text:
Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS IRÁNYELVE a büntetőeljárás során az ártatlanság vélelme joga egyes vonatkozásainak és a saját tárgyaláson való jelenlét jogának megerősítéséről
 Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS IRÁNYELVE a büntetőeljárás során az ártatlanság vélelme joga egyes vonatkozásainak és a saját tárgyaláson való jelenlét jogának megerősítéséről /* COM/2013/0821 final - 2013/0407 (COD) */
 1. Ezen európai parlamenti és tanácsi irányelvre vonatkozó javaslat célja, hogy az Európai Unióban a gyanúsítottakat és a vádlottakat a büntetőeljárás során a jogerős elítélésig mindenhol megillető ártatlanság vélelme jogának egyes vonatkozásait és a saját tárgyaláson való jelenlét jogát megerősítse.
 2. Az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) 82. cikkének (1) bekezdése alapján az Unióban az igazságügyi együttműködés alapköve a kölcsönös elismerés elve, vagyis az az elv, hogy a tagállamokban meghozott bírósági határozatokat egyenértékűnek kell tekinteni, akárhol is születnek, így az egész Unióban végrehajthatóak. Az igazságügyi együttműködést az eltérő igazságügyi rendszerek közötti kölcsönös bizalomra és arra a felismerésre épül, hogy ha a vádlottak vagy gyanúsítottak jogait nem tisztelik minden pillanatban, az aránytalanul hátrányosan hat erre a kölcsönös bizalomra, és az igazságügyi együttműködésre is.
 3. Ebben a kontextusban a stockholmi program[1] erőteljes hangsúlyt fektet a büntetőeljárásban a személyek jogainak megerősítésére. A program 2.4. pontjában az Európai Tanács felkérte a Bizottságot, hogy fokozatos megközelítést alkalmazva terjesszen elő javaslatokat a tisztességes tárgyaláshoz való jog minimumszabályainak meghatározásával a gyanúsítottak és vádlottak jogainak megerősítésére.
 4. Három intézkedés már elfogadásra került: a büntetőeljárás során igénybe vehető tolmácsoláshoz és fordításhoz való jogról szóló, 2010. október 20-i 2010/64/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv[2], a büntetőeljárás során a tájékoztatáshoz való jogról szóló, 2012. május 22-i 2012/13/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv[3] és a büntetőeljárás során és az európai elfogatóparancshoz kapcsolódó eljárásokban ügyvédi segítség igénybevételéhez való jogról, valamint valamely harmadik félnek a szabadságelvonáskor történő tájékoztatásához való jogról és a szabadságelvonás ideje alatt harmadik felekkel és a konzuli hatóságokkal való kommunikációhoz való jogról szóló, 2013. október 22-i 2013/48//EU európai parlamenti és tanácsi irányelv[4]. A büntetőeljárásban a kiszolgáltatott gyanúsítottak vagy vádlottak védelmére hozott intézkedések a jelen kezdeményezéssel közösen, csomagban kerülnek előterjesztésre, egy, a szabadságuktól megfosztott gyanúsítottak vagy vádlottak számára nyújtott ideiglenes jogi segítségnyújtásról és az európai elfogatóparanccsal kapcsolatos eljárásokban nyújtott jogi segítségnyújtásról szóló irányelvvel együtt.
 5. Ezen túlmenően a Bizottság 2011. június 14-én kiadott egy zöld könyvet az őrizetre vonatkozó uniós büntető igazságszolgáltatási jogszabályok alkalmazásáról annak érdekében, hogy megvizsgálja a kölcsönös bizalom erősítésének lehetőségeit és a kölcsönös elismerés elvének alkalmazhatóságát az őrizettel kapcsolatosan, az Unió hatásköreinek megfelelően és annak korlátain belül.
 6. A Bizottság eljárásjogi jogokról szóló ütemtervének célja a tisztességes tárgyaláshoz való jog tiszteletben tartásának biztosítása az Unió egész területén. Az ártatlanság vélelmének alapelve a hozzá kapcsolódó jogokkal együtt hozzájárul a tisztességes tárgyaláshoz való jog biztosításához. Nem a büntetőeljárásban a gyanúsítottak vagy vádlottak különböző, a fent említett EU irányelvek által az elmúlt néhány évben lefektetett jogai – így a tolmácsoláshoz és a fordításhoz, az információhoz, valamint az ügyvédhez való jog – jelentik a célkitűzéseket. Ezeknek szélesebb célja van; inkább a tisztességes tárgyaláshoz való jog alapelvét megtestesítő eszközök. Az ártatlanság vélelme és a hozzá kapcsolódó jogok ehhez járulnak hozzá. Az ártatlanság vélelmének tartós megsértése a tagállamokban azt jelentené, hogy az eljárásjogi jogokról szóló ütemterv nem hajtható végre teljes körűen.
 7. Ezen oknál fogva hívta fel a stockholmi programban az Európai Tanács a Bizottságot arra, hogy foglalkozzon az ártatlanság vélelmének kérdésével.
 8. A Bizottság hatásvizsgálatában alaposan felmérte a kérdést és arra a következtetésre jutott, hogy szükség van az ártatlanság vélelme egyes vonatkozásaival kapcsolatban egy olyan intézkedésre, ami megerősíti ezt az alapvető jogot. A büntetőeljárásban az eljárási jogok területén már elfogadott intézkedések – ideértve a legfontosabbat, az ügyvédhez való jogról szóló irányelvet – átívelő célkitűzése még mindig szükségessé teszi, hogy valamennyi tagállamban minimális szinten biztosítsák az ártalanság vélelme alapelvének védelmét.
 9. Ez a javaslat az EUMSZ 82. cikkének (2) bekezdésére épül. Ez a cikk úgy rendelkezik, hogy „[a]milyen mértékben az a több államra kiterjedő vonatkozású büntetőügyekben a bírósági ítéletek és határozatok kölcsönös elismerésének, valamint a rendőrségi és igazságügyi együttműködésnek a megkönnyítése érdekében szükséges, az Európai Parlament és a Tanács rendes jogalkotási eljárás keretében elfogadott irányelvekben szabályozási minimumokat állapíthat meg. E szabályoknak figyelembe kell venniük a tagállamok jogi hagyományai és jogrendszerei közötti különbségeket.
 d)[...].’
 10. A jelenlegi javaslat hozzájárul azon jogi biztosítékok megerősítéséhez is, amelyek az Európai Ügyészség által lefolytatott eljárásokban résztvevő személyeket védik. A nemrég előterjesztett tanácsi rendeletre vonatkozó javaslat[5] tisztázza, hogy a gyanúsított személy valamennyi uniós jogszabály által biztosított joggal rendelkezik, továbbá minden más, közvetlenül az Európai Unió Alapjogi Chartájából (a Charta) származó joggal, amelyeket a vonatkozó nemzeti szabályozással összhangban kell alkalmazni, és kifejezetten utal az ártatlanság vélelmének jogára. A jelen javaslatban foglalt, az ártatlanság vélelmére vonatkozó szabályok megerősítésével az Európai Ügyészség eljárásában alkalmazott eljárásjogi biztosítékok is erősebbek lesznek.
 11. Az Európai Unióról szóló szerződés (a továbbiakban: EUSZ) 6. cikkének (3) bekezdése úgy rendelkezik, hogy az alapvető jogok, ahogyan azokat az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló európai egyezmény (a továbbiakban: EJEE) biztosítja, továbbá ahogyan azok a tagállamok közös alkotmányos hagyományaiból következnek, az uniós jogrend részét képezik mint annak általános elvei. Az EUSZ 6. cikkének (1) bekezdése kimondja, hogy az Európai Unió elismeri a Chartában foglalt jogokat, szabadságokat és elveket. A Charta ugyanolyan jogi kötőerővel bír, mint az EUMSZ és az EUSZ. A Charta az uniós intézményekre és a tagállamokra irányul az uniós jog végrehajtása során, ideértve az Európai Unióban büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködést is.
 12. A Charta 47. cikke kimondja a tisztességes tárgyaláshoz való jogot. A 48. cikk garantálja az ártatlanság vélelméhez való jogot, és az EJEE 6. cikkének (2) bekezdésével megegyező jelentéssel és hatállyal bír[6]. Az EJEE 6. cikkének (2) bekezdése kimondja, hogy minden bűncselekménnyel gyanúsított személyt mindaddig ártatlannak kell vélelmezni, amíg bűnösségét a törvénynek megfelelően meg nem állapították. Az Emberi Jogok Egyetemes Nyilatkozata 11. cikkének (1) bekezdése ezt az alapelvet azonos szövegezéssel biztosítja. A Polgári és Politikai Jogok Nemzetközi Egyezségokmánya 14. cikkének (2) bekezdése[7] egy igen hasonló rendelkezést tartalmaz.
 13. Az Emberi Jogok Európai Bírósága (EJEB) tisztázta az EJEE 6. cikkének hatályát. A Bíróság többször kimondta, hogy a cikket alkalmazni kell a büntetőeljárás tárgyalást megelőző szakaszában is[8], továbbá hogy a gyanúsítottak vagy a vádlottak a rendőri kihallgatás kezdeti szakaszától fogva rendelkeznek az EJEE 6. cikke által biztosított jogokkal[9]. A Bíróság kimondta továbbá, hogy e garanciák a tanúkra is alkalmazandók, amennyiben bűncselekmény gyanúja merül fel velük szemben, mivel a személyek formális minősége nem lényeges[10].
 14. Az ártatlanság vélelmének alapelve sok év alatt fejlődött ki. Az EJEB álláspontja szerint az EJEE 6. cikke (2) bekezdése három kulcsfontosságú követelményt foglal magában[11]: azt a jogot, hogy a hatóságok a jogerős ítélet előtt nyilvánosan elítéltként ne mutassák be a vádlottat[12], a tényt, hogy a bizonyítási teher a vádhatóságra hárul és a bűnösséggel kapcsolatban felmerülő bármilyen ésszerű kétely a vádlott javára szolgál, továbbá a vádlottnak a vádra vonatkozó tájékoztatáshoz való jogát. Az EJEB elismeri az ártatlanság vélelme és más, a tisztességes tárgyaláshoz való joghoz kapcsolódó jogok közötti egyértelmű kapcsolat meglétét abban az értelemben, hogy amikor ezeket a jogokat megsértik, az ártatlanság vélelme is elkerülhetetlenül veszélybe kerül: az önvádra kötelezés tilalma, az együttműködés megtagadásához való jog és a hallgatáshoz való jog[13], továbbá a szabadsághoz (és az előzetes letartóztatás elkerüléséhez) való jog[14].
 15. A tárgyaláson való jelenléthez való jog a védelem alapvető joga. A vádlott joga ahhoz, hogy személyesen jelen legyen a tárgyaláson része az EJEE 6. cikkében is szereplő tisztességes tárgyaláshoz való jognak, ahogy azt az EJEB is értelmezte[15]. Ennek a jognak a megerősítése ennél fogva hozzájárul a tisztességes tárgyaláshoz való jog megerősítéséhez.
 16. A vádról való tájékoztatáshoz való jog a büntetőeljárás során a tájékoztatáshoz való jogról szóló 2012/13/EU irányelv hatálya alá tartozik, ezért jelen irányelv nem foglalkozik vele. Az előzetes letartóztatás más kezdeményezések[16] témája, ezért jelen irányelv nem foglalkozik vele. Az ártatlanság vélelme alapelvének minden más fent említett aspektusa vagy ahhoz kapcsolódó szempontokat jelen javaslat tárgyalja.
 17. Ezen irányelv – a stockholmi programnak és az EJEB ítélkezési gyakorlatának megfelelően – uniós szintű minimumkövetelményeket állapít meg a gyanúsítottak és a vádlottak ártatlanság vélelméhez való joga egyes vonatkozásainak szabályozására. A jogszabály ekként előmozdítja a Charta és különösen annak 6., 47. és 48. pontja alkalmazását, az EJEE 6. cikkének az EJEB általi értelmezésére támaszkodva.
 1.2. Az érdekeltekkel folytatott konzultációk eredményei és hatásvizsgálat
 18. Az érdekelt felek több alkalommal vettek részt konzultációkon.
 19. 2006-ban a Bizottság kiadta az ártatlanság vélelméről szóló zöld könyvet[17]. Akkor 11 tagállam válaszolt a konzultációra, és a független szakértők valamint a gyakorló szakemberek éltek a lehetőséggel, hogy rámutassanak az ártatlanság vélelme alapelvének eróziójára, és hangsúlyozzák – különösen a külföldi vagy nem-honos személyek ellen folytatott nyomozások esetében –, hogy a nemzeti rendszerek egyre inkább tolerálják a „bűnösség vélelme” alapelvet.
 20. A Bizottság a fő érintett felekkel is kapcsolatot létesített, valamint az ezen csomaghoz csatolt más kezdeményezésekről folytatott konzultáció is hasznosnak bizonyult.
 21. Az uniós büntetőpolitikával foglalkozó szakértői csoport 2013. január 23-i ülésén a Bizottság összegyűjtötte a témában az akadémikusok, gyakorló szakemberek, bírák, védőügyvédek és ügyészek véleményét.
 22. Ezen túlmenően 2013. február 19-én kifejezetten az ártatlanság vélelme kérdéskörének szentelt találkozót rendeztek a tagállamok és Horvátország igazságügyi minisztereinek részvételével.
 23. A jelen javaslatot kísérő hatásvizsgálat előkészítéséhez végzett tanulmány keretében 2013. február 27-én elindítottak egy online felmérést a Jogérvényesülési Főigazgatóság és az EIH honlapján. Minden fő érdekelt felet e-mailben értesítettek erről a felméréstől és több mint 100 válasz érkezett rá. A felmérés nem csak az ártatlanság vélelme védelmének jogi helyzetét vizsgálta a tagállamokban, de mindenekelőtt a gyakorlati működésére koncentrált. A felmérés eredményei a jelen javaslathoz csatolt hatásvizsgálat III. mellékletében találhatóak. A hatásvizsgálat megtalálható a következő honlapon: [http://ec.europa.eu/governance]. Ez kimutatta, hogy a tagállami jogi biztosítékok általában elfogadhatóak és ezen a területen nincs rendszerszintű probléma. Ugyanakkor még mindig fennállnak olyan pontok, ahol a jogi biztosítékok erősíthetőek lennének. Ezen túlmenően az ártatlanság vélelmének megsértése még mindig túl gyakran fordul elő az Unióban.
 2.1. Egyedi rendelkezések
 24. Az irányelv célja, hogy a gyanúsítottakat és a vádlottakat a büntetőeljárás során a jogerős elítélésig megillető ártatlanság vélelme jogának egyes vonatkozásait szabályozó minimumszabályokat lefektesse. Jelen irányelv a következő jogokat szabályozza: azt a jogot, hogy a vádlottat a hatóságok a jogerős ítélet előtt nyilvánosan elítéltként ne mutassák be, azt a tényt, hogy a bizonyítási teher a vádhatóságra hárul és a bűnösséggel kapcsolatban felmerülő bármilyen ésszerű kétely a vádlott javára szolgál, az önvádra kötelezés tilalmával, továbbá az együttműködés megtagadásához való jogot, és a hallgatáshoz való jogot. Az irányelv foglalkozik tárgyaláson való jelenléthez való joggal is.
 25. Az irányelvet a büntetőeljárás kezdetétől alkalmazni kell a gyanúsítottakra vagy vádlottakra, már az előtt is, amikor az illetékes hatóságok az érintett személy tudomására hozták azt, hogy bűncselekmény elkövetésével gyanúsítják vagy vádolják. Az irányelvet az eljárás végéig, vagyis a jogerős ítélet meghozataláig alkalmazni kell.
 26. Az ártatlanság vélelméhez való jog a természetes és jogi személyek védelmének eltérő szükségleteit és mértékét foglalja magában, ahogy azt a Bíróság ítélkezési gyakorlata is megerősíti az önvádra kötelezés tilalmával kapcsolatosan[18]. Ez az irányelv figyelembe veszi ezeket a különbségeket, és ezért csak természetes személyekre vonatkozik.
 27. A jogi személyek ártatlanság vélelméhez való jogát ugyanakkor a meglévő, nemzeti bíróságok és a Bíróság által értelmezett nemzeti és uniós jogszabályok biztosítják, valamint az EJEB által értelmezett EJEE is.
 28. Az uniós jogalkotás beavatkozásának „lépésről lépésre” megközelítési módja – különösen a büntetőeljárásban a személyek jogainak területén – ennélfogva megmaradt és ez kerül alkalmazásra. Ezen a területen a további kezdeményezéseket a nemzeti jogalkotás és az ítélkezési gyakorlat változása tükrében fontoljuk majd meg.
 3. cikk – Az ártatlanság vélelme
 29. Ez a rendelkezés az ártatlanság vélelme jogát fekteti le.
 4. cikk – A bűnösségre történő nyilvános utalások elítélés előtt
 30. Az EJEB az ártatlanság vélelme egyik legalapvetőbb elemeként leszögezte a tényt, hogy a bírósági vagy köztisztviselők nyilvánosan nem mutathatják be a gyanúsított vagy vádlott személyt úgy, mintha az bűnös lenne egy bűncselekmény elkövetésében, ha nem volt még tárgyalása vagy ügyében még nem született jogerős ítélet[19]. Ez az alapelv az EJEB ítélkezési gyakorlatának megfelelően vonatkozik minden hatóságra[20]. Mindkét helyzet arra bátoríthatja a nyilvánosságot, hogy az adott személyt bűnösnek tartsák és előítélettel álljanak az igazságügyi hatóság által értékelt tényekhez.
 31. Ez az alapelv nem érintheti a nemzeti jogszabályok szerint a közigazgatási eljárásokat követő jogkövetkezményeket kiszabó határozatok közzétételének lehetőségét.
 5. cikk – A bizonyítási teher és a szükséges bizonyítási küszöb
 32. Az ártatlanság vélelmének előfeltétele, hogy a bizonyítás terhe a vádhatóságon van és a bűnösséggel kapcsolatban bármilyen kétség a gyanúsítottak vagy vádlottak javára kell, hogy szolgáljon (in dubio pro reo). Ennek előfeltétele, hogy a bíróságnak az elé benyújtott bizonyítékok és nem pusztán állítások vagy feltételezések alapján kell döntenie. Ez nem érinti a bírói függetlenséget, amikor a gyanúsított vagy vádlott bűnösségét ítélik meg. Ezen túlmenően az EJEB elismerte, hogy bizonyos különleges és korlátozott számú esetben a bizonyítási teher áthárítható a védelemre. Ez az irányelv visszatükrözi az EJEB azon alapelvét[21], amely a helyes egyensúlyt mérlegelte a közérdek (a vádhatóság szükségletei) és a védelemhez való jog között. Ez az irányelv nem érinti a védelem lehetőségeit arra nézve, hogy a vonatkozó nemzeti jogszabályoknak megfelelően bizonyítékokat nyújthasson be.
 6. és 7. cikk – Az önvádra kötelezés tilalma, az együttműködés megtagadásához való jog, a hallgatáshoz való jog
 33. Ez a két cikk az önvádra kötelezés tilalmát, az együttműködés megtagadásához való jogot és a hallgatáshoz való jogot rögzíti. A jog ahhoz, hogy senki nem kötelezhető önmagát terhelő vallomás tételére és a bűnösség beismerésére, valamint az együttműködés megtagadásához, továbbá a hallgatáshoz való jog általánosan elismert nemzetközi szabályok, amelyek az EJEE 6. cikkében[22] rögzített tisztességes tárgyaláshoz való jog központi elemei. Többek között az indokolja meglétüket, hogy védik a vádlottat a hatóságok nem helyénvaló kényszerétől, így csökkentik az igazságszolgáltatás tévedésének lehetőségét, és hozzájárulnak az EJEE 6. cikkében foglalt célok megvalósulásához. A gyanúsítottakra vagy vádlottakra az ellenük felhozott vádakkal kapcsolatos információ szolgáltatás kikényszerítése érdekében gyakorolt „kényszer mértéke” nem semmisítheti meg – még biztonsági és közrendi okokból sem – az önvádra kötelezés tilalmának és a hallgatáshoz való jognak a lényegét[23]. Az EJEB által értelmezett EJEE 3. cikkét a kínzás tilalmáról minden esetben tiszteletben kell tartani.
 34. Az önvádra kötelezés tilalma elsősorban a gyanúsítottak vagy vádlottak hallgatási szándékának tiszteletben tartását érinti, és különösen előfeltételezi, hogy a vádhatóság egy büntetőügyben a bűncselekmény elkövetését erőszak vagy kényszer alkalmazása nélkül szerzett bizonyítékokkal bizonyítja a gyanúsítottak vagy vádlottak ellen, nem pedig azok akaratával szemben. Ezen túlmenően a jog terjedelme nem korlátozódik pusztán olyan ügyekre, amikor a vádlottal szemben kényszert alkalmaztak vagy ahol a vádlott akaratát valamilyen módon közvetlenül megtörték[24]. Ebben az értelemben – az EJEB szerint – a szóban forgó jog szorosan összefügg az EJEE 6. cikke (2) bekezdésében foglalt ártatlanság vélelmével.
 35. A gyanúsított személyeket vagy vádlottakat a 2012/13/EU irányelv értelmében azonnal tájékoztatni kell a hallgatáshoz való jogukról. Ennek az információnak ki kell terjednie a hallgatáshoz való jog tartalmára, a jogról való lemondás és a jogra történő hivatkozás következményeire.
 36. Bármilyen következtetést, amit abból a tényből vontak le, hogy a gyanúsítottak vagy vádlottak élnek ezekkel a jogokkal, ki kell zárni az eljárásból. E nélkül a jog pusztán illúzió lenne, ha a vádlottaknak vagy gyanúsítottaknak attól kellene tartaniuk, hogy az együttműködésük megtagadása vagy a hallgatásuk később felhasználható lenne ellenük a büntetőeljárásban. Ez az egyetlen módja annak, hogy a fenti jogok hatékony gyakorlása lehetővé váljon a gyanúsítottak vagy vádlottak számára attól való félelem nélkül, hogy ezt az eljárás későbbi szakaszában felhasználhatják ellenük. Emiatt az irányelv kifejezett és azonnali jogorvoslatot nyújt, hogy bármely, ezen jogok megszegésével beszerzett bizonyíték felhasználása tiltott, kivéve azokat a nagyon kivételes eseteket, amikor az ilyen bizonyíték felhasználása nem zárja ki az eljárás általában vett tisztességes mivoltát[25].
 37. A tény, hogy semmilyen következtetést nem szabad levonni ezen jogok gyakorlásából, továbbá a jogok gyakorlása nem használható fel a gyanúsítottak vagy vádlottak ellen a büntetőeljárás későbbi szakaszában, nem akadályozhatja meg a tagállamokat abban, hogy az együttműködő viselkedést figyelembe vegyék a konkrét jogkövetkezmények kiszabásáról való döntésnél.
 8. és 9. cikk – A saját tárgyaláson való jelenlét joga
 38. Ha egy személy nincs jelen a tárgyaláson, a védelemhez való joga forog veszélyben. Ilyen esetben a terhelt nem adhatja elő a saját verzióját a tényekről a bíróságnak, továbbá nem tud megfelelően bizonyítékokat benyújtani sem. Emiatt bűnösnek találhatják anélkül, hogy lehetősége lett volna megcáfolni az elítélés alapjául szolgáló indokokat.
 39. A tárgyaláson való jelenlét joga vagy az erről szóló informálódás után a lehetőség a jogról való lemondásra elengedhetetlen a védelmi jogok gyakorlásához.
 40. A 8. cikk kimondja, hogy a tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy a jelenlét joga valamennyi olyan tárgyalás esetében fennáll, amelyek a vádlott személy bűnösségét próbálják meg megítélni (mind a bűnösséget megállapító, mind pedig a felmentő ítéleteknél). A gyanúsítottak vagy vádlottak jelenléte a büntetőeljárás ezen pillanatában különös jelentőséggel bír a pillanathoz fűződő következmények miatt.
 41. A 8. cikk leszögezi az EJEB által lefektetett jogot arra, hogy a vádlott jelen legyen a tárgyaláson, és korlátozott körben meghatározza a kivételeket is ezen jog alól, a Chartával, az EJEE-vel és az uniós jogszabályokkal összhangban[26]. A 8. cikkben foglalt feltételeket tiszteletben tartása mellett semmi nem akadályozza a tagállamokat abban, hogy kihasználják a leggyakoribb kisebb vétségek esetére alkalmazható „egyszerűsített eljárásokat”. A 9. cikk az EJEB megállapításával összhangban kimondja, hogy azon ügyekben, amelyekben a tárgyaláson való jelenlét jogát nem vették figyelembe, a jogorvoslati lehetőség az újratárgyalás iránti kötelezettség[27].
 10. cikk – Jogorvoslatok
 42. Az EJEB következetes ítélkezési gyakorlata szerint az EJEE 6. cikke (2) bekezdésében foglalt tisztességes tárgyaláshoz való jog megsértése oly módon orvosolható a legmegfelelőbben, ha a gyanúsítottat vagy vádlottat lehetőség szerint olyan helyzetbe hozzák, amely megfelel annak a helyzetnek, amelybe akkor került volna, ha nem sértik meg a jogait[28].
 11. cikk – Adatgyűjtés
 43. Annak érdekében, hogy a jelen irányelv hatékonyságát és eredményességét ellenőrizni és értékelni lehessen, szükség van az irányelvben foglalt jogok gyakorlatával kapcsolatos tagállami adatgyűjtésre. A releváns adatok közé tartozik az igazságügyi és bűnüldöző hatóságok által nyilvántartott adatok arról, hogy melyik jogorvoslatot mikor alkalmazták az ártatlanság vélelmének és a tárgyaláson való jelenlét jogának megsértésekor.
 12. cikk – Csökkentést kizáró rendelkezés
 44. E cikk célja annak biztosítása, hogy az irányelvvel összhangban megállapított minimumkövetelmények eredményeként ne csökkenjen az egyes tagállamokban megállapított normák szintje, valamint hogy megmaradjon a Chartában és az EJEE-ben meghatározott szint. Mivel ezen irányelv az EUMSZ 82. cikkének megfelelően szabályozási minimumokat állapít meg, a tagállamok továbbra is meghatározhatnak az ezen irányelvben elfogadottnál magasabb szintű normákat.
 13. cikk – Átültetés
 45. E cikk előírja, hogy a tagállamoknak az irányelvet 201x/xx/xx-ig kell végrehajtaniuk, és ugyaneddig az időpontig továbbítaniuk kell a Bizottságnak az irányelvet a tagállami jogba átültető rendelkezések szövegét. A végrehajtandó átültető intézkedések egyszerűségére tekintettel a Bizottság nem igényel magyarázó dokumentumokat az irányelv átültetésének ellenőrzési feladatához. Az egyedi átültető intézkedések, amelyekről értesíteni kell a Bizottságot, önmagukban elég világosaknak kell lenniük.
 14. cikk – Hatálybalépés
 46. E cikk úgy rendelkezik, hogy az irányelv az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő huszadik napon lép hatályba.
 2.2. A szubszidiaritás elve
 47. Jelentős eltérések vannak a tagállamok jogrendszereiben az ártatlanság vélelmének jogával és annak valamennyi vonatkozásával kapcsolatban. Az EJEB ítélkezési gyakorlata megmutatta, hogy az ártatlanság vélelmének megsértése és a kapcsolódó, tisztességes tárgyaláshoz való jogok állandó jelleggel előfordulnak. Ez a különböző EU tagállamok igazságügyi hatóságai között a kölcsönös bizalom hiányához vezethet, aminek eredményeként az igazságügyi hatóságok vonakodnak együttműködni egymással. A jelen javaslathoz csatolt hatásvizsgálat kimutatja, hogy az EJEB önmagában nem tudja biztosítani az ártatlanság vélelmének teljes körű védelmét: az ártatlanság vélelme egyes vonatkozásaival az EJEB nem vagy nem széleskörűen foglalkozott a közelmúltban, és az EJEB jogorvoslati eljárása csak utólagos, valamennyi nemzeti jogorvoslati eljárás kimerítése után kerülhet csak rá sor. Ez az irányelv kiegészíti az EJEB által nyújtott biztosítékokat és biztosítja, hogy az ártatlanság vélelme a büntetőeljárás kezdetétől védett legyen, ideértve az uniós jogorvoslati mechanizmus lefolytatásának lehetőségét.
 48. A javaslat célja – a kölcsönös bizalom előmozdítása – nem valósítható meg pusztán a tagállamok által, kizárólag uniós fellépés teszi lehetővé az Európai Unió egészében alkalmazandó közös, egységes minimumkövetelmények megállapítását. Ezt a stockholmi program is megerősítette, amelynek keretében az Európai Tanács felkérte a Bizottságot arra, hogy foglalkozzon az ártatlanság vélelme kérdésével. A javaslat a kölcsönös bizalom fokozása céljából közelíti a tagállamok eljárási szabályait az ártatlanság vélelméhez való jog egyes vonatkozásaira, valamint a saját tárgyaláson való részvételhez való jogra nézve. A javaslat ezért megfelel a szubszidiaritás elvének.
 2.3. Az arányosság elve
 49. A javaslat megfelel az arányosság elvének, mivel az említett célkitűzés európai szintű megvalósításához szükséges minimumra szorítkozik, és nem lépi túl az ehhez szükséges mértéket. A javaslat csak az ártatlanság vélelme azon vonatkozásaival foglalkozik, amelyek közvetlenül kapcsolódnak a kölcsönös elismerésre vonatkozó eszközök működéséhez, valamint büntetőügyekben a rendőrségi és igazságügyi együttműködéshez. Ezen túlmenően természetes személyekre korlátozódik. Ez összhangban van az uniós jogalkotás beavatkozásának „lépésről lépésre” megközelítési módjával a büntetőeljárásban a személyek jogainak területén, valamint az arányos fellépés szükségletével.
 3. KÖLTSÉGVETÉSI VONZATOK
 50. A javaslat nincs hatással az EU költségvetésére.
 a büntetőeljárás során az ártatlanság vélelme joga egyes vonatkozásainak és a saját tárgyaláson való jelenlét jogának megerősítéséről
 tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére[29],
 tekintettel a Régiók Bizottságának véleményére[30],
 (1) Ezen irányelv célja a büntetőeljárásban a tisztességes eljáráshoz való jog erősítése azáltal, hogy az ártatlanság vélelme jogának egyes vonatkozásait és a tárgyaláson való jelenlét jogát szabályozó minimumszabályokat rögzíti.
 (2) A gyanúsítottak vagy vádlottak eljárási jogainak védelmét szolgáló minimumszabályok lefektetésével jelen irányelv megerősíti a tagállamok egymás büntető igazságszolgáltatási rendszereibe vetett bizalmát és elősegítheti a büntetőügyekben hozott határozatok kölcsönös elismerésének megkönnyítését. A közös minimumszabályokkal a polgárok szabad áramlásának akadályai is megszüntethetők a tagállamok egész területén.
 (3) A stockholmi program[31] erőteljes hangsúlyt fektetett a büntetőeljárásban a személyek jogainak megerősítésére. A program 2.4. pontjában az Európai Tanács felkérte a Bizottságot, hogy fokozatos megközelítést alkalmazva terjesszen elő javaslatokat a gyanúsítottak és vádlottak jogainak megerősítésére. Az eljárásjogi jogokról szóló uniós ütemtervet oly módon alakították ki, hogy egészként működjön, és előnyei csak mindegyik összetevőjének végrehajtásával válnak teljes mértékben érzékelhetővé.
 (4) A Stockholmi Programban az Európai Tanács felkérte a Bizottságot, hogy vizsgálja meg a gyanúsítottak, illetve a vádlottak minimális eljárási jogainak további elemeit, és mérje fel, hogy az e területen való jobb együttműködés elősegítése érdekében szükséges-e foglalkozni egyéb kérdésekkel, például az ártatlanság vélelmével.
 (5) Három intézkedés már elfogadásra került: a 2010/64/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv[32], a 2012/13/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv[33] és a 2013/48/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv[34].
 (6) Ez az irányelv kizárólag büntetőeljárásokra vonatkozik. A jogkövetkezményeket eredményező közigazgatási eljárások – például versenyjogi, kereskedelmi, adóügyi, pénzügyi szolgáltatásokról szóló eljárások és más, közigazgatási hatóságok által ezen eljárásokhoz kapcsolódó vizsgálatok –, valamint a polgári jogi eljárások nem tartoznak az irányelv hatálya alá.
 (7) Ezen irányelv – a tisztességes eljáráshoz való jog biztosítása érdekében – az ártatlanság vélelméhez való jog és különböző vonatkozásai, valamint a saját tárgyaláson való részvétel joga gyakorlati alkalmazásának megkönnyítésére törekszik.
 (8) Ezt az irányelvet bűncselekmény elkövetésével gyanúsított vagy vádlott természetes személyekre nézve kell alkalmazni. Az irányelvet az eljárás bármely stádiumában alkalmazni kell, már az előtt is, amikor valamely tagállam illetékes hatóságai – hivatalos értesítéssel vagy más módon – az érintett személy tudomására hozták azt, hogy bűncselekmény elkövetésével gyanúsítják vagy vádolják, egészen az eljárás befejezéséig.
 (9) Ezen irányelv elismeri, hogy az ártatlanság vélelméhez való jog a természetes és a jogi személyek esetében eltérő védelmi szükségletekkel és mértékkel bír. A természetes személyek vonatkozásában fennálló védelem az Emberi Jogok Európai Bíróságának kiterjedt ítélkezési gyakorlatában is tükröződik. Az Európai Unió Bírósága ugyanakkor kimondta, hogy az ártatlanság vélelméből fakadó jogok nem illetik meg ugyanúgy a jogi személyeket, mint a természetes személyeket.
 (10) A nemzeti jogalkotások és a nemzeti szintű ítélkezési gyakorlat, valamint a Bíróság jelenlegi ítélkezési gyakorlatának jelenlegi állása szerint korai lenne az uniós szintű jogalkotás a jogi személyek ártatlanság vélelméhez való jogáról.
 (11) A jogi személyek ártatlanság vélelméhez való jogát a meglévő jogi biztosítékok és ítélkezési gyakorlat biztosítja, amelynek jövőbeli változása meghatározza majd az uniós szintű intézkedések szükségességének felmérését.
 (12) Ezen irányelv alkalmazásában „bűnüldöző szervek és az igazságügyi hatóságok” alatt azon közhatóságokat értünk, amelyek a nemzeti jogszabályoknak megfelelően a büntetőeljárás területén gyakorolják hatásköreiket.
 (13) Az ártatlanság vélelme megsértésre kerül, ha – anélkül, hogy a vádlottat előzetesen a jogszabályok szerint bűnösnek nyilvánították volna – az igazságügyi vagy más közhatóságok bírói határozatban vagy nyilvános közleményben a gyanúsítottakat vagy vádlottakat elítéltként mutatják be.
 (14) A bizonyítási teher a vádhatóságra hárul és a bűnösséggel kapcsolatban felmerülő bármilyen kétely a vádlott javára szolgál. Ennek megfelelően az ártatlanság vélelme sérül akkor, ha a bizonyítási teher átfordul a vádhatóságról a védelemre; ez nem érinti a bíróság bármilyen lehetséges, hivatalból történő tényfeltáró tevékenységét és a bíróság függetlenségét a gyanúsított vagy a vádlott bűnösségének megállapításakor.
 (15) Ugyanakkor bizonyos ügyekben a bizonyítási teher áthárítása a védelemre nem összeférhetetlen az ártatlanság vélelmével, amennyiben bizonyos biztosítékokat betartanak: biztosítani kell, hogy a ténybeli vagy jogi vélelmek olyan ésszerű határokon belül maradnak, amelyek figyelembe veszi a tét jelentőségét, és amelyek megdönthetőek, például enyhítőre körülményekre vonatkozó új bizonyíték előkerülésekor vagy vis maior esetében.
 (16) Az önvádra kötelezés tilalma és az együttműködés megtagadásához való jog fontos vonatkozásai az ártatlanság vélelmének. A gyanúsítottakat vagy vádlottakat nem szabad kényszeríteni vallomás megtételére vagy kérdések megválaszolására annak érdekében, hogy olyan bizonyítékokat, dokumentumokat vagy információt biztosítsanak, amik önmagukra nézve terhelő lehet.
 (17) Bármilyen kényszert, amelyet a vádlottra vagy gyanúsítottra információ nyújtás érdekében tett nyomásgyakorlásként alkalmaznak, korlátozni kell. Annak meghatározása érdekében, hogy a kényszer megsértette-e a fenti jogokat, a következőket kell figyelembe venni az ügy valamennyi körülményének fényében: a bizonyíték beszerzése érdekében használt kényszer jellegét és mértékét, az adott bűncselekmény felderítése és a szankcionálása iránti közérdek súlyát, az eljárásban bármilyen releváns biztosíték meglétét és az így szerzett anyagok felhasználási módját. Ugyanakkor a gyanúsítottakra vagy vádlottakra az ellenük felhozott vádakkal kapcsolatos információnyújtás érdekében gyakorolt nyomás mértéke nem semmisítheti meg az önvádra kötelezés tilalmának és a hallgatáshoz való joguknak lényegét, még a biztonság és a közrend érdekében sem.
 (18) Az önvádra kötelezés tilalma és az együttműködés megtagadásához való jog nem terjed ki a büntetőeljárásban olyan bizonyítékok felhasználására, amelyeket a gyanúsítottól vagy vádlottól jogszerű kényszerítő erő segítségével beszerezhetőek, de amelyek a gyanúsítottak vagy vádlottak akaratától függetlenül léteznek, így például a bíróság rendelkezésére beszerzett olyan anyagok, amelyek őrzésére és megkeresésre történő kiadására jogi kötelezettség áll fenn. Ilyenek lehetnek a lehelet-, vér- és vizeletminták, illetve a testszövetek DNS-teszt elvégzése érdekében.
 (19) Az önvádra kötelezés tilalma fontos vonatkozása az ártatlanság vélelmének. Az önvád elleni védelem része.
 (20) Az önvádra kötelezés tilalma, továbbá az együttműködés megtagadásához való jog, és a hallgatáshoz való jog a bűncselekménnyel kapcsolatos kérdésekre vonatkozik, amelynek elkövetésével valakit gyanúsítanak vagy vádolnak, és nem például a gyanúsított vagy vádlott személy azonosításához kapcsolódó kérdésekre.
 (21) A tisztességes tárgyaláshoz való jog a demokratikus társadalom egyik alapelve. A vádlott személy joga a tárgyaláson való jelenlétre ezen a jogon alapul és az egész Unióban garantálni kell.
 (22) Ugyanakkor a vádlott tárgyaláson való jelenlétének joga nem abszolút. Bizonyos feltételek esetén a vádlott – kifejezetten vagy hallgatólagosan – lemondhat erről a jogról.
 (23) Bizonyos alaposan körülhatárolt feltételek esetén – amelyek biztosítják a tisztességes tárgyaláshoz való jognak való megfelelést – van lehetőség a gyanúsított vagy a vádlott távollétében olyan tárgyalás tartására, amelyen a bűnösségről vagy ártatlanságról döntenek.
 (24) Ezen irányelv nem szabályozza az ebben megjelölt, a saját tárgyaláson való jelenléthez való joghoz kapcsolódó eredmények eléréséhez használt formákat és módszereket – beleértve az eljárási szabályokat –, ezek ugyanis a tagállamok nemzeti jogának hatálya alá tartoznak.
 (25) Annak megítélésekor, hogy a tájékoztatás módja kielégítő-e annak biztosításához, hogy a személy tudomást szerezzen a tárgyalásról, különös figyelem fordítható adott esetben arra is, hogy az érintett személy milyen gondosságot tanúsított annak érdekében, hogy a neki címzett információt megkapja.
 (26) Az uniós jog hatékony érvényesülésének elve megköveteli, hogy a tagállamok megfelelő, hatékony jogorvoslati lehetőségeket alakítsanak ki az uniós jog által az egyénekre ruházott jogok megsértése esetére. A jelen irányelvben foglalt bármely alapelv megsértése esetére olyan hatékony jogorvoslati megoldásokat kell alkalmazni, amelyek révén a gyanúsított vagy vádlott személyt olyan helyzetbe hozzák, amelybe akkor került volna, ha a jogsértés nem következik be.
 (27) A jelen irányelv hatékonyságának ellenőrzése és kiértékelése érdekében a tagállamoknak adatot kell gyűjteniük az irányelvben foglalt jogok végrehajtásával kapcsolatosan. A releváns adatok közé tartozik az igazságügyi és bűnüldöző hatóságok által nyilvántartott adatok arról, hogy melyik jogorvoslatot mikor alkalmazták az ártatlanság vélelme jogának jelen irányelvben foglalt vonatkozásainak és a tárgyaláson való jelenlét jogának megsértésekor.
 (28) Ez az irányelv tiszteletben tartja az Európai Unió Alapjogi Chartája, valamint az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló európai egyezmény által elismert jogokat és elveket, köztük a kínzás, az embertelen és megalázó bánásmód tilalmát, a szabadsághoz és a személyi biztonsághoz való jogot, a magán- és családi élet tiszteletben tartásához való jogot, a személyi sérthetetlenséghez való jogot, a gyermekek jogait, a fogyatékkal élő személyek beilleszkedését, a hatékony jogorvoslathoz és a tisztességes eljáráshoz való jogot, az ártatlanság vélelmét, valamint a védelemhez való jogot.
 (29) Mivel ezen irányelv a minimumszabályokat fekteti le, a tagállamok kiterjeszthetik az ezen irányelvben meghatározott jogokat annak érdekében, hogy magasabb szintű védelmet nyújtsanak. A védelem magasabb szintje nem akadályozhatja a bírósági határozatok kölcsönös elismerését, amelynek a megkönnyítése e minimumszabályok célja. A védelem szintje sosem csökkenhet az Európai Unió Alapjogi Chartájában vagy az európai emberi jogi egyezményében biztosított, a Bíróság és az Emberi Jogok Európai Bíróságának ítélkezési gyakorlatával értelmezett standardok alá.
 (30) Mivel ezen irányelv célját – nevezetesen a közös minimumszabályok meghatározását az ártatlanság vélelméhez való jog és a büntetőügyekben a tárgyaláson való jelenlét jogának egyes vonatkozásaira nézve – a tagállamok nem tudják megfelelően megvalósítani, és ezért az léptéke és hatásai miatt uniós szinten jobban megvalósítható, az Unió intézkedéseket hozhat az Európai Unióról szóló szerződés 5. cikkében foglalt szubszidiaritás elvének megfelelően. Az említett cikkben foglalt arányossági elvvel összhangban az irányelv nem lépi túl a szóban forgó célkitűzések eléréséhez szükséges mértéket.
 (31) [Az Európai Unióról szóló szerződéshez és az Európai Unió működéséről szóló szerződéshez mellékelt, az Egyesült Királyságnak és Írországnak a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség tekintetében fennálló helyzetéről szóló 21. sz. jegyzőkönyv 3. cikkével összhangban e tagállamok részt kívánnak venni ezen irányelv elfogadásában és alkalmazásában] VAGY [Az Európai Unióról szóló szerződéshez és az Európai Unió működéséről szóló szerződéshez mellékelt, az Egyesült Királyságnak és Írországnak a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség tekintetében fennálló helyzetéről szóló 21. sz. jegyzőkönyv 1. és 2. cikkével összhangban, a jegyzőkönyv 4. cikkének sérelme nélkül, e tagállamok nem vesznek részt ezen irányelv elfogadásában, az irányelv nem kötelezi őket és rájuk nem alkalmazandó][35].
 (32) Az Európai Unióról szóló szerződéshez és az Európai Unió működéséről szóló szerződéshez csatolt, Dánia helyzetéről szóló 22. sz. jegyzőkönyv 1. és 2. cikkével összhangban Dánia nem vesz részt ezen irányelv elfogadásában, és az irányelv vagy annak alkalmazása számára nem kötelező,
 1. FEJEZET Tárgy és hatály
 Ez az irányelv az alábbiakra vonatkozó minimumszabályokat állapítja meg:
 a) a büntetőeljárás során az ártatlanság vélelme jogának egyes vonatkozásai;
 b) büntetőügyekben a tárgyaláson való jelenlét joga.
 Az irányelvet a büntetőeljárásban gyanúsított vagy vádlottak természetes személyekre kell alkalmazni az eljárás befejezéséig.
 2. FEJEZET Az ártatlanság vélelméhez való jog
 3. cikk Az ártatlanság vélelme
 A tagállamok biztosítják, hogy a gyanúsítottakat és a vádlottakat mindaddig ártatlannak kell vélelmezni, amíg bűnösségüket a törvénynek megfelelően meg nem állapították.
 4. cikk A bűnösségre történő nyilvános utalások elítélés előtt
 A tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy a jogerős elítélés előtt a közhatóságok által közzétett nyilatkozatok és hivatalos döntések nem elítéltként tesznek említést a gyanúsítottakról vagy vádlottakról.
 A tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy ezen előírás megszegése esetén megfelelő intézkedésekre kerül sor.
 5. cikk A bizonyítási teher és a szükséges bizonyítási küszöb
 (1) A tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy a gyanúsítottak vagy vádlottak bűnösségének megállapításához szükséges bizonyítékok beszerzése a vádhatóságot terheli. Ez nem érinti a tárgyalást lefolytató bíróság bármilyen hivatalból történő tényfeltáró tevékenységét.
 (2) A tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy bármilyen vélelem, ami a bizonyítási terhet átfordítja a gyanúsítottra vagy vádlottra, kellő fontosságú legyen ahhoz, hogy felülírja az alapelvet, valamint megdönthető legyen.
 Az ilyen vélelem megdöntése érdekében elegendő, ha a védelem elég bizonyítékot hoz fel arra, hogy ésszerű kétely támadjon a gyanúsított vagy vádlott személy bűnösségére nézve.
 (3) A tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy ahol a tárgyalást lefolytató bíróság a gyanúsított vagy vádlott bűnösségét mérlegeli, ha ésszerű kétely merül fel a gyanúsított vagy vádlott személy bűnösségére nézve, az érintett személyt fel kell menteni.
 6. cikk Az önvádra kötelezés tilalma és az együttműködés megtagadásához való jog
 (1) A tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy a gyanúsított vagy vádlott nem kötelezhető saját magára nézve terhelő vallomást tenni és a hatóságokkal együttműködni bármilyen büntetőeljárásban.
 (2) Az (1) bekezdésben foglalt jog nem terjed ki a büntetőeljárásban olyan anyagok felhasználására, amelyeket a gyanúsítottól vagy vádlottól jogszerű kényszerítő erővel be lehet szerezni, de amelyek a gyanúsítottak vagy vádlottak akaratától függetlenül léteznek.
 (3) Az önvádra kötelezés tilalma vagy az együttműködés megtagadásának joga nem használható fel az eljárás későbbi szakaszában a gyanúsított vagy vádlott ellen, és nem tekinthető a tények megerősítésének.
 (4) A jelen bekezdés megsértésével szerzett bármilyen bizonyítékot ki kell zárni az eljárásból, hacsak az ilyen bizonyíték felhasználása nem sérti meg az eljárás általában vett tisztességes mivoltát.
 7. cikk A hallgatáshoz való jog
 (1) A tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy a gyanúsítottnak vagy vádlottnak a bűnüldöző vagy igazságügyi hatóságok általi kihallgatás során jogukban áll hallgatni azzal a bűncselekménnyel kapcsolatosan, amelynek elkövetésével gyanúsítják vagy vádolják őket.
 (2) A tagállamok azonnal tájékoztatják a gyanúsítottat vagy a vádlottat a hallgatáshoz való jogról és elmagyarázzák ezen jog tartalmát, valamint a joggal való élés és a jogról való lemondás következményeit.
 (3) Az önvádra kötelezés tilalma nem használható fel az eljárás későbbi szakaszában a gyanúsított vagy vádlott ellen, és nem tekinthető a tények megerősítésének.
 3. FEJEZET A saját tárgyaláson való jelenlét joga
 8. cikk A saját tárgyaláson való jelenlét joga
 (1) A tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy a gyanúsítottnak vagy vádlottnak jogában áll saját tárgyalásán jelen lenni.
 (2) A tagállamok rendelkezhetnek olyan lehetőségről, amelynek értelmében a tárgyaló bíróság a gyanúsított vagy vádlott távollétében dönt a bűnösségről, feltéve, hogy a gyanúsítottat vagy vádlottat:
 a) kellő időben:
 i. személyesen idézték, és ily módon tájékoztatták a tárgyalásnak a kitűzött időpontjáról és helyéről, vagy az érintett más módon ténylegesen hivatalos tájékoztatást kapott a szóban forgó tárgyalás kitűzött időpontjára és helyére vonatkozóan, mégpedig oly módon, hogy egyértelműen megállapítást nyert, hogy a kitűzött tárgyalásról tudomást szerzett;
 ii. tájékoztatták arról, hogy a határozat meghozatalára meg nem jelenése esetén is sor kerülhet; vagy
 b) az érintett személy a kitűzött tárgyalás ismeretében meghatalmazta vagy az általa választott vagy az állam által kirendelt jogi képviselőt arra, hogy a tárgyalás során a védelmét ellássa, és az említett jogi képviselő ténylegesen ellátta az érintett személy védelmét a tárgyaláson.
 (3) Amennyiben a (2) bekezdésben foglalt feltételek nem teljesülnek, a tagállam akkor tehet lépéseket az említett bekezdésben szereplő határozat végrehajtására, ha – a határozat kézbesítését követően, amelyben kifejezetten tájékoztatják az újratárgyalás vagy fellebbezés jogáról, amelyre az érintett személy jogosult és amely lehetővé teszi az ügy érdemi részének új elbírálását, ideértve új bizonyíték megvizsgálását, és amely az eredeti határozat hatályon kívül helyezéséhez vezethet – az érintett személy:
 a) egyértelműen kijelenti, hogy nem vitatja a határozatot;
 b) ésszerű határidőn belül nem kér perújítást vagy nem fellebbez.
 9. cikk Az újratárgyaláshoz való jog
 A tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy ha a gyanúsított vagy vádlott nem volt jelen a 8. cikk (1) bekezdésében említett tárgyaláson és a 8. cikk (2) és (3) bekezdésében lefektetett feltételek nem állnak fenn, az érintett személynek joga van egy új tárgyaláshoz, amelyen jogában áll jelen lenni és amely lehetővé teszi az ügy érdemi részének új elbírálását, ideértve új bizonyíték megvizsgálását, és amely az eredeti határozat hatályon kívül helyezéséhez vezethet.
 4. FEJEZET Általános és záró rendelkezések
 10. cikk Jogorvoslatok
 (1) A tagállamoknak biztosítaniuk kell a gyanúsítottak vagy vádlottak számára hatékony jogorvoslati eszközöket arra az esetre, ha a jelen irányelv által biztosított jogaik sérülnek.
 (2) A jogorvoslatnak a gyanúsítottat vagy vádlottat a lehető leginkább olyan helyzetbe kell hoznia, amelybe a jogsértés hiányában került volna, a tisztességes tárgyaláshoz és a védelemhez való jog védelme érdekében.
 11. cikk Adatgyűjtés
 A tagállamok legkésőbb [...] -ig , majd azt követően háromévente közlik a Bizottsággal azon rendelkezésre álló adatokat, amelyek bemutatják, hogy miként hajtották végre az ezen irányelvben meghatározott jogokat.
 12. cikk Csökkentést kizáró rendelkezés
 13. cikk Átültetés
 (1) A tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek legkésőbb [a Hivatalos Lapban való kihirdetés után 18 hónappal] megfeleljenek. E rendelkezések szövegét haladéktalanul közlik a Bizottsággal.
 Amikor a tagállamok elfogadják ezeket az intézkedéseket, azoknak hivatkozniuk kell erre az irányelvre, vagy azokhoz hivatalos kihirdetésük alkalmával ilyen hivatkozást kell fűzni. A hivatkozás módját a tagállamok határozzák meg.
 14. cikk Hatálybalépés
 [1] HL C 115., 2010.5.4., 1. o.
 [2] HL L 280., 2010.10.26., 1. o.
 [3] HL L 142., 2012.6.1., 1. o.
 [4] HL L 294., 2013.11.6., 1. o.
 [5] Javaslat – A Tanács rendelete az Európai Ügyészség létrehozásáról COM(2013) 534 final, 2013.7.17.
 [6] HL C 303., 2007.12.14., 30. o. Magyarázatok az Alapjogi Chartához.
 [7] 999 U.N.T.S. 171. A Polgári és Politikai Jogok Nemzetközi Egyezségokmánya az ENSZ Közgyűlésének 1966. december 16-i határozatával aláírásra megnyitott, a polgári és politikai jogokról szóló nemzetközi egyezmény, amelyet az EU valamennyi tagállama ratifikált, és amely így a nemzetközi jog értelmében azokra kötelező.
 [8] A Salduz kontra Törökország ügyben 2008. november 27-én hozott ítélet, kereset száma: 36391/02., 50. pont.
 [9] Ugyanott, 52. pont.
 [10] A Brusco kontra Franciaország ügyben 2010. október 14-én hozott ítélet, kereset száma: 1466/07., 47. pont.
 [11] A Barberà, Messegué és Jabardo kontra Spanyolország ügyben 1988. december 6-án hozott ítélet, keresetek száma: 10588/83., 10589/83. és 10590/83. Lásd még Allenet de Ribemont kontra Franciaország ügyben 1995. február 10-én hozott ítélet, kereset száma: 15175/89.
 [12] Minelli kontra Svájc ügyben 1983. március 25-én hozott ítélet, kereset száma: 8660/79.
 [13] Funke kontra Franciaország ügyben 1993. február 25-én hozott ítélet, kereset száma: 10828/84., Murray kontra Egyesült Királyság ügyben 1996. február 8-án hozott ítélet, kereset száma: 18731., Saunders kontra Egyesült Királyság ügyben 1996. december 17-én hozott ítélet, kereset száma: 19187/91.
 [14] Kivéve, ha a közérdek indokolja a szabadsághoz való jog alapelvétől való eltérést – lásd Kudla kontra Lengyelország ügyben 2010. október 26-án hozott ítélet, kereset száma: 30210/96.
 [15] A Colozza kontra Olaszország ügyben 1985. február 12-én hozott ítélet, a kereset száma: 9024/80.
 [16] COM(2011) 327 végleges, 2011.6.14. A zöld könyv témái közé tartozott az előzetes letartóztatás és a szabadságmegvonással valamint a szabadságmegvonással nem járó határozatok kölcsönös elismerése. A Bizottság 81 választ kapott a tagállamoktól, a civil társadalomtól és nonprofit szervezetektől. A válaszok összegzése felkerült a Bizottság honlapjára. http://ec.europa.eu/justice/newsroom/criminal/opinion/110614_en.htm. Lásd még a kölcsönös elismerés elvének az Európai Unió tagállamai közötti, az előzetes letartóztatás alternatívájaként felügyeleti intézkedéseket elrendelő határozatokra történő alkalmazásáról szóló, 2009. október 23-i 2009/829/IB tanácsi kerethatározatot (HL L 294, 2009.11.11., 20. o.).
 [17] COM(2006) 174 végleges, 2006.4.26.
 [18] Lásd többek között a C-301/04 P sz. Bizottság kontra SGL Carbon ügy (EBHT 2006., I-5915. o.); T-112/98 sz. Mannesmannröhren-Werke kontra Bizottság ügy (EBHT 2001., II-732. o.).
 [19] Lásd Minelli kontra Svájc.
 [20] Lásd Allenet de Ribemont kontra Franciaország.
 [21] Lásd még többek között a következő EJEB ügyeket: Salabiaku kontra Franciaország ügyben 1988. október 7-én hozott ítélet (kereset száma: 10519/83), Barberà, Messegué és Jabardo kontra Spanyolország, Telfner kontra Ausztria ügyben 2001. március 20-án hozott ítélet (kereset száma: 33501/96).
 [22] Lásd többek között a következő EJEB ügyeket: Funke kontra Franciaország, Murray kontra Egyesült Királyság, Saunders kontra Egyesült Királyság, Heaney és McGuiness kontra Írország ügyben 200. december 21-én hozott ítélet (kereset száma: 34720/97), Jalloh kontra Németország ügyben 2006. július 11-én hozott ítélet (kereset száma: 54810/00).
 [23] Lásd Heaney és McGuiness kontra Írország, 55. és 58. pont.
 [24] Lásd az Allen kontra Egyesült Királyság ügyben 1992. november 5-én hozott ítélet, kereset száma: 48539/99., 50. pont.
 [25] Lásd Allan kontra Egyesült Királyság, 42. pont.
 [26] Lásd a 2009. február 26-i 2009/299/IB tanácsi kerethatározatot (HL L 81., 2009.3.27., 24. o.).
 [27] Colozza kontra Olaszország.
 [28] Lásd Teteriny kontra Oroszország ügyben 2005. június 30-án hozott ítélet, kereset száma: 11931/03, 56. pont, Jeličić kontra Bosznia és Hercegovina ügyben 2006. október 31-én hozott ítélet, kereset száma: 41183/02, 53. pont, és Mehmet és Suna Yiğit kontra Törökország ügyben 2007. július 17-én hozott ítélet, kereset száma: 52658/99, 47. pont, Salduz kontra Törökország, 72. pont.
 [29] HL C... , , . .o.
 [30] HL C... , , . .o.
 [31] HL C 115., 2010.5.4., 1. o.
 [32] Az Európai Parlament és a Tanács 2010/64/EU irányelve (2010. október 20.) a büntetőeljárás során igénybe vehető tolmácsoláshoz és fordításhoz való jogról (HL L 280., 2010.10.26., 1. o.).
 [33] Az Európai Parlament és a Tanács 2012/13/EU irányelve (2012. május 22.) a büntetőeljárás során igénybe vehető tolmácsoláshoz és fordításhoz való jogról (HL L 142., 2012.10.26., 1. o.).
 [34] Az Európai Parlament és a Tanács 2013/48/EU irányelve (2013. október 22.) a büntetőeljárás során és az európai elfogatóparancshoz kapcsolódó eljárásokban ügyvédi segítség igénybevételéhez való jogról, valamint valamely harmadik félnek a szabadságelvonáskor történő tájékoztatásához való jogról és a szabadságelvonás ideje alatt harmadik felekkel és a konzuli hatóságokkal való kommunikációhoz való jogról (HL L 294., 2013.11.6., 1. o.).
 [35] Az irányelv e preambulumbekezdésének végleges szövege – a (21. sz.) jegyzőkönyv rendelkezéseinek megfelelően – attól függ majd, hogy az Egyesült Királyság és Írország milyen álláspontra helyezkedik.


type: other

text:
Skoleleder udsat for vold sejrer i Højesteret - Fagbevægelsens Hovedorganisation
 Skoleleder udsat for vold sejrer i Højesteret
 Det var ulovligt, da Erstatningsnævnet skærpede sin praksis, så en skoleleder blev nægtet erstatning efter overfald af en elev. Det viser en principiel sag om erstatning for vold på jobbet.
 Højesteret har truffet afgørelse i en sag om en skoleleder, der har kæmpet for retten til erstatning, efter at hun blev udsat for vold på sin arbejdsplads – et socialpædagogisk opholdssted for unge.
 Skolelederen HAR ret til erstatning, har Højesteret nu afgjort.
 Skolelederen blev i 2014 udsat for, at en 14-årig elev tog halsgreb på hende og angiveligt forsøgte at kvæle hende. Skolelederen har senere fået stillet diagnosen posttraumatisk stressyndrom (PTSD), hendes méngrad blev fastsat til 20 procent og erhversevnetab til 60 procent.
 Alligevel blev hun nægtet erstatning af Erstatningsnævnet. Begrundelsen var, at episoden ikke blev politianmeldt inden for 72 timer, sådan som kravet hos Erstatningsnævnet har været siden en praksisændring i 2014. Både byret og landsret, hvor DLF førte sagen for skolelederen, nåede til samme resultat.
 Det socialpædagogiske opholdssted har en personalepolitik om udelukkende at politianmelde grov vold. Begrundelsen er, at de unge ofte har en voldelig adfærd, da det ofte er selve årsagen til, at de er blevet placeret på opholdsstedet.
 Højesteret siger, at det var ulovligt, da Erstatningsnævnet skærpede sin praksis. Nævnet er ifølge Højesteret forpligtet til at dispensere i tilfælde, hvor den manglende politianmeldelse er begrundet i særlige hensyn – som i den aktuelle sag af pædagogiske eller behandlingsmæssige hensyn. Så det hensyn, der blev taget i den aktuelle sag ift ikke at politiannmelde, var altså i orden
 Advokat hos FTF, Ann-Beth Kirkegaard, glæder sig over Højesterets afgørelse, som hun ser om meget tydelig:
 ”Afgørelsen understreger, at der ikke blot er tale om en konkret sag, men at det var en ulovlig praksisændring uden hjemmel, og at ændringen skete uden varsel. De sager, som er afgjort efter denne praksis, skal derfor genoptages. Glædeligt at Højesteret endelig gav de skadelidte medhold efter spørgsmålet har været prøvet i flere sager for byret og landsret”, siger hun.


text:
HG 35 26/01/1998 - Portal Legislativ
 HOTĂRÂRE nr. 35 din 26 ianuarie 1998cu privire la plafoanele pe baza cărora se calculează costurile salariale directe la contractele de finanţare încheiate cu Ministerul Cercetării şi Tehnologiei din fonduri bugetare
 Publicat în MONITORUL OFICIAL nr. 56 din 9 februarie 1998
 În temeiul prevederilor art. 14 din Ordonanţa Guvernului nr. 59/1997 cu privire la finanţarea, în sistem descentralizat, în domeniul ştiinţei, tehnologiei şi inovarii,Guvernul României hotărăşte: + Articolul 1 (1) Costurile salariale directe prevăzute în contractele de finanţare încheiate în vederea realizării programelor/proiectelor sau a unor părţi din acestea, cuprinse în Planul naţional pentru cercetare-dezvoltare şi inovare şi pentru achiziţionarea de servicii menţionate la art. 5 din Ordonanţa Guvernului nr. 59/1997, reprezintă salariile brute, precum şi drepturile salariale aferente acestora, datorate de către unităţile executante conform legislaţiei în vigoare. ... (2) Plafoanele pe baza cărora se calculează costurile salariale directe, definite la alin. (1), se stabilesc pe categorii de activităţi, conform anexei care face parte integrantă din prezenta hotărâre. ... + Articolul 2Actualizarea anexei se face periodic prin hotărâre a Guvernului, la propunerea Ministerului Cercetării şi Tehnologiei, în funcţie de cursul valutar pentru 1 ECU. + Articolul 3Contractul de finanţare o dată semnat, costurile salariale nu mai pot fi modificate până la finalizarea acestuia, chiar dacă intervin modificări ale plafoanelor conform art. 2. + Articolul 4Unităţile executante pot încheia contracte individuale cu persoane fizice, acestea având calitatea de angajaţi sau colaboratori, în vederea realizării contractelor de finanţare până la concurenta sumelor prevăzute în antecalculul la costurile salariale. + Articolul 5În aplicarea prezentei hotărâri, Ministerul Cercetării şi Tehnologiei poate elabora norme şi instrucţiuni. PRIM-MINISTRU VICTOR CIORBEAContrasemnează:---------------Ministrul cercetăriişi tehnologiei,Bujor Bogdan TeodoriuMinistru de stat,ministrul muncii şiprotecţiei sociale,Alexandru AthanasiuMinistrul finanţelor,Daniel Daianu + Anexa PLAFOANELE în baza cărora se calculează costurile salariale directe Partea I
 Nr. crt. Categoria de activităţi Nivelul studiilor Limita minimă în Limita maximă în
 ECU ─── lei/om/lună ECU ─── lei/om/lună
 1. Activităţi ce presupun nivel înalt al creativităţii şi/sau experienţă şi abilitate de conducere superioare 300 ───────── 2.460.000 1.000 ───────── 8.200.000
 2. Activităţi ce presupun cunoaşterea aprofundată a metodelor de analiză şi sinteză, precum şi abilităţi de utilizare a acestora superioare 200 ───────── 1.640.000 700 ───────── 5.740.000
 3. Activităţi suport superioare şi/sau medii 100 ───────── 820.000 300 ───────── 2.460.000
 Nr. crt. Categoria de activităţi*) Nivelul studiilor Limita minimă în Limita maximă în
 ECU**) ────── lei/om/lună ECU ─── lei/om/lună
 1. Activităţi ce presupun nivel înalt al creativităţii şi/sau experienţă şi abilitate de conducere superioare 35 ─────── 287.000 60 ─────── 492.000
 2. Activităţi ce presupun cunoaşterea aprofundată a metodelor de analiză şi sinteză, precum şi abilităţi de utilizare a acestora superioare 30 ─────── 246.000 45 ─────── 369.000
 3. Activităţi suport superioare şi/sau medii 20 ─────── 164.000 35 ─────── 287.000
 *) Încadrarea în categorii se face conform normelor şi instrucţiunilor prevăzute la art. 5 din prezenta hotărâre. **) 1 ECU = 8.200 lei.-------


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 27.6.2019
 SL
 Uradni list Evropske unije
 L 173/39
 IZVEDBENA UREDBA KOMISIJE (EU) 2019/1090
 z dne 26. junija 2019
 o neobnovitvi odobritve aktivne snovi dimetoat v skladu z Uredbo (ES) št. 1107/2009 Evropskega parlamenta in Sveta o dajanju fitofarmacevtskih sredstev v promet ter o spremembi Priloge k Izvedbeni uredbi Komisije (EU) št. 540/2011
 (Besedilo velja za EGP)
 EVROPSKA KOMISIJA JE –
 ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije,
 ob upoštevanju Uredbe (ES) št. 1107/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. oktobra 2009 o dajanju fitofarmacevtskih sredstev v promet in razveljavitvi direktiv Sveta 79/117/EGS in 91/414/EGS (1) ter zlasti člena 20(1) in člena 78(2) Uredbe,
 ob upoštevanju naslednjega:
 (1)
 Dimetoat je bil z Direktivo Komisije 2007/25/ES (2) vključen v Prilogo I k Direktivi Sveta 91/414/EGS (3) kot aktivna snov.
 (2)
 Aktivne snovi, vključene v Prilogo I k Direktivi 91/414/EGS, se štejejo za odobrene v skladu z Uredbo (ES) št. 1107/2009 in so navedene v delu A Priloge k Izvedbeni uredbi Komisije (EU) št. 540/2011 (4).
 (3)
 Odobritev aktivne snovi dimetoat, kot je določena v delu A Priloge k Izvedbeni uredbi Komisije (EU) št. 540/2011, preneha veljati 31. julija 2020.
 (4)
 Vloga za obnovitev odobritve dimetoata je bila predložena v skladu s členom 1 Izvedbene uredbe Komisije (EU) št. 844/2012 (5) v roku, določenem v navedenem členu.
 (5)
 Vlagatelj je v skladu s členom 6 Izvedbene uredbe (EU) št. 844/2012 predložil dopolnilno dokumentacijo. Država članica poročevalka je vlogo ocenila kot popolno.
 (6)
 Država članica poročevalka je pripravila poročilo o oceni obnovitve v posvetovanju z državo članico soporočevalko ter ga 5. maja 2017 predložila Evropski agenciji za varnost hrane (v nadaljnjem besedilu: Agencija) in Komisiji.
 (7)
 Agencija je poročilo o oceni obnovitve poslala vlagatelju in državam članicam, da bi predložili pripombe, ter prejete pripombe posredovala Komisiji. Agencija je tudi javnosti zagotovila dostop do povzetka dopolnilne dokumentacije.
 (8)
 Agencija je 2. oktobra 2018 Komisiji predložila svoj sklep (6) o tem, ali se za dimetoat lahko pričakuje, da bo izpolnjeval merila za odobritev iz člena 4 Uredbe (ES) št. 1107/2009. Komisija je Stalnemu odboru za rastline, živali, hrano in krmo predložila osnutek poročila o obnovitvi za dimetoat 13. decembra 2018, osnutek uredbe pa 25. januarja 2019.
 (9)
 Agencija je opredelila posebne pomisleke. Zlasti ni bilo mogoče izključiti izpostavljenosti tveganju za potrošnike, izvajalce, delavce, druge navzoče osebe in prebivalce zaradi njihove izpostavljenosti ostankom dimetoata, za katere ni bilo mogoče izključiti potencialne genotoksičnosti, in njegovemu glavnemu metabolitu ometoatu, za katerega je večina strokovnjakov v strokovnem pregledu ugotovila, da je mutagen in vivo. Poleg tega je Agencija ugotovila, da je bilo pri vseh ocenjenih reprezentativnih uporabah tako dimetoata kot ometoata ugotovljeno veliko tveganje za sesalce in čebele, za neciljne členonožce pa pri imenovanih uporabah dimetoata. Agencija je tudi ugotovila, da tehnična specifikacija, bodisi sedanja bodisi revidirana, ne temelji na (eko) toksikološki oceni.
 (10)
 Komisija je vlagatelja pozvala, da predloži pripombe k sklepu Agencije. Pozvala ga je tudi, da v skladu s tretjim pododstavkom člena 14(1) Izvedbene uredbe (EU) št. 844/2012 predloži pripombe k osnutku poročila o obnovitvi odobritve. Vlagatelj je predložil pripombe, ki so bile natančno pregledane.
 (11)
 Vendar kljub argumentom, ki jih je predložil vlagatelj, pomislekov v zvezi z aktivno snovjo ni bilo mogoče odpraviti.
 (12)
 Na podlagi tega je bilo za eno ali več reprezentativnih uporab vsaj enega fitofarmacevtskega sredstva ugotovljeno, da merila za odobritev iz člena 4 Uredbe (ES) št. 1107/2009 niso izpolnjena. Odobritev aktivne snovi dimetoat se zato ne bi smela obnoviti.
 (13)
 Izvedbeno uredbo (EU) št. 540/2011 bi bilo zato treba ustrezno spremeniti.
 (14)
 Državam članicam bi bilo treba zagotoviti dovolj časa za preklic registracij fitofarmacevtskih sredstev, ki vsebujejo dimetoat.
 (15)
 Za fitofarmacevtska sredstva, ki vsebujejo dimetoat in pri katerih države članice odobrijo morebitno prehodno obdobje v skladu s členom 46 Uredbe (ES) št. 1107/2009, bi se moralo navedeno obdobje izteči najpozneje do 17. oktobra 2019 za fitofarmacevtska sredstva, ki se uporabljajo na češnjah, ter do 17. julija 2020 za fitofarmacevtska sredstva, ki se uporabljajo na drugih kmetijskih rastlinah.
 (16)
 Z Izvedbeno uredbo Komisije (EU) 2019/707 (7) je bil datum veljavnosti odobritve dimetoata podaljšan do 31. julija 2020, da bi se omogočil zaključek postopka obnovitve pred prenehanjem njegove odobritve. Ker je bil sklep o neobnovitvi odobritve sprejet pred navedenim podaljšanim datumom veljavnosti odobritve, bi se ta uredba morala začeti uporabljati čim prej.
 (17)
 Ta uredba ne vpliva na predložitev ponovne vloge za odobritev dimetoata v skladu s členom 7 Uredbe (ES) št. 1107/2009.
 (18)
 Ukrepi iz te uredbe so v skladu z mnenjem Stalnega odbora za rastline, živali, hrano in krmo –
 SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:
 Člen 1
 Neobnovitev odobritve aktivne snovi
 Odobritev aktivne snovi dimetoat se ne obnovi.
 Člen 2
 Sprememba Izvedbene uredbe (EU) št. 540/2011
 V delu A Priloge k Izvedbeni uredbi (EU) št. 540/2011 se vrstica 149 za dimetoat črta.
 Člen 3
 Prehodni ukrepi
 Države članice prekličejo registracije fitofarmacevtskih sredstev, ki vsebujejo dimetoat kot aktivno snov, najpozneje do 17. januarja 2020.
 Člen 4
 Prehodno obdobje
 Morebitno prehodno obdobje, ki ga države članice odobrijo v skladu s členom 46 Uredbe (ES) št. 1107/2009, je čim krajše, izteče pa se najpozneje do 17. oktobra 2019 za fitofarmacevtska sredstva, ki se uporabljajo na češnjah, ter najpozneje do 17. julija 2020 za fitofarmacevtska sredstva, ki se uporabljajo na drugih kmetijskih rastlinah.
 Člen 5
 Začetek veljavnosti
 Ta uredba začne veljati tretji dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.
 Ta uredba je v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v vseh državah članicah.
 V Bruslju, 26. junija 2019
 Za Komisijo
 Predsednik
 Jean-Claude JUNCKER
 (1) UL L 309, 24.11.2009, str. 1.
 (2) Direktiva Komisije 2007/25/ES z dne 23. aprila 2007 o spremembi Direktive Sveta 91/414/EGS zaradi vključitve dimetoata, dimetomorfa, glufosinata, metribuzina, fosmeta in propamokarba kot aktivnih snovi (UL L 106, 24.4.2007, str. 34).
 (3) Direktiva Sveta 91/414/EGS z dne 15. julija 1991 o dajanju fitofarmacevtskih sredstev v promet (UL L 230, 19.8.1991, str. 1).
 (4) Izvedbena uredba Komisije (EU) št. 540/2011 z dne 25. maja 2011 o izvajanju Uredbe (ES) št. 1107/2009 Evropskega parlamenta in Sveta glede seznama registriranih aktivnih snovi (UL L 153, 11.6.2011, str. 1).
 (5) Izvedbena uredba Komisije (EU) št. 844/2012 z dne 18. septembra 2012 o opredelitvi določb, potrebnih za izvedbo postopka podaljšanja odobritve aktivnih snovi, kot je določeno z Uredbo (ES) št. 1107/2009 Evropskega parlamenta in Sveta o dajanju fitofarmacevtskih sredstev v promet (UL L 252, 19.9.2012, str. 26).
 (6) EFSA (Evropska agencija za varnost hrane), 2018. Conclusion on the peer review of the pesticide risk assessment of the active substance dimethoate (Sklep o strokovnem pregledu ocene tveganja za pesticide z aktivno snovjo dimetoat); EFSA Journal 2018;16(10):5454. https://www.efsa.europa.eu/en/efsajournal/pub/5454.
 (7) Izvedbena uredba Komisije (EU) 2019/707 z dne 7. maja 2019 o spremembi Izvedbene uredbe (EU) št. 540/2011 glede podaljšanja obdobij odobritve za aktivne snovi alfa-cipermetrin, beflubutamid, benalaksil, bentiavalikarb, bifenazat, boskalid, bromoksinil, kaptan, ciazofamid, desmedifam, dimetoat, dimetomorf, diuron, etefon, etoksazol, famoksadon, fenamifos, flumioksazin, fluoksastrobin, folpet, foramsulfuron, formetanat, metalaksil-m, metiokarb, metribuzin, milbemektin, Paecilomyces lilacinus sev 251, fenmedifam, fosmet, pirimifos-metil, propamokarb, protiokonazol, s-metolaklor in tebukonazol (UL L 120, 8.5.2019, str. 16).


text:
 Avis juridique important
 |
 52004PC0145
 Proposta de Regulamento do Conselho relativo a um regime em conformidade com o artigo 2o do Protocolo no 10 do Acto de Adesão /* COM/2004/0145 final */
 Proposta de REGULAMENTO DO CONSELHO relativo a um regime em conformidade com o artigo 2o do Protocolo no 10 do Acto de Adesão(apresentada pela Comissão)EXPOSIÇÃO DE MOTIVOSEm conformidade com o artigo 2o do Protocolo no 10 do Acto de Adesão, o Conselho, com base numa proposta da Comissão, definirá os termos em que o direito comunitário se aplicará à faixa de separação entre as zonas onde o Governo da República de Chipre exerce controlo efectivo e as zonas onde o Governo não exerce um controlo efectivo (a seguir designada "faixa de separação").Na pendência de uma solução para o problema de Chipre, a aplicação do acervo na parte norte da ilha ficará suspensa, em conformidade com o artigo 1o do Protocolo no 10. Dado que a faixa de separação não constitui uma fronteira externa, devem ser estabelecidas regras especiais para a travessia de pessoas, de bens e de serviços.A proposta tem em conta a particularidade da situação e as sensibilidades políticas da ilha. Abrange temas como a prevenção da imigração ilegal, alfândegas, segurança alimentar, fiscalidade e facilidades de circulação. Foi importante encontrar um equilíbrio entre a necessidade de definir um enquadramento claro e a necessidade de evitar o aprofundamento da divisão da ilha.Mesmo que se chegue a uma acordo antes da adesão, o Regulamento pode ter de entrar em vigor por um período transitório, dado que o acervo não será necessariamente extensível na íntegra à parte norte da ilha em 1 de Maio de 2004. Está actualmente a ser elaborada uma segunda proposta de Regulamento que inclui todas as decisões que deverão ser tomadas pelo Conselho caso seja encontrada uma solução antes da adesão. Contudo, essa proposta só poderá ser finalizada quando forem conhecidas todas as cláusulas de uma solução global.Proposta de REGULAMENTO DO CONSELHO relativo a um regime em conformidade com o artigo 2o do Protocolo no 10 do Acto de AdesãoO CONSELHO DA UNIÃO EUROPEIA,Tendo em conta o Protocolo no 10 relativo a Chipre do Acto relativo à adesão da República Checa, da República da Estónia, da República de Chipre, da República da Letónia, da República da Lituânia, da República da Hungria, da República de Malta, da República da Polónia, da República da Eslovénia e da República Eslovaca à União Europeia, e às adaptações dos Tratados em que se funda a União Europeia e, nomeadamente, o seu artigo 2o,Tendo em conta o Protocolo no 3 relativo às zonas de soberania do Reino Unido da Grã-Bretanha e Irlanda do Norte em Chipre do referido Acto de Adesão e, nomeadamente, o seu artigo 6o,Tendo em conta a proposta da Comissão, [1][1] JO C ... de ..., p. ...Considerando o seguinte:(1) O Conselho Europeu sublinhou por diversas vezes a sua forte preferência pela adesão de um Chipre reunificado. Infelizmente, ainda não foi possível encontrar uma solução global para esta questão.(2) Na pendência de um acordo, a aplicação do acervo na parte norte da ilha foi suspensa nas zonas onde o Governo da República de Chipre não exerce um controlo efectivo, em conformidade com o artigo 1o do Protocolo no 10.(3) Devido a esta suspensão, é necessário definir os termos em que o direito comunitário se aplicará à faixa de separação entre as referidas zonas e as zonas onde o Governo da República de Chipre exerce um controlo efectivo. Para garantir a eficácia dessas regras, a respectiva aplicação deverá ser extensível à fronteira entre as zonas onde o Governo da República de Chipre não exerce um controlo efectivo e a Zona de Soberania Oriental do Reino Unido da Grã-Bretanha e da Irlanda do Norte.(4) Dado que a faixa de separação mencionada não constitui uma fronteira externa da UE, incumbe à República de Chipre a principal responsabilidade pela determinação dos bens, serviços e pessoas que estão autorizados a atravessar essa faixa. No entanto, como as zonas antes mencionadas se encontram temporariamente fora do território aduaneiro e fiscal da Comunidade e fora do espaço de liberdade, justiça e segurança, é necessário estabelecer algumas regras especiais a aplicar que deverão garantir um nível de segurança da UE no que diz respeito à imigração ilegal e às ameaças à ordem pública, bem como dos seus interesses económicos no que se refere à passagem das mercadorias.(5) O artigo 3o do Protocolo no 10 dispõe explicitamente que a suspensão da aplicação do acervo não impedirá que sejam tomadas medidas no sentido de promover o desenvolvimento económico da parte norte de Chipre.(6) No que se refere às pessoas, a política do Governo da República do Chipre autoriza a passagem da faixa de separação a todos os cidadãos da República, aos cidadãos da UE e aos nacionais de países terceiros que residem legalmente na parte norte de Chipre, bem como a todos os cidadãos da UE e aos nacionais de países terceiros que entraram na ilha passando por zonas controladas pelo Governo.(7) Embora tendo em conta a política do Governo cipriota, é necessário fixar as regras mínimas para efectuar os controlos das pessoas na faixa de separação e um controlo eficaz da mesma, de maneira a impedir a imigração ilegal de nacionais de países terceiros bem como qualquer ameaça à segurança nacional e à ordem pública. Importa igualmente definir as condições em que os nacionais de países terceiros são autorizados a atravessar a faixa de separação.(8) No que se refere ao controlo de pessoas, o presente regulamento não deverá afectar as disposições acordadas no Protocolo no 3 do Acto de Adesão.(9) No que diz respeito às mercadorias, a política do Governo da República do Chipre autoriza, em princípio, apenas a passagem de mercadorias que tenham sido integralmente obtidas na parte norte de Chipre. Nestas circunstâncias, é possível aplicar controlos e formalidades simplificados e reduzir os encargos a um valor mínimo.(10) O presente regulamento não afecta de forma alguma o mandato das Nações Unidas na zona-tampão.(11) Dado que qualquer alteração na política de Chipre no que se refere à faixa de separação pode colocar problemas de compatibilidade com as regras estabelecidas pelo presente regulamento, essas alterações devem ser notificadas à Comissão antes da sua entrada em vigor, para que esta possa tomar as iniciativas apropriadas no sentido de evitar incompatibilidades.(12) A Comissão deve igualmente ser autorizada a alterar os Anexos I, II, e III do presente regulamento uma vez que pode ser necessário introduzir alterações e tomar medidas imediatas,ADOPTOU O PRESENTE REGULAMENTO:TÍTULO I DISPOSIÇÕES GERAISArtigo 1o DefiniçõesPara efeitos do presente regulamento, aplicam-se as seguintes definições:1. Entende-se por "faixa de separação":(a) para efeitos de controlo de pessoas, tal como definido no artigo 2o, a faixa que separa as zonas de controlo efectivo do Governo da República de Chipre e as zonas onde o Governo de Chipre não exerce um controlo efectivo;(b) para efeitos de controlo de mercadorias, tal como definido no artigo 4o, a faixa que separa as zonas onde o Governo de Chipre não exerce um controlo efectivo e as zonas onde o Governo da República de Chipre exerce um controlo efectivo e a Zona de Soberania Oriental do Reino Unido da Grã-Bretanha e Irlanda do Norte;2. Entende-se por "nacional de um país terceiro"qualquer pessoa que não seja cidadão da União na acepção do no 1 do artigo 17o do Tratado CE.TÍTULO II PASSAGEM DE PESSOASArtigo 2o Controlo de pessoas1. A República de Chipre exercerá controlos sobre todas as pessoas que atravessam a faixa de separação, com o objectivo de evitar a imigração ilegal de nacionais de países terceiros e de detectar e evitar qualquer ameaça à segurança nacional e à ordem pública. Esses controlos serão igualmente exercidos sobre veículos e objectos na posse de pessoas que atravessam a faixa de separação.2. Cada pessoa será submetida a pelo menos um desses controlos para estabelecer a sua identidade.3. Os nacionais de países terceiros só serão autorizados a atravessar a faixa de separação se:(a) possuírem uma autorização de residência emitida pela República de Chipre ou um documento de viagem válido e, se exigido, um visto válido para a República de Chipre, e(b) não constituírem uma ameaça à segurança nacional e à ordem pública.4. A faixa de separação só será atravessada em pontos de passagem autorizados pelas autoridades competentes da República de Chipre. O Anexo I apresenta uma lista dos pontos de passagem.5. Os controlos sobre as pessoas na fronteira entre a Zona de Soberania Oriental e as zonas onde o Governo da República de Chipre não exerce um controlo efectivo serão efectuados em conformidade com o disposto no no 2 do artigo 5o do Protocolo no 3 do Acto de Adesão.Artigo 3o Controlo da faixa de separaçãoA República de Chipre efectuará um controlo efectivo ao longo de toda a faixa de separação de forma a dissuadir as pessoas a iludirem os controlos nos pontos de passagem referidos no no 4 do artigo 2o.TÍTULO III PASSAGEM DE MERCADORIASArtigo 4o Tratamento de mercadorias provenientes de zonas onde o Governo da República de Chipre não exerce um controlo efectivo1. Sem prejuízo do disposto no artigo 6o, apenas as mercadorias mencionadas no Anexo II, na condição de terem sido inteiramente obtidas nas zonas onde o Governo da República de Chipre não exerce um controlo efectivo na acepção do artigo 23o do Regulamento (CEE) no 2913/92 do Conselho [2], poderão ser introduzidas nas zonas onde o Governo da República de Chipre exerce um controlo efectivo sem serem sujeitas a direitos aduaneiros ou encargos de efeito equivalente nem a declaração aduaneira.[2] JO L 302 de 19.10.1992, p. 12. As mercadorias só poderão passar pela faixa de separação nos pontos de passagem mencionados no Anexo I e nos pontos de passagem de Pergamos e Strovilia sob a autoridade da Zona de Soberania Oriental.3. Caso tal seja exigido por força da legislação comunitária, as mercadorias serão sujeitas aos controlos mencionados no Anexo III.4. As mercadorias serão acompanhadas por um documento emitido pela Câmara do Comércio cipriota turca, devidamente reconhecido para o efeito pelo Governo da República de Chipre.5. As autoridades competentes da República de Chipre deverão controlar, após a passagem das mercadorias para as zonas onde o Governo da República de Chipre exerce um controlo efectivo, a autenticidade do documento referido no no 4 e se o mesmo corresponde à remessa.6. A República de Chipre tratará as mercadorias referidas no no 1 como mercadorias não importadas na acepção do no 1 do artigo 7o da Directiva 77/388/CEE do Conselho [3] e do artigo 5o da Directiva 92/12/CEE do Conselho [4], desde que as mercadorias se destinem a uso na República de Chipre.[3] JO L 145 de 13.6.1977, p. 1[4] JO L 76 de 23.3.1992, p. 17. As disposições do no 6 não terão quaisquer efeitos sobre os recursos próprios das Comunidades Europeias provenientes do IVA.8. É proibida a passagem de animais vivos e de produtos de origem animal pela faixa de separação.9. As autoridades da Zona de Soberania Oriental são autorizadas a manter o abastecimento tradicional da população cipriota turca da aldeia de Pyla de produtos provenientes de zonas onde o Governo de Chipre não exerce um controlo efectivo. Controlarão estritamente as quantidades e a natureza dos produtos tendo em conta o seu destino.10. As mercadorias que preenchem as condições referidas nos no 1 a 9 terão o estatuto de mercadorias comunitárias, na acepção do no 7 do artigo 4o do Regulamento (CEE) no 2913/92 do Conselho.Artigo 5o Mercadorias enviadas para zonas onde o Governo da República de Chipre não exerce um controlo efectivo1. As mercadorias que estão autorizadas a atravessar a faixa de separação não serão submetidas a formalidades de exportação. Contudo, as autoridades da República de Chipre deverão fornecer a documentação equivalente necessária se tal for solicitado.2. Não será concedida nenhuma restituição à exportação dos produtos agrícolas e dos produtos agrícolas transformados que passem a faixa de separação .3. O fornecimento de mercadorias não beneficia da isenção prevista no no 1 e no no 2 do artigo 15o da Directiva 77/388/CEE.4. São proibidos os movimentos de mercadorias cuja saída ou exportação para fora do território aduaneiro da Comunidade seja proibida ou sujeita a autorização, restrições, direitos ou outras imposições à exportação em virtude do direito comunitário.Artigo 6o Facilidades de circulaçãoA Directiva 69/169/CEE [5] do Conselho não é de aplicação; no entanto, as mercadorias transportadas na bagagem pessoal dos viajantes, incluindo 200 cigarros e 1 litro de bebidas alcoólicas, serão isentas do imposto sobre o volume de negócios e do imposto especial de consumo desde que não tenham carácter comercial e o seu valor total não exceda 30 euros por pessoa. A República de Chipre poderá impor restrições quantitativas adicionais no caso das bebidas alcoólicas e dos produtos do tabaco para os viajantes com menos de 15 anos de idade.[5] JO L 133 de 4.6.1969, p. 6TÍTULO IV SERVIÇOSArtigo 7o FiscalidadeNa medida em que os serviços sejam prestados do outro lado da faixa de separação a pessoas e por pessoas estabelecidas ou com residência permanente ou habitual nas zonas da República de Chipre onde o Governo da República de Chipre não exerce um controlo efectivo, esses serviços, para efeitos do IVA, serão considerados como tendo sido prestados ou recebidos por pessoas estabelecidas ou com residência permanente ou habitual nas zonas da República de Chipre onde o Governo da República de Chipre exerce um controlo efectivo.TÍTULO V DISPOSIÇÕES FINAISArtigo 8o ExecuçãoAs autoridades da República de Chipre e as autoridades da Zona de Soberania Oriental tomarão todas as medidas apropriadas a fim de garantir o respeito integral das disposições do presente regulamento e impedir qualquer violação das mesmas.Artigo 9o Adaptação dos anexosA pedido do Governo de Chipre, a Comissão pode alterar os Anexos I, II e III.Artigo 10o Alteração de políticaQualquer alteração na política da República de Chipre em matéria de passagem da faixa de separação pelas pessoas ou pelas mercadorias só terá efeito após as referidas alterações terem sido comunicadas à Comissão e não ter havido objecções por parte da Comissão no prazo de um mês. Se necessário, a Comissão pode propor alterações ao presente regulamento de forma a garantir a compatibilidade entre as normas nacionais e as normas comunitárias aplicáveis à faixa de separação.Artigo 11o Entrada em vigorO presente regulamento entra em vigor no dia da adesão de Chipre à União Europeia.O presente regulamento é obrigatório em todos os seus elementos e directamente aplicável em todos os Estados-Membros.Feito em Bruxelas,Pelo ConselhoO PresidenteAnexo ILista dos pontos de passagem mencionados no no 4 do artigo 2o do Regulamento- Ledra Palace- Agios DhometiosAnexo IILista das mercadorias mencionadas no no 1 do artigo 4o do Regulamento- Citrinos (incluídos no código 0805 do SH): frutas de Citrus L., Fortunella Swingle, Poncirus Raf., e respectivos híbridos- Terra umbra (incluídos no código ex 2530 do SH)Anexo IIILista dos controlos mencionados no no 3 do artigo 4o do Regulamento- Controlo fitossanitário: os citrinos serão sujeitos a controlos fitossanitários por parte de peritos devidamente autorizados, a fim de verificar se preenchem as condições previstas na legislação fitossanitária da União Europeia (Directiva 2000/29/CE) antes de atravessarem a faixa de separação para serem expedidos para as zonas sob o controlo efectivo do Governo da República de Chipre.


type: wikipedia

text:
Is é Seanad Éireann Teach Uachtarach an Oireachtais, is é sin, Parlaimint na hÉireann. Tá an dá theach lonnaithe i dTeach Laighean. Tugtar seanadóirí ar bhaill an tSeanaid.
 Cumhachtaí foirmiúla Sheanad an tSaorstáit agus Sheanad 1937
 Seanad an tSaorstáit (arna leagan amach i mBunreacht 1922)
 Níor mhór an uile bhille a chur á bhreithniú ag an Seanad;
 D'fhéadfadh an Seanad rith bille neamhairgid a chur ar fionraí go ceann 270 lá nó 9 mí (méadaíodh an chumhacht mhoilliúcháin sin go dtí 18 mí in 1928);
 D’fhéadfadh an Seanad moladh a thabhairt i dtaobh bille airgid (ach ní fhéadfadh sé é a leasú) agus é a chur ar ais laistigh de 21 lá;
 Bhí sé de cheart aige billí neamhairgid a thionscnamh agus d’fhéadfadh Seanadóirí Billí Comhaltaí Príobháideacha a thabhairt isteach
 Faoi Airteagal 47, d’fhéadfaí, le rún ó thrí chúigiú de chomhaltaí an tSeanaid (ina n-aonar), bille a chur faoi reifreann.
 Níor mhór rún ón Seanad (agus ón Dáil) chun Breitheamh de chuid na hArd-Chúirte nó na Cúirte Uachtaraí a chur as oifig mar gheall ar mhí-iompar nó mhí-chumas a luafaí (Airteagal 68).
 Cumhachtaí Sheanad 1937
 Faoi Airteagail 20-24 den Bhunreacht
 Ní mór an uile bhille a chur á bhreithniú ag an Seanad;
 I gcás bille atá rite ag an Dáil, féadfaidh an Seanad moill a chur ar rith an bhille go ceann 90 lá;
 Féadfaidh an Seanad moladh a dhéanamh maidir le bille airgid (ach ní féidir leis é a leasú) agus moill a chur ar rith an bhille sin go ceann 21 lá;
 Is féidir billí nach billí airgid iad a thionscnamh i Seanad Éireann ar choinníoll nach mbeartaítear leo an Bunreacht a leasú. Féadfaidh Seanadóirí Billí Comhaltaí Príobháideacha a thabhairt isteach.
 Maidir le Comhaltaí den Chomh-Aireacht, is féidir le suas le beirt chomhaltaí den Seanad a bheith ina gcomhaltaí den chomh-aireacht (ach ní an tAire Airgeadais);
 Faoi Airteagal 27 is féidir reifreann nó olltoghchán a thionscnamh más rud é go ndéanfaidh tromlach den Seanad, i dteannta le haon trian amháin den Dáil, achainí chuig an Uachtarán á rá go bhfuil togra sa bhille 'ina bhfuil an oiread sin tábhacht náisiúnta gur chóir breith an phobail a fháil air'. Ar achainí a fháil, féadfaidh an tUachtarán diúltú a lámh a chur leis an mbille agus dlí a dhéanamh de go dtí go seolfar reifreann nó go dtí go rithfear an bille trí rún ó Dháil nua.
 Cuireann an Seanad srian leis an bhfeidhmeannas ar bhonn leanúnach trí thairiscintí.
 Airteagal 33.5 agus 35.5 den Bhunreacht: Tá gá le rún atá rite ag tromlach an tSeanaid agus na Dála chun an tArd-Reachtaire Cuntas agus Ciste nó Breitheamh den Chúirt Uachtarach nó den Ard-Chúirt a chur as oifig "de dheasca mí-iompair nó míthreora"
 Uachtarán a tháinseamh (Airteagal 12.10)
 Chun go leanfar de phróiseas táinsimh, i gcás go ndéanfar cúiseamh agus go dtabharfaidh 2/3 d’aon Teach amháin tacaíocht dó, ní mór don Teach eile é a imscrúdú agus ní mór do 2/3 den Teach eile sin tacaíocht a thabhairt dó.
 Comhdhéanamh Sheanad an tSaorstáit agus Sheanad 1937
 Seanad an tSaorstáit (1922-1936)
 60 Comhalta
 Ní dhéantaí toghcháin an tSeanaid ar aon uain le toghcháin na Dála;
 Iarrthóirí 35 bliana, nó os a chionn, d’aois agus “saoránaigh a ainmneofar as ucht onóir do bheith déanta acu don Náisiún le seirbhís phuiblí úsáideach, no, de bhrí cháilíocht no bhua speisialta do bheith acu, go n-ionaduighid tréithe táchtacha de shaol an Náisiúin.” (Airteagal 30)
 Ba é téarma oifige gach comhalta den Seanad 12 bhliain; thogh gach saoránach a bhí 30 bliain, agus os a chionn, d’aois, an ceathrú cuid de Chomhaltaí an Tí trí Ionadaíocht Chionmhaire agus trí Vóta Inaistrithe Amháin in aon toghlach náisiúnta amháin in aghaidh gach trí bliana. As Rolla a toghadh iad - 2/3 acu arna n-ainmniú lena dtoghadh ag an Dáil agus 1/3 acu ag an Seanad (leagadh amach sa reachtaíocht an modh chun ainmnithigh a mholadh agus a roghnú).
 Sa bhliain 1922, d’fhonn is nach ndéanfaí toghchán díreach i gcomhair 60 seanadóir in aon toghlach amháin, rinneadh socrú speisialta i gcomhair an chéad Seanaid: rinne Uachtarán na hArd-Chomhairle 30 seanadóir a cheapadh i gcomhréir leis na critéir thuasluaite (15 sheanadóir ar feadh 6 bliana agus 15 sheanadóir ar feadh 9 mbliana). Toghadh 30 seanadóir as liosta iarrthóirí a sholáthair an Dáil. In 1925 rinneadh toghchán i gcomhair 19 seanadóir (mar go raibh ceithre chorrfholúntas ann) agus ba é an t-aon toghchán amháin dá shórt a rinneadh ar fud an Stáit.
 Leasaíodh an Bunreacht i ndiaidh 1928 agus athraíodh an toghlach go dtí Seanadóirí agus TDanna ach leanadh den chóras leanúnach (15 sheanadóir in aghaidh gach trí bliana).
 Seanad 1937
 60 Comhalta
 Bíonn toghcháin ar aon uain le toghcháin na Dála (ní mór iad a sheoladh laistigh de 90 lá i ndiaidh lánscor na Dála).
 Déantar 43 Sheanadóir a thoghadh ó rollaí gairmiúla a n-ainmníonn na dreamanna seo a leanas iarrthóirí orthu: (a) comhlachtaí ainmniúcháin (ní mór do chomhlachtaí a bheith cáilithe chun bheith ina gcomhlachtaí den sórt sin de réir coinníollacha a leagtar amach i reachtaíocht) nó (b) ceathrar comhaltaí reatha den Oireachtas.
 Cruthaítear dhá fho-rolla agus caithfear aon duine amháin ar a laghad a thoghadh as gach ceann acu.
 Is ionann an toghlach do na 43 Sheanadóir sin agus comhairleoirí rialtais áitiúil, comhaltaí nuathofa de chuid na Dála agus Seanadóirí atá ag dul as oifig.
 Leagtar amach ábhar an rolla ghairmiúil sa Bhunreacht.
 Toghann céimithe ollscoileanna 6 Sheanadóir, 3 dhuine acu ag céimithe de chuid Ollscoil Bhaile Átha Cliath agus 3 dhuine acu ag céimithe de chuid Ollscoil Náisiúnta na hÉireann. Nuair a ritheadh an tAcht um an Seachtú Leasú ar an mBunreacht (Forais Árdoideachais do Thoghadh Comhaltaí de Sheanad Éireann), 1979, an 3 Lúnasa 1979, rinneadh an ionadaíocht ar an Seanad a bhí ag Ollscoil Bhaile Átha Cliath agus ag Ollscoil Náisiúnta na hÉireann a leathnú go céimithe ó fhorais tríú leibhéal eile.
 Ceapann an Taoiseach 11 dhuine acu.
 Ballraíocht
 De réir an bhunreachta, is gá go dtarlaíonn an toghchán do Sheanad Éireann laistigh de 90 lá ó thoghchán Dála. Tá seasca ball sa Seanad:
 Toghtar 43 ag Teachtaí Dála, Seanadóirí an tSeanaid roimhe sin agus comhairleoirí áitiúla.
 Toghtar seisear ag lucht céime ollscoile.
 Triúir ag Ollscoil na hÉireann.
 Triúir ag Ollscoil Átha Cliath.
 Ainmnítear aon duine dhéag ag an Taoiseach, a bhíonn roghnaithe ag an Dáil tar éis thoghchán na Dála.
 Baill den 23ú Seanad
 Tagairtí
 Naisc Sheachtracha
 Suíomh gréasáin Oireachtas Éireann
 Seanad Éireann
 Tionóil náisiúnta


text:
Die Zorge ist ein 39,6 km langer, nordwestlicher und linker Zufluss der Helme im niedersächsischen Landkreis Göttingen und im thüringischen Landkreis Nordhausen. In vielen Quellen wird Zorge mit wilder Fluss übersetzt.
 Geographie
 Verlauf
 Die Zorge entsteht in Niedersachsen im Harz und innerhalb des Naturparks Harz durch den in der Ortschaft Zorge liegenden Zusammenfluss von Wolfsbach und Sprakelbach in der Mitte des oberen Ortsteils auf rund . Der Wolfsbach hat wiederum mehrere Quellbäche. Die Quelle des Großen Wolfsbachs hat den längsten Fließweg und ist als Hauptquelle der Zorge klassifiziert. Sie liegt knapp unter am Sportplatz von Hohegeiß.
 Anfangs fließt die Zorge in südliche Richtung und etwa ab der niedersächsisch-thüringischen Grenze in südöstliche. Im thüringischen Harzteil läuft sie durch den Naturpark Südharz. Hier liegen Ellrich, Woffleben und Cleysingen am Fluss. Am Südrand des Naturparks tangiert die Zorge Niedersachswerfen, ein Ortsteil von Harztor. Danach durchfließt sie Nordhausen. Nach der Stadt passiert der Fluss noch Bielen und Windehausen.
 Etwas mehr als 2 km hinter Windehausen unterquert die Zorge die Bahnstrecke Halle–Hann. Münden. Kurz darauf mündet sie auf Höhe in den dort von Westen bzw. aus Richtung Heringen kommenden Unstrut-Zufluss Helme. Die Mündung liegt im Naturpark Kyffhäuser.
 Einzugsgebiet, Quellbäche und Zuflüsse
 Das Einzugsgebiet der Zorge ist 357 km2 groß.
 Quellbäche und Zuflüsse flussabwärts gereiht und mit orographischer Zuordnung (l = linksseitig, r = rechtsseitig):
 Hydrologie und Gewässergüte
 Die Quellbäche der Zorge entwässern neben anderen Flüssen, wie etwa der Wieda, eines der niederschlagsreichsten Gebiete im Harz. Die der Helme zugeführten Wassermengen waren mit ein Grund für den Bau der an diesem Fluss gelegenen Talsperre Kelbra. In Thüringen wird die Zorge als „mäßig belastet“ (Gewässergüteklasse 2) bewertet.
 Im Spätsommer 2019 trocknete der Fluss aufgrund der fehlenden Niederschläge vom südöstlichen Stadtrand Nordhausens bis Bielen komplett aus. Zahlreiche Fische, sowie andere im Wasser lebende Organismen verendeten. Der örtliche Anglerverein rettete einige Tiere aus den übrig gebliebenen Pfützen.
 Bilder
 Einzelnachweise
 Weblinks
 Fließgewässer im Harz
 Gewässer im Landkreis Nordhausen
 Gewässer im Landkreis Göttingen


type: contracts

text:
 13.12.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 341/36
 ROZHODNUTÍ SMÍŠENÉHO VÝBORU EHP
 č. 182/2012
 ze dne 28. září 2012,
 kterým se mění příloha XIX (Ochrana spotřebitele) Dohody o EHP
 SMÍŠENÝ VÝBOR EHP,
 s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru (dále jen „Dohoda o EHP“), a zejména na článek 98 této dohody,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)
 Příloha XIX Dohody byla změněna rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 109/2012 ze dne 15. června 2012 (1).
 (2)
 Do Dohody o EHP má být začleněno nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 954/2011 ze dne 14. září 2011, kterým se mění nařízení (ES) č. 2006/2004 o spolupráci mezi vnitrostátními orgány příslušnými pro vymáhání dodržování zákonů na ochranu zájmů spotřebitele (2).
 (3)
 Příloha XIX Dohody o EHP by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna,
 PŘIJAL TOTO ROZHODNUTÍ:
 Článek 1
 V bodě 7f (nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004) přílohy XIX Dohody o EHP se doplňuje nová odrážka, která zní:
 „—
 32011 R 0954: nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 954/2011 ze dne 14. září 2011 (Úř. věst. L 259, 4.10.2011, s. 1).“
 Článek 2
 Znění nařízení (EU) č. 954/2011 v islandském a norském jazyce, která mají být zveřejněna v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie, jsou platná.
 Článek 3
 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 29. září 2012 za předpokladu, že Smíšenému výboru EHP jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody o EHP (3).
 Článek 4
 Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie.
 V Bruselu dne 28. září 2012.
 Za Smíšený výbor EHP
 předseda
 Atle LEIKVOLL
 (1) Úř. věst. L 270, 4.10.2012, s. 31.
 (2) Úř. věst. L 259, 4.10.2011, s. 1.
 (3) Nebyly oznámeny žádné ústavní požadavky.