text:
Filozofija, družba, ekonomija – Stran 2 – Prometej
 Kategorija: Filozofija, družba, ekonomija Nenormalno je v NLB normalno Bivši predsednik uprave NLB Draško Veselinovič pravi, da je bilo kar 98 % vseh kreditov odobrenih izven kriterijev internega cenika NLB, ker je obstajala verjetnost, da bodo ti komitenti šli po kredit k kakšni drugi slovenski banki. NLB ki je torej poslovala tako, da je bilo zanjo normalno odobravanje slabih kreditov in je le izjemoma odobrila komu kredit po njenem internem ceniku in po pogojih, ki bi jih lahko šteli za normalno bančno prakso. Ob tem obtoženi nekdanji člani uprave NLB menijo, da niso nič krivi, ker so “le” podpisovali pogodbe, niso pa jih sestavljali ali – bog ne daj – prebrali.
 V Delovem poročilu o kazenskem postopku proti obtoženim članom uprave NLB Drašku Veselinoviču, Mateju Naratu in Miranu Vičiču zaradi odobritve izjemno ugodnega stanovanjskega kredita bivši vodji kabineta predsednika vlade Simoni Dimic in njenemu očetu, preberemo, da je bivši predsednik uprave NLB Draško Veselinovič pojasnil, da je bilo kar 98 % vseh kreditov odobrenih izven kriterijev internega cenika NLB. Logično lahko sklepamo, da je samo 2 % odobrenih kreditov upoštevalo cene iz internega cenika NLB.
 Očitno želijo obtoženi povedati, da niso storili nič ekscesnega, če so tudi Simoni Dimic in njenemu očetu odobrili visoka kredita po neprimerno ugodnejših pogojih, kot jih je določal interni cenik. Te pogoje državno tožilstvo kvalificira kot oškodovanje banke in kot pridobitev neupravičene koristi za kreditojemalca. Iz poročila Dela ni mogoče razbrati, kako to obrambo obtoženih razume državno tožilstvo, kako bo razumelo sodišče, pa bomo videli, ko bo izrečena sodba. Če bo sodišče sprejelo logiko obtoženih, bo izreklo oprostilno sodbo, saj ni kaznivo dejanje, če nekdo stori nekaj, kar je bila normalna utečena praksa poslovanja NLB pri odobravanju stanovanjskih kreditov. Glede na dejstvo, da kreditojemalca kredit odobren na 30 let redno odplačujeta, tega kredita celo ne moremo šteti za neizterljiv kredit, ki bi sodil v bančno luknjo v kateri je upoštevanih za 1,6 milijarde slabih kreditov NLB, ki so preneseni na DUTB. Nujno je, da so bili ostali slabi krediti NLB odobreni kreditojemalcem po za banko še slabših pogojih, s še slabšimi instrumenti zavarovanja in v še večjem nasprotju z internim cenikom in dobro bančno prakso. NLB je torej poslovala tako, da je bilo zanjo normalno odobravanje slabih kreditov in je le izjemoma odobrila komu kredit po njenem internem ceniku in po pogojih, ki bi jih lahko šteli za normalno bančno prakso. Normalna bančna praksa je odobravanje kreditov, ki so za banko dobičkonosni, ki so tako dobro zavarovani, da jih kreditojemalec ali kdo drug zanj gotovo vrne, ali pa da ima banka na razpolago dovolj zastavljenega premoženja iz katerega se gotovo lahko poplača. Drugačna bančna praksa je za banko slaba, zoper pričakovanje pa ni dobra niti za njene komitente. Namreč komitenti smo slovenski državljani, ki sedaj preko povečanega javnega dolga pokrivamo bančno luknjo. Praksa podeljevanja slabih kreditov je tako nek poseben primer prerazporejanja BDP, ki se v pomembnem delu na podlagi bančnega poslovanja na tak način preseli iz gospodarskega kroženja v igrah vsakdanje menjave v nakazila v davčne oaze, kamor so ga prenesli vsi, ki so iz normalne bančne prakse NLB preselili denar v svoje žepe, ne da bi ga bili dolžni vrniti.
 Če kaj, je nenavadno, da tožilstvo preganja normalen primer oškodovanja, ne zazna pa, da je bila škodljiva prav normalna praksa, ker je bilo normalno pravzaprav nenormalno. Spomnimo se znamenitega odgovora Ericha Fromma, ki je na vprašanje, ali se mu zdi nenavadno, da je v Združenih državah Amerike kar 2 % ljudi norih, odgovoril, da je nenavadno, da jih je kar 98 % normalnih.
 Državno tožilstvo in naši pristojni organi od Banke Slovenije do vlade in kriminalistične policije ter državnega tožilstva očitno ne opazijo, da je kar 98 % odobrenih kreditov pri NLB bilo odobrenih v nasprotju s standardi bančnega poslovanja in kot kaznivo dejanje obravnavajo zgolj posamezen primer, ki je vzbudil pozornost izključno zaradi položaja kreditojemalca in dejstva, da sta ta dva komitenta bila deležna ugodnejšega obravnavanja, ki je za bil za državljane, ki sedaj plačujemo bančno luknjo povsem popolnoma izključen. Če bi bilo drugače, bi Državno tožilstvo preganjalo akterje slabe bančne prakse ne le zaradi posameznih primerov, ampak predvsem zato, ker so pri opravljanju svojega dela opustili dolžno profesionalno skrbnost in so malomarno ali namenoma oškodovali premoženje banke in s tem povzročili v korist privilegirane elite ogromen primanjkljaj, ki ga je bila država v breme vseh državljanov prisiljena sanirati in s sanacijo preprečiti še večjo škodo, saj bi se nadaljevanje te prakse nedvomno končalo s stečajem slovenskih bank in bankrotom proračuna.
 Prelivanje nenormalnega v normalno ima svoje nadaljevanje v preganjanju tega pojava, saj je nekako samo po sebi umevno, da se je tožilstvo lotilo preganjati nek normalen posamičen primer, namesto da bi preganjalo nenormalno prakso, v kateri se predmeten pregon kaže celo kot normalna praksa. Prav ta normalnost je pojav, ki ga viceguvernerka Mejra Festić šteje za posebno obliko krivde, ki jo imenuje »naklepna slepota«. To je slepota dobrega bančnega strokovnjaka, ki ne vidi, da ravna v 98% svojega ravnanja v nasprotju s veljavnimi internimi pravili in torej v nasprotju s strokovnimi pravili zdravega finančnega poslovanja, ki določajo, da banka upošteva svoje interne predpise. Toda, če to ignoriranje strokovnih pravil finančnega bančnega poslovanja sprejmemo za normalno, potem ne gre več zgolj za kaznivo dejanje v konkretni zadevi zaradi Simone Dimic in njenega očeta, temveč gre za sistemsko vgrajen način poslovanja, ki neposredno vodi v enormna oškodovanja, saj je bilo tako poslovanje normalno v kar 98 % kreditnih poslov na področju stanovanjskih kreditov. Normalno bi torej bilo, da bi bili akterji takšnega poslovanja preganjani zaradi sistemskega škodovanja banki in davkoplačevalcem in nenormalno je, da Državno tožilstvo preganja zgolj ekscesen primer. Vsekakor to pomeni, da Državno tožilstvo ravna nenormalno, ker s takšno prakso ne preganja ključnih vzrokov povzročanja škode v sistemsko pomembnem obsegu in tako daje jasno sporočilo, da je nenormalna praksa bank prav za prav normalna in se je ne preganja. Če bo sodišče sledilo zagovoru, bodo obtoženci lahko celo v tako ekscesnem primeru oproščeni. V tem primeru bomo dobili jasno sporočilo, da je normalno nenormalno poslovanje naših bank in da Slovenija ravna nenormalno, ker takšne normalnosti ne preganja, preprečuje in ne sankcionira. In značilno tudi ne stori ničesar, da bi akterji takšne bančne prakse odškodninsko odgovarjali, tako, da bi morali poravnati povzročeno škodo – če že ne v celoti, pa vsaj simbolno, da bi čutili posledice svojega neodgovornega škodljivega ravnanja v obliki zmanjšanja njihovega premoženja. Če bi ravnali v Sloveniji normalno, bi bila bančna luknja gotovo manjša in državljani bi bili manj obremenjeni s pokrivanjem javnih dolgov in bi živeli bistveno dostojneje kot živimo sedaj.
 Draško Veselinovič nas tudi pouči, da je NLB ravnala kot je, ker je sicer obstajala verjetnost, da bo tak komitent šel po kredit k kakšni drugi slovenski banki. No, to bi bila za NLB res huda izguba, če bi imela enega komitenta, ki mu mora posojati po za banko škodljivih pogojih manj. Toda ni šlo le za enega komitenta. NLB je želela obdržati množico takšnih komitentov, saj bi v primeru izgube te srenje ostala brez možnosti izvajanja svoje normalne prakse podeljevanja kreditov v 98 % po za banko škodljivih pogojih in tako NLB ne bi več mogla koristiti svojim komitentom in ne bi več mogla škodovati Sloveniji kot svojemu lastniku in posredno ne bi mogla več ropati praktično vseh državljanov preko kreiranja bančne luknje.
 Kakor koli, vse kaže, da še dolgo ne bomo priče normalnega obravnavanja nenormalnosti. Tako bo še dolgo nenavadno, da je samo 2 % kreditov normalnih, vsi ostali pa bodo še naprej nenormalni, tako kot je v Ameriki nenavadno, da je samo 2 % ljudi norih, je pri nas nenavadno, da je samo 2 % bančnih kreditov po Drašku Veselinoviču normalnih.
 Poslovodje »le« podpisujejo, ne da bi prebrali, zato niso krivi?
 Zagovor obtoženih Draška Veselinoviča, Mateja Narata in Mirana Vičiča zasleduje zgolj cilj, kako bi se obtoženci rešili kazenske odgovornosti za svoja dejanja v času, ko so vodili poslovanje največje slovenske banke. Zato se izgovarjajo, da niso nič krivi, ker so samo podpisovali, kar so pripravile strokovne službe, ker so svojim službam zaupali, ali pa celo, da so podpisovali, ne da bi prebrali, kaj podpisujejo. Po takšni logiki so za vse krivi in odgovorni podrejeni delavci banke, ki so za vse skrbeli kot pripravljavci gradiv in odločitev. Po tej logiki za morebitne napake in škode niso krivi poslovodje, ki so sprejemali odločitve, ne da bi vedeli, kaj sprejemajo.
 Pri takšnem zagovoru obtoženi bivši člani uprave NLB pozabljajo, da zakon o gospodarskih družbah, ki se po določbah zakona o bančništvu uporablja, če zakon o bančništvu ne določa drugače, jasno določa, da je uprava odgovorna za zakonito in gospodarno poslovanje družbe. Zakon o bančništvu (Zban) odgovornost uprave banke še dodatno in podrobneje opredeljuje in določa, da so člani uprave odgovorni za zakonito in s tem tudi profesionalno delovanje banke in vseh njenih sistemov. Poleg zakona dodatno določajo odgovornost pri vodenju bank še predpisi Banke Slovenije, ki poslovanje bank nadzoruje in bdi nad obvladovanjem tveganj v bankah. Zato je odgovornost članov uprave bila zagotovo tudi ustrezno in skladno s predpisi določena v njihovih individualnih pogodbah o zaposlitvah. Če je uprava NLB mirno kršila v 98 % odobrenih kreditih svoj cenik, zagovor obtoženih pomeni, da obtoženci priznavajo, da pri svojem delu niso ravnali skrbno, tako, kot to od njih zahteva Zban, zaradi česar so člani uprave odškodninsko odgovorni po 66.čl. Zban in odgovarjajo za škodo, razen če dokažejo, da so ravnali skrbno in v skladu z pravili stroke. Nedvomno so bivši člani uprave NLB ravnali v nasprotju s svojo dolžnostjo, če sploh niso gledali, kaj podpisujejo, če pa so že gledali, kaj podpisujejo, pa vsebine niso strokovno preverili, ker je sploh niso preverjali.
 Bančno poslovanje zahteva, da uprava banke nenehno preverja tveganja, ki se jim banka s svojim bančnim poslovanjem izpostavlja in da s tveganji po določbah Zban ter pravilih stroke skrbno upravlja, vse s ciljem zagotoviti varnost depozitov in plačilno sposobnost banke.
 Že dejstvo, da so po zagovoru obtožencev pripravljavci gradiv predlagali svoji upravi 98 % zadev mimo cenika, da o drugih tveganostih ne govorimo, pomeni da sami sploh niso upravljali tveganj banke, pomeni da so odločali pripravljavci predlogov na nižjih bančnih ravneh in so že zaradi tega člani uprave odgovorni, saj med sistemske tveganosti, ki jih določata neposredno Zban in enako po ZFPPIPP (Zakon o finančnem poslovanju in postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju) sodijo vse odločitve, ki vplivajo na finančno sposobnost banke.
 Upravljanje tveganj zajema ugotavljanje, merjenje oziroma ocenjevanje, obvladovanje in spremljanje tveganj, vključno s poročanjem o tveganjih, ki jim je ali bi jim lahko bila banka izpostavljena pri svojem poslovanju. Poslovodstvo mora zagotoviti, da banka redno izvaja ukrepe upravljanja tveganj po določbah Zban ter da izvaja tudi vse druge ukrepe upravljanja tveganj, ki so po pravilih poslovno finančne stroke potrebni in primerni glede na vrsto in obseg poslov, ki jih banka opravlja. Poslovodstvo banke mora pri izpolnjevanju svojih obveznosti upoštevati vsa tveganja, ki jim je ali bi jim lahko bila banka izpostavljena pri svojem poslovanju in vključujejo zlasti kreditno tveganje, tržno tveganje, operativno tveganje in likvidnostno tveganje. Kreditno tveganje je tveganje nastanka izgube zaradi neizpolnitve obveznosti dolžnika do banke. Tržno tveganje je tveganje nastanka izgub zaradi spremembe cen blaga, valut ali finančnih instrumentov ali spremembe obrestnih mer.
 Operativno tveganje je tveganje nastanka izgube skupaj s pravnim tveganjem zaradi:
 neustreznosti ali nepravilnega delovanja sistemov, ki spadajo v notranjo poslovno področje banke, ali
 Likvidnostno tveganje je tveganje nastanka izgube zaradi kratkoročne plačilne nesposobnosti.
 Upravljanje tveganj je osnova bančne profesionalnosti. Torej so, kakor je razvidno iz zapisanih dejstev, bivši člani uprave NLB odgovorni za škodo, ki izvira iz njihovega neskrbnega in malomarnega ravnanja. Če so odgovorni za škodo, pa so tudi kazensko odgovorni in bi, če njihovo priznavanje malomarnega in nestrokovnega poslovanja drži morali biti obsojeni. Če pa so obtoženi bivši člani uprave res žrtev nestrokovnega dela njihovih podrejenih uslužbencev, imajo seveda vso pravico do regresnega zahtevka proti tem delavcem, seveda, če so jim ti zadeve res podtaknili in ne delali po navodilih obtoženih bivših članih uprave.
 Glede sklicevanja na argument: “ji bo dal kredit pa kdo drug”, pa obtoženi člani uprave NLB niso osamljeni. Tak argument sta uporabila za opravičevanje svojih ravnanj že veliko preje (in je v časopisih bilo večkrat citirano) že Mitja Gaspari kot tedaj guverner Banke Slovenije in član sveta (menda celo predsednik sveta Banke Slovenije) Ivan Ribnikar. Ugledni ekonomisti, kot je Ivan Ribnikar, so se leta 2007 v svetu Banke Slovenije pogovarjali, ali naj Kordežu odobrijo prevzem Merkurja ali ne. Takrat sta Ribnikar in tedanji guverner Banke Slovenije Mitja Gaspari povedala, da če slovenske banke ne bodo financirale Kordeževega prevzema, ga bodo pa tuje, in tako bo nekdo drug zaslužil namesto, da bi zaslužile domače banke (povzeto iz: Jože P. Damijan: Levica in desnica podpirali menedžerske prevzeme, Delo, 5. 9. 2015).
 Če je zaslužkarski argument poslovodstva še morda razumljiv (nerazumljiv je ob kršenju vseh ostalih parametrov tveganosti in cene odobritve kredita Dimičevi) pa je popolnoma nerazumljiv iz ust centralnih bankirjev, saj njihova funkcija ni delati posel, ampak zagotavljati stabilnost bančnega sistema.
 Preveriti je treba še vidik, kako so banke prišle do denarja – veliko – res ogromno, so si ga sposodile v tujini po (razen cene) zelo trdih pogojih (med drugim so bili to kratkoročni krediti). Te pogoje so potem banke prenašala na podjetja in v njih obsežno – res obsežno, kreditirale (poudarjamo) dolgoročne projekte (ki so bili nestvarni – in tudi te nestvarnosti – ker so bile v nebo vpijoče – bi morali bankirji identificirati) z neformalno obljubo (kot pravi Kordež) podaljševanja teh kratkoročnih kreditov, ki pa je nehala veljati takoj, ko je nastopila zunanja finančna kriza in so tuje banke zahtevale vrnitev denarja od domačih bank. Domače banke so seveda zahtevale vračila kreditov naprej od svojih kreditojemalcev in so hitro pozabile obljubo o podaljševanju kreditov in drastično spremenile prakso revolvinga. Ta vidik tveganja so vsi pravočasno registrirali – v svojih gradivih tudi Banka Slovenije – pa ga nihče ni jemal resno.
 Ne glede na vse, pa so obtoženi bivši člani uprave NLB vendar Dimičevi odobrili dolgoročni (in še poceni) kredit, kar je tudi odstopalo od siceršnje kratkoročne in “revolving” prakse, ki je sicer veljala za podjetja in na primer za Kordeža.
 Na tem mestu seveda ne smemo pozabiti na odgovornost članov nadzornih svetov banke, ki morajo nadzorovati delo uprav in skrbno nadzorovati zlasti upravljanje s tveganji. Če je, kar trdijo obtoženi člani uprave res, bo državno tožilstvo nujno moralo razširiti svoj pregon še na člane nadzornih svetov, ki niso škodljivega poslovanja preprečili, čeprav je njihova odgovornost po Zbanu opredeljena enako natančno in jasno, kot odgovornost uprav. Če bo državno tožilstvo dosledno, pa bo preverilo še poslovanje Banke Slovenije, ki bi morala vse te normalne nenormalnosti pravočasno ugotoviti in preprečiti pa jih ni.
 Dokler bo v Sloveniji glede bančnega poslovanja veljalo, da med normalnim in nenormalnim ni razlike, dela za državno tožilstvo ne bo zmanjkalo. Glede na dejstvo, da vlada pripravlja po predlogih pravosodnega ministra še reorganizacijo pravobranilstva, pa bo nemara dovolj dela tudi za pravobranilce, da bodo na podlagi obrnjenega dokaznega bremena iztožili povračilo škod, ki so jih v času normalno nenormalnega poslovanja davkoplačevalcem prizadejali obtoženi in še neobtoženi bančniki. Banka Slovenije namreč pridno vlaga kazenske ovadbe. Upajmo, da bo nekoč začela vlagati še pobude za vlaganje odškodninskih tožb proti vsem akterjem v naših bankah, ki so s svojim malomarnim poslovanjem povzročili škodo vsem državljanom Slovenije in omogočili korist izbranim komitentom, ki so bili privilegirani uživati ugodne kredite, ki so jih delile državne banke na čelu z NLB.
 Objavljeno dne 28. 2. 2016Avtor Stanko ŠtrajnKategorije Filozofija, družba, ekonomija, Odpisane interakcijeOznake druzbeni primitivizem, kreditiranje, nlb, normalnostPusti komentar na Nenormalno je v NLB normalno Volskwagen nam je prodajal blago z napako Med več kot 11 milijoni prevaranih kupcev Volkswagnovih vozil naj bi bilo okoli 35.000 slovenskih državljanov. S podpisom kupne pogodbe so le-ti prevzeli v last in posest kupljen avtomobil v prepričanju, da ima kupljen avtomobil prav tiste lastnosti in odlike, ki so zapisane v potrdilu o homologiranem tipu vozila. Toda v ocenjenem primeru 30 tisoč kupcev določenih Volkswagnovih dizelskih motorjev temu ni tako; ti avtomobili imajo drugačne, dejansko bistveno večje izpuhe škodljivih izpuhov od navedenih in dogovorjenih s sklenitvijo pogodbe. Zato je ta avtomobil blago z napako. Kaj je posledica, ki doleti prodajalca avtomobila, prodanega kot blago z napako, nam Zakon o varstvu potrošnikov zelo jasno pove v 37. c členu, v katerem je določeno, da ima kupec, ki je pravočasno pravilno obvestil prodajalca o napaki, pravico zahtevati, da prodajalec napako odpravi, ali pravico zahtevati, da ob vrnitvi avtomobila prodajalec vrne prejeto kupnino, ali pa da zamenja avtomobil z napako z novim, torej takim, ki napake nima in ki ustreza lastnostim avtomobila, ki je bil prodan. Zakon tudi jasno določa roke, v katerih mora kupec ukrepati, če želi zaščititi svoje pravne in premoženjske interese: potrošnik mora kot kupec prodajalca obvestiti o napaki v roku dveh mesecev po tem, ko je napaka bila odkrita (to je po prejemu obvestila o tem, da imajo avtomobil z vgrajeno »sporno programsko opremo« kot to napako imenuje Porsche Slovenija, ekskluzivni uvoznik Volkswagnovih vozil – blaga z napako.
 Objavljeno dne 19. 10. 2015Avtor Stanko ŠtrajnKategorije Avtocestni in drugi križi, Filozofija, družba, ekonomija, Odpisane interakcijeOznake druzbeni primitivizem, porsche slovenija, pravica do odprave napake, pravica do vrnitve kupnine, volskvagen, zakon o varstvu potrosnikovPusti komentar na Volskwagen nam je prodajal blago z napako Poslovanje DUTB kot plenjenje izplena Ali je DUTB res slaba banka? Da, je če gledamo s stališča davkoplačevalcev. Toda gledano s pozicije njenega upravnega odbora in izvršnih direktorjev, to ni slaba, temveč izvrstna banka. Kdo je torej slab in zakaj?
 Slovenska javnost je razburjena in se zgraža nad poslovanjem DUTB – slabe banke, ki izterjuje slabe kredite slovenskih bank, ki so jih le-te po sprejetem zakonu in pod nadzorstvom ministrstva za finance in Banke Slovenije prenesle na slabo banko. Slovenija je z davkoplačevalskim denarjem prevzela za 5,5 milijarde slabih bančnih kreditov in jih prenesla v prodajo in izterjavo na DUTB. Pričakovali bi, da bo DUTB nagrajena za svoje delo v odvisnosti od uspeha. Več, ko bo iztržila, več in bolje bodo nagrajeni njena uprava in obratno, manj kot bo DUTB izterjala, manj bodo plačani njeni poslovodje.
 Rezultat izterjave DUTB je svojevrstna razprodaja slovenskega premoženja tujemu in domačemu kapitalu po nerazumnih cenah in dodatno pospešeno uničevanje podjetij v stečajnih postopkih. Iz dosežene izterjave se poplačujejo astronomske plače vodilnim delavcem DUTB, ki se jim priznavajo še velikanski materialni stroški in še stroški poslovanja, v kar so všteta plačila zunanjih svetovalcev. Poslovanje DUTB je tako zreducirano na plenjenje izplena in davkoplačevalci od plačila za prevzete milijardne terjatve ne bodo dobili ne dosti, ne malo, ker bodo dobili natančno nič. Še več, na koncu bo potrebno pokriti še izgubo DUTB, saj le-ta ne more toliko izterjati in iztržiti, kolikor lahko zapravi in kolikor lahko plača svojim direktorjem. V slovenski javnosti se je zato razširilo prepričanje, da je vodstvo DUTB neka plenilska združba, ki naj bi veselo kradla in se norčevala iz slovenskih davkoplačevalcev. V tem oziru je slaba banka res slaba za Slovenijo, toda dobra za vse, ki imajo od njenega poslovanja korist, zlasti pa je dobra za njene vrhunske direktorje, ki so nadvse sposobni predstavniki opevanega nordijskega poštenja.
 Iz medijsko obravnavanih vprašanj o DUTB je razbrati, da našo vlado in državni zbor ne skrbi vsebina in se naša zakonodajna in izvršna oblast ne posvečata preverjanju ugotovitev računskega sodišča o delovanju te katastrofe za slovenske davkoplačevalce, temveč da so se naši politiki razživeli predvsem ob informacijah, da si direktorji DUTB v skladu z njihovimi veljavnimi pogodbami mirno izplačujejo vse, kar jim po pogodbah gre. Tako nekako izgubljamo iz presoje bistvena vprašanja, ker se ukvarjamo z manj pomembnimi, a toliko bolj škandaloznimi dejstvi.
 Profesor dr. Miha Juhart je natočil preko javne TV čistega vina in nam vsem lepo razložil, da izplačevanje plač, ne glede na njihovo višino, ni pravno sporno, če imajo ta plačila oporo v veljavnih pogodbah. Kdor vpije, da je takšno enormno, a pogodbeno določeno izplačevanje zloraba, kraja in kar je temu podobnega, se moti. Spoštovanje pogodb ni kaznivo dejanje, niti ne povzročanje škode. Seveda smo lahko vsi davkoplačevalci zgroženi, ker je reševanje slovenskih bank naša zakonodajna in izvršna oblast uporabila kot odlično priložnost, da omogoči še dodatno okoriščanje določenih srečnežev v DUTB in dodatno oškodovanje javnega denarja.
 Najprej ministrstvo za finance na podlagi zakona ustanovi DUTB in mu omogoči, da si sam uredi svoj status in pravila poslovanja, ker ima upravni odbor pravico z izvršnimi direktorji v upravi skleniti poljubne pogodbe in določiti plače po želji direktorjev, ne da bi bila jasno določena njihova odgovornost in kriteriji za presojo uspešnosti njihovega dela. Seveda je upravni odbor svojim direktorjem v pogodbah določil vse možne beneficije in sanjske plače, ki v normalnem življenju v naših razmerah pomenijo izkoriščanje priložnosti brez vsakega občutka za pravo mero. Minister za finance sedaj prosi, kot je sam javno pojasnil, za pojasnila namesto, da bi ukrepal. Namesto, da bi naša vlada prisluhnila strokovnim mnenjem in namesto da bi državni zbor po hitrem postopku sprejel spremembe zakona, s katerim bi za naprej preprečil anomalije, sedaj državni zbor sklicuje izredne seje, ministri pa kar tekmujejo, kdo bo bolj zmerjal direktorje slabe banke, kdo jim bo izrekel hujše očitke in kdo se bo pred narodom izkazal kot najbolj vnet zagovornik pravičnosti.
 Vidimo, da se nihče ne loti preverjanja, zakaj je do tega norčevanja iz slovenskega naroda prišlo in kdo je za to kriv. Nihče se ne loti preverjanja, katere nadzorne institucije v državi so zatajile, ali pa katere institucije, kot na primer računsko sodišče, opravijo svoje naloge prepozno. Kje je bilo računsko sodišče, ko je bilo v zakonodajnem postopku možno opozoriti državni zbor, da sprejeti zakon, ki omogoča zlorabe pravzaprav pomeni zlorabljanje oblasti. Kaj je počelo ministrstvo za finance, ko bi moralo pred podpisom pogodb z direktorji upravnemu odboru jasno določiti obseg in meje pravic bodočih izvršnih direktorjev? Kaj počne slepa Banka Slovenije, da ne ve, koliko so vredne prenesene terjatve. Zakaj vlada ni pravočasno preverila, kakšne pogodbe naklepa upravni odbor podpisati z izvršnimi direktorji DUTB? Ne, nihče ne govori o odgovornosti vlade in njenih ministrov, še manj kdor koli opazi, da so krivi predvsem naši poslanci v državnem zboru, ki so s sprejemom zakona sistemsko omogočili izvršnim direktorjem škoditi ugledu poštenih nordijcev. Zlasti nihče ne odgovori, kaj storiti, da se kaj takega več ne zgodi in kaj storiti, da se škoda minimalizira.
 Dr. Miha Juhart jasno pove, da je predčasna razveza pogodb možna, seveda ob upoštevanju vseh finančnih posledic, ki sledijo in priporoča preveriti, kaj je večje zlo – pogodbe razvezati in plačati, ali še naprej gledati garnituro, kako bo do konca mandata bajno nagrajena tudi za svoje domnevno škodljivo poslovanje. Če bi se pristojni organi izvršne oblasti potrudili, bi nemara uspeli dokazati obstoj krivdnih razlogov za razvezo pogodbe, zaradi kršitev pogodbe in zaradi nedoseganja predvidenih rezultatov. V primeru ugotovitve krivdnih razlogov na strani organov DUTB, bi nemara brez večje škode pogodbe lahko razvezali in dosegli, kar slovenski narod v svojih sanjah želi. Nemara bi lahko celo zahtevali povrnitev kakšne škode. Seveda bi za kaj takega morali pristojni organi delati strokovno in odgovorno, ne pa le lahkotno čakati, da bo njihovo delo opravil kdo drug. Res pa je, da bi bil nemara njihov napor brezpredmeten, če imajo pravno podkovani direktorji DUTB v pogodbah določbe, ki jih celo v primeru namernega ali malomarnega ravnanja odrešijo zanje škodnih posledic in jim celo v tem primeru zagotavljajo odpravnine in beneficije, kot jih uživa na primer direktor Volkswagna, ki bo za goljufanje celega sveta nagrajen z milijonskimi odpravninami, milijonsko rento in še ogromno pokojnino. Tako je to z tovrstno gospodo. Bolj, ko jo stiskaš v roki, bolj ti spolzi skozi prste in razen smradu ti v roki ne ostane nič drugega.
 Ali je DUTB res slaba banka? Da, je če gledamo s stališča davkoplačevalcev. Toda gledano s pozicije njenega upravnega odbora in izvršnih direktorjev, to ni slaba, temveč izvrstna banka; iz slabega v dobro, kot že slogan DUTB pove. Kdo je torej slab in zakaj? Odgovor je preprost. Slaba nam je država Slovenija, ker njeni poslanci v državnem zboru in njeni ministri v vladi dovolijo vse to, četudi imajo vse vzvode, da ne bi.
 Objavljeno dne 1. 10. 2015Avtor Stanko ŠtrajnKategorije Filozofija, družba, ekonomija, Odpisane interakcijeOznake druzbeni primitivizem, dutb, finančni primizivizemPusti komentar na Poslovanje DUTB kot plenjenje izplena Objektivna odgovornost je nekaj, kar si lahko zataknemo za klobuk Objektivna odgovornost je odgovornost za škodo, ki jo mora kdo plačati, čeprav ni nič kriv. Čeprav ni ravnal namerno, ne z malomarnostjo, mora lastnik nevarne stvari plačati škodo, ki nastane zaradi delovanja te nevarne stvari ali nevarne dejavnosti. Kandidatka za viceguvernerko Banke Slovenije je tako denimo priznala, da je objektivno odgovorna, saj je bila v nadzornem svetu Abanke v času, ko je ta odobrila pomemben del slabih posojil, zaradi česar smo morali davkoplačevalci tudi to banko dokapitalizirati, obenem pa meni, da ni nič kriva, ker so bile pač okoliščine takšne, da je do škode prišlo. Po tej logiki odgovornosti za škodo sploh ni in je torej tudi uveljavljati ni treba, kajti vsi se trudijo delati po najboljših močeh. Povzamemo torej lahko, da je objektivna odgovornost nekaj, kar si lahko zataknemo za klobuk, ker ne pomeni ne dosti ne malo, saj sploh nič ne pomeni.
 Slovenski mediji so oznanili, da je Ireno Vodopivec Jean na predlog predsednika Boruta Pahorja državnozborska mandatno–volilna komisija potrdila za kandidatko za viceguvernerko Banke Slovenije, o kateri naj bi ta teden odločal celotni državni zbor. Iz Dnevnika lahko povzamemo, da je Irena Vodopivec Jean, kandidatka predsednika republike Boruta Pahorja za viceguvernerko Banke Slovenije, ki je prestala prvo kadrovsko sito v državnem zboru, bila med letoma 2006 in 2009 članica nadzornega sveta Abanke. Država je morala Abanko konec leta 2013 reševati s skoraj 600-milijonsko injekcijo. Po Dnevniku to odpira vprašanje, ali je članstvo Vodopivec Jeanove v nadzornem svetu Abanke v času, ko je ta odobrila pomemben del slabih posojil, kljub njeni strokovnosti lahko ovira za položaj v vrhu regulatorja domačega bančnega sistema. Verjetna bodoča viceguvernerka, ki je danes v Združenju bank zaposlena kot namestnica direktorja Franceta Arharja, je za Dnevnik novinarske pomisleke odločno in na kratko odpravila, rekoč: »Svojega članstva v nadzornem svetu Abanke ne morem izbrisati. Priznavam objektivno odgovornost, a to je bilo drugačno obdobje.« In še: »Ves čas sem se trudila delovati na podlagi zakona o bančništvu. Če bi kdo leta 2006 napovedal, da bo vrednost zavarovanj za posojila tako padla, mu verjetno nihče ne bi verjel.« Na vprašanje o tem, ali je njena kandidatura za viceguvernerko lahko sporna zaradi njenega članstva v nadzornem svetu Abanke, pa je Vodopivec Jeanova odgovorila: »To je bil čas visoke, celo eksponentne rasti. Krediti bi morali biti ustrezno zavarovani, a je prišlo do hkratnega padca vrednosti papirjev in sesutja nepremičninskega trga. Ni šlo za malomarnost ali lenobo, ampak okoliščine«.
 Te razlage Dnevnik komentira in nam pojasni: »Kljub temu se pomemben del očitkov, vezanih na čas kreditne ekspanzije v bankah, ki jih je obvladovala država, nanaša na njihove nadzornike. Ti naj bi dopustili, da so banke menedžerjem in finančnim holdingom za dolgoročne projekte odobravale kratkoročna posojila, s čimer so velikokrat prikrivale njihov dejanski namen. Spet v drugih primerih naj bi posamezne uprave silili v povečanje tržnih deležev. »Če bi banke upoštevale zakon o bančništvu, do tega ne bi prihajalo.«
 Iz Dnevnikovega pisanja lahko povzamemo, da je objektivna odgovornost nekaj, kar si lahko zataknemo za klobuk, ker ne pomeni ne dosti ne malo, saj sploh nič ne pomeni. Namreč, objektivno odgovorne osebe za katastrofalno poslovanje naših bank nič ne odgovarjajo in lahko mirno zasedajo vodilne in najodgovornejše funkcije v Banki Slovenije. Mandatno volilna komisija očitno ni našla nobenega razloga, da bi podvomila v primernost kandidatke za viceguvernerko in jo je mirno potrdila. Kaj so naši poslanci imeli v mislih pri svoji odločitvi, ne vem, a oglejmo si, kako je odgovornost za škodo opredeljena v Obligacijskem zakoniku (OZ) in pretehtajmo, kaj nam je Irena Vodopivec Jean povedala s priznanjem objektivne odgovornosti.
 Članico nadzornega sveta Abanke je nedvomno šteti za članico organa pravne osebe po 148. čl. OZ. Po tem členu pravna oseba, torej Abanka, odgovarja za škodo, ki jo je njen organ povzročil tretjim osebam, torej vsem državljanom Slovenije, ki smo preko proračuna morali pokriti škodo, ki so jo kot bančno luknjo povzročili uprava Abanke in njen nadzorni svet z Ireno Vodopivec Jean vred. Če bi Abanka poravnala škodo, ki jo je povzročila vsem slovenskim državljanom, bi lahko od svojih organov zahtevala povrnitev škode v 6. mesecih po plačilu, če bi lahko dokazala, da so organi škodljivo ravnali namenoma ali iz hude malomarnosti.
 Objektivna odgovornost je odgovornost za škodo, ki jo mora kdo plačati, čeprav ni nič kriv. Čeprav ni ravnal namerno, ne z malomarnostjo, mora lastnik nevarne stvari plačati škodo, ki nastane zaradi delovanja te nevarne stvari ali nevarne dejavnosti. Torej, po tej logiki Irena Vodopivec Jean pove, da je objektivno dolžna poravnati škodo, čeprav je menda ni zakrivila in ni nič kriva. Kandidatka za viceguvernerko seveda nima v mislih, da bi komer koli karkoli povrnila, ker je ravnala malomarno in sedaj brez sramu javno prizna, da je objektivno odgovorna. Toda čeprav je objektivno odgovorna, meni, da ni nič kriva, ker so bile pač okoliščine takšne, da je do škode prišlo. A kaj je funkcija nadzornega sveta, v katerem sedijo vrhunski strokovnjaki, kot prav to, da glede na okoliščine ravnajo strokovno pravilno, torej tako, da škodo preprečijo? Huda malomarnost je izkazana že s tem, da nadzorni sveti pri svojih presojah poslovanja bank niso upoštevali določb Zakona o bankah, niti ne dobre bančne prakse in zlasti ne določb Kodeksa finančnoposlovnih načel, ki ga po Zakonu o gospodarskih družbah in Zakonu o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju, morajo kot pravila stroke obvezno uporabljati poslovodeči in nadzorni organi gospodarskih družb. Pravila stroke so za poslovanje bank še strožja in zahtevajo skrbno presojo vseh kreditnih in drugih bančnih poslov v okviru bančnega poslovanja, saj banke z malomarnostjo ogrožajo ne le sebe, temveč vse svoje komintente in je nesporno nujno, da država vzpostavi zadostne nadzorne mehanizme, ki preprečijo povzročanje enormnih škod. Tak zadosten nadzorni mehanizem bi moral biti Banka Slovenije. Njenega guvernerja in viceguvernerje pa imenuje na predlog predsednika države državni zbor. Prav zato pričakujemo, da bo državni zbor pri imenovanju viceguvernerke preveril, če že ne njene bivše malomarnosti, pa vsaj njeno strokovnost.
 Pričakovali bi, da bo državni zbor preveril njene izjave in ocenil, če sploh ve, kaj govori, ko priznava objektivno odgovornost in hkrati pove, da ni nič kriva. Vendar so naša pričakovanja povsem neutemeljena, kajti očitno tudi državni zbor ne ve, kaj je to objektivna odgovornost, še manj, kaj je krivdno ravnanje kot namerno ravnanje ali kot malomarno ignoriranje predpisanih pravil stroke. Ne, očitno je, da državni zbor odloča po nekih skrivnostnih kriterijih in pokloni vero kandidatom, ki ne vedo, kaj govorijo, ki se nekaj sprenevedajo in nas imajo za tepce, ki ne znajo prebrati niti osnovnih zakonskih predpisov.
 Ireni Vodopivec Jean gre očitno dobro, ko že leta zaseda pomembne funkcije, priznava objektivno odgovornost in je za nagrado predlagana za viceguvernerko, torej za nadzornico nadzornikov. Nauk je preprost. Kdor želi ugajati državnemu zboru in našemu predsedniku države, mora govoriti nesmisle, mora se sprenevedati in ustvarjati vtis visoko moralne osebe, a v resnici je s to moralo nekako tako, kot s strahom, ki je okrogel, notri pa ga nič ni. Kdor želi biti nadzornik, mora državnemu zboru izkazati, da svojih nadzornih funkcij do sedaj ni opravljal strokovno korektno in da je povzročal škodo. Če bi temu ne bilo tako, bi državni zbor predlog predsednika Boruta Pahorja kot neustrezen zavrnil. Toda, če bi se to zgodilo, bi državni zbor moral vedeti vsaj to, kaj je odgovornost, bi moral odgovornost zahtevati in bi moral uveljavljati odgovornost za ravnanje vseh pomembnih funkcionarjev na vseh nivojih in v vsakodnevni praksi. Toda, kako, naj državni zbor ravna drugače, če tudi sam o svoji odgovornosti meni, da ni nikoli nič kriv. Tudi vlada in vsi njeni ministri in predsedniki uprav, vsi enotno trdijo, da niso nikoli nič krivi, ker so za vse krive neke okoliščine, neka objektivnost.
 Po tej logiki odgovornosti za škodo sploh ni in je torej tudi uveljavljati ni treba, kajti vsi se trudijo delati po najboljših močeh. Nedvomno bo verjetna nova viceguvernerka izpolnila pričakovanja državnega zbora in bo odlično opravljala bodočo funkcijo, kajti zagotovo ne bo nikoli nič kriva, čeprav bo objektivno odgovorna.
 Naša verjetno bodoča viceguvernerka je še poudarila: »V vsakem primeru se prakse iz bank ne smejo več ponoviti, ker ta država nima več milijard evrov za njihovo saniranje. Tudi zato je danes skrb zbujajoče spremljati izjave bankirjev o cenovni vojni.« Če bodo banke nadzorovali objektivno odgovorni nadzorniki v Banki Slovenije, ki niso nikoli nič krivi, se bo prav ta praksa, čeprav smo brez denarja, gotovo ponovila. Najboljši dokaz je prav odločitev mandatno volilne komisije državnega zbora, ki bi pri razumnih državljanih morala vzbuditi ne zaskrbljenost, temveč ogorčenje nad odločitvami, ki dajejo potuho neodgovornemu ravnanju, ki pomeni nadaljevanje opuščanja nadzora in nemoteno nadaljevanje finančnega primitivizma naših bank, ki je eden od ključnih vzrokov naše gospodarske in družbene krize, ki je prav zaradi takšnega razumevanja odgovornosti gotovo ne bomo presegli.
 Objavljeno dne 22. 9. 2015Avtor Stanko ŠtrajnKategorije Filozofija, družba, ekonomija, Odpisane interakcijeOznake banka slovenije, druzbena malomarnost, druzbeni primitivizem, financna malomarnost, financni primitivizem, KPFN, odgovornostPusti komentar na Objektivna odgovornost je nekaj, kar si lahko zataknemo za klobuk Država spodbuja samozaposlovanje in priporoča odpuščanje delavcev Bine Kordež je na Damijanovem blogu objavil zanimiv prispevek o požrešni državi in o tem, kaj dobimo za plačane davke. Lepo zbrani podatke dokazujejo, da slovenski davkoplačevalci od države prejmemo več pokojnin in socialnih transferjev kot pa državi plačamo davkov in prispevkov. Zato ima proračun več izdatkov kot prihodkov, zaradi česar nam avtor nekako med vrsticami sugerira, da imamo očitno preveč sociale in da plačujemo premalo davkov in prispevkov. Zato nimamo prav, ko bentimo nad požrešno državo, pač pa bi morali raje razmišljati, kako bomo od države dobili manj, kot pa ji plačujemo.
 Objavljeno dne 31. 7. 2015Avtor Stanko ŠtrajnKategorije Filozofija, družba, ekonomija, Odpisane interakcijeOznake davki, druzbeni primitivizem, drzava, obdavcevanje, zaposlovanjePusti komentar na Država spodbuja samozaposlovanje in priporoča odpuščanje delavcev Katarza Banke Slovenije Katarza pomeni očiščenje; v tragediji gre po Aristotelu za duhovno očiščenje zaradi trpljenja, s katerim se junak odkupi krivde, pri čemer se tudi gledalec etično očisti. V medicini je katarza izpraznitev črevesja, pa tudi razrešitev kompleksov. V razkritjih o tem, kako je Banka Slovenije napačno ocenila višino bančnih izgub v NLB in NKBM, v posledici česar je Slovenija z dokapitalizacijo z razlastitvijo imetnikov podrejenih obveznic in predvsem z denarjem davkoplačevalcev zagotovila večjo kapitalsko ustreznost, kot je potrebna, ni pomembno, ali gre za zmoto zaradi nestrokovnosti in malomarnosti ali pa gre za neko goljufijo, s katero je Banka Slovenije namerno spravila slovensko vlado v zmoto, saj so posledice zmote v vsakem primeru zaradi napake v volji stranke enake. Če bi Banka Slovenije želela doseči stopnjo družbene katarze, bi morala najprej doživeti lastno očiščenje. Če že ne zmore dovolj etike, da bi ob drami slovenskega naroda doživela katarzo v Aristotelovem pomenu besede, bi vsaj lahko opravila katarzo v medicinskem pomenu tega pojma. Očistila bi lahko svoje črevesje in izločila vse svoje funkcionarje, ki ne zmorejo dojeti svoje soodgovornosti za bančno luknjo, temveč to luknjo zvijačno nalagajo davkoplačevalcem. S takšnim očiščenjem bi se Banka Slovenije tudi rešila svojih kompleksov zaradi katerih ne zmore opravljati svojih po zakonu naloženih pristojnosti in bi dojela, da mora slovenskemu narodu služiti, ne pa mu lagati, ga zavajati in mu škoditi.
 Objavljeno dne 20. 6. 2015Avtor Stanko ŠtrajnKategorije Filozofija, družba, ekonomija, Odpisane interakcijeOznake banka slovenije, Danska, druzbeni primitivizem, ekonomski primitivizem, financna malomarnost, financni primitivizem, mejra festic, TES6, zadolzevanjePusti komentar na Iz dežele Vikingov Makedonija je danes tisto, kar bo Slovenija jutri Državljani Slovenije imamo srečo, da je kje kakšna država, ki še manj resno kot Slovenija jemlje razumevanje poštenja, odgovornosti in obveze izvršne oblasti, da mora služiti narodu in ne obratno. Kdor želi vedeti kakšna bo Slovenija jutri, si naj ogleda, kakšna je Makedonija danes, kajti Makedonija danes je tisto, kar bo Slovenija jutri. Skopje je denimo mesto z največjo gostoto bronastih kipov na hektar površine, kar sem jih do sedaj videl na svojih popotovanjih; vse, kar je starega, se krasi z novim lišpom; avtorji nagnusnih bronastih kipov, s stiroporom in marmorjem olišpanih neo-viktorijanskih prenovljenih fasad soc-realisičnih stavb in betonskih galej v strugi Vardarja niso znani, ve pa se, da kipe menda izdeluje neka livarna iz Firenc za desetino porabljenega denarja, porabljeno pa je do sedaj menda že pol milijarde evrov. In v Makedoniji nisem srečal nikogar, ki bi mislil, da je bilo vse pošteno in da so izvajalci pridobili naročila za dela v postopkih javnega naročanja. Slovenci smo, kar se tega tiče veliko na boljšem, saj nam ni treba ugibati o tem, ali je največja investicija iz javnih sredstev TEŠ 6 bila vodena preko javnega naročanja, ker je jasno, da je TEŠ vsa naročila oddal brez postopka javnega naročanja in je tako uspel za 600.000 EUR vredno investicijo porabiti 1.400.000 EUR. Menedžerji TEŠ-a so tako nedvomno uspešnejši od makedonske vlade, saj so v investiciji primerljivi po višini z olepševanjem Skopja mirno pospravili vsaj toliko, kot so Makedonci porabili za ves kič v centru Skopja. Razlika je le v tem, da v Makedoniji opozicija meče vladajoči politiki »bombe« (vladne prisluhe več kot 20.000 prebivalcem Makedonije), pri nas pa opozicija »bomb« na temo TEŠ 6 ne meče, ker raje lepo molči in nekako sodeluje pri delitvi provizijskega kolača iz največje investicije iz javnega denarja v Sloveniji zadnjih pet ali še več let.
 Objavljeno dne 25. 5. 2015Avtor Stanko ŠtrajnKategorije Filozofija, družba, ekonomijaOznake korupcija, makedonija, protesti, slovenija, TES6Pusti komentar na Makedonija je danes tisto, kar bo Slovenija jutri Ko poslovodje ne odločajo, vlada pa ne vlada: logika Jupitra in vola po slovensko V latinskih pravnih pravilih, izrekih in definicijah najdemo znan izrek: »Quod licet Iovi, non licet bovi«, kar prevajamo »Kar je dovoljeno Jupitru, ni dovoljeno volu«. Pomen navedenega znanega izreka je bil jasen že starim Rimljanom in jasen je tudi sodobnim Evropejcem, seveda z izjemo Slovencev, ki ta izrek razumemo po svoje in odstopamo od standardnega razumevanja, da vol ne sme početi tistega, kar sme početi Jupiter v vsej njegovi božanskosti in seveda tudi obratno, da ni primerno, da bi Jupiter počel, kar je sicer rezervirano za vola.
 Iz afere Kovačičliks, ki zadnje dneve buri duhove Slovencev, lahko povzamemo, da predsednik uprave NKBM Matjaž Kovačič ni počel, kar bi kot predsednik uprave NKBM moral. Ni opravljal svoje funkcije, ker ni odločal in ni poslovodil NKBM, torej se ni obnašal kot Jupiter, ker je rajši kot vol zgolj spraševal takratnega predsednika vlade, kaj naj počne. Toda, to kar, je dovoljeno Jupitru, ne sme opravljati nihče drug. Povedano drugače: predsednik uprave NKBM ne more prenašati svojih pristojnosti na nikogar, tudi na predsednika vlade ne, temveč mora v dobro banke, ki jo vodi, odgovorno odločati in za svoje odločitve tudi odgovarjati. Toda, kako naj odgovarja, če ne odloča in kako naj odloča, če se odpoveduje svojim pristojnostim in je raje v vlogi vola, kot bi bil v vlogi Jupitra?
 Predsednik vlade na dopise in mejle večinoma naj ne bi odgovarjal, ker jih menda niti prebral ni. Seveda, saj predsednik vlade ni želel nastopati kot vol, kar bi se zgodilo, če bi začel odločati o stvareh, za katere ni pristojen. Gotovo predsednik vlade ni pristojen poslovoditi NKBM. Če predsednik vlade želi ohraniti pozicijo Jupitra, mora odločati o vsem, saj mu je to tudi dovoljeno, toda če noče biti vol, mora odločati le v okvirju svojih pristojnosti. Zagato je predsednik vlade elegantno razrešil, ker je ohranil vzvišeno božansko pozicijo in je vlogo vola namesto njega prevzel njegov tajnik. Tako imamo tipično slovensko situacijo popolne zamegljenosti odgovornosti, saj ne vemo, kdo dejansko odloča, ne vemo, kdo je za kaj pristojen, ker poslovodje ne odločajo, vlada pa ne vlada, ker ne more odločati o poslovodenju banke ali gospodarske družbe, čeprav gre za osebe v večinski lasti države, ki jo zastopa vlada. Zato vlada odloča neuradno, odloča tako, da predsednik vlade preko tajnika sporoča odločitve, za katere ne odgovarja, ker se sploh ne ve, da je te odločitve dejansko sprejel, predsednik uprave banke pa nam po televiziji pojasni, da ni za nič kriv, saj je o najpomembnejših stvareh odločal pravzaprav predsednik vlade.
 V preteklih letih smo ničkolikokrat slišali predsednike vlad in predsednico vlade ter ministre, ki so nam zatrjevali, da niso pristojni odločati na primer o imenovanjih uprav in nadzornih svetov gospodarskih družb in bank v večinski lasti Republike Slovenije, ker je to pristojnost Slovenskega državnega holdinga. Vlada si je tudi oprala roke in ni ničesar sklepala o prodaji Mercatorja, Telekom pa sedaj menda prodaje SDH, čeprav ima o tem predsednik vlade veliko za povedati. Pretekle vlade se niso pustile motiti in so mirno gledale, kako propada gradbeništvo, saj niso štele za svojo dolžnost preprečiti propada pomembne gospodarske panoge in niso zaščitile tisoče delovnih mest. Ne vlada, ne državni zbor nista ničesar ukrenila, da bi Banka Slovenije opravila svojo pristojnost in preprečila prakso podeljevanja slabih kreditov, ki jih moramo sedaj preko državne dokapitalizacije socializirati vsi državljani. Tudi pri TEŠ6, ki je stal skoraj trikrat več, kot bi smel, resorni ministri in vlada niso opazili, da TEŠ oddaja naročila po pretirano previsokih cenah izbranim ponudnikom nezakonito, ker ni oddajal naročil po postopku javnega naročanja. O vseh teh in drugih podobnih zadevah ni bilo pravočasnega ukrepanja, ker ukrepanja sploh ni bilo. Obratno pa so si vlade na čelu s predsedniki vlad in predsednico vlade dajale dovolj opravka z odločanjem v zadevah, o katerih ne bi smele odločati vlade in njeni ministri. Pri javnih naročilih bi morali javni naročniki, kot so DARS, Slovenske železnice, Univerze, skratka vsi neposredni in posredni proračunski uporabniki, odločati povsem neodvisno. Ponudnike bi morali določati zgolj na podlagi kriterijev in meril določanja najugodnejše ponudbe, pa nam vsi zapleti z oddajo javnih naročil dokazujejo, da se zapleta predvsem zaradi vpletanja nepristojnih odločevalcev, ki brez odgovornosti diktirajo, kdo bo dobil kakšno naročilo.
 Kadrovska politika v družbah v večinski lasti države in v vseh organih javnih služb je eno samo norčevanje iz stroke in sposobnosti kandidatov, ker je edini kriterij politična pripadnost in vodljivost kandidatov in njihova pripravljenost, da odigrajo svojo vlogo v komediji slovenskega upravljanja gospodarstva in države. Zlasti so kot kandidati za vodilne funkcije nezaželeni sposobni in pošteni strokovnjaki, ki so v preteklosti z delom in rezultati dokazali, da niso voli, temveč Jupitri, ki bi bili sposobni narediti red in povleči Slovenijo iz krize, v kateri smo in ki še zdaleč ni končana, čeprav nam prav to naš politiki zadnje čase vneto zatrjujejo.
 Odkar obstaja zahodna civilizacija, ki temelji na rimskem pravu, velja, da morajo osebe, ki dejansko odločajo, za svoje odločitve tudi odgovarjati. Če ni odgovornosti, če se ne ve, kdo dejansko odloča in ali je tisti, ki odloča za sprejemanje odločitev tudi pooblaščen in pristojen, je nujno, da je upravljanje bank in gospodarskih družb, ter upravljanje v javni upravi ena sama velika zmeda. Ta zmeda se kaže kot popolna nesposobnost sprejemanja družbeno koristnih in pravočasnih odločitev, v posledici česar vodi Slovenija zmedeno ekonomsko politiko in se življenje pri nas spreminja v neke vrste komedijo dell’ arte, v kateri vsak igralec brez nadzora improvizira svojo vlogo. Slovenija tako izgublja ugled urejene pravne in socialne države, v kateri velja: »Kar je dovoljeno volu, ni dovoljeno Jupitru«.
 Takšne so slovenske vladovalne interakcije (governance interactions) in korporativno upravljanje (corporate governance).
 Takšna je slovenska logika Jupitra in vola.
 Objavljeno dne 6. 5. 2015Avtor Stanko ŠtrajnKategorije Filozofija, družba, ekonomijaOznake druzbeni primitivizem, governance, kadrovanje, Kovačičliks, odgovornost, vladovalne interakcije, vladovanjePusti komentar na Ko poslovodje ne odločajo, vlada pa ne vlada: logika Jupitra in vola po slovensko Konec korupcije v Sloveniji Pravno gledano je res samo tisto, kar je dokazano. Korupcija je torej realnost le, če je dokazana, sicer je ni.
 Ko sem bil pripravnik na takratnem Okrožnem sodišču, sem v nekem primeru zelo uglednemu sodniku mentorju predlagal oprostilno sodbo, po načelu, da je v dvomu potrebno obtoženca oprostiti. Dokazi v spisu so nedvomno dopuščali dvom, saj je cela vrsta okoliščin kazala, da je sicer možno, da bi obtoženec očitano kaznivo dejanje storil, a nujno to ni. Sodnik me je podučil, da imam teoretično sicer prav, a da v takšnih primerih sodnik ne dvomi, pač pa obsodi.
 Ustavno sodišče je v primeru zadeve Patria ravnalo obratno. Pravnomočno obsodilno sodbo, ki ni dvomila, temveč je obsodila, je razveljavilo in vrnilo v ponovno sojenje z instrukcijo, da spoštovanje zakonitosti zahteva konkretno dokazanost dejanja, za katerega je kdo obtožen in če ni dokazanega koruptivnega dejanja, je potrebno obtoženca oprostiti, ne obsoditi. Če sodišče ne bi dvomilo o obstoju kaznivega dejanja, tudi ne bi bilo kršeno načelo zakonitosti. Načelo zakonitosti torej ni kršeno ker bi bil kdo obsojen za korupcijo, ker ta ne bi bila kazniva, temveč je načelo zakonitosti kršeno, ker je obtoženec obsojen, namesto, da bi bil oproščen, torej je napaka vsega slovenskega pravosodja, da ni dvomilo, pa bi moralo.
 Glede na moj uvodoma opisan primer izpred davnih let, sem torej imel pripravnik prav in se je motil moj mentor sodnik, le primer ni priromal do ustavnega sodišča.
 Odločitev Ustavnega sodišča tako gotovo pomeni, da v Sloveniji korupcije ni in je tudi ne bo, saj je v nobenem primeru brez dvoma ne bo mogoče dokazati, oziroma, če tožilci in sodniki niso brez pameti, takšnih primerov niti ne bodo poskusili obravnavati. Kajti, če ni konkretnih dokazov, pač pa imamo le dejstva, ki nakazujejo, da je nekdo gotovo zahteval plačilo in da tudi ne more pojasniti, od kod ima veliko denarja in premoženja, za katerega ne more pojasniti, kako in kje ga je na zakonit način pridobil, so izpolnjeni vsi pogoji za izrek oprostilne sodbe, ker bi sicer kršili načelo zakonitosti, kar je Ustavno sodišče izrecno prepovedalo. To je Ustavno sodišče moralo storiti že iz načelnih razlogov in mu predmetnega spisa niti ni bilo potrebno pogledati, kaj šele preučiti in razmisliti, ali ima sodišče v takšnih primerih dolžnost dvomiti ali ne.
 Sedaj ni več korupcije, torej lahko upravičeno pričakujemo, da bo naše gospodarstvo, rešeno te strašne nadloge, zacvetelo. Razcvet gospodarstva pomeni konec brezposelnosti, povečanje pokojnin, nižanje davkov, povečanje socialnih transferjev, rast plač javnih uslužbencev, vrhunsko zdravstvo in ob spoštovanju načel prava, veselo in zadovoljno prebivalstvo v prelepi deželi pravičnosti in spoštovanja prava.
 Da ne pozabim, ostane še vprašanje pravičnih odškodnin, ki jih bodo dobili akterji afere Patria, če bodo oproščeni obtožbe, ali če bo primer (kar je bolj verjetno) zastaral in to ne glede na to, ali bo zastaral 15. avgusta 2015, ali pa 21. aprila 2017. Država brez korupcije bo nedvomno našla način, kako iz davkoplačevalcev iztisniti dovolj denarja, da bo iz proračuna lahko plačala odškodnino, da bo pravici zadoščeno in da se popravi krivična in razveljavljena pravnomočna sodba, ki jo je izreklo osmešeno pravosodje, ki krši načelo zakonitosti.
 Vir slike: http://www.gtinewsphoto.com/NewsMediaPublicUnionCorruption.html
 (Tekst je bil dan po objavi na tem blogu v celoti objavljen tudi na http://www.had.si/blog/2015/04/25/v-sloveniji-korupcije-ni-je-tudi-ne-bo-stanko-strajn/)
 Objavljeno dne 24. 4. 2015Avtor Stanko ŠtrajnKategorije Filozofija, družba, ekonomijaOznake korupcija, nacelo zakonitosti, patria, ustavno sodiscePusti komentar na Konec korupcije v Sloveniji Navigacija prispevkov


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 13.4.2013
 HU
 Az Európai Unió Hivatalos Lapja
 C 108/24
 A Törvényszék 2013. február 20-i végzése — Albergo Quattro Fontane és társai kontra Bizottság
 (T-278/00–T-280/00., T-282/00–T-286/00. és T-288/00–T-295/00. sz. egyesített ügyek) (1)
 (Megsemmisítés iránti kereset - Állami támogatások - A szociális terhek csökkentése a Velence és Chioggia területén letelepedett vállalkozások javára - A támogatási programot a közös piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánító és a kifizetett támogatások visszatéríttetését elrendelő határozat - Nyilvánvalóan minden jogi alapot nélkülöző kereset)
 2013/C 108/64
 Az eljárás nyelve: olasz
 Felek
 Felperesek: Albergo Quattro Fontane Snc (Venezia Lido, Olaszország) (T-278/00. sz. ügy); Comitato „Venezia vuole vivere” (Marghera, Olaszország) (T-278/00–T-280/00., T-282/00–T-286/00. és T-289/00–T-295/00. sz. ügy); Hotel Gabrielli Sandwirth SpA (Velence, Olaszország) (T-279/00. sz. ügy); Astrocoop — Universale — Pulizie, manutenzioni e trasporti Soc. coop. rl (Marghera) (T-280/00. sz. ügy); GE.AL.VE. Srl (Velence) (T-282/00. sz. ügy); Metropolitan Srl (Velence) (T-283/00. sz. ügy); Hotel Concordia Snc (Velence) (T-284/00. sz. ügy); Manutencoop Soc. coop. rl (Bologna, Olaszország) (T-285/00. sz. ügy); Società per l’industria alberghiera (SPLIA) (Velence) (T-286/00. sz. ügy); Principessa Srl (Velence) (T-288/00. sz. ügy); Albergo ristorante „All’Angelo” Snc (Velence) (T-289/00. sz. ügy); Albergo Saturnia Internazionale SpA (Velence) (T-290/00. sz. ügy); Savoia e Jolanda Srl (Velence) (T-291/00. sz. ügy); Hotels Biasutti Snc (Venezia Lido) (T-292/00. sz. ügy); Ge.A.P. Srl (Velence) (T-293/00. sz. ügy); Rialto Inn Srl (Velence) (T-294/00. sz. ügy) és Bonvecchiati Srl (Velence) (képviselő: A. Bianchini) (T-295/00. sz. ügy)
 Alperes: Európai Bizottság (képviselő: V. Di Bucci meghatalmazott, segítője: A. Dal Ferro ügyvéd)
 Az ügy tárgya
 A szociális terhek csökkentéséről szóló 30/1997. és 206/1995. sz. törvényekben előírt, a Velence és Chioggia területén letelepedett vállalkozások javát szolgáló támogatási intézkedésekről szóló, 1999. november 25-i 2000/394/EK bizottsági határozat (HL L 150., 50. o.) megsemmisítése iránti kérelem
 A végzés a rendelkező része
 1.
 A Törvényszék a T-278/00–T-280/00., a T-282/00–T-286/00. és T-288/00–T-295/00. sz. ügyeket a jelen végzés céljából egyesíti.
 2.
 A Törvényszék az Európai Bizottság által emelt elfogadhatatlansági kifogásról az érdemi határozatban dönt.
 3.
 A Törvényszék a kereseteket mint nyilvánvalóan minden jogi alapot nélkülözőket elutasítja.
 4.
 Az Albergo Quattro Fontane Snc, a Comitato «Venezia vuole vivere», a Hotel Gabrielli Sandwirth SpA, az Astrocoop — Universale — Pulizie, manutenzioni e trasporti Soc. coop. rl, a GE.AL.VE. Srl, a Metropolitan Srl, a Hotel Concordia Snc, a Manutencoop Soc. coop. rl, a Società per l’industria alberghiera (SPLIA), a Principessa Srl, az Albergo ristorante «All’Angelo» Snc, az Albergo Saturnia Internazionale SpA, a Savoia e Jolanda Srl, a Hotels Biasutti Snc, a Ge.A.P. Srl, a Rialto Inn Srl és a Bonvecchiati Srl a saját költségein kívül köteles viselni a Bizottság részéről felmerült költségeket is.
 (1) HL C 372., 2000.12.23.


type: other

text:
A német alkotmánybíróság a CETA-ról: fontos siker demokratikus jogaink szempontjából! | Gyarmat
 A német alkotmánybíróság a CETA-ról: fontos siker demokratikus jogaink szempontjából!
 október 13, 2016 koyaannisquatsi Hozzászólás
 Néhány hete német civil szervezetek az alkotmánybírósághoz fordultak azzal a céllal, hogy megakadályozzák az EU-Kanada szabadkereskedelmi egyezmény hatályba lépését. Az alkotmánybíróság ma meghozta döntését az ügyben. A nemzetközi sajtóban a döntés úgy jött le, hogy azzal a német alkotmánybíróság elhárította az utolsó jogi akadályt is a CETA életbeléptetésével kapcsolatban. A német civil szervezetek viszont mégis sikerként értékelik a döntést.
 Fehér Dániel, a Stop TTIP európai kezdeményezés egyik koordinátora itt írt részletesen a döntésről. Röviden magyarul is összefoglalta a lényeget:
 A német alkotmánybíróság mai döntése semmiképp nem értelmezhető biankó csekként, mely minden akadályt elhárít a CETA útjából – ellenkezőleg, komoly feltételekhez köti a német kormány aláírását. A sürgősségi eljárás keretében a bírák kizárólag azt vizsgálták, hogy mennyire okozna visszafordíthatatlan károkat a CETA elfogadása ill. annak elhúzódása. A bevett gyakorlatukhoz híven arra a következtetésre jutottak, hogy a döntés megakadályozása aránytalanul korlátozná a német kormány és az Európai Unió prerogatíváját a kereskedelmi politika alakításának terén. Ettől függetlenül a bírák nagyon is komolyan vették a több mint 125 ezer panaszos aggályait a CETA jogi konformitásáról, amit egy feltehetőleg 1-2 évig tartó főeljárásban vizsgálni fognak.
 Hogy a CETA aláírása mindeközben ne teremthessen visszafordíthatatlan kész helyzetet, három feltételt szabtak a német kormány számára:
 Nem kerülhet előzetes alkalmazásra olyan területe a CETA-nak, ahol az EU egyedüli kompetenciája nem áll minden kétség felett (ellentétben az EU Bizottság álláspontjával, ami eredetileg a komplett egyezmény előzetes alkalmazását szorgalmazta). A bíróság 5 területet explicit kiemelt, köztük a különösen érzékeny befektetővédelmet is.
 Németország csak azzal a feltétellel járul hozzá az előzetes alkalmazáshoz, hogy abból bármelyik későbbi pontban kiszállhat – ez akár azt is jelentheti, hogy bármely tagország utólag is megvétózhatja az előzetes alkalmazást.
 A CETA vegyes bizottság (melyben a kanadai kormány és az EU bizottság képviselői ülnek) csak a Tanács előzetes egyhangú álláspontja alapján hozhasson döntést – ez már valamilyen szintű demokratikus kontrollt jelentene egy egyébként technokrata grémium számára, aminek a feladata a CETA “interpretálása és továbbfejlesztése”, azaz kvázi jogalkotási kompetenciával van felruházva. Mindezek fontos eredmények – a civil szervezetek kampányának köszönhetően a bíróság döntése lényegileg hozzájárul a CETA demokratikusabbá tételéhez, az Európai Bizottság és a kormányok eddigi stratégiájával szembemenve.
 Előző bejegyzés Breaking: José Bové mégis bejuthat Kanadába?Következő bejegyzés CETA: zavarja a demokrácia az üzleti köröket


type: wikipedia

text:
Il-Papessa Ġovanna kienet figura leġġendarja ta' Papa mara, li rrenjat fuq il-Knisja mit-853 sat-855. Din hi meqjusa mill-istoriċi bħala leġġenda medjevali, li x'aktarx bdiet fid-dinja Ortodossa antipapali u li wara kisbet xi plawsibbiltà fil-Punent minħabba ċerti elementi ġenwini li jinsabu fl-istorja.
 Ir-rakkonti
 Skont ir-rakkont, kienet mara Ingliża, edukata f'Mainz li kienet tilbes ta' raġel b'mod konvinċenti u bil-qerq tagħha irnexxielha tidħol patri bl-isem ta' Johannes Anglicus. Hekk, imbagħad setgħet tiġi eletta papa u ħadet l-isem ta' Ġwanni VIII, wara l-mewt ta' Ljun IV (17 ta' Lulju 855), fi żmien meta l-elezzjoni tal-papa kienet issir kif ġie ġie.
 Il-papessa ma kinitx tipprattika l-astinenza sesswali u saret tqila minn wieħed mill-ħafna maħbubin tagħha. Matul il-purċissjoni solenni tal-Għid meta l-Papa kien sejjer lura lejn il-Lateran wara li kien qaddes f'San Pietru, filwaqt li l-purċissjoni papali kienet waslet fl-inħawi tal-Bażilika ta' San Clemente, il-folla entużjasta ippressat madwar iż-żiemel li kien rikeb fuqu l-Papa. Iż-żiemel sfirra u kważi kien hemm inċident. Il-qatgħa li ħa l-"Papa Ġwanni" f'dan l-inċident wasslet għal ħlas vjolenti qabel iż-żmien.
 Meta nkixef is-sigriet, il-Papessa Ġovanna rabtuha minn saqajha ma' denb ta' żiemel li kaxkarha mat-toroq ta' Ruma u wara tħaġġret mill-folla rrabjata sakemm mietet fl-inħawi ta' Grande Ripa. Indifnet fit-triq fejn inkixfet l-identità vera tagħha, bejn il-Lateran u San Pietru. Milli jidher din it-triq kienet tiġi evitata fil-purċissjonijiet papali ta' wara, però dan l-aħħar dettal sar parti mil-leġġenda popolari fis-seklu 14 matul il-Qofol tal-papat f'Avignon meta ma kien hemm l-ebda purċissjoni papali f'Ruma.
 Parti essenzjali tal-leġġenda hija ċertu rit li fil-verità qatt ma seħħ, iżda li kien jintgħoġob mill-poplu u ntuża b'ħafna gost mill-awturi Protestanti tas-seklu 16 biex jattakaw il-Knisja Rumana. Skont dan ir-rit immaġinarju kull papa ġdid kien jiġi suġġett għal eżami bir-reqqa biex jiġi żgurat li ma kienx mara liebsa ta' raġel (jew ewnuku). L-eżami kien isir bil-papa l-ġdid bilqiegħda fuq siġġu tal-porfirju aħmar, li fil-maqgħad tiegħu kien ikun hemm toqba. L-iżgħar fost id-djakni preżenti kellhom il-biċċa xogħol li jħossu taħt is-siġġu biex jiżguraw il-preżenza tal-attributi maskili tal-papa l-ġdid.
 Analiżi
 L-ewwel wieħed li ppubblika l-leġġenda kien il-kronista Dumnikan Ġwanni ta' Metz fis-sena 1240, u ftit snin wara kompla l-kollega tiegħu Dumnikan Martin Troppau.
 Bħal fil-leġġendi l-oħra kollha in ġenerali, hemm xi verità, mżejna b'saff ta' finzjoni. Jeżisti siġġu simili; meta l-papa jieħu l-pussess tal-Katedra tiegħu Rumana, f'San Giovanni in Laterano, tradizzjonalment joqgħod bilqiegħda fuq żewġ siġġijiet tal-porfirju (il-ġebla tal-imperaturi), bil-maqgħad tagħhom f'għamla ta' qagħqa. Ir-raġuni għal dawn it-toqob għadha tiġi diskussa, iżda is-siġġijiet huma t-tnejn ta' żmien Kostantinu, sekli qabel l-istorja tal-Papessa Ġovanna u hekk ma jistax ikollhom x'jaqsmu ma' eżami tas-sess tal-Papa. Hemm minn jaħseb li dawn kienu oriġinalment tojlits Rumani jew banketti imperjali għall-ħlas u minħabba l-età tagħhom u l-oriġni imperjali, intużaw mill-papiet biex isaħħu l-pretensi imperjali tagħhom (bħal ma għamlu bit-titlu Latin tagħhom ta' Pontifex Maximus). D'Onofrio (ara l-bibljografija) ta spjegazzjoni oħra konvinċenti. Dan jgħid li l-rit kien essenzjalment ta' karattru reliġjużi: is-siġġu tal-ħlas jissimbolizza l-Knisja omm li twelled 'l uliedha għall-ħajja eterna. Wieħed miż-żewġ siġġijiet bħalissa qiegħed għal wiri fis-sala msejħa l-Kabinett tal-Maskri fil-Mużewijiet Vatikani.
 Bosta awturi jżidu mal-konfużjoni billi jżidu siġġu ieħor tal-irħam u l-porfirju bl-ebda toqba fil-maqgħad, li illum għadu jeżisti fil-kjostru anness mal-Bażilika tal-Lateran, dak li hu msejjaħ s-sedia stercoraria . It-Théologie portative: ou, Dictionnaire abrégé de la religion chrètienne ta' Paul Henri Thiry d'Holbach jiddefinixxi b'mod irreverenti (u b'mod żbaljat) is-sedia stercoraria bħala "siġġu bit-toqba li l-papa malli jkun elett iqiegħed fuqu l-warrani mqaddes tiegħu, sabiex ikun jista' jiġi vverifikat is-sess tiegħu, u hekk tiġi evitata l-inkonvenjenza ta' papa mara". Fil-Vita della papessa Giovanna, Bartolomeo Platina jispega s-sedia stercoraria hekk: "Dan is-siġġu kien iddisinjat sabiex kull min jiġi nvestit b'poter tant kbir ikun jaf li hu mhux Alla, iżda bniedem u hekk hu suġġett għall-ħtiġijiet tan-natura".
 Il-leġġenda tal-Papa Ġovanna ġiet totalment skreditata mill-istudji ta' David Blondel, storiku u qassis protestant ta' nofs is-seklu 17. Blondel, permezz ta' analiżi dettaljata tal-affermazzjonijiet u ż-żmienijiet suġġeriti, argumenta li l-ebda ġrajja ta' dan it-tip ma setgħet ġrat. Fost il-provi li jiskreditaw l-istorja tal-Papessa Ġovanna nsibu:
 Il-purċissjoni papali tradizzjonali tal-Għid ma kinitx tgħaddi mit-triq fejn suppost sar it-twelid.
 Ma jeżisti l-ebda dokument tal-arkivju dwar din il-ġrajja.
 Is-"siġġu tat-testikli" li fuqu suppost jogħqodu l-papiet biex tiġi żgurata l-maskulanità tagħhom ġej minn sekli qabel il-Papessa Ġovanna u m'għandux x'jaqsam mal-ħtieġa li t-testikli tal-papiet jiġu verifikati (kif kien spjegat hawn fuq).
 Il-Papa Ljun IV rrenja mit-847 sal-mewt tiegħu fl-855 u l-Papa Benedittu III ssuċċedieh fi ftit ġimgħat, li jagħmilha impossibbli li Ġovanna rrenjat mit-853 sat-855.
 Iż-żmien tal-ewwel dehra tal-istorja jaqbel mal-mewt ta' Federiku II, li kien wieħed mill-mexxejja fil-kunflitt aħrax mal-Papat. L-istoriċi ġeneralment jaqblu li l-istorja tal-Papessa Ġovanna hi satira anti-papali mfassla biex tgħin il-kunflitt tal-Imqaddes Imperu Ruman mal-papat, billi tibbaża ruħha fuq tliet biżgħat Kattoliċi medjevali:
 papa attiv sesswalment
 mara f'pożizzjoni ta' awtorità dominanti fuq l-irġiel
 qerq irriżulta f'qalb il-Knisja stess.
 Dik li setgħet bdiet bħala satira ppreżentata fil-karnivali tal-Ewropa kollha, spiċċat biex saret realtà aċċettata sal-punt li l-Papessa Ġovanna jirreferu għaliha nies bħal Guljielmu ta' Ockham. Tidher f'xi listi tal-papiet, prinċipalment fil-katidral ta' Siena, fejn ix-xbieha tagħha tidher fost dawk tal-papiet veri. Il-leġġenda ssaħhet mill-konfużjoni fl-ordni mogħtija lill-papiet imsemmijin Ġwanni; Billi Ġwanni hu l-isem ta' papa l-aktar użat, u xi Ġwannijiet kienu antipapiet, kien hemm konfużjoni dwar kemm minnhom kienu jappartjeni għal Papa Ġwanni veru. Minħabba dan, il-lista tal-papiet ma fihiex il-Papa Ġwanni XX.
 Diwi fil-kultura
 Xi wħud jissuġġerixxu li l-karta tal-Papessa, waħda mit-trijonfi (jew arkani maġġuri) fit-tarokki, hija xbieha tal-Papessa Ġovanna.
 Il-kittieb Ingliż Lawrence Durrell ħareġ traduzzjoni ħielsa ta' ktieb bil-Grieg miktub minn Emmanuel Rhoides fl-1886 , li fiha f'għamla ta' rumanz ipprova jerġa' joħloq l-ambjent medjevali fejn kien possibbli li tifla orfna adottata minn patri u predikatur itineranti, liebsa ta' fratell għas-sigurtà, ftit ftit titgħallem it-teoloġija u taqbad karriera fil-Knisja sakemm tasal għat-tron papali.
 Fl-1996 l-awtriċi Amerikana Donna Woolfolk Cross ħarġet rumanz jismu Pope Joan, li minnu fl-2009 sar il-film bl-istess isem (ara hawn taħt).
 Filmografija
 Saru żewġ films fuq din il-leġġenda, wieħed fl-1972 u l-ieħor fl-2009 .
 Pope Joan huwa film tal-1972 ta' Michael Anderson, b'Liv Ullmann fir-rwol ta' Ġovanna u bil-parteċipazzjoni ta' Olivia de Havilland u Trevor Howard fir-rwol tal-Papa Ljun.
 Die Päpstin huwa film tal-2009, ibbażat fuq ir-rumanz ta' Donna Woolfolk Cross u dirett minn Sönke Wortmann.
 Referenzi
 Bibljografija
 A. Boureau. La papessa Giovanna, Torino 1991
 Cesare D'Onofrio. Mille anni di leggenda: Una donna sul trono di Pietro, Romana Società Editrice, 1978
 Donna Woolfolk Cross. Pope Joan, Ballantine Books, ISBN 0-345-41626-0
 Rosemary e Darrell Pardoe. The Female Pope: The Mystery of Pope Joan. The First Complete Documentation of the Facts behind the Legend, Crucible, 1988.
 Emmanouil Roidis La Papessa Giovanna, 1866. Editjat fl-Italja minn Ed. Crocetti, 2003.
 Francesco Sorrentino. Prova di virilità f'Medioevo rivista editjata minn De Agostini Periodici n. 7/2008 paġni 90 u segwenti.
 Giuseppe Gioacchino Belli, Tutti i sonetti romaneschi, 2002, "LiberLiber"
 Ħoloq esterni
 La Papessa Giovanna, Francesco Quaranta, MondiMedievali.net
 Catholic encyclopedia, Popess Joan
 Medjuevu


type: legislation

text:
 Avis juridique important
 |
 51997PC0520(02)
 Förslag till rådets förordning (EG) om antagande av protokollet om fastställande för perioden den 1 juli 1997 till den 30 juni år 2000 av de fiskemöjligheter och den ekonomiska ersättning som föreskrivs i avtalet mellan Europeiska gemenskapen och Elfenbenskusten när det gäller fiske utanför Elfenbenskustens kust /* KOM/97/0520 slutlig - CNS 97/0269 */
 Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 361 , 27/11/1997 s. 0011
 Förslag till rådets förordning (EG) om antagande av protokollet om fastställande för perioden den 1 juli 1997 till den 30 juni år 2000 av de fiskemöjligheter och den ekonomiska ersättning som föreskrivs i avtalet mellan Europeiska gemenskapen och Elfenbenskusten när det gäller fiske utanför Elfenbenskustens kust (97/C 361/07) KOM(97) 520 slutlig - 97/0269(CNS)(Framlagt av kommissionen den 22 oktober 1997)EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR FATTAT DETTA BESLUTmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 43 i samband med artikel 228.2 och 228.3 första stycket i detta,med beaktande av kommissionens förslag,med beaktande av Europaparlamentets yttrande, ochmed beaktande av följande:I enlighet med avtalet mellan Europeiska gemenskapen och Elfenbenskustens regering om fiske utanför Elfenbenskustens kust har de två parterna hållit förhandlingar för att fastställa de ändringar eller tillägg som skall införas i avtalet när tillämpningsperioden för protokollet i bilagan till detta förfaller.Till följd av dessa förhandlingar paraferades den 30 juni 1997 ett nytt protokoll om fastställande för perioden den 1 juli 1997 till den 30 juni år 2000 av de fiskerättigheter och den ekonomiska ersättning som föreskrivs i ovan nämnda avtal.Det ligger i gemenskapens intresse att godkänna detta protokoll.Det är nödvändigt att fastställa nyckeln för fördelning av fiskerättigheterna mellan medlemsstaterna på grundval av fördelningen av de traditionella fiskerättigheterna inom ramen för fiskeavtalet.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1 Protokollet om fastställande för perioden 1 juli 1997-30 juni år 2000 av de fiskerättigheter och den ekonomiska ersättning som avses i avtalet mellan Europeiska gemenskapen och Elfenbenskustens regering om fiske utanför Elfenbenskustens kust godkänns härmed på gemenskapens vägnar.Avtalstexten finns som bilaga till detta beslut.Artikel 2 De fiskerättigheter som fastställs i protokollet skall fördelas mellan medlemsstaterna enligt följande nyckel:a) Demersalt fiske:Spanien: 3 trålfartyg med frysanläggningb) fiske av tonfisk:Frankrike: 25 fartygSpanien: 30 fartygPortugal: 5 fartygOm medlemsstaternas licensansökningar inte uttömmer de fiskerättigheter som fastställs i protokollet får kommissionen beakta licensansökningar från alla övriga medlemsstater.Artikel 3 Rådets ordförande bemyndigas härmed att utse de personer som skall ha befogenhet att underteckna avtalet i form av skriftväxling med bindande verkan för gemenskapen.Artikel 4 Denna förordning träder i kraft tredje dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.PROTOKOLL om fastställande av de fiskemöjligheter och den ekonomiska ersättning som föreskrivs genom avtalet mellan Europeiska gemenskapen och Republiken Elfenbenskusten om fiske utanför Elfenbenskusten Artikel 1 De fiskemöjligheter som fastställs i artikel 2 i avtalet gäller från och med den 1 juli 1997 och tre år framåt enligt följande:a) Frystrålare som bedriver djuphavsfiske efter kräftdjur, bläckfisk och djuphavsfisk: 3 fartyg.b) Tonfiskefartyg som bedriver spöfiske med fasta linor: 7 fartyg.c) Fartyg för fiske med flytande storbackor: 14 fartyg.d) Ringnotsfartyg för tonfiskfiske: 39 fartyg.Artikel 2 De fiskemöjligheter som anges i artikel 1 kan utökas på gemenskapens begäran, i den mån det inte hindrar ett rationellt utnyttjande av Elfenbenskustens tillgångar.I så fall skall den ekonomiska ersättning som avses i artikel 3.1 höjas tidsmässigt proportionellt.Artikel 3 1. För den period som föreskrivs i artikel 1 skall det totala ekonomiska bidrag som anges i artikel 8 i avtalet vara 3 000 000 ecu, varav 2 400 000 ecu utgör ekonomisk kompensation och skall betalas i tre lika stora, årliga utbetalningar.2. Vad gäller fiske efter tonfisk skall detta totala ekonomiska bidrag täcka en fångst på 8 500 ton per år i Elfenbenskustens vatten. Om gemenskapsfartygens årliga fångst i Elfenbenskustens vatten överskrider denna kvantitet skall kompensationen ökas med 50 ecu per tillkommande ton.Trålfiskets andel av det totala bidraget fastställs till 960 000 ecu.3. Den ekonomiska kompensationen skall betalas in på ett konto som öppnats hos ett finansiellt institut eller annat organ som utses av Elfenbenskustens myndigheter.4. Ansvaret för hur denna ekonomiska ersättning används är helt och hållet Elfenbenskustens regerings.Artikel 4 1. Av den totala ekonomiska ersättning som föreskrivs i artikel 3.1 skall Elfenbenskusten använda följande belopp under den period som avses i artikel 1:- Finansiering av vetenskapliga program avsedda att öka de fiskerimässiga och biologiska kunskaperna: 100 000 ecu.- Finansiering av tekniska program: 100 000 ecu.- Fiskeriövervakning: 180 000 ecu.- Institutionellt stöd till den förvaltning som ansvarar för fisket: 80 000 ecu.- Elfenbenskustens bidrag till internationella fiskeriorganisationer: 40 000 ecu.Efter det att de behöriga ivorianska myndigheterna meddelat innehållet i sina program kommer motsvarande belopp att betalas in på de konton som dessa myndigheter anvisat.2. Elfenbenskustens behöriga myndigheter skall till behöriga avdelningar inom kommissionen överlämna rapporter om genomförandet av dessa program.Artikel 5 1. Av den totala ekonomiska ersättning som anges i artikel 3.1 skall Elfenbenskusten under den period som anges i artikel 1 använda 100 000 ecu till teoretisk och praktisk utbildning inom de olika vetenskapliga, tekniska och ekonomiska ämnesområden som rör fiskerinäringen. I detta sammanhang skall gemenskapen underlätta mottagande av Elfenbenskustens medborgare vid medlemsstaternas institutioner.Stipendier som finansieras enligt denna artikel kan tas i anspråk i Elfenbenskusten eller i annan stat som gemenskapen har slutit samarbetsavtal med.2. En del av det belopp som anges i punkt 1 kan användas till att täcka kostnaderna för deltagande i internationella sammankomster och yrkesutbildning inom fiskeri- och vattenbrukssektorn.3. Dessa belopp skall betalas allt eftersom kostnaderna uppkommer.Artikel 6 Om gemenskapen inte uppfyller sina ekonomiska åtaganden enligt artiklarna 3 och 4 i detta protokoll kan det medföra att de åtaganden Elfenbenskusten har enligt fiskeriavtalet upphävs.Artikel 7 Bilagan till avtalet mellan Europeiska gemenskapen och Elfenbenskusten om fiske utanför Elfenbenskusten skall ersättas av bilagan till detta protokoll.Artikel 8 Detta protokoll träder i kraft samma dag som det undertecknas.Det skall tillämpas från och med den 1 juli 1997.BILAGA OM FASTSTÄLLANDE AV VILLKOREN FÖR GEMENSKAPSFARTYGS FISKE I ELFENBENSKUSTENS FISKEZON A. Formaliteter i samband med ansökan om och beviljande av licenser 1. Via den representation som Europeiska gemenskapernas kommission har i Elfenbenskusten skall de behöriga myndigheterna i gemenskapen till det ministerium i Elfenbenskusten som ansvarar för havsfiske överlämna en ansökan för varje fiskefartyg som önskar bedriva fiske enligt avtalet, minst 30 dagar före det datum då man vill att licensen skall börja gälla.Ansökan skall göras på det formulär som finns återgivet i bilaga 1 och som fastställts av Elfenbenskusten för detta syfte.Varje ansökan om licens för fiske skall åtföljas av bevis för att avgiften betalats för licensens giltighetstid.I avgiften skall samtliga nationella och lokala skatter ingå, dock ej hamnavgifter och avgifter för annan service.De ivorianska myndigheterna skall innan avtalet träder i kraft lämna de bankuppgifter som är nödvändiga för betalning av avgifterna.2. Licensen utfärdas för ett bestämt fartyg och kan inte överlåtas.I fall av force majeure skall dock, på begäran av Europeiska gemenskapernas kommission, licensen för ett visst fartyg kunna ersättas av en ny licens för ett annat fiskefartyg vars egenskaper motsvarar det förstnämnda fartygets. Ägaren till det fartyg som skall ersättas skall, via den representation Europeiska gemenskapernas kommission har i Elfenbenskusten, återlämna den annullerade licensen till det ministerium i Elfenbenskusten som ansvarar för havsfiske.På den nya licensen skall anges- vilket datum den utfärdats, och- att den nya licensen upphäver och ersätter det tidigare fartygets licens.För den återstående giltighetstiden skall ingen sådan avgift erläggas som föreskrivs i artikel 4.2 i avtalet.3. Inom 30 dagar efter det att de ivorianska myndigheterna erhållit ansökan skall licensen överlämnas till den representation Europeiska gemenskapens kommission har i Elfenbenskusten.4. Originallicensen skall alltid förvaras ombord och förevisas närhelst de behöriga ivorianska myndigheterna så begär.Vad gäller tonfiskefartyg som bedriver spöfiske med fasta linor, ringnotsfartyg för tonfiskfiske samt fartyg för fiske med flytande storbackor skall de ivorianska myndigheterna emellertid, så snart man fått meddelande från Europeiska gemenskapernas kommission om att förskottsinbetalning har gjorts, föra upp det aktuella fartyget på en förteckning över fartyg med fiskerätt och skicka denna förteckning till de ivorianska kontrollmyndigheterna. Innan man erhållit licensen i original kan en kopia skickas (per fax) och förvaras ombord på fartyget.5. De trålare som har rätt att bedriva fiske enligt artikel 2 i avtalet skall underrätta de behöriga ivorianska myndigheterna om eventuella ändringar i de kännetecken för fartyget som anges i licensen då den utfärdas och som finns i förteckningen i bilaga 1.6. Om en trålares bruttoregistertonnage ökar skall en ny licensansökan lämnas in.B. Bestämmelser för tonfiskefartyg som bedriver spöfiske med fasta linor, ringnotsfartyg för tonfiskfiske samt fartyg för fiske med flytande storbackor 1. Licensen är giltig i ett år. Den kan förnyas.2. Avgiften fastställs till 20 ecu per ton fångad fisk inom Elfenbenskustens zon.3. Licensen för tonfiskefartyg som bedriver spöfiske med fasta linor, ringnotsfartyg för tonfiskfiske samt fartyg för fiske med flytande storbackor skall utfärdas efter betalning av ett schablonmässigt förskottsbelopp på 300 ecu per år för varje tonfiskefartyg som bedriver spöfiske med fasta linor, 1 600 ecu per år för varje ringnotsfartyg för tonfiskfiske och 400 ecu per år för varje fartyg för fiske med flytande storbackor.4. Den slutliga sammanställningen av avgifter som skall betalas under fiskesäsongen upprättas av Europeiska gemenskapernas kommission vid slutet av varje kalenderår, på grundval av de fångstredogörelser som varje fartygsägare lämnat och som bekräftats av de vetenskapliga institut som ansvarar för kontroll av fångstuppgifter, exempelvis ORSTOM och IEO å ena sidan och Elfenbenskustens oceanografiska forskningscentrum å den andra. Denna sammanställning skall delges den ivorianska havsfiskeriförvaltningen och fartygsägarna samtidigt. Eventuella kompletterande betalningar skall fiskefartygens ägare göra till den ivorianska fiskeriförvaltningen senast 30 dagar efter det att den slutliga sammanställningen meddelats.Om den slutliga sammanställningen visar ett mindre belopp än det förskottsbelopp som nämnts ovan, har fiskefartygets ägare emellertid inte rätt att återfå det överskjutande beloppet.5. Elfenbenskustens myndigheter skall innan avtalet träder i kraft meddela de bankuppgifter som är nödvändiga för betalning av avgifterna.C. Bestämmelser som skall tillämpas på frystrålare 1. Licenserna för frystrålare är giltiga under ett år, sex månader eller tre månader. De kan förnyas.2. Avgifterna för årslicenserna fastställs för varje fartyg till 140 ecu per bruttoregisterton.Licenserna för perioder kortare än ett år skall betalas proportionellt i förhållande till tidsperiodens längd. För halvårslicenser skall ett tillägg på 3 % betalas och för kvartalslicenser blir tillägget 5 %.D. Fångstrapporter 1. Fartyg som enligt avtalet har rätt att fiska i Elfenbenskustens fiskezon skall rapportera sin fångst till havsfiskeriförvaltningen och lämna en kopia till den representation Europeiska gemenskapens kommission har i Elfenbenskusten enligt följande:a) Trålare skall rapportera sin fångst enligt förlagan i bilaga 2. Rapporteringen skall sammanställas på månadsbasis och inlämnas åtminstone var tredje månad.b) Tonfiskefartyg som bedriver spöfiske med fasta linor, ringnotsfartyg för tonfiskfiske samt fartyg för fiske med flytande storbackor skall föra logg över fisket för varje period man bedrivit fiske inom Elfenbenskustens fiskezon, enligt förlagorna i bilaga 3 beträffande fartyg för fiske med flytande storbackor och bilaga 4 beträffande tonfiskefartyg som bedriver spöfiske med fasta linor samt ringnotsfartyg för tonfiskfiske. Fiskeriloggboken skall fyllas i även vid utebliven fångst.Formuläret skall antingen överlämnas i hamnen till den behöriga avdelningen inom Elfenbenskustens centrum för oceanografisk forskning eller sändas till denna avdelning inom 45 dagar efter det att man avslutat fisket inom Elfenbenskustens fiskezon.En kopia på dessa dokument skall skickas till de vetenskapliga institutioner som nämnts i B.4 ovan.Dessa formulär skall fyllas i läsligt och undertecknas av fartygets skeppare.2. Om bestämmelserna inte efterlevs förbehåller sig Elfenbenskustens myndigheter rätten att upphäva licensen för det aktuella fartyget tills detta fullgör sina skyldigheter. I så fall skall den representation Europeiska gemenskapernas kommission har i Elfenbenskusten utan dröjsmål underrättas om detta.E. Landning av fångsten De tonfiskefartyg och fartyg för fiske med flytande storbackor som landar sin fångst i en hamn i Elfenbenskusten skall sträva efter att saluföra sina sidofångster till ivorianska handlare till de priser som gäller på den lokala marknaden.Dessutom skall tonfiskefartygen från gemenskapen leverera till Elfenbenskustens tonfiskkonservfabriker till ett pris som fastställs genom ett avtal mellan gemenskapens fartygsägare och Elfenbenskustens handlare, på grundval av det rådande världsmarknadspriset. Betalning skall erläggas i konvertibel valuta. Landningen av fångsterna skall organiseras genom ett avtal mellan gemenskapens fartygsägare och Elfenbenskustens handlare.F. Fiskezoner 1. För att skydda fiskens reproduktionsområden och det traditionella småfisket får fiskefartygen från gemenskapen med fiskelicens inte bedriva det fiske som avses i artikel 2 inom följande zoner:- Från kusten och 12 sjömil ut vad gäller tonfiskefartyg som bedriver spöfiske med fasta linor och fartyg för fiske med flytande storbackor.- Från kusten och 6 sjömil ut vad gäller frystrålare.- Från kusten och ut till djupkurvan för 200 meter vad gäller ringnotsfartyg med frysanläggning för tonfiskfiske.2. Det är dock tillåtet för tonfiskefartyg som bedriver spöfiske med fasta linor att fiska efter levande agn i den förbjudna zon som definieras ovan, under förutsättning att det endast är för eget behov.G. Infärd i och utfart ur zonen Inom tre timmar efter varje insegling i och utsegling ur zonen, och var tredje dag under deras fiske i Elfenbenskustens farvatten, skall fartygen direkt till Elfenbenskustens myndigheter meddela sin position och hur stor fångst man har ombord, företrädesvis per fax och om fartyget saknar fax per radio eller telex.Fartygen skall underrättas om faxnummer och aktuell radiofrekvens i samband med att man erhåller fiskelicensen.Elfenbenskustens myndigheter och fiskefartygets ägare skall spara en kopia av faxmeddelandet eller av upptagningen av radiomeddelandet, tills båda parter har godkänt den slutliga sammanställning som nämns i B ovan.Fartyg som ertappas med att fiska utan att ha informerat Elfenbenskustens myndigheter om sin närvaro skall betraktas som fartyg utan licens.H. Tillåtna storlekar på nätmaskor Minsta tillåtna storlek på nätmaskor (fullt utsträckt maska) skall varaa) 40 mm för frystrålare,b) 70 mm för frystrålare som fiskar bläckfisk,c) 60 mm för frystrålare som fiskar vanlig fisk, ochd) för tonfisk gäller de normer som rekommenderas av ICCAT.I. Påmönstring av fiskare De fartygsägare som har fiskelicenser enligt avtalet skall bidra till de ivorianska medborgarnas praktiska yrkesutbildning på följande villkor och med följande förbehåll:1. För varje trålare åtar sig ägaren att påmönstra- en fiskare för fartyg på mindre än 250 bruttoregisterton,- två fiskare för fartyg mellan 250 och 300 bruttoregisterton,- tre fiskare för fartyg på mer än 300 bruttoregisterton.Fartygsägare med tonfiskefartyg eller fartyg för fiske med flytande storbackor åtar sig att påmönstra ivorianska medborgare på följande villkor och med följande förbehåll:- Flottan med tonfiskefartyg som bedriver spöfiske med fasta linor skall påmönstra fyra ivorianska fiskare under fisket i Elfenbenskustens fiskezon. Kravet på anställning av fiskare på tonfiskfiskefartyg som bedriver spöfiske med fasta linor får inte omfatta mer än en fiskare per fartyg.- Flottan med ringnotsfartyg för tonfiskfiske skall påmönstra 30 ivorianska fiskare.- Flottan med fartyg för fiske med flytande storbackor skall påmönstra fyra ivorianska fiskare under fisket i Elfenbenskustens fiskezon. Kravet på anställning av fiskare på fartyg för fiske med flytande storbackor får inte omfatta mer än en fiskare per fartyg.De begränsningar som fastställs ovan hindrar inte att ytterligare ivorianska fiskare påmönstras, om fartygsägaren så vill.Fiskefartygens ägare skall välja ut de ivorianska sjömännen bland de yrkesfiskare som erkänts av de behöriga myndigheterna.2. Dessa fiskares löner skall, innan licenserna utfärdas, fastställas genom en överenskommelse mellan fartygsägarna eller deras representanter och Elfenbenskustens fiskeriförvaltning. Lönerna skall betalas av fiskefartygets ägare och skall omfatta sociala avgifter för fiskaren (bland annat livförsäkring samt olycksfalls- och sjukförsäkring).3. Om man inte påmönstrar fiskare skall den fartygsägare som har tonfiskfiskefartyg som bedriver spöfiske med fasta linor, ringnotsfartyg för tonfiskfiske eller fartyg för fiske med flytande storbackor betala ett schablonbelopp som motsvarar den lön de icke påmönstrade fiskarna skulle ha fått under den aktuella fiskeperioden.Detta belopp skall användas till utbildning av Elfenbenskustens fiskare och betalas in på ett konto som anvisas av de ivorianska fiskerimyndigheterna.4. Alla fartyg kan, om skepparen samtycker, ta ombord en praktikant som föreslagits av de behöriga ivorianska myndigheterna. Kostnaderna för dennes vistelse ombord betalas av den ivorianska staten.J. Vetenskapliga observatörer Alla fiskefartyg i Elfenbenskustens farvatten skall på anmodan av de behöriga ivorianska myndigheterna ta ombord en vetenskaplig observatör som utsetts av dessa myndigheter.Ombord skall denna observatör ha samma villkor som fartygets befäl. Såvitt möjligt skall detta även gälla hans förläggning ombord. Observatören skall ha tillgång till det biträde som är nödvändig för hans arbete. Observatörens ombordstigning och arbete ombord får inte avbryta eller hindra fisket.Observatörens lön och sociala avgifter skall betalas av de behöriga ivorianska myndigheterna.För att bidra till kostnaderna för observatörens vistelse ombord skall trålarnas ägare betala ett belopp motsvarande 4 ecu per bruttoregisterton och år för varje fartyg i förhållande till hur lång tid man fiskar i Elfenbenskustens farvatten och detta belopp skall betalas till Elfenbenskustens myndigheter samtidigt som man betalar licensavgiften. Beloppet skall betalas till ett bankkonto som anvisats av de ivorianska myndigheterna.Då en vetenskaplig observatör tas ombord på ett tonfiskfiskefartyg eller fartyg för fiske med flytande storbackor skall fiskeriministeriet och fartygsägaren eller dennes representant genom en överenskommelse fastställa i vilken hamn ombordstigning skall ske.K. Inspektion och övervakning På anmodan av de ivorianska myndigheterna skall de fartyg från gemenskapen som bedriver fiske enligt avtalet tillåta att de ivorianska tjänstemän som ansvarar för inspektion och övervakning av fisket stiger ombord samt underlätta för dem att utföra sitt arbete.Dessa tjänstemän skall inte uppehålla sig ombord längre än vad som är nödvändigt för att de skall kunna utföra sina uppgifter.L. Beslagtagande och kvarhållande av fiskefartyg Varje beslagtagande eller kvarhållande enligt Elfenbenskustens lagstiftning av fartyg som för någon av gemenskapens medlemsstaters flagg skall inom 72 timmar meddelas till den representation Europeiska gemenskapernas kommission har i Elfenbenskusten och samtidigt också till vederbörande lands konsulära representation.Den representation som Europeiska gemenskapernas kommission har i Elfenbenskusten skall underrättas om de omständigheter och skäl som ligger till grund för beslagtagandet eller kvarhållandet.Bilaga 1 >Start Grafik>MINISTÈRE DE LA PRODUCTION ANIMALE BP V 84, Abidjan (République de Côte-d'Ivoire)PUBLIQUE DE CÔTE- D'IVOIRE UNION-DISCIPLINE-TRAVAILANSÖKAN OM TILLSTÅND TILL HAVSFISKEDEL A1. Fartygsägares namn: ..........2. Fartygsägares nationalitet: ..........3. Fartygsägares företagsadress: ..............................DEL B(Skall ifyllas för varje fartyg)1. Giltigt för (tidsperiod): ..........2. Fartygsnamn: ..........3. Konstruktionsår: ..........4. Ursprunglig flaggning: ..........5. Seglar f.n. under vilket lands flagga: ..........6. Datum när denna flaggning påbörjades: ..........7. År när fartyget förvärvades: ..........8. Hemmahamn och registreringsnummer: ..........9. Utövar verksamhet i områden: ..........10. Typ av fiske: ..........11. Bruttotonnage (BRT): ..........12. Nettotonnage (NRT): ..........13. Radioanropssignal: ..........14. Totallängd (meter): ..........15. Stäv (meter): ..........16. Djup (meter): ..........17. Skrovmaterial: ..........18. Maskineffekt: ..........19. Fart (knop): ..........20. Hytter: ..........21. Tankkapacitet (antal kubikmeter): ..........22. Lastrumskapacitet för fisk (antal kubimeter): ..........23. Kyl/fryskapacitet (ton/tim) samt använt system: ..........24. Skrovets färg: ..........25. Överbyggnadens färg: ..........26. Full besättning: ..........27. Fartygets kommunikationsutrustning:Typ Fabrikat Modell Effekt (Watt) Tillverkningsår Frekvenser Mottagning Sändning28. Navigations- och sökningsutrustning:Typ Fabrikat Modell29. Andra använda båtar (för varje fartyg): ..........29.1. Bruttotonnage: ..........29.2. Totallängd (meter): ..........29.3. Stäv (meter): ..........29.4. Djup (meter): ..........29.5. Skrovmaterial: ..........29.6. Maskineffekt: ..........29.7. Fart (knop): ..........30. Extra utrustning för luftburen sökning efter fisk (även om den inte är installerad ombord): ....................31. Hemmahamn: ..........32. Befälhavares namn: ..........33. Adress: ..........34. Befälhavares nationalitet: ..........Var vänlig bifoga:- tre färgfotografier av fartyget (sett från sidan), av andra båtar som används för fiske och av extra utrustning för luftburen sökning efter fisk,- bilder samt detaljerad beskrivning av använd fiskeutrustning,- ett dokument som bevisar att fartygsägarens representant är behörig att underteckna denna ansökan...........(Datum för ansökan)..........(Fartygsägarens representants namnteckning)>Slut Grafik>Bilaga 2 FRYSTRÅLARE (ARTER SOM LEVER PÅ ELLER VID BOTTEN)>Start Grafik>>Slut Grafik>Bilaga 3 ICCAT LOGBOOK for TUNA FISHERY >Start Grafik>>Slut Grafik>Bilaga 4 TONFISKFARTYG - FARTYG FÖR VADFISKE - DÖRJEBÅTAR >Start Grafik>>Slut Grafik>


text:
Držávna hímna je navadno domoljubna glasbena kompozicija, ki jo je oblast države formalno priznala kot uradno državno pesem.
 V 19. in 20. stoletju je z vzponom nacionalnih držav državno himno, ki lahko v nekaterih primerih sobiva skupaj z drugimi pogosto izvajanimi domoljubnimi pesmi, določila večina držav.
 Imena držav, ki več ne obstajajo ali pa niso neodvisne države, vendar imajo kljub temu državne himne, so pisana ležeče. Od drugih odvisne države so naštete le, kadar imajo svojo lastno himno, ki se razlikuje od himne matične države.
 Glej tudi
 Seznam državnih himen
 državna zastava
 državni simbol
 Državni simboli


type: contracts

text:
 11/Sv. 031
 HR
 Službeni list Europske unije
 154
 21999D0175
 L 074/1
 SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE
 17.12.1999.
 ODLUKA ZAJEDNIČKOG ODBORA EGP-a
 br. 175/1999
 od 17. prosinca 1999.
 o izmjeni priloga XI. (Telekomunikacijske usluge) i XIV. (Tržišno natjecanje) Sporazumu o EGP-u
 ZAJEDNIČKI ODBOR EGP-a,
 uzimajući u obzir Sporazum o Europskom gospodarskom prostoru, kako je prilagođen Protokolom o prilagodbi Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru, dalje u tekstu „Sporazum”, a posebno njegov članak 98.,
 budući da:
 (1)
 Prilozi XI. i XIV. Sporazumu izmijenjeni su Odlukom Zajedničkog odbora EGP-a br. 106/97 od 17. prosinca 1997. (1).
 (2)
 Direktivu Komisije 1999/64/EZ od 23. lipnja 1999. o izmjeni Direktive 90/388/EEZ kako bi se osiguralo da su telekomunikacijske mreže i kabelske TV mreže, koje su u vlasništvu jednog operatera, zasebni pravni subjekti (2) treba unijeti u Sporazum,
 ODLUČIO JE:
 Članak 1.
 U točku 3. (Direktiva Komisije 90/388/EEZ) Priloga XI. Sporazumu dodaje se sljedeća alineja:
 „—
 399 L 0064: Direktiva Komisije 1999/64/EZ od 23. lipnja 1999. (SL L 175, 10.7.1999., str. 39).”
 Članak 2.
 U točku 13. (Direktiva Komisije 90/388/EEZ) Priloga XIV. Sporazumu prije prilagodbi dodaje se sljedeća alineja:
 „—
 399 L 0064: Direktiva Komisije 1999/64/EZ od 23. lipnja 1999. (SL L 175, 10.7.1999., str. 39).”
 Članak 3.
 Tekstovi Direktive 1999/64/EZ na islandskom i norveškom jeziku, koji su priloženi odnosnim jezičnim inačicama ove Odluke, vjerodostojni su.
 Članak 4.
 Ova Odluka stupa na snagu 18. prosinca 1999., pod uvjetom da su sve obavijesti iz članka 103. stavka 1. Sporazuma podnesene Zajedničkom odboru EGP-a
 Članak 5.
 Ova se Odluka objavljuje u odjeljku o EGP-u i Dodatku o EGP-u Službenom listu Europskih zajednica.
 Sastavljeno u Bruxellesu 17. prosinca 1999.
 Za Zajednički odbor EGP-a
 Predsjednik
 N. v. LIECHTENSTEIN
 (1) SL L 193, 9.7.1998., str. 69.
 (2) SL L 175, 10.7.1999., str. 39.