comprendido
 entre el 1 de enero de 2013 y el 31 de diciembre de 2018.
 (3) Italia posee un
 territorio muy diverso, con condiciones climáticas y geográficas variables.
 Atendiendo a las particularidades de su territorio, Italia introdujo tipos impositivos
 reducidos para el gasóleo y el GLP, a fin de compensar parcialmente los costes
 de calefacción desproporcionadamente elevados que soportan los habitantes de
 determinadas zonas geográficas.
 (4) La diferenciación
 impositiva se basa en criterios objetivos y tiene por objeto situar a la
 población de las zonas beneficiarias en mayor pie de igualdad con el resto de
 la población italiana, reduciendo para ello los costes de calefacción,
 desproporcionadamente elevados, provocados por las rigurosas condiciones
 climáticas o las dificultades de aprovisionamiento de combustible en
 comparación con el resto del territorio italiano.
 (5) La reducción impositiva
 es aplicable en las zonas geográficas que cumplen los siguientes criterios: i)
 estar expuestas a las condiciones climáticas más rigurosas de todo el
 territorio italiano (municipios comprendidos en la zona F, según lo definido en
 el Decreto Presidencial no 412 de 1993[7]),
 condiciones climáticas rigurosas, junto con dificultades para el
 aprovisionamiento de combustible (municipios comprendidos en la zona E, según
 lo definido en el Decreto Presidencial no 412 de 1993, mientras no tengan
 acceso a la red de gas natural), aislamiento geográfico, junto con dificultades
 de aprovisionamiento de combustible y precio elevado del mismo: Cerdeña e islas
 pequeñas; teniendo en cuenta que el desarrollo de la red de gas natural
 reduciría de forma significativa los costes adicionales de calefacción y
 permitiría una mayor diversificación del suministro de combustible, en su caso,
 la aplicación de los tipos reducidos se limita en el tiempo hasta la total
 implantación de la red de gas natural en los municipios afectados.
 (6) Tras examinar la medida,
 la Comisión ha considerado que no implica un falseamiento de la competencia, no
 obstaculiza el funcionamiento del mercado interior y es compatible con la
 política de la UE en los ámbitos del medioambiente, la energía y el transporte.
 Los tipos impositivos reducidos, tanto en relación con el gasóleo como con el
 GLP, siguen siendo superiores a los niveles mínimos en la UE fijados en la
 Directiva 2003/96/CE, y solo mitigan parcialmente los costes adicionales de
 calefacción soportados en las zonas geográficas mencionadas.
 (7) La medida se aplica
 exclusivamente a usos de calefacción (ya se trate de particulares o empresas);
 no se aplica a otras formas de uso comercial de los citados productos. Según
 las autoridades italianas, el importe de la ventaja fiscal de la que se
 benefician las empresas consumidoras se atiene en todos los casos a lo dispuesto
 en el Reglamento (CE) no 1407/2013, de 18 de diciembre de 2013, relativo a la
 aplicación de los artículos 107 y 108 del Tratado de Funcionamiento de la Unión
 Europea a las ayudas de minimis[8].
 No obstante, si el beneficio obtenido por una empresa determinada fuera
 superior al máximo establecido en ese Reglamento, debe notificarse a la
 Comisión, según lo previsto en el Reglamento (CE) no 734/2013, de 22 de julio
 de 2013, por el que se establecen disposiciones de aplicación del artículo 93
 del Tratado CE[9].
 (8) Considerando los
 posibles efectos medioambientales de la medida, parece oportuno otorgar la
 autorización por un período de tres años. Dicho período de aplicación brindará
 a las autoridades italianas tiempo suficiente para evaluar el efecto ambiental
 de la medida y también indicará que, en el futuro, habrá que orientarse más
 hacia medidas de ahorro de energía a fin de mejorar la eficiencia y garantizar
 una incidencia positiva sobre el medio ambiente,
 HA ADOPTADO LA PRESENTE DECISIÓN:
 Artículo 1
 Se autoriza a Italia a aplicar tipos
 impositivos reducidos al gasóleo y al GLP utilizados para calefacción en las
 siguientes zonas geográficas desfavorecidas:
 1.
 Municipios comprendidos en la zona climática F
 según lo definido en el Decreto Presidencial no 412, de 26 de agosto de
 1993.
 2.
 Municipios comprendidos en la zona climática E
 según lo definido en el Decreto Presidencial no 412, de 26 de agosto
 de 1993.
 3.
 Municipios de Cerdeña e islas pequeñas[10].
 A fin de evitar una posible
 sobrecompensación, la reducción no deberá exceder de los costes adicionales de
 calefacción soportados en las citadas zonas. Por consiguiente, en el caso
 particular de Cerdeña y de las islas pequeñas, la reducción impositiva no debe
 situar los precios por debajo de los del mismo combustible en la península
 italiana.
 El tipo reducido deberá ceñirse a lo
 dispuesto en la Directiva 2003/96/CE del Consejo y, en particular, a los tipos
 impositivos mínimos establecidos en su artículo 9.
 Artículo 2
 La aplicabilidad de esta medida a las
 zonas geográficas a que se hace referencia en el anexo, puntos 2 y 3, se
 supedita a la inexistencia de una red de gas natural en el municipio.
 Artículo 3
 La presente Decisión surtirá efecto el día de su notificación.
 Expirará al cabo de tres años.
 Artículo 4
 El destinatario de la presente Decisión
 será la República Italiana.
 Hecho en Bruselas, el
 Por
 el Consejo
 El
 Presidente
 ([1]) Directiva
 2003/96/CE del Consejo, de 27 de octubre de 2003, por la que se reestructura el
 régimen comunitario de imposición de los productos energéticos y de la
 electricidad (DO L 283 de 31.10.2003 p. 51; modificada en último lugar por las
 Directivas 2004/74/CE y 2004/75/CE (DO L 157 de 30 de abril de 2004, p. 87 y
 p.100, respectivamente).
 ([2]) DO L 109
 de 19.4.2008, pp. 27 a 29.
 ([3]) Reglamento
 (CE) no 800/2008 de la Comisión, de 6 de agosto de 2008, por el que se declaran
 determinadas categorías de ayuda compatibles con el mercado común en aplicación
 de los artículos 87 y 88 del Tratado (DO L 214 de 9.8.2008, p. 3).
 ([4]) DO L 320 de 30.11.2013.
 ([5]) DO L 283 de 31.10.2003, p. 51. Directiva modificada en
 último lugar por la Directiva 2004/75/CE (DO L 157 de 30.4.2004, p. 100).
 ([6]) DO L 109 de 19.4.2008, pp. 27 a 29.
 ([7]) El Decreto Presidencial no 412 de 1993 divide el
 territorio italiano en seis zonas climáticas (A a F). La clasificación se basa en la unidad «grados por día» que
 representa el número de días al año en que la temperatura exterior difiere de
 la considerada óptima, estimada en 20o C, y, por tanto, es necesario el uso de
 calefacción.
 ([8]) DO L 352 de 24.12.2013, p.1.
 ([9]) DO L 204 de 31.7.2013, p. 15.
 ([10]) Todas
 las islas italianas, excepto Sicilia.


type: contracts

text:
 13.5.2010
 ET
 Euroopa Liidu Teataja
 L 120/40
 Rahvusvahelise avaliku õiguse alusel on õiguslik toime ainult ÜRO Euroopa Majanduskomisjoni originaaltekstidel. Käesoleva eeskirja staatust ja jõustumiskuupäeva tuleb kontrollida ÜRO Euroopa Majanduskomisjoni staatust käsitleva dokumendi TRANS/WP.29/343 uusimast versioonist, mis on kättesaadav Internetis aadressil
 http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html
 Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni Euroopa Majanduskomisjoni (UN/ECE) eeskiri nr 39 – Sõidukite tüübikinnituse ühtsed sätted seoses kiirusmõõdiku ja selle paigaldamisega
 Versioon 1
 Sisaldab kogu kehtivat teksti kuni:
 eeskirja algversiooni 5. täiendus – jõustumise kuupäev: 7. detsember 2002
 SISUKORD
 EESKIRI
 1.
 Reguleerimisala
 2.
 Mõisted
 3.
 Tüübikinnituse taotlemine
 4.
 Tüübikinnitus
 5.
 Spetsifikatsioonid
 6.
 Sõidukitüübi muutmine
 7.
 Toodangu vastavus nõuetele
 8.
 Karistused toodangu nõuetele mittevastavuse korral
 9.
 Tüübikinnituskatsete eest vastutavate tehniliste teenistuste ja haldusasutuste nimed ja aadressid
 LISAD
 1. lisa –
 Teatis, milles käsitletakse sõiduki tüübikinnituse andmist, tüübikinnituse laiendamist, tüübikinnituse andmisest keeldumist, tüübikinnituse tühistamist või tootmise lõpetamist seoses kiirusmõõdiku ja selle paigaldamisega vastavalt eeskirjale nr 39
 2. lisa –
 Tüübikinnitusmärkide kujundus
 3. lisa –
 Toodangu nõuetele vastavuse kontrollimiseks tehtav kiirusmõõdiku täpsuse katse
 1. REGULEERIMISALA
 Käesolevat eeskirja kohaldatakse L-, M- ja N-kategooria (1) sõidukite tüübikinnituste suhtes.
 2. MÕISTED
 Käesolevas eeskirjas kasutatakse järgmisi mõisteid:
 2.1. „sõiduki tüübikinnitus”– sõiduki tüübikinnitus seoses kiirusmõõdiku ja selle paigaldamisega;
 2.2. „sõiduki tüüp kiirusmõõdiku suhtes”– sõidukid, mis ei erine üksteisest oluliselt, eelkõige järgmistes aspektides:
 2.2.3.1.
 kiirusmõõdiku mõõtemehhanismi tolerants;
 2.2.3.2.
 kiirusmõõdiku tehniline konstant;
 2.2.3.3.
 kiirusmõõdiku näidupiirkond;
 2.3. „tavarehvid”– rehvitüüp (-tüübid), mis on tootja poolt vastavale sõidukitüübile ette nähtud; talverehvid ei kuulu tavarehvide alla;
 2.4. „kasutusrõhk”– sõiduki tootja määratud külm rehvirõhk, mida on suurendatud 0,2 baari võrra;
 2.5. „kiirusmõõdik”– kiiruse mõõtmise seadme osa, mis näitab sõiduki juhile sõiduki kiirust igal konkreetsel hetkel (2);
 2.5.1. „kiirusmõõdiku mõõtemehhanismi tolerants”– kiirusmõõdiku täpsus, väljendatuna kiirusnäidu alumise ja ülemise piirväärtusena erinevatel kiirustel;
 2.5.2. „kiirusmõõdiku tehniline konstant”– suhe pöörete või impulsside sageduse (arv minutis) ja konkreetse näidatava kiiruse vahel;
 2.6. „tühimassiga sõiduk”– töökorras sõiduki mass koos 75 kg kaaluva juhiga, kuid ilma kaassõitja, võimalike lisaseadmete ja koormata, kusjuures kütusepaak on täidetud kütusega, sõiduk on varustatud jahutusvedeliku ja määrdeõliga ning tööriistakomplekti ja varurattaga (kui need kuuluvad tootja poolt kindlaks määratud standardvarustusse).
 3. TÜÜBIKINNITUSE TAOTLEMINE
 3.1.
 Sõiduki tüübikinnituse taotluse seoses sõiduki kiirusmõõdiku ja selle paigaldamisega esitab sõiduki tootja või tema nõuetekohaselt volitatud esindaja.
 3.2.
 Sellele lisatakse järgmised dokumendid kolmes eksemplaris ja järgmised andmed:
 3.2.1.
 sõidukitüübi kirjeldus vastavalt eespool punktides 2.2, 2.3., 2.4. ja 2.5 nimetatud andmetele; määratleda tuleb sõiduki tüüp.
 3.3.
 Tüübikinnituskatsete eest vastutavale tehnilisele teenistusele esitatakse kinnitatava sõidukitüübi tühimassiga representatiivsõiduk.
 3.4.
 Pädev asutus teeb enne tüübikinnituse andmist kindlaks, kas on sisse seatud rahuldav kord, mis tagab toodangu nõuetele vastavuse tõhusa kontrolli.
 4. TÜÜBIKINNITUS
 4.1.
 Kui käesoleva eeskirja kohaselt tüübikinnituseks esitatud sõiduk vastab seoses kiirusmõõdiku ja selle paigaldamisega käesoleva eeskirja nõuetele, antakse sellele sõidukitüübile kinnitus.
 4.2.
 Igale kinnituse saanud tüübile antakse tüübikinnitusnumber. Tüübikinnitusnumbri kaks esimest numbrit näitavad tüübikinnituse andmise ajaks käesolevasse eeskirja viimati tehtud muudatuste seeriat. Käesoleva eeskirja punkti 6 sätete kohaselt ei või sama kokkuleppeosaline anda sama numbrit teisele sõidukitüübile.
 4.3.
 Teade käesoleva eeskirja kohase kinnituse andmise või sellest keeldumise kohta esitatakse käesolevat eeskirja kohaldavatele kokkuleppeosalistele, kasutades selleks käesoleva eeskirja 1. lisas esitatud näidisele vastavat vormi ja taotleja poolt tüübikinnituseks esitatud paigaldusjooniseid formaadis, mis ei ole suurem kui A4 (210 × 297 mm) või mis on kokku voldituna selles formaadis ja vastavas mõõtkavas.
 4.4.
 Igale käesoleva eeskirja kohaselt kinnitatud sõidukitüübile vastavale sõidukile tuleb paigutada tüübikinnituse vormil kindlaksmääratud hästi märgatavasse ja kergesti juurdepääsetavasse kohta rahvusvaheline tüübikinnitusmärk, mis koosneb:
 4.4.1.
 ringjoonega ümbritsetud E-tähest, millele järgneb tüübikinnituse andnud riigi tunnusnumber (3);
 4.4.2.
 käesoleva eeskirja numbrist, millele järgnevad R-täht, kriips ja tüübikinnitusnumber, mis paiknevad punktis 4.4.1 kirjeldatud ringist paremal.
 4.5.
 Kui sõiduk vastab käesoleva eeskirja kohaselt tüübikinnituse andnud riigis sõidukitüübile, mis on saanud kinnituse vastavalt ühele või mitmele kokkuleppele lisatud muule eeskirjale, ei pea punktis 4.4.1 ettenähtud sümbolit kordama; sellisel juhul paigutatakse punktis 4.4.1 kirjeldatud sümbolist paremale üksteise alla tulpa kõigi eeskirjade numbrid ja sümbolid, mille alusel sõidukitüüp on käesoleva eeskirja kohaselt tüübikinnituse andnud liikmesriigis kinnitatud.
 4.6.
 Tüübikinnitusmärk peab olema selgesti loetav ja kustumatu.
 4.7.
 Tüübikinnitusmärk tuleb paigutada tootja paigaldatud sõiduki andmesildi lähedusse või selle peale.
 4.8.
 Tüübikinnitusmärgi kujunduse näidised on esitatud käesoleva eeskirja 2. lisas.
 5. SPETSIFIKATSIOONID
 5.1.
 Kiirusmõõdiku näidik peab asuma juhi otseses vaateväljas ja olema nii päeval kui ka öösel selgelt loetav. Näidupiirkond peab olema piisavalt suur, et hõlmata tootja poolt konkreetsele sõidukitüübile määratud maksimumkiirust.
 5.1.1.
 M-, N-, ning L3-, L4- ja L5-kategooria sõidukite jaoks ette nähtud kiirusmõõdikute skaalajaotused peavad olema 1, 2, 5 või 10 km/h. Kiiruse numbrilised väärtused tuleb näidikule märkida järgmiselt: kui suurim näidikule märgitud kiirus ei ületa 200 km/h, peavad kiiruse väärtused olema märgitud intervalliga mitte üle 20 km/h. Kui suurim näidikule märgitud kiirus ületab 200 km/h, peavad kiiruse väärtused olema märgitud intervalliga mitte üle 30 km/h. Kiiruse väärtuste intervallid ei pea olema ühesuurused.
 5.1.2.
 Kui sõidukid on valmistatud müügiks riigis, kus kasutatakse Inglise süsteemi mõõtühikuid, peab kiirusmõõdikule olema märgitud ka kiirus miilides tunnis skaalajaotustega 1, 2, 5 või 10 miili/h. Kiiruse väärtused märgitakse näidikule intervallidega kuni 20 miili/h ning need algavad 10 või 20 miilist tunnis. Kiiruse väärtuste intervallid ei pea olema ühesuurused.
 5.1.3.
 L1- (mopeedid) ja L2-kategooria sõidukite kiirusmõõdikute puhul ei tohi näidiku näit ületada 80 km/h. Skaalajaotused peavad olema 1, 2, 5 või 10 km/h ning kiiruse väärtused peavad olema märgitud intervalliga mitte üle 10 km/h. Kiiruse väärtuste intervallid ei pea olema ühesuurused.
 5.1.4.
 Kui M-, N- ning L3-, L4- ja L5-kategooria sõidukid on valmistatud müügiks riigis, kus kasutatakse Inglise süsteemi mõõtühikuid, peab kiirusmõõdikule olema märgitud kiirus ka miilides tunnis; skaalajaotused peavad olema 1, 2, 5 või 10 miili/h. Kiiruse väärtused märgitakse näidikule intervallidega kuni 20 miili/h ning need algavad 10 või 20 miilist tunnis. Kiiruse väärtuste intervallid ei pea olema ühesuurused.
 5.2.
 Kiirusmõõdiku täpsust katsetatakse vastavalt järgmisele menetlusele.
 5.2.1.
 Kasutada tuleb sõiduki tavarehve, nagu on määratletud käesoleva eeskirja punktis 2.3. Katse tuleb sooritada kõigi kiirusmõõdikutüüpidega, mida tootjal on kavas paigaldada.
 5.2.2.
 Katse sooritatakse tühimassiga sõidukiga. Mõõtmise huvides võib lisada täiendavat raskust. Sõiduki mass ja selle jaotus telgede vahel tuleb märkida tüübikinnituse teatisele (vt 1. lisa, punkt 6).
 5.2.3.
 Kiirusmõõdiku standardtemperatuur peab olema 23 ± 5 °C.
 5.2.4.
 Iga katse ajal peab rehvides olema kasutusrõhule vastav rõhk, nagu on määratletud punktis 2.4.
 5.2.5.
 Sõidukit katsetatakse järgmistel kiirustel.
 Sõiduki tootja poolt ette nähtud maksimaalne valmistajakiirus (Vmax; km/h):
 Katsekiirus (V1)
 (km/h)
 Vmax ≤ 45
 80 % Vmax’ist
 45 < Vmax ≤ 100
 40 km/h ja 80 % Vmax’ist
 (kui tulenev kiirus on ≥ 55 km/h)
 100 < Vmax ≤ 150
 40 km/h, 80 km/h ja 80 % Vmax’ist
 (kui tulenev kiirus on ≥ 100 km/h)
 150 < Vmax
 40 km/h, 80 km/h ja 120 km/h
 5.2.6.
 Sõiduki tegeliku kiiruse mõõtmiseks kasutatavad mõõteriistad peavad olema täpsusega ± 0,5 %.
 5.2.6.1.
 Katserada, kui seda kasutatakse, peab olema tasane ja kuiv ning piisava haardumisega.
 5.2.6.2.
 Kui katsel kasutatakse rulldünamomeetrit, peab selle läbimõõt olema vähemalt 0,4 m.
 5.3.
 Näidatav kiirus ei tohi olla väiksem kui sõiduki tegelik kiirus. Eespool punktis 5.2.5 määratletud katsekiirustel peab näidatava kiiruse (V1) ja tegeliku kiiruse (V2) suhe olema järgmine:
 0 ≤ (V1 – V2) ≤ 0,1 V2 + 4 km/h
 6. SÕIDUKITÜÜBI MUUTMINE
 6.1.
 Igast sõidukitüübi muutmisest tuleb teatada sõiduki tüübikinnituse väljastanud haldusasutusele. Haldusasutus võib seejärel:
 6.1.1.
 võtta seisukoha, et kõnealustel muudatustel ei ole negatiivset mõju ja et sõiduk vastab igal juhul nõuetele, või
 6.1.2.
 nõuda katsete läbiviimise eest vastutavalt tehniliselt teenistuselt uut katsearuannet.
 6.2.
 Teade tüübikinnituse andmise või selle andmisest keeldumise kohta, millele on lisatud muudatuste üksikasjad, edastatakse käesolevat eeskirja kohaldavatele kokkuleppeosalistele punktis 4.3 ettenähtud korras.
 7. TOODANGU VASTAVUS NÕUETELE
 7.1.
 Toodangu nõuetele vastavuse kontrollimenetlused peavad olema kooskõlas kokkuleppe 2. liitega (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/Rev.2), vastates järgmistele nõuetele.
 7.2.
 Iga käesoleva eeskirja kohaselt tüübikinnituse saanud sõiduk peab olema valmistatud nii, et see vastab kinnitatud tüübile, täites käesoleva eeskirja asjakohas(t)es osa(de)s sätestatud nõuded.
 7.3.
 Iga sõidukitüübi puhul tehakse seoses kiirusmõõdiku ja selle paigaldamisega piisav arv katseid; iga sõidukitüübi puhul tehakse vähemalt käesoleva eeskirja 3. lisas ettenähtud katse.
 7.4.
 Tüübikinnituse andnud asutus võib igal ajal kontrollida tootmisrajatistes rakendatavaid vastavuskontrolli meetodeid. Neid kontrolle tehakse tavaliselt kord kahe aasta jooksul.
 7.5.
 Kui punkti 7.4 kohaste kontrollide tulemused ei osutunud rahuldavaks, peab pädev asutus tagama, et toodangu nõuetele vastavuse võimalikult kiireks taastamiseks astutakse kõik vajalikud sammud.
 8. KARISTUSED TOODANGU NÕUETELE MITTEVASTAVUSE KORRAL
 8.1.
 Sõidukile käesoleva eeskirja kohaselt antud tüübikinnituse võib tühistada, kui punktis 7.1 kehtestatud nõuded ei ole täidetud või kui valitud sõiduk ei läbinud punktis 7 ette nähtud katseid.
 8.2.
 Kui käesolevat eeskirja kohaldav kokkuleppeosaline tühistab tema poolt eelnevalt antud tüübikinnituse, teatab ta sellest kohe teistele käesolevat eeskirja kohaldavatele lepinguosalistele, kasutades selleks käesoleva eeskirja 1. lisas esitatud näidise kohast teatisevormi.
 9. TÜÜBIKINNITUSKATSETE EEST VASTUTAVATE TEHNILISTE TEENISTUSTE JA HALDUSASUTUSTE NIMED JA AADRESSID
 Käesolevat eeskirja kohaldavad kokkuleppeosalised teatavad ÜRO sekretariaadile tüübikatsetuste eest vastutavate tehniliste teenistuste ja nende haldusasutuste nimed ja aadressid, kes annavad tüübikinnituse ja kellele saadetakse teistes riikides välja antud tõendid tüübikinnituse andmise, laiendamise, selle andmisest keeldumise või tühistamise kohta.
 (1) Nagu on määratletud sõidukite ehitust käsitleva konsolideeritud resolutsiooni (R.E.3) 7. lisas (TRANS/WP.29/78/Rev.1/Amend.2).
 (2) See ei hõlma sõidumeeriku kiirust näitavat osa, kui see vastab tüübikinnituse spetsifikatsioonile, mis ei luba tegeliku ja mõõdetava kiiruse absoluuterinevust, mis oleks suurem kui väärtused, mis tulenevad punkti 5.3 nõuetest.
 (3) 1 – Saksamaa, 2 – Prantsusmaa, 3 – Itaalia, 4 – Madalmaad, 5 – Rootsi, 6 – Belgia, 7 – Ungari, 8 – Tšehhi Vabariik, 9 – Hispaania, 10 – Jugoslaavia, 11 – Ühendkuningriik, 12 – Austria, 13 – Luksemburg, 14 – Šveits, 15 – (vaba), 16 – Norra, 17 – Soome, 18 – Taani, 19 – Rumeenia, 20 – Poola, 21 – Portugal, 22 – Venemaa Föderatsioon, 23 – Kreeka, 24 – Iirimaa, 25 – Horvaatia, 26 – Sloveenia, 27 – Slovakkia, 28 – Valgevene, 29 – Eesti, 30 – (vaba), 31 – Bosnia ja Hertsegoviina, 32 – Läti, 33 – (vaba), 34 – Bulgaaria, 35 – (vaba), 36 – Leedu, 37 – Türgi, 38 – (vaba), 39 – Aserbaidžaan, 40 – endine Jugoslaavia Makedoonia Vabariik, 41 – (vaba), 42 – Euroopa Ühendus (kinnitusi annavad selle liikmesriigid, kasutades oma vastavat ECE sümbolit), 43 – Jaapan, 44 – (vaba), 45 – Austraalia, 46 – Ukraina, 47 – Lõuna-Aafrika ja 48 – Uus-Meremaa. Järgmised numbrid antakse teistele riikidele sellises kronoloogilises järjekorras, milles nad ratifitseerivad kokkuleppe, milles käsitletakse ratassõidukitele ning neile paigaldatavatele ja/või nendel kasutatavatele seadmetele ja osadele ühtsete tehniliste nõuete kehtestamist ning nende nõuete alusel antud tüübikinnituste vastastikuse tunnustamise tingimusi, või ühinevad selle kokkuleppega, kusjuures Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni peasekretär teatab kokkuleppeosalistele nendele riikidele antud numbrid.
 1. LISA
 TEATIS
 (suurim formaat: A4 (210 x 297 mm))
 2. LISA
 TÜÜBIKINNITUSMÄRKIDE KUJUNDUS
 NÄIDIS A
 (vt käesoleva eeskirja punkti 4.4)
 NÄIDIS B
 (vt käesoleva eeskirja punkti 4.5)
 (1) Teine number on esitatud vaid näitena.
 3. LISA
 TOODANGU NÕUETELE VASTAVUSE KONTROLLIMISEKS TEHTAV KIIRUSMÕÕDIKU TÄPSUSE KATSE
 1. KATSETINGIMUSED
 Katsetingimused peavad vastama käesoleva eeskirja punktides 5.2.1–5.2.6 sätestatule.
 2. NÕUDED
 Toodangut peetakse käesolevale eeskirjale vastavaks, kui kiirusmõõdikul näidatava kiiruse (V1) ja tegeliku kiiruse (V2) suhe on järgmine:
 M- ja N-kategooria sõidukite puhul:
 0 ≤ (V1 – V2) ≤ 0,1 V2 + 6 km/h;
 L3, L4 ja L5 kategooria sõidukite puhul:
 0 ≤ (V1 – V2) ≤ 0,1 V2 + 8 km/h;
 L1 ja L2 kategooria sõidukite puhul:
 0 ≤ (V1 – V2) ≤ 0,1 V2 + 4 km/h.


text:
Sri Lanka (ametlikult Sri Lanka Demokraatlik Sotsialistlik Vabariik) on saareriik Lõuna-Aasias, India ookeanis, edelas Benegali lahest ja kagus Araabia merest. Sri Lankast põhja jäävad India ja Bangladesh, kirdesse Myanmar, itta Tai, kakku Indoneesia ning edelasse Maldiivid.
 Sri Lanka pindala on 65 610 km2 ja elanike arv on 2020. aasta seisuga 21,39 miljonit.
 Sri Jayewardenepura Kotte on Sri Lanka ametlik pealinn ja seal elab ligikaudu 116 000 inimest. Tihti kutsutakse aga pealinnaks Colombot, sest see on riigi suurim linn.
 Sri Lanka ajaloo vanimad kroonikad pärinevad üle 2500 aasta tagusest perioodist. Saare ajalugu dateeritakse 5. sajandist eKr, esimesteks asukateks olid vedad. Tänu oma strateegiliselt heale asukohale tekkisid Sri Lankal laialdased kaubandus- ja kultuurisidemed paljude muistsete tsivilisatsioonidega.
 Riigi luksuskaupade ja vürtsidega kauplemine tõi saarele paljude rahvaste kauplejaid, luues Sri Lankale mitmekesise elanikkonna, mis on seal tänapäevani. Suurima osa rahvastikust moodustavad singalid (72%), tamilid (19%) ja moslemeid (8%); valgeid (hollandlaste ja portugallaste järeltulijad) on 1%.
 Nimi
 Läbi ajaloo on saarel olnud palju nimesid. Kreeklaste jaoks oli ta Taprobane, araablaste jaoks Serendib ja portugallaste jaoks Ceilão. Hollandlased ja britid kutsusid teda vastavalt Zeylan ja Ceylon. Saare praegust nime Sri Lanka võiks tõlkida nagu 'särav saar', tihti kutsutakse saart ka "paradiisiks ookeanis". Saare nimi oli pikka aega Tseilon, 1972. aastal nimetati see ümber Sri Lankaks.
 Ajalugu
 Sri Lanka esiajalugu ulatub 125 tuhande aasta taha, kuid tõenäoliselt võis seal olla inimasustus isegi kuni 500 tuhat aastat tagasi.
 Sisseränne Põhja-Indiast saabus 5. sajandil eKr, moodustades tänapäevase singali rahvastiku. India lõunaosast pärit tamilid saabusid umbes kaks sajandit hiljem, asudes elama Jaffnasse.
 Singali kroonikate põhjal saabus pool-legendaarne prints Vijaya ja tema 700 järgijat 543. aastal eKr Puttallami lähedale ja moodustasid Anuradhapura ümbruses esimese singali kuningriigi.
 Pärast kolmandat budistlikku suurkogu Pātaliputras jõudis kuningas Aśoka poja Mahinda Thera ja teiste misjonäride kaasabil kogu Tipitaka (Vinayapiṭaka ja Sutta Piṭaka ning suurkogul koostatud Abhidhammapiṭaka) aastal 247 eKr Sri Lankale. Kuningas Devanampiya Tissast sai budismi pühendunud toetaja, kes rajas Anuradhapurasse suurkloostri (Mahāvihāra) ja istutas selle juurde bodhipuu. Theravaada budismist sai valitsejate toetatud õpetus, mis omandas Sri Lankal kiiresti ka rahvusliku tähenduse. Anuradhapura periood kestis ligi 1400 aastat (377 eKr – 1017).
 Lourenço de Almeida juhtimisel maabusid Portugali väed saarel 1505. aastal. 1517. aastal rajasid portugallased Colombosse kindluse ja asusid laiendama oma valdusi rannikualadel. Pärast mitut aastakümmet konflikte viis 1592. aastal Vimaladharmasuriya I oma riigi keskuse Kandysse ja peagi oli see ainus sõltumatu kuningriik Sri Lankal. Jaffna kuningriik kaotas iseseisvuse 1619. aastal.
 Kandy kolmanda kuninga Rajasinha II valitsusajal jõudsid saarel ka hollandlased. 1638. aastal kirjutas kuningas alla rahulepingu Hollandi Ida-India Kompaniiga, mille kohaselt oleks kompanii pidanud aitama neil portugallased saarelt minema ajada. Hollandlased võitsid järgnenud sõja ning Colombo langes nende kätte 1656. aastal. Küll ei andnud nad aga vallutatud alasid üle nagu leping ette nägi.
 Euroopas olid 18. sajandi lõpul puhkenud Prantsuse revolutsioonisõjad. 1795. aastal hõivas Prantsusmaa Hollandi, kuhu moodustati nukuriigina Bataavia Vabariik, ja Austria Madalmaad. Kartuses, et Hollandi kolooniaks olev saar võib langeda prantslaste kätte, alustasid britid 1795. aastal sissetungi ning järgmiseks aastaks olid saare rannikupiirkonnad langenud brittide valdusse.
 1798. aastal suri Sri Rajadhi Rajasinha ning troonile asus Sri Vikrama Rajasinha, kes sai juba 1803. aastal vastu astuda briti invasioonile. Esimene Kandy sõda lõppes rahuga, kuid 1815. aastal vallutasid britid teise Kandy sõja käigus kogu saare. 1817–1818 toimus saarel veel ülestõus, kuid britid surusid selle maha. 1833. aastal viidi saarel läbi ulatuslikud reformid.
 Saarele rajati kohviistandusi ja kohvist sai peagi peamine väljaveokaup. 1847. aasta briti panganduskriis vähendas aga nõudlust kohvi järgi, mis vähendas piirkonna sissetulekuid ning nende kompenseerimiseks kehtestati rida makse. See viis uue ülestõusuni 1848. aastal. 1869. aastal hakkas saarel levima arvatavasti Ida-Aafrikast pärinev seen Hemileia vastatrix, mis laostas järgneva 15 aasta jooksul kogu saare kohvitööstuse. Kohvipuude asemel hakati kasvatama teepõõsaid.
 20. sajandi algul tabas saart malaariaepideemia.
 Briti impeerium oli püüdnud alates 19. sajandist täita haldusameteid kohalikega ja nad saavutasid edu rahvusgruppide vahelise läbisaamise parandamisel. 1919. aastal moodustati Tseiloni Rahvuskongress, mis ühendas singalid ja tamilid. Organisatsiooni asus juhtima Ponnambalam Arunachalam.
 1947. aasta põhiseaduse jõustumisel saavutas Tseilon iseseisvuse 4. veebruaril 1948. Riigi esimeseks peaministriks valiti Don Stephen Senanayake. Suurbritannia kuninglik merevägi jäi siiski saarele kuni 1956. aastani.
 1956. aastal valiti peaministriks S. W. R. D. Bandaranaike, kes oli vasakpoolne singali rahvuslane ja viis läbi seaduse, millega muudeti inglise keele asemel uueks ametlikuks keeleks singali keel. Tamilid tõlgendasid seda ohuna nende keelele ja kultuurile. 1949. aastal sooritas budistlik munk atentaadi Bandaranaikele. 1960. aastal sai riigi uueks peaministriks tema lesk Sirimavo Bandaranaike, kes oli maailma esimene naispeaminister. Valitsus viis läbi mitmeid sotsialistlikke reforme ja tugevdas sidemeid Nõukogude Liidu ja Hiina Rahvavabariigiga.
 1971. aastal toimus saarel kommunistlik ülestõus, mis suruti maha. 1972. aasta põhiseadus kuulutas välja Sri Lanka Vabariigi.
 Pinged singalite ja tamilite vahel kasvasid kodusõjaks, mis kestis aastatel 1983–2009 ja lõppes tamilite lüüasaamisega.
 Riigi majanduslik seisukord on järjest halvenenud. Koroonakriis kahjustas oluliselt riigi turismitööstust. Väheste välisvaluuta reservide säästmiseks piirati 2021. aastal väetiste sissevedu, kuid see viis toidutoodangu vähenemiseni, mis veelgi kasvatas sõltuvust impordist ning kergitas inflatsiooni. 2022. aasta juulis sunniti president ametist tagasi astuma.
 Loodus
 Sri Lanka pindala on 65 610 km2 ja 98% sellest on maismaa. Saare ainuke ühendus maaga oli Aadama sild, mis on nüüd suuresti vee all. Seda eraldavad Indiast Mannari laht ja Palki väin. Sri Lanka on suuruselt 25. saar maailmas. Saare koordinaadid on 7° N 81° E.
 Pinnamood
 Sri Lanka on enamasti tasane, mäed on vaid lõuna- ja keskosas. Saare kõrgeim punkt on Pidurutalagala, mis on 2524 meetrit merepinnast. Sri Lankas leidub grafiiti, vääriskive, soola ja naftat.
 Veestik
 Sri Lankal on 103 jõge, neist pikim on Mahaweli jõgi, mis on 335 kilomeetri pikkune. Saarel on 51 looduslikku juga, mille kõrgus on vähemalt 10 meetrit. Kõige kõrgem on Bambarakanda juga kõrgusega 263 meetrit. Sri Lanka rannajoon on 1585 kilomeetri pikkune.
 Kliima
 Sri Lanka kliima on ookeanituulte tõttu troopiline ja soe. Keskmine temperatuur ulatub 17–33 °C. Aastased keskmised temperatuurid jäävad vahemikku 28–31 °C. Temperatuur päeval ja öösel võib varieeruda 14–18 °C.
 Sademete mustrit mõjutavad India ookeani ja Bengali lahe mussoontuuled. Edelamussoon (maist septembrini) toob saare lääneosale tugevaid vihmasadusid. Nõrgem kirdemussoon (detsembrist veebruarini) toob väiksemaid vihmasadusid eelkõige saare idaossa. Nende vahel on suhteliselt kuivad perioodid ainult juhuslike äikesevihmadega. Aasta sademetehulk talvel on kuni 1000 mm ja suvel 2000–5000 mm.
 Taimestik
 Mägede nõlvadel kasvavad vihma- ja igihaljad metsad. Põhjaosas kasvavad heitlehisemetsad ja astelvõsad.
 Loomad
 Sri Lanka on koduks 123 liiki imetajatele, millest 41 liiki on väljasuremisohus. Samuti võib saarelt leida 183 liiki kahepaikseid, 122 liiki roomajaid, 227 linnuliiki ja 93 liiki kalu.
 Arhitektuur
 Muistse Sri Lanka mitmekesine arhitektuur on saanud palju mõjutusi iidse Põhja-India arhitektuurist. Budismil oli Sri Lanka arhitektuurile oluline mõju pärast saarele levimist 3. sajandil eKr.
 1960., 1970. ja 1980. aastatel olid Geoffrey Bawa ja Minnette de Silva juhtivad arhitektid troopilise modernismi kujunemisel. Stiil rõhutab eri aegade ja kohtade elementide koondamist, et luua uut ja originaalset koos kohaliku esteetikaga. Vanemad mõjutused, nagu peegeldavad basseinid, sammaskäigud ja terrakotaplaatidest katused, on sulandatud voogavate ruumide ja puhaste joonte modernistliku rõhuasetusega. Nende tööd on märkimisväärselt mõjutanud ka Lõuna- ja Kagu-Aasia arhitektuuri.
 2010. aastateks jõudsid Sri Lankale säästva arhitektuuri ideed. 186 m kõrguses Clear point Residencies hoonetekompleksis kasutatakse kogutud vihmavett ning vannitubade valamu- ja dušivett taimede kastmiseks. Taimed jahutavad hooneid loomulikult ja puhastavad õhku, vähendades nii vajadust kliimaseadmete järele. See on arvatavasti maailma kõrgeim vertikaalne aed.
 Lipp
 Sri Lanka lipul on kuldne lõvi punasel taustal, kes hoiab käes mõõka. Lipul on kuldne ääris ning lõvist vasakul on vertikaalselt paigutatud roheline ja oranž värv.
 Lõvi punasel tähistab singali inimesi ning kuldne ääris ja Bo lehed märgivad budismi. Triibud lõvist vasakul esindavad kahte Sri Lanka vähemusgruppi: oranž on Sri Lanka tamiilid ja roheline Sri Lanka moslemid.
 Vapp
 Sri Lanka vapi keskel on sama kuldne lõvi punasel taustal, mis lipulgi. Lõvi, mis tähistab singali rahvast on ümbritsetud Sri Lanka rahvuslille vesiroosiga. Kõik see on traditsioonilise viljavaasi peal, mis sümboliseerib heaolu.
 Rahvastik
 Sri Lanka rahvaarv on 2020. aasta seisuga 21,39 miljonit. Rahvaarv on kasvav, tunnis sünnib keskmiselt 30 ja sureb 15 inimest. Aastal 2019 kasvas Sri Lanka rahvaarv 0,42% võrra. Riigi keskmine oodatav eluiga on 75,3 aastat: meestel 72,1 ja naistel 78,5 aastat. Oodatav eluiga sünnimomendil on 2017. aasta seisuga 76,7. Sri Lankal on imikusuremus 7,8 last 1000 kohta ja naise vanus esimese lapse sünnitamisel on 2016. aasta seisuga 25.6.
 Sri Lanka rahvastikupüramiid on tasakaalustatud, ehk riik on kolmandas etapis. Demograafilise arengu 2. etapp tähendab seda, et sündimus väheneb tööstuse arengu ja linnalise eluviisi leviku tõttu, laste osakaal vaikselt väheneb, keskmine eluiga kasvab ning eakate osakaal suureneb, imikute ja väikelaste suremus väheneb ja rahvaarv on endiselt kasvav. Samuti on püramiidilt näha, et Sri Lanka kodusõja tõttu vähenes umbes 30 aastat tagasi riigi sündimus.
 Majandus
 Sri Lanka vabaturumajanduse väärtus on 88,9 miljardit dollarit sisemajanduse kogutoodangu (SKT) järgi. Riigi aastane majanduskasv oli 6,4% aastatel 2003–2012, mis on tunduvalt kõrgem riigi regioonis. Sri Lanka on Maldiivide järel jõukuselt Lõuna-Aasia teine riik ning keskmise sissetulekuga. Riigi peamised majandusharud on turism, tee-eksport, rõivad, tekstiili-, riisi- ja muud põllumajandustooted. Lisaks nendele majandussektoritele annab välismaine tööhõive välisvääringus suure panuse: 90% kodumaalt emigreerunud srilankalastest elab Lähis-Idas. Riigi töötuse määr on üpris väike, 4,4%.
 Turism
 Sri Lanka on väga hinnatud turismimaa tänu heale kliimale, rikkalikule toiduvalikule, haruldastele loomadele, ilusatele randadele, ilusale loodusele ja matkaradadele ja aastatuhandete pikkusele pärandile. Kõige suuremad turistimagnetid saarel on Dambulla koobastempel, Yala rahvuspark, Arugami laht, Sigiriya ja Polonnaruwa, Galle, Jaffna, Rahvaste Ühenduse sõjaväekalmistu Kandys, Hamba tempel, Nuwara Eliya ning Trincomalee.
 UNESCO maailmapärandi nimistusse kuulub Sri Lankast 6 kultuurilist objekti ja 2 looduslikku objekti. Kultuurilised objektid on maa idaosas asuv Polonnaruwa vanalinn, maa keskosas asuv Sigiriya vanalinn, maa põhjaosas asuv Anuradhapura püha linn, maa keskosas asuv Kandy püha linn koos oma enam kui 400 aastat vana budistliku templiga, maa edelarannikul asuv Galle vanalinn ja tema kaitserajatised ning maa keskosas asuv Dambulla koobastempel. Maailmapärandi looduslikud objektid on maa keskosas asuv peaaegu 89 km2 suurune Sinharaja metsa kaitseala ja Sri Lanka keskmäed.
 Haldusjaotus
 Sri Lanka jaguneb üheksaks provintsiks (sulgudes halduskeskus).
 Vaata ka
 Sri Lanka riigipeade loend
 Sri Lanka kindralkuberneride loend
 Wadduwa
 Budism Sri Lankal
 Eesti – Sri Lanka suhted
 Viited
 Välislingid
 Riigid
 Aasia maad
 Rahvaste Ühenduse maad


text:
Sumuvarjo eli glooria on ilmakehässä sopivissa sääoloissa havaittava optinen ilmiö.
 Kuten sateenkaarikin, sumuvarjo muodostuu ilmakehässä olevissa vesipisaroissa. Sumuvarjossa valo taittuu ja siroaa takaisin (mie-sironta) tulosuuntaan.
 Sironnan tapahtumiseksi vesipisaroiden pitää olla suhteellisen pieniä ja halkaisijaltaan alle 50 mikrometriä. Sumuvarjon voi nähdä vain silloin, kun auringon valo pääsee paistamaan suhteellisen esteettä esimerkiksi havaitsijan takaa ja havaitsijan varjo puolestaan on sumua vasten. Maan päällä tällaisen tilanteen syntyminen on harvinaista, joten sumuvarjoja näkee helpoimmin lentokoneessa pilviä vasten. Sumuvarjo koostuu eri spektrin väreissä olevista säteittäisistä kehistä varjon ympärillä. Sumuvarjon renkaiden polarisaatio on yhdensuuntainen, kun taas lähellä varjoa polarisaatio on kohtisuora. Sumuvarjo on tietyssä mielessä myös sukua kehälle. Teoreettisesti voidaan tulkita sateenkaari, kehä ja sumuvarjo saman ilmiön eri ilmentymiksi.
 Galleria
 Aiheesta muualla
 Simulation of rainbows, coronas, and glories by use of Mie theory
 Sumuvarjo -video: Sumuvarjo eli glooria (optinen ilmiö)
 Ilmakehän optiset ilmiöt