type: other

text:
ILPP2/4512-1-730/15-2/OA | Interpretacja indywidualna
 Podatek od towarów i usług w zakresie opodatkowania sprzedaży nieruchomości wraz z gruntem.
 ILPP2/4512-1-730/15-2/OAinterpretacja indywidualna
 Na podstawie art. 14b § 1 i § 6 ustawy z dnia 29 sierpnia 1997 r. Ordynacja podatkowa (Dz. U. z 2015 r., poz. 613 z późn. zm.) oraz § 6 pkt 4 rozporządzenia Ministra Finansów z dnia 22 kwietnia 2015 r. w sprawie upoważnienia do wydawania interpretacji przepisów prawa podatkowego (Dz. U. z 2015 r., poz. 643) Dyrektor Izby Skarbowej w Poznaniu działający w imieniu Ministra Finansów stwierdza, że stanowisko Pani, przedstawione we wniosku z dnia 25 września 2015 r. (data wpływu 30 września 2015 r.) o wydanie interpretacji przepisów prawa podatkowego dotyczącej podatku od towarów i usług w zakresie opodatkowania sprzedaży nieruchomości wraz z gruntem – jest prawidłowe.
 W dniu 30 września 2015 r. został złożony ww. wniosek o wydanie interpretacji indywidualnej dotyczącej podatku od towarów i usług w zakresie opodatkowania sprzedaży nieruchomości wraz z gruntem.
 W dniu 28 listopada 2008 r. Wnioskodawczyni wraz z mężem zakupili od osoby prywatnej niezabudowaną nieruchomość — działkę nr 34/3 położoną w A. Cena jaką zapłacono za działkę nie zawierała podatku VAT. Nabycie było zwolnione z podatku VAT.
 Na podstawie ewidencji gruntów działka jest sklasyfikowana od dnia zakupu do chwili obecnej jako tereny mieszkaniowe. Działka była uzbrojona w momencie nabycia, środki na zakup gruntu pochodziły z prywatnego kredytu wnioskodawców.
 Oprócz wspomnianej działki małżonkowie zakupili w dniu 31 października 2008 r., również od osoby prywatnej zabudowaną kamienicą nieruchomość — działkę nr 35 położoną w A., sąsiadującą z zakupioną działką nr 34/3. Natomiast w listopadzie 2009 r. zakupili sąsiadującą z pozostałymi działkę nr 34/4.
 W latach 2012-2015 r. małżonkowie wybudowali na działce nr 34/3 budynek usługowo — mieszkalny, dysponują pozwoleniem na użytkowanie z dnia 27 kwietnia 2015 r. Powiatowego Inspektora Nadzoru Budowlanego. PKOB obiektu to 112. W trakcie budowy nie dokonywano żadnych odliczeń — w podatku dochodowym i w podatku od towarów i usług.
 Małżonkowie nie prowadzą działalności gospodarczej z tytułu najmu. Małżonkowie wynajmują inną sąsiednią nieruchomość — wspomnianą wyżej kamienicę. Od 2009 r. do 2011 r. byli z tego tytułu podatnikami VAT. Od roku 2012 korzystają ze zwolnienia podmiotowego. Wynajem jest czynnością na rzecz spółki z o.o. (w której małżonkowie są udziałowcami) oraz najem na rzecz kolejnych dwóch (bywało, że trzech) innych podmiotów na cele usługowe. Małżonkowie nie są obecnie zarejestrowanymi podatnikami VAT.
 Mąż Wnioskodawczyni osobiście zajmuje się sprawami wynajmu, nie posiada biura zajmującego się wynajmem. Opodatkowuje ten wynajem w ramach najmu cywilnoprawnego — jako majątek prywatny — małżonkowie złożyli stosowne oświadczenia do urzędu skarbowego, oraz składa z tytułu najmu co roku zeznanie PIT-28.
 Małżonkowie zamierzają sprzedać działkę nr 34/3 zabudowaną budynkiem usługowo - mieszkalnym spółce z o.o., w której są udziałowcami. Wcześniej nie zbywali innych nieruchomości, nie zamierzają też tego robić. Nie wykonywali żadnych czynności zachęcających do sprzedaży nieruchomości, nie zawierali umów przedwstępnych, nie pobierali zaliczek na poczet najmu lokalu w sprzedawanym budynku, lokale w budynku nie są wyposażone.
 Wnioskodawczyni wspólnie z mężem nabyła działkę i wybudowała na niej budynek w celu osobistym. Chcieli bowiem zamieszkać w nim razem z rodziną.
 Zarówno działka 34/3 jak i budynek na niej posadowiony nie były wykorzystywane przez wnioskodawczynię w działalności gospodarczej jej ani jej męża, nie były też udostępniane osobom trzecim na mocy jakichkolwiek umów (odpłatnych i nieodpłatnych).
 Wnioskodawczyni nie przysługiwało prawo do odliczenia podatku naliczonego, związanego z wytworzeniem budynku. Brak prawa do odliczenia wynikał wprost z przyjętego przez wnioskodawczynię charakteru wykorzystania przez nią działki i budynku — nie jako podatnik ale jako konsument ostateczny.
 W przedmiotowej sprawie zostały już wydane interpretacje indywidualne dla małżonka z dnia 3 września 2015 r.
 Czy transakcja sprzedaży nieruchomości nie będzie podlegała opodatkowaniu podatkiem od towarów i usług w związku z tym, że sprzedający nie prowadzą działalności handlowej, nie są podatnikami VAT i zbywają część prywatnego majątku...
 Zdaniem Wnioskodawcy, transakcja zbycia nieruchomości – działki zabudowanej budynkiem nie będzie podlegała podatkowi od towarów i usług w związku z tym, iż zbycie nie następuje w wykonaniu działalności gospodarczej i sprzedający nie są podatnikami VAT. Opis stanu faktycznego przedstawiony w pkt 68, jednoznacznie wskazuje, iż grunt zabudowany budynkiem stanowią majątek prywatny małżonków. Przy jego zbywaniu nie występuje profesjonalizacja, właściwa dla uznania ich za podatników VAT. Biorąc powyższe pod uwagę Zainteresowany uważa, że zbycie nieruchomości jest czynnością wykonywaną przez niepodatników VAT, tak więc transakcja nie będzie opodatkowana podatkiem VAT.
 Małżonkowie nie prowadzą w rozumieniu ustawy o VAT działalności gospodarczej i w związku ze sprzedażą prywatnego majątku takiej działalności nie rozpoczną. Zatem nie są i nie będą podatnikami VAT z tytułu planowanej sprzedaży.
 Z opisu sprawy wynika, że w dniu 28 listopada 2008 r. Wnioskodawczyni wraz z mężem zakupili od osoby prywatnej niezabudowaną nieruchomość – działkę nr 34/3. Środki na zakup gruntu pochodziły z prywatnego kredytu wnioskodawców. Małżonkowie zakupili również w dniu 31 października 2008 r. od osoby prywatnej zabudowaną kamienicą nieruchomość – działkę nr 35, sąsiadującą z działką nr 34/3. Natomiast w listopadzie 2009 r. zakupili sąsiadującą z pozostałymi działkę nr 34/4. W latach 2012–2015 r. małżonkowie wybudowali na działce nr 34/3 budynek usługowo-mieszkalny. W trakcie budowy nie dokonywano żadnych odliczeń w podatku od towarów i usług. Małżonkowie nie prowadzą działalności gospodarczej z tytułu najmu. Wnioskodawczyni jest wspólnikiem w spółce z o.o. Małżonkowie wynajmują inną sąsiednią nieruchomość – wspomnianą wyżej kamienicę. Od 2009 r. do 2011 r. byli z tego tytułu podatnikami VAT. Od roku 2012 korzystają ze zwolnienia podmiotowego. Wynajem jest czynnością na rzecz spółki z o.o. (w której małżonkowie są udziałowcami) oraz najem na rzecz kolejnych dwóch (bywało, że trzech) innych podmiotów na cele usługowe. Małżonkowie nie są obecnie zarejestrowanymi podatnikami VAT. Mąż Wnioskodawczyni osobiście zajmuje się sprawami wynajmu, nie posiada biura zajmującego się wynajmem. Opodatkowuje ten wynajem w ramach najmu cywilnoprawnego – jako majątek prywatny – małżonkowie złożyli stosowne oświadczenia do urzędu skarbowego, oraz składa z tytułu najmu co roku zeznanie PIT-28. Małżonkowie zamierzają sprzedać działkę nr 34/3 zabudowaną budynkiem usługowo - mieszkalnym spółce z o.o., w której są udziałowcami. Wcześniej nie zbywali innych nieruchomości, nie zamierzają też tego robić. Nie wykonywali żadnych czynności zachęcających do sprzedaży nieruchomości, nie zawierali umów przedwstępnych, nie pobierali zaliczek na poczet najmu lokalu w sprzedawanym budynku, lokale w budynku nie są wyposażone. Małżonkowie nabyli działkę 34/3 i wybudowali na niej budynek w celu osobistym. Chcieli bowiem zamieszkać w nim wraz ze swoją rodziną. Zarówno działka 34/3, jak i budynek na niej posadowiony nie były wykorzystywane przez Wnioskodawczynię w działalności gospodarczej jej ani jej męża, ani udostępniane osobom trzecim, na mocy jakichkolwiek umów (odpłatnych i nieodpłatnych). Wnioskodawczyni nie przysługiwało prawo do odliczenia podatku naliczonego, związanego z wytworzeniem budynku. Brak prawa do odliczenia wynika wprost z przyjętego przez Wnioskodawczynię charakteru wykorzystywania przez nią działki i budynku – nie jako podatnik ale jako konsument ostateczny.
 Przy tak postawionym opisie sprawy wątpliwości Wnioskodawczyni dotyczą kwestii, czy sprzedaż nieruchomości podlegać będzie opodatkowaniu podatkiem od towarów i usług.
 Mając na uwadze przedstawiony opis sprawy oraz powołane przepisy prawa uznać należy, że Zainteresowana dokonując sprzedaży nieruchomości, nie będzie działać w charakterze podatnika, a czynność ta nie nosi znamion działalności gospodarczej w rozumieniu ustawy o podatku od towarów i usług. Jak wcześniej wyjaśniono, aby uznać określoną sprzedaż za opodatkowaną podatkiem VAT nie wystarcza stwierdzić jedynie dostawę towarów, lecz wymagane jest określenie podmiotu dokonującego dostawy za występującego w związku ze sprzedażą jako podatnika podatku od towarów i usług. W niniejszej sprawie takie przesłanki nie występują.
 Powyższe wynika z faktu, że sprzedaż przez Wnioskodawczynię nieruchomości będzie stanowić zwykłe wykonywanie prawa do rozporządzania majątkiem osobistym, bowiem jak wynika z opisu sprawy, Zainteresowana wraz mężem nabyła opisaną we wniosku działkę nr 34/3 i wybudowała na niej budynek w celach osobistych – zamieszkania w nim wraz z rodziną. Ponadto zarówno działka 34/3, jak i budynek na niej posadowiony nie były wykorzystywane przez Wnioskodawczynię w działalności gospodarczej jej ani jej męża, ani udostępniane osobom trzecim, na mocy jakichkolwiek umów (odpłatnych i nieodpłatnych). Małżonkowie wcześniej nie zbywali innych nieruchomości, nie zamierzają też tego robić. Nie wykonywali żadnych czynności zachęcających do sprzedaży nieruchomości, nie zawierali umów przedwstępnych, nie pobierali zaliczek na poczet najmu lokalu w sprzedawanym budynku, lokale w budynku nie są wyposażone. Ponadto Wnioskodawczyni nie przysługiwało prawo do odliczenia podatku naliczonego, związanego z wytworzeniem budynku. Brak prawa do odliczenia wynika wprost z przyjętego przez Wnioskodawczynię charakteru wykorzystywania przez nią działki i budynku – nie jako podatnik ale jako konsument ostateczny.
 Zatem, Wnioskodawczyni dokonując sprzedaży przedmiotowej nieruchomości będzie korzystała z prawa do rozporządzania majątkiem osobistym, co nie będzie stanowiło wykonywania działalności gospodarczej, w rozumieniu art. 15 ust. 2 ustawy. Brak tego przymiotu pozbawia Zainteresowaną cech podatnika podatku VAT, o którym mowa w art. 15 ust. 1 ustawy, w zakresie ww. transakcji, a dostawę tej nieruchomości – cech czynności opodatkowanej, o której mowa w art. 5 ust. 1 pkt 1 ustawy.
 Podsumowując, sprzedaż opisanej we wniosku nieruchomości nie będzie podlegała opodatkowaniu podatkiem od towarów i usług, gdyż Zainteresowana w związku z tą dostawą będzie korzystać z przysługującego prawa do rozporządzania własnym majątkiem, co oznacza, że nie będzie działać w charakterze podatnika podatku od towarów i usług, prowadzącego działalność gospodarczą w rozumieniu art. 15 ust. 2 ustawy.
 Jednakże wskazać należy, że zgodnie z art. 14b § 1 Ordynacji podatkowej, minister właściwy do spraw finansów publicznych, na wniosek zainteresowanego, wydaje, w jego indywidualnej sprawie, interpretację przepisów prawa podatkowego (interpretację indywidualną).
 Wobec powyższego, wydana interpretacja indywidualna jest wiążąca tylko dla Wnioskodawczyni i nie wywiera skutku prawnego dla jej męża.
 Zauważa się, że organ podatkowy jest ściśle związany przedstawionym we wniosku stanem faktycznym. Wnioskodawca ponosi ryzyko związane z ewentualnym błędnym lub nieprecyzyjnym przedstawieniem we wniosku opisu stanu faktycznego. Podkreślenia wymaga, że interpretacja indywidualna wywołuje skutki prawnopodatkowe tylko wtedy, o ile rzeczywisty stan faktyczny sprawy będącej przedmiotem interpretacji pokrywał się będzie ze stanem faktycznym podanym przez Wnioskodawczynię w złożonym wniosku.
 A zatem, należy zaznaczyć, że wydając przedmiotową interpretację tut. Organ oparł się na wynikającym z treści wniosku opisie zdarzenia przyszłego. W związku z powyższym, w przypadku zmiany któregokolwiek elementu opisanego zdarzenia przyszłego, udzielona interpretacja traci swą aktualność.
 Jednocześnie tut. Organ informuje, że w pozostałym zakresie wniosku dotyczącym podatku dochodowego od osób fizycznych wydane zostało odrębne rozstrzygnięcie w dniu 19 października 2015 r. nr ILPB2/4511-1-945/15-2/AK.
 ILPB2/4511-1-945/15-2/AK | Interpretacja indywidualna
 Lokalizacja: Wyszukiwarka > Sprzedaż > ILPP2/4512-1-730/15-2/OA


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 16.4.2005
 FI
 Euroopan unionin virallinen lehti
 C 93/25
 YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO,
 15 päivänä helmikuuta 2005,
 asiassa T-256/01, Norman Pyres vastaan Euroopan yhteisöjen komissio (1)
 (Henkilöstö - Väliaikaisten toimihenkilöiden palvelukseen ottamista koskeva valintamenettely - Päätös olla hyväksymättä hakijaa kokeisiin - Ikäraja - Syrjintäkiellon periaate)
 (2005/C 93/49)
 Oikeudenkäyntikieli: ranska
 Asiassa T-256/01, Norman Pyres, entinen Euroopan yhteisöjen komission virkamies, kotipaikka Bryssel (Belgia), edustajinaan asianajajat G. Vandersanden ja L. Levi, vastaan Euroopan yhteisöjen komissio (asiamiehinään: J. Curral ja F. Clotuche-Duvieusart, prosessiosoite Luxemburgissa), jossa kantaja vaatii Tutkimus-valintakomitean 1.12.2000 tekemän päätöksen COM/R/A/14/2000, 4.12.2000 tekemän päätöksen COM/R/A/07/2000 ja 7.12.2000 tekemän päätöksen COM/R/A/10/2000, joilla evättiin kantajan osallistuminen tutkimuksen pääosaston järjestämiin valintamenettelyihin sillä perusteella, että kantaja ei täyttänyt ikärajaa koskevaa edellytystä, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin (ensimmäinen jaosto), toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja B. Vesterdorf, sekä tuomarit P. Mengozzi ja I. Labucka, kirjaaja: H. Jung, on 15.2.2005 antanut tuomion, jonka tuomiolauselma on seuraava:
 1
 Kanne hylätään.
 2
 Asianosaiset vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.
 (1) EYVL C 17, 19.1.2002.


type: wikipedia

text:
Andaṟ är ett distrikt i Afghanistan. Det ligger i provinsen Ghazni, i den centrala delen av landet, kilometer söder om huvudstaden Kabul.
 Trakten runt Andaṟ är ofruktbar med lite eller ingen växtlighet. Runt Andaṟ är det ganska tätbefolkat, med invånare per kvadratkilometer. I trakten råder ett kallt ökenklimat. Årsmedeltemperaturen i trakten är °C. Den varmaste månaden är juli, då medeltemperaturen är °C, och den kallaste är januari, med °C. Genomsnittlig årsnederbörd är millimeter. Den regnigaste månaden är februari, med i genomsnitt mm nederbörd, och den torraste är juli, med mm nederbörd.
 Källor
 Indelningar i Ghazni (provins)


type: legislation

text:
 EUROPEISKA KOMMISSIONEN
 Bryssel den 22.12.2021
 COM(2021) 570 final
 2021/0430(CNS)
 Förslag till
 RÅDETS BESLUT
 om ändring av beslut (EU, Euratom) 2020/2053 om systemet för Europeiska unionens egna medel
 MOTIVERING
 1.BAKGRUND TILL FÖRSLAGET
 Covid-19-pandemin har förorsakat den djupaste ekonomiska recessionen under många årtionden i EU
 1
 , vilket utlöste snabba och beslutsamma politiska åtgärder på både nationell nivå och EU-nivå. Alla medlemsstater har vidtagit exceptionella diskretionära åtgärder utöver sina ”automatiska stabilisatorer” för att stödja ekonomisk verksamhet och mildra de sociala konsekvenserna.
 EU vidtog också helt nya åtgärder för att hantera krisen. Med totalt 1,8 biljoner euro i 2018 års priser är EU:s fleråriga budgetram, tillsammans med Europeiska unionens återhämtningsinstrument (NextGenerationEU), det största stimulanspaket som någonsin finansierats genom EU-budgeten. Återhämtningsinstrumentet godkändes formellt av rådet den 14 december 2020
 2
 med stöd av Europaparlamentet och kommer att tillhandahålla 750 miljarder euro (2018 års priser) som anskaffats på kapitalmarknaderna för att finansiera särskilda återhämtnings- och resiliensåtgärder under en begränsad tidsperiod, i syfte att främja ekonomisk tillväxt och investera i resiliens och en grönare och mer digital framtid.
 Tillräckliga intäkter behövs för att täcka återbetalningen av finansieringskostnaderna för återhämtningsinstrumentets upplåning, som är fördelad över tre decennier. Återbetalningen av kapitalbeloppet får inledas före utgången av den fleråriga budgetramen 2021–2027, om de belopp som inte används för räntebetalningar är lägre än planerat och om nya egna medel införs
 3
 , och måste vara slutförd före utgången av 2058
 4
 .
 Inom ramen för det interinstitutionella avtalet av den 16 december 2020
 5
 konstaterade Europaparlamentet, rådet och kommissionen att utgifter från unionens budget i samband med återbetalning av Europeiska unionens återhämtningsinstrument inte bör leda till en otillbörlig minskning av programutgifter eller investeringsinstrument inom den fleråriga budgetramen. Enligt detta interinstitutionella avtal är det också önskvärt att mildra ökningen av medlemsstaternas BNI-baserade egna medel. De tre institutionerna kom således överens om att arbeta för ett införande av tillräckliga nya egna medel i syfte att täcka ett belopp som motsvarar de förväntade utgifterna i samband med återbetalningen.
 6
 Kommissionen åtog sig att föreslå nya egna medel under 2021 i syfte att införa dem senast den 1 januari 2023
 7
 .
 2.INNEHÅLL I ÄNDRINGSFÖRSLAGET
 Kommissionen föreslår att man inför nya egna medel som ger EU de resurser som krävs, särskilt med tanke på nya budgetutgifter för återbetalning av finansieringskostnaderna för återhämtningsinstrumentets upplåning och för den sociala klimatfonden
 8
 .
 I det ändrade förslaget anges att 25 % av de flesta intäkter från handeln med utsläppsrätter som ska auktioneras ut kommer att tillfalla EU-budgeten. Detta inbegriper intäkter från det nuvarande systemet för handel med utsläppsrätter för stationära anläggningar och luftfart för vilka ytterligare utsläppsrätter ska auktioneras ut, samt dess utvidgning till att omfatta sjötransport och införandet av en separat handel med utsläppsrätter för vägtransporter och byggnader, i linje med förslaget till ändring av direktiv 2003/87/EG
 9
 .
 Utsläppsrätter som auktioneras ut av Europeiska investeringsbanken för innovationsfonden och det ursprungliga anslaget till moderniseringsfonden ingår inte. För att vara neutrala omfattar tillämpningsområdet för egna medel även de utsläppsrätter som i princip är avsedda för auktionering av medlemsstaterna och som på grundval av medlemsstaternas skönsmässiga bedömning överförs avgiftsfritt till energisektorn, som används för efterlevnad av sektorer med ansvarsfördelning eller auktioneras ut av Europeiska investeringsbanken för moderniseringsfonden.
 För att hantera eventuella sociala konsekvenser i samband med införandet av utsläppshandel för vägtransporter och byggnader har kommissionen föreslagit att en social klimatfond ska inrättas. Fonden kommer att gynna utsatta hushåll, mikroföretag och transportanvändare. Under sin löptid kommer fonden att finansieras med egna medel från unionens budget inklusive, från och med 2026, intäkterna från handeln med utsläppsrätter för vägtransporter och byggnader. Fondens totala anslag för 2025–2032 kommer att uppgå till 72,2 miljarder euro i löpande priser, vilket i princip motsvarar ett belopp som är likvärdigt med cirka 25 % av de förväntade intäkterna från det nya systemet för handel med utsläppsrätter för perioden 2026–2032.
 En tillfällig solidaritetsjusteringsmekanism föreslås för att mildra de regressiva fördelningseffekterna av de egna medlen baserade på utsläppshandel genom att införa ett högsta bidrag för medlemsstater som har lägre inkomster och är koldioxidintensiva och ett lägsta bidrag för medlemsstater som har högre inkomster och låga koldioxidutsläpp. Detta kommer att undvika att vissa medlemsstater bidrar oproportionerligt till EU-budgeten i förhållande till storleken på deras ekonomi, under övergångsperioden till mer hållbara ekonomier och samhällen, och som säkerställer ett rättvist bidrag från alla.
 I detta förslag fastställs att en andel av intäkterna från försäljningen av utsläppsrätter för koldioxidjustering vid gränserna kommer att överföras till EU-budgeten som egna medel i form av ett nationellt bidrag.
 Slutligen föreskrivs i detta förslag att medlemsstaterna ska lämna ett nationellt bidrag till EU-budgeten på grundval av andelen resterande vinster från de största och mest lönsamma multinationella företagen som omfördelas till medlemsstaterna om de är slutmarknadsjurisdiktioner där varor eller tjänster används eller konsumeras enligt OECD/G20-gruppens inkluderande regelverk mot urholkning av skattebasen och överföring av vinster (BEPS)
 10
 om en reform av det internationella skatteregelverket. Arbetet med en multilateral konvention pågår fortfarande på internationell nivå, men kommissionen har meddelat att den under 2022 kommer att lägga fram ett förslag till rådets direktiv som säkerställer ett konsekvent genomförande av den multilaterala konventionen om partiell omfördelning av beskattningsrätten.
 3.RÄTTSLIG RAM
 3.1.Beslutet om egna medel
 Enligt artikel 311.3 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt får rådet, efter att ha hört Europaparlamentet, fastställa nya kategorier av egna medel eller upphäva en befintlig kategori. Denna bestämmelse gör det uttryckligen möjligt att ändra beslutet om egna medel för att lägga till nya egna medel enligt överenskommelsen i det interinstitutionella avtalet.
 I enlighet med det särskilda lagstiftningsförfarande som anges i artikel 311.3 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt antar rådet enhälligt det reviderade beslutet efter samråd med Europaparlamentet. Beslutet träder i kraft först sedan det har godkänts av medlemsstaterna i enlighet med deras respektive konstitutionella bestämmelser.
 3.2.Genomförandelagstiftning
 Samtidigt med detta måste rådet ändra genomförandeåtgärderna för systemet för egna medel för att säkerställa att de förblir ändamålsenliga. Dessutom krävs nya bestämmelser om tillhandahållande för alla nya egna medel. Kommissionen kommer att lägga fram nödvändiga förslag under det första halvåret 2022.
 2021/0430 (CNS)
 Förslag till
 RÅDETS BESLUT
 om ändring av beslut (EU, Euratom) 2020/2053 om systemet för Europeiska unionens egna medel
 EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA BESLUT
 med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 311 tredje stycket,
 med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska atomenergigemenskapen, särskilt artikel 106a,
 med beaktande av Europeiska kommissionens förslag,
 efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten,
 med beaktande av Europaparlamentets yttrande,
 i enlighet med ett särskilt lagstiftningsförfarande, och
 av följande skäl:
 (1)Återhämtningsinstrumentet, som inrättades genom rådets förordning (EU) 2020/2094
 11
 , kommer att tillhandahålla 750 miljarder euro i 2018 års priser, som anskaffats på finansmarknaderna som ett tillfälligt återhämtningsinstrument för att säkerställa en hållbar och resilient återhämtning i hela unionen och underlätta genomförandet av ekonomiskt stöd i den exceptionella situation som covid-19-pandemin orsakat, samt främja den gröna och digitala omställningen.
 (2)Återbetalningen av kapitalbeloppet för sådana medel som ska användas för utgifter inom ramen för Europeiska unionens återhämtningsinstrument och den dithörande ränta som förfaller till betalning kommer att behöva finansieras genom unionens allmänna budget, inbegripet genom tillräckliga intäkter från de nya egna medel som införs efter 2021. Inom ramen för det interinstitutionella avtalet av den 16 december 2020
 12
 erkände Europaparlamentet, rådet och kommissionen betydelsen av sammanhanget för Europeiska unionens återhämtningsinstrument och konstaterade att utgifter från unionens budget i samband med återbetalning av Europeiska unionens återhämtningsinstrument inte bör leda till en otillbörlig minskning av programutgifter eller investeringsinstrument inom den fleråriga budgetramen. Enligt detta interinstitutionella avtal är det också önskvärt att mildra ökningen av medlemsstaternas BNI-baserade egna medel.
 (3)EU:s utsläppshandelssystem, som inrättades genom Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/87/EG
 13
 , är en central del av unionens klimatpolitik. Med tanke på den nära kopplingen mellan handeln med utsläppsrätter och unionens klimatpolitiska mål är det lämpligt att anslå en andel av de berörda intäkterna till unionens budget.
 (4)De egna medlen inom handeln med utsläppsrätter omfattar en andel av intäkterna från auktioneringen av utsläppsrätter inom alla sektorer som omfattas av direktiv 2003/87/EG. Enligt direktiv 2003/87/EG och Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2018/842
 14
 får medlemsstaterna besluta att inte auktionera ut en del av den totala kvantiteten utsläppsrätter som anges i direktiv 2003/87/EG eller att låta den överföras och auktioneras ut för den moderniseringsfond som inrättas genom det direktivet. Dessa utsläppsrätter bör också användas för att beräkna mängden egna medel baserade på handeln med utsläppsrätter. Det är lämpligt att utesluta utsläppsrätter från den ursprungliga tilldelningen till moderniseringsfonden samt utsläppsrätter till innovationsfonden.
 (5)För att undvika alltför regressiva effekter på bidragen från utsläppshandeln bör ett högsta bidrag fastställas för stödberättigade medlemsstater. För perioden 2023–2027 är medlemsstaterna stödberättigade om bruttonationalinkomsten per capita, mätt i köpkraftsstandard och beräknad på grundval av beloppen i unionen för 2020, understiger 90 % av EU-genomsnittet. För perioden 2028–2030 bör bruttonationalinkomsten per capita för 2025 användas. Det högsta bidraget bör fastställas genom att medlemsstaternas andelar av de totala egna medlen från handeln med utsläppsrätter jämförs med dessa medlemsstaters andelar av unionens bruttonationalinkomst. Ett lägsta bidrag bör fastställas för alla medlemsstater om deras andel av det totala beloppet av de egna medel som är baserade på EU:s utsläppshandelssystem understiger 75 % av deras andel av unionens bruttonationalinkomst.
 (6)Genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) [XXX]
 15
 inrättas en mekanism för koldioxidjustering vid gränserna som ska komplettera EU:s utsläppshandelssystem och säkerställa att unionens klimatpolitik är ändamålsenlig. Med tanke på den nära kopplingen mellan mekanismen för koldioxidjustering vid gränserna och unionens klimatpolitik bör en del av intäkterna från försäljningen av utsläppsrätter överföras till unionens budget som ett eget medel.
 (7)I oktober 2021 nådde Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling och G20-gruppens inkluderande regelverk mot urholkning av skattebasen och överföring av vinster en överenskommelse om att deltagande marknadsjurisdiktioner skulle tilldelas 25 % av resterande vinster från stora multinationella företag över lönsamhetströskeln på 10 % (OECD:s/G20:s IF-avtal inom ramen för pelare 1). De egna medlen bör bestå i att tillämpa en enhetlig uttagssats på de multinationella företagens andel av resterande vinster, som omfördelas till medlemsstaterna [i enlighet med direktivet om genomförande av det övergripande avtalet om omfördelning av beskattningsrätten].
 (8)Bestämmelserna om bidraget från auktioneringen av utsläppsrätter inom ramen för det nuvarande systemet för handel med utsläppsrätter bör tillämpas från och med den 1 januari 2023. När direktiv 2003/87/EG har ändrats bör bestämmelserna om bidraget från auktionering av utsläppsrätter enligt det reviderade systemet för handel med utsläppsrätter tillämpas från och med den första dagen efter den sista dagen under perioden för införlivande av den ändringen. Bestämmelserna om bidraget från mekanismen för koldioxidjustering vid gränserna bör tillämpas från och med den dag då förordningen börjar tillämpas. [Bestämmelserna om OECD:s/G20:s IF-avtal inom ramen för pelare 1 ska träda i kraft när direktivet om genomförande av det globala avtalet om omfördelning av beskattningsrätten börjar tillämpas och den multilaterala konventionen träder i kraft.]
 HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
 Artikel 1
 Ändringar av förordning (EU) nr 2020/2053
 Beslut (EU, Euratom) 2020/2053 ska ändras på följande sätt:
 (1)Artikel 2 ska ändras på följande sätt:
 (a)I punkt 1 ska följande led läggas till som led e:
 ”e) Tillämpning av en enhetlig procentsats på 25 % på
 (1)de intäkter som genereras från medlemsstaternas auktionering av utsläppsrätter i enlighet med artiklarna 3d, 10 och 30d i Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/87/EG
 16
 1,
 (2)det belopp som beräknas genom att multiplicera det årliga antalet utsläppsrätter för vilka den berörda medlemsstaten tillämpar något av följande:
 (a)Möjlighet till gratis tilldelning som avses i artikel 10c i direktiv 2003/87/EG.
 (b)Möjlighet till en begränsad annullering enligt vad som avses i artikel 6.1 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2018/842
 17
 2.
 (c)Användningen av utsläppsrätter enligt artikel 10d.4 i direktiv 2003/87/EG för auktionering för den moderniseringsfond som avses i artikel 10d.3 i det direktivet,
 med det genomsnittliga vägda priset för utsläppsrätter som auktioneras ut på den gemensamma auktionsplattformen under det år då dessa utsläppsrätter skulle ha auktionerats ut.”
 (b)I punkt 1 ska följande led f läggas till:
 ”f) Tillämpning av en enhetlig uttagssats motsvarande 75 % av intäkterna från försäljningen av utsläppsrätter inom den mekanism för koldioxidjustering vid gränserna som inrättats genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) [XXX]
 183.”
 (c)I punkt 1 ska följande led läggas till som led g:
 ”g) De egna medlen bör bestå i att tillämpa en enhetlig uttagssats på 15 % på de multinationella företagens andel av resterande vinster, som omfördelas till medlemsstaterna [i enlighet med direktivet om genomförande av det övergripande avtalet om omfördelning av beskattningsrätt
 194].”.
 (d)Följande punkt 2a ska införas:
 ”2a).
 Genom undantag från punkt 1e ska följande gälla till och med räkenskapsåret 2030:
 (a)Om en medlemsstats andel av det totala inkomstbelopp som följer av tillämpningen av punkt 1 e understiger 75 % av dess andel av unionens bruttonationalinkomst, ska medlemsstaten tillhandahålla ett belopp som motsvarar 75 % av den bruttonationalinkomsten, multiplicerat med det totala inkomstbelopp som följer av tillämpningen av punkt 1 e.
 (b)En medlemsstats andel av det totala inkomstbelopp som följer av tillämpningen av punkt 1 e får inte överstiga 150 % av den medlemsstatens andel av unionens bruttonationalinkomst för medlemsstater med en bruttonationalinkomst per capita som understiger 90 % av unionens genomsnitt, mätt i köpkraftsstandard och beräknad på grundval av beloppen för 2020, för perioden 2023–2027 och på grundval av beloppen för 2025, för perioden 2028–2030.
 Bruttonationalinkomst enligt leden a och b: bruttonationalinkomst till marknadspris enligt artikel 1.1 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2019/516
 205.”
 Artikel 2
 Ikraftträdande och tillämpning
 Rådets generalsekreterare ska underrätta medlemsstaterna om detta beslut.
 Medlemsstaterna ska utan dröjsmål meddela rådets generalsekreterare när de har slutfört förfarandena för godkännande av detta beslut i enlighet med sina respektive konstitutionella krav.
 Detta beslut träder i kraft den första dagen i den första månaden efter mottagandet av den sista av de anmälningar som avses i andra stycket.
 Artikel 1.1 a ska tillämpas från och med den 1 januari 2023 för intäkter i enlighet med artikel 3d och 10 i direktiv 2003/87/EG och från och med dagen efter den sista dagen under perioden för införlivande av Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) [XXX]
 216 om ändring av direktiv 2003/87/EG för intäkter i enlighet med artikel 30d i direktiv 2003/87/EG.
 Artikel 1.1 b ska tillämpas från och med den dag då förordning (EU) [XXX] om inrättande av en mekanism för koldioxidjustering vid gränserna börjar tillämpas.
 Artikel 1.1 c ska tillämpas från och med
 den första dagen för tillämpningen av [direktivet om genomförande av det övergripande avtalet om omfördelning av beskattningsrätt], eller
 dagen för den multilaterala konventionens ikraftträdande och verkan, beroende på vilket som inträffar senast.
 Artikel 3
 Adressater
 Detta beslut riktar sig till medlemsstaterna.
 Utfärdat i Bryssel den
 På rådets vägnar
 Ordförande
 (1)
 Enligt uppgifter från Eurostat minskade EU:s bruttonationalprodukt med omkring 5,9 % under 2020.
 (2)
 Rådets förordning (EU) 2020/2094 av den 14 december 2020 om inrättande av Europeiska unionens återhämtningsinstrument för att stödja återhämtningen efter covid-19-krisen (EUT L 433I, 22.12.2020, s. 23).
 (3)
 I punkt 150 i slutsatserna från Europeiska rådets möte i juli 2020 anges också att intäkterna från de nya egna medel som införts efter 2021 kommer att användas för förtida återbetalning av återhämtningsinstrumentets upplåning.
 (4)
 Enligt artikel 5.2 i rådets beslut (EU, Euratom) 2020/2053 av den 14 december 2020 om systemet för Europeiska unionens egna medel (beslutet om egna medel) får återbetalning av icke återbetalningspliktiga bidrag inte överstiga 29,25 miljarder euro per år (i 2018 års priser).
 (5)
 Interinstitutionellt avtal mellan Europaparlamentet, rådet och Europeiska kommissionen om budgetdisciplin, samarbete i budgetfrågor och sund ekonomisk förvaltning samt om nya egna medel, inbegripet en färdplan för införandet av nya egna medel (EUT L 433I, 22.12.2020, s. 28).
 (6)
 Bilaga II, punkt F.
 (7)
 Kommissionens arbetsprogram för 2021, COM(2020) 690 final.
 (8)
 Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om inrättande av en social klimatfond (COM(2021) 568 final).
 (9)
 Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av direktiv 2003/87/EG om ett system för handel med utsläppsrätter för växthusgaser inom unionen, beslut (EU) 2015/1814 om upprättande och användning av en reserv för marknadsstabilitet för unionens utsläppshandelssystem och förordning (EU) 2015/757, COM(2021) 551 final.
 (10)
 Uttalande om en lösning med två pelare för att hantera de skatteutmaningar som uppstår till följd av digitaliseringen av ekonomin, OECD/G20-gruppens projekt om urholkning av skattebasen och överföring av vinster, av den 8 oktober 2021.
 (11)
 Rådets förordning (EU) 2020/2094 av den 14 december 2020 om inrättande av Europeiska unionens återhämtningsinstrument för att stödja återhämtningen efter covid-19-krisen (EUT L 433I, 22.12.2020, s. 23).
 (12)
 Interinstitutionellt avtal mellan Europaparlamentet, rådet och Europeiska kommissionen av den 16 december 2020 om budgetdisciplin, samarbete i budgetfrågor och sund ekonomisk förvaltning samt om nya egna medel, inbegripet en färdplan för införandet av nya egna medel (EUT L 433I, 22.12.2020, s. 28).
 (13)
 Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/87/EG av den 13 oktober 2003 om ett system för handel med utsläppsrätter för växthusgaser inom unionen och om ändring av rådets direktiv 96/61/EG (EUT L 275, 25.10.2003, s. 32).
 (14)
 Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2018/842 av den 30 maj 2018 om medlemsstaternas bindande årliga minskningar av växthusgasutsläpp under perioden 2021–2030 som bidrar till klimatåtgärder för att fullgöra åtagandena enligt Parisavtalet samt om ändring av förordning (EU) nr 525/2013 (EUT L 156, 19.6.2018, s. 26).
 (15)
 Europaparlamentets och rådets förordning (EU) [XXX] om inrättande av en mekanism för koldioxidjustering vid gränserna (EUT L [...], [...], s. [...]).
 (16)
 1
 Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/87/EG av den 13 oktober 2003 om ett system för handel med utsläppsrätter för växthusgaser inom gemenskapen och om ändring av rådets direktiv 96/61/EG (EUT L 275, 25.10.2003, s. 32).
 (17)
 2
 Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2018/842 av den 30 maj 2018 om medlemsstaternas bindande årliga minskningar av växthusgasutsläpp under perioden 2021–2030 som bidrar till klimatåtgärder för att fullgöra åtagandena enligt Parisavtalet samt om ändring av förordning (EU) nr 525/2013 (EUT L 156, 19.6.2018, s. 26).
 (18)
 3
 Europaparlamentets och rådets förordning (EU) [XXX] om inrättande av en mekanism för koldioxidjustering vid gränserna.
 (19)
 4
 [Direktiv (EU) XXX som ger verkan åt OECD:s/G20:s IF-avtal inom ramen för pelare 1].
 (20)
 5
 Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2019/516 av den 19 mars 2019 om harmonisering av bruttonationalinkomsten till marknadspris och om upphävande av rådets direktiv 89/130/EEG, Euratom och rådets förordning (EG, Euratom) nr 1287/2003 (BNI-förordningen) (
 EUT L 91, 29.3.2019, s. 19
 ).
 (21)
 6
 Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) XXX/XXXX av den dd/mm/åå