text:
 Важна правна забележка
 |
 21999D0186
 Официален вестник n° L 074 , 15/03/2001 стр. 0016 - 0017 специално чешко издание глава 11 том 06 стр. 27 - 28 специално испанско издание глава 11 том 06 стр. 27 - 28 специално унгарско издание глава 11 том 06 стр. 27 - 28 специално литвийско издание глава 11 том 06 стр. 27 - 28 LV.ES глава 11 том 06 стр. 27 - 28 MT.ES глава 11 том 06 стр. 27 - 28 PL.ES глава 11 том 06 стр. 27 - 28 SK.ES глава 11 том 06 стр. 27 - 28 специално словенско издание глава 11 том 06 стр. 27 - 28
 Решение на Съвместния комитет на ЕИПNo 186/1999от 17 декември 1999 годиназа изменение на приложение XХII (Дружествено право) към Споразумението за ЕИПСЪВМЕСТНИЯТ КОМИТЕТ НА ЕИП,като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, изменено с Протокол за адаптиране на Споразумението за Европейското икономическо пространство, оттук нататък наричано "Споразумението", и по-специално член 98 от него,като има предвид, че:(1) Приложение XХII към Споразумението беше изменено с Решение No 125/1999 на Съвместния комитет на ЕИП от 30 септември 1999 г. [1].(2) Директива 1999/60/ЕО на Съвета от 17 юни 1999 г. за изменение на Директива 78/669/ЕИО по отношение на сумите, изразени в екю [2], трябва да се включи в Споразумението,РЕШИ:Член 1Точка 4 (четвърта Директива 78/660/ЕИО на Съвета) от приложение XХII към Споразумението се изменя, както следва:1. Следното тире се добавя преди адаптациите:- "— 399 L 0060: Директива 1999/60/ЕО на Съвета от 17 юни 1999 г. за изменение на Директива 78/660/ЕИО по отношение на сумите, изразени в екю (ОВ L 162, 26.6.1999 г., стр. 65)."2. Добавя се следната адаптация:"в) в член 2 по отношение на държавите от ЕАСТ "публикувано в Официален вестник на Европейските общности" следва да се чете "публикувано официално във всяка държава от ЕАСТ"."Член 2Текстовете на Директива 1999/60/ЕО на исландски и норвежки език, приложени към версиите на настоящото решение на съответните езици, са автентични.Член 3Настоящото решение влиза в сила на 18 декември 1999 г., при условие че всички нотификации до Съвместния комитет на ЕИП съгласно член 103, член 1 са направени.Член 4Настоящото решение се публикува в раздела за ЕИП и в притурката за ЕИП към Официален вестник на Европейските общности.Съставено в Брюксел на 17 декември 1999 година.За Съвместния комитет на ЕИППредседателN. v. Liechtenstein[1] ОВ L 325, 21.12.2000 г., стр. 46.[2] ОВ L 162, 26.6.1999 г., стр. 65.--------------------------------------------------


type: contracts

jurisdiction: EU

text:
 11.3.2010
 ET
 Euroopa Liidu Teataja
 L 62/49
 EMP ÜHISKOMITEE OTSUS
 nr 149/2009,
 4. detsember 2009,
 millega muudetakse Euroopa Majanduspiirkonna lepingu XX lisa (keskkond)
 EMP ÜHISKOMITEE,
 võttes arvesse Euroopa Majanduspiirkonna lepingut, mida on muudetud Euroopa Majanduspiirkonna lepingut kohandava protokolliga, edaspidi „leping”, eriti selle artiklit 98,
 ning arvestades järgmist:
 (1)
 Lepingu XX lisa on muudetud EMP Ühiskomitee 25. septembri 2009. aasta otsusega nr 101/2009 (1).
 (2)
 Lepingusse tuleb inkorporeerida Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. oktoobri 2001. aasta direktiiv 2001/81/EÜ teatavate õhusaasteainete siseriiklike ülemmäärade kohta (2),
 ON TEINUD JÄRGMISE OTSUSE:
 Artikkel 1
 Lepingu XX lisa punkti 21aqc (komisjoni määrus (EÜ) nr 1516/2007) järele lisatakse järgmine punkt:
 „21ar.
 32001 L 0081: Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2001/81/EÜ, 23. oktoober 2001, teatavate õhusaasteainete siseriiklike ülemmäärade kohta (EÜT L 309, 27.11.2001, lk 22); muudetud järgmiste aktidega:
 —
 1 03 T: 16. aprillil 2003. aastal vastu võetud Eesti Vabariigi, Küprose Vabariigi, Leedu Vabariigi, Läti Vabariigi, Malta Vabariigi, Poola Vabariigi, Slovaki Vabariigi, Sloveenia Vabariigi, Tšehhi Vabariigi ja Ungari Vabariigi ühinemistingimusi ning Euroopa Liidu aluslepingute muudatusi käsitlev akt (ELT L 236, 23.9.2003, lk 33),
 —
 32006 L 0105: nõukogu direktiiv 2006/105/EÜ, 20. november 2006 (ELT L 363, 20.12.2006, lk 368).
 Käesolevas lepingus loetakse selle direktiivi sätteid järgmises kohanduses:
 a)
 Artiklile 2 lisatakse järgmine lõik:
 „f)
 Norra osas heitmeid Svalbardi territooriumil.”
 b)
 Artiklis 4 sätestatud kohustustest tulenevalt lisatakse I lisasse järgmised siseriiklikud ülemmäärad, millest EFTA riigid peavad 2010. aastaks kinni pidama:
 „Riik
 SO2
 kilotonnides
 NOx
 kilotonnides
 LOÜ
 kilotonnides
 NH3
 kilotonnides
 Island
 90
 27
 31
 8
 Liechtenstein
 0,11
 0,37
 0,86
 0,15
 Norra
 22
 156
 195
 23”
 c)
 Artikli 6 lõike 1 tekst asendatakse järgmisega:
 „EFTA riigid koostavad hiljemalt 1. märtsiks 2010 programmid artiklis 4 nimetatud siseriiklike saasteainekoguste vähendamiseks, et hiljemalt 2010. aastaks oleks võimalik kinni pidada vähemalt I lisas ettenähtud siseriiklikest heitkoguste ülemmääradest.”
 d)
 Artikli 6 lõike 3 teksti ei kohaldata.
 e)
 Artikli 8 lõike 2 esimesele lõigule lisatakse järgmine lause:
 „Vastavalt EMP lepingu protokolli nr 1 lõike 4 punktile a peavad EFTA riigid hiljemalt 31. märtsiks 2010 teavitama EFTA järelevalveametit artikli 6 lõigete 1 ja 2 kohaselt koostatud programmist.”
 f)
 Artikli 8 lõikele 3 lisatakse järgmine lõik:
 „Kui komisjon ja EFTA järelevalveamet vahetavad EMP lepingu protokolli nr 1 lõike 4 punkti a kohaselt teavet ELi liikmesriikidelt või EFTA riikidelt saadud riiklike programmide kohta, edastab komisjon EFTA järelevalveametilt saadud asjaomase teabe ELi liikmesriikidele ning EFTA järelevalveamet edastab komisjonilt saadud asjaomase teabe EFTA-le ühe kuu jooksul pärast teabe saamist.” ”
 Artikkel 2
 Direktiivi 2001/81/EÜ islandi- ja norrakeelne tekst, mis avaldatakse Euroopa Liidu Teataja EMP kaasandes, on autentsed.
 Artikkel 3
 Käesolev otsus jõustub 5. detsembril 2009, tingimusel et EMP Ühiskomiteele on esitatud kõik lepingu artikli 103 lõike 1 kohased teated (3).
 Artikkel 4
 Käesolev otsus avaldatakse Euroopa Liidu Teataja EMP osas ja EMP kaasandes.
 Brüssel, 4. detsember 2009
 EMP Ühiskomitee nimel
 eesistuja
 Oda Helen SLETNES
 (1) ELT L 304, 19.11.2009, lk 18.
 (2) EÜT L 309, 27.11.2001, lk 22.
 (3) Põhiseadusest tulenevad nõuded on nimetatud.


text:
 11/Sv. 047
 HR
 Službeni list Europske unije
 146
 22003D0067
 L 257/8
 SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE
 20.06.2003.
 ODLUKA ZAJEDNIČKOG ODBORA EGP-a
 br. 67/2003
 od 20. lipnja 2003.
 o izmjeni Priloga I. (Veterinarska i fitosanitarna pitanja) Sporazumu o EGP-u
 ZAJEDNIČKI ODBOR EGP-a,
 uzimajući u obzir Sporazum o Europskom gospodarskom prostoru, kako je izmijenjen Protokolom o prilagodbi Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru, dalje u tekstu „Sporazum”, a posebno njegov članak 98.,
 budući da:
 (1)
 Prilog I. Sporazumu izmijenjen je Odlukom Zajedničkog odbora EGP-a br. 39/2003 od 16. svibnja 2003. (1).
 (2)
 Direktivu 2002/32/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. svibnja 2002. o nepoželjnim tvarima u hrani za životinje (2), treba unijeti u Sporazum.
 (3)
 Direktivom 2002/32/EZ od 1. kolovoza 2003. stavlja se izvan snage Direktiva Vijeća 1999/29/EZ (3) koja je unijeta u Sporazum i koju prema tome treba staviti izvan snage na temelju Sporazuma,
 ODLUČIO JE:
 Članak 1.
 Poglavlje II. Priloga I. Sporazumu mijenja se kako slijedi:
 1.
 Iza točke 32. (Direktiva Vijeća 1999/29/EZ) umeće se sljedeća točka:
 „33.
 32002 L 0032: Direktiva 2002/32/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. svibnja 2002. o nepoželjnim tvarima u hrani za životinje (SL L 140, 30.5.2002., str. 10.).”
 2.
 Tekst točke 32. (Direktiva Vijeća 1999/29/EZ) briše se od 1. kolovoza 2003.
 Članak 2.
 Tekstovi Direktive 2002/32/EZ na islandskom i norveškom jeziku, koji se objavljuju u Dodatku o EGP-u Službenom listu Europske unije, vjerodostojni su.
 Članak 3.
 Ova Odluka stupa na snagu 21. lipnja 2003. pod uvjetom da su sve obavijesti iz članka 103. stavka 1. Sporazuma podnesene Zajedničkom odboru EGP-a (4).
 Članak 4.
 Ova se Odluka objavljuje u odjeljku o EGP-u i Dodatku o EGP-u Službenom listu Europske unije.
 Sastavljeno u Bruxellesu 20. lipnja 2003.
 Za Zajednički odbor EGP-a
 Predsjednik
 P. WESTERLUND
 (1) SL L 193, 31.7.2003., str. 1.
 (2) SL L 140, 30.5.2002., str. 10.
 (3) SL L 115, 4.5.1999., str. 32.
 (4) Ustavni zahtjevi nisu navedeni.


type: wikipedia

text:
Priepustnosť svetla minerálom je jedna z fyzikálnych vlastností minerálov.
 Podľa stupňa priepustnosti svetla rozdeľujeme minerály do niekoľkých skupín: nazývame:
 priehľadné: sú minerály, ktoré umožňujú vidieť aj cez hrubšiu vrstvičku; väčšinou sú to bezfarebné číre minerály – kryštály, ako napríklad krištáľ, halit alebo topás; vplyvom rozličných prímesí a uzavrenín sa môžu priehľadné minerály zakaliť a potom sú
 priesvitné: tmavo zafarbené minerály často presvitajú len na hranách alebo v tenkých vrstvičkách
 nepriehľadné: sú všetky kovovolesklé minerály a mnohé matné farebné minerály.
 Priepustnosť svetla závisí okrem iného aj od stavby minerálu. Jemnozrnné agregáty napr. sadrovca alebo sľudy, sú nepriehľadné alebo len priesvitné, zatiaľ čo ich väčšie kryštály sú dokonale priehľadné. Tenké lupienky z jemnozrnných agregátov sú však tiež priehľadné.
 Zdroj
 Zdroj, z ktorého (pôvodne) čerpal tento článok
 Mineralógia


type: legislation

text:
 14.5.2011
 SL
 Uradni list Evropske unije
 L 125/10
 IZVEDBENA UREDBA KOMISIJE (EU) št. 466/2011
 z dne 13. maja 2011
 o določitvi pavšalnih uvoznih vrednosti za določitev vhodne cene za nekatere vrste sadja in zelenjave
 EVROPSKA KOMISIJA JE –
 ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije,
 ob upoštevanju Uredbe Sveta (ES) št. 1234/2007 z dne 22. oktobra 2007 o vzpostavitvi skupne ureditve kmetijskih trgov in o posebnih določbah za nekatere kmetijske proizvode („Uredba o enotni SUT“) (1),
 ob upoštevanju Uredbe Komisije (ES) št. 1580/2007 z dne 21. decembra 2007 o določitvi izvedbenih pravil za uredbe Sveta (ES) št. 2200/96, (ES) št. 2201/96 in (ES) št. 1182/2007 v sektorju sadja in zelenjave (2) ter zlasti člena 138(1) Uredbe,
 ob upoštevanju naslednjega:
 Uredba (ES) št. 1580/2007 ob uporabi rezultatov večstranskih trgovinskih pogajanj urugvajskega kroga določa merila, v skladu s katerimi Komisija določi pavšalne vrednosti za uvoz iz tretjih držav za proizvode in obdobja iz dela A Priloge XV k tej uredbi –
 SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:
 Člen 1
 Pavšalne uvozne vrednosti iz člena 138 Uredbe (ES) št. 1580/2007 so določene v Prilogi k tej uredbi.
 Člen 2
 Ta uredba začne veljati 14. maja 2011.
 Ta uredba je v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v vseh državah članicah.
 V Bruslju, 13. maja 2011
 Za Komisijo V imenu predsednika
 José Manuel SILVA RODRÍGUEZ
 Generalni direktor za kmetijstvo in razvoj podeželja
 (1) UL L 299, 16.11.2007, str. 1.
 (2) UL L 350, 31.12.2007, str. 1.
 PRILOGA
 Pavšalne uvozne vrednosti za določitev vhodne cene za nekatere vrste sadja in zelenjave
 (EUR/100 kg)
 Oznaka KN
 Oznaka tretjih držav (1)
 Pavšalna uvozna vrednost
 0702 00 00
 MA
 63,1
 TN
 102,3
 TR
 68,9
 ZZ
 78,1
 0707 00 05
 TR
 108,9
 ZZ
 108,9
 0709 90 70
 MA
 86,8
 TR
 123,4
 ZZ
 105,1
 0709 90 80
 EC
 27,0
 ZZ
 27,0
 0805 10 20
 EG
 56,5
 IL
 55,5
 MA
 45,5
 TN
 54,9
 TR
 71,6
 ZZ
 56,8
 0805 50 10
 TR
 53,9
 ZZ
 53,9
 0808 10 80
 AR
 91,1
 BR
 71,3
 CA
 107,1
 CL
 84,0
 CN
 96,2
 NZ
 114,9
 US
 172,7
 UY
 59,9
 ZA
 84,5
 ZZ
 98,0
 (1) Nomenklatura držav, določena v Uredbi Komisije (ES) št. 1833/2006 (UL L 354, 14.12.2006, str. 19). Oznaka „ZZ“ predstavlja „druga porekla“.


text:
El cementerio de Rookwood, cuyo nombre oficial es necrópolis de Rookwood, es un cementerio catalogado como patrimonio en Rookwood, un suburbio de la ciudad australiana de Sídney. Es la mayor necrópolis del hemisferio sur y el mayor cementerio en funcionamiento de la época victoriana. Se encuentra cerca de la estación de tren de Lidcombe, a unos 17 kilómetros al oeste del distrito comercial central de Sídney. El 2 de abril de 1999 se incluyó en el Registro del Patrimonio del Estado de Nueva Gales del Sur.
 Descripción
 El cementerio de Rookwood está dividido en áreas confesionales y operativas con oficinas, personal y equipos individuales para gestionar diferentes partes de toda la zona. En la actualidad, el cementerio está gestionado por tres fideicomisos. El administrador de la necrópolis de Rookwood es el custodio de Rookwood en nombre del Gobierno de Nueva Gales del Sur. Los dos fideicomisos confesionales son responsables del cuidado y el mantenimiento de una serie de secciones de enterramiento que atienden a diversos grupos étnicos y culturales de la comunidad.
 Estos fideicomisos son Rookwood General Cemeteries Reserve Land Manager (Cementerio General de Rookwood) y el Catholic Cemeteries and Crematoria. La NSW Cremation Company, que fundó y gestiona el crematorio Rookwood Memorial Gardens, es el crematorio en funcionamiento más antiguo de Australia. La NSW Cremation Company es la única empresa privada que gestiona una sección de "cementerio" dentro del recinto de la Necrópolis. En la actualidad, la empresa forma parte de la compañía InvoCare.
 En Rookwood también hay varios santuarios conmemorativos, como los dedicados a las víctimas del Holocausto y a los miembros de la marina mercante muertos en tiempos de guerra. El Cementerio de Guerra de Sídney se encuentra en la sección oriental de la Necrópolis. El Círculo del Amor es un santuario dedicado a los niños nacidos muertos o fallecidos en la primera infancia.
 Hay 915 000 personas (cifras a 31 de diciembre de 2014) que han sido enterradas e incineradas en Rookwood, que tiene una superficie de 314 hectáreas. Los "Amigos de Rookwood Inc." son una organización voluntaria dedicada a preservar el lugar. Al ser el mayor cementerio de la época victoriana que sigue en funcionamiento en el mundo, Rookwood tiene una gran importancia nacional e histórica.
 Algunas de las secciones más antiguas de Rookwood están llenas de plantas, plantas hortícolas tempranas, algunas ahora grandes árboles o arboledas, así como una interesante variedad de flora indígena remanente. Esto da lugar a una mezcla bastante ecléctica de flora que se encuentra dentro de la necrópolis, incluyendo especies nativas en peligro de extinción como el barquillo y la Dillwynia de hoja pequeña (Dillwynia parvifolia).
 Historia
 En 1819, el gobernador Lachlan Macquarie estableció el principal cementerio de Sídney cerca de la fábrica de ladrillos de la ciudad. En la década de 1840, el cementerio de Devonshire Street estaba a punto de llenarse, por lo que se necesitaba otro lugar más grande. En 1845 se eligió un emplazamiento en el Sydney Common, pero se abandonó en 1859 sin llegar a utilizarse debido a las quejas de los residentes locales y de las iglesias. En Australia, al igual que en Europa, existía una tendencia creciente a trasladar los lugares de enterramiento fuera de las ciudades por motivos prácticos, higiénicos y otros más estéticos. En 1856 se construyó una línea de ferrocarril hasta Parramatta y se decidió ubicar el nuevo cementerio en un punto de la línea. Se estudiaron varios lugares y se consideró que no eran adecuados. Sin embargo, en 1862 el gobierno compró 80 hectáreas de tierra en Haslem's Creek a la propiedad de Edward Cohen. Los terrenos de Cohen habían formado parte de una parcela más grande conocida como "Hyde Park" que había sido cedida al magistrado y parlamentario Henry Grattan Douglass en 1833 y posteriormente arrendada. El emplazamiento fue aprobado por su relativo aislamiento y su proximidad a la línea de ferrocarril.
 El cementerio se dividió entonces en secciones para las distintas confesiones según su número en el censo de 1861. La sección de la Iglesia de Inglaterra tenía 21 hectáreas, a la católica se le asignaron 14 hectáreas y también se estableció una zona no confesional de 23 hectáreas. Otras confesiones a las que se les asignaron terrenos en las 80 hectáreas originales fueron los judíos, los independientes (congregacionalistas), los presbiterianos y los wesleyanos. La Ley de Necrópolis de 1867 entró en vigor el 1 de enero de 1868, con la que se dedicó formalmente el cementerio y se establecieron fideicomisos para el mismo. El primer entierro en el cementerio, del que informó The Sydney Morning Herald, fue el de un indigente, John Whalan, de 18 años, enterrado el 5 de enero de 1867. Este entierro no se inscribió en el registro de entierros. El primer entierro oficial se registró en el área católica romana: una niña de 14 meses, Catherine McMullen, el 7 de enero de 1867.
 En 1879 se necesitaba más terreno y entonces se compraron las 233 hectáreas restantes del antiguo "Hyde Park". En la década de 1890, el cementerio contaba con varios edificios, como la capilla de San Miguel Arcángel y varias casitas para los encargados de las secciones y los sacristanes.
 Originalmente conocido simplemente como la Necrópolis (en griego koiné, que significa "ciudad de los muertos"), los residentes locales presionaron a las autoridades para que se cambiara el nombre de su pueblo por el de Haslem's Creek, debido a su asociación con el cementerio. En 1879, los aldeanos consiguieron su deseo y el nombre de la zona se cambió por el de Rookwood; sin embargo, al poco tiempo, también se hacía referencia a la Necrópolis con ese nombre. El asentamiento de Rookwood cambió su nombre en 1913 por el de Lidcombe, como una mezcla de los nombres de dos alcaldes, Lidbury y Larcombe (Larcombe era también un cantero monumental cuyo negocio existe hasta hoy). El cementerio conservó el nombre de Rookwood.
 Lo más probable es que el nombre de Rookwood sea una corrupción accidental o deliberada del nombre del cementerio de Brookwood y de la estación de ferrocarril asociada. En el momento de la apertura de Rookwood, el cementerio de Brookwood, situado en Brookwood (Surrey, Inglaterra), era uno de los mayores cementerios del mundo. Es menos probable que, como afirman algunas fuentes, el nombre de Rookwood se deba a la novela Rookwood de William Harrison Ainsworth, escrita en 1834.
 Línea de ferrocarril
 Rookwood contó con un ramal ferroviario de la línea principal desde 1867 hasta 1948. Las estaciones mortuorias daban servicio a cada una de las tres secciones de la necrópolis, con una cuarta en el cruce principal y una quinta en Regent Street, adyacente a la estación central. La construcción de la línea ferroviaria comenzó en noviembre de 1864 y, a partir del 1 de enero de 1865, los trenes empezaron a circular por el cementerio. Se detenían en estaciones preestablecidas en el trayecto desde el centro de Sídney para recoger a los dolientes y los ataúdes. Los trenes circulaban a las 9:30 y a las 15 horas. Los trenes que transportaban a los dolientes se conocían como "Redferns no mejorados". Había dos tipos de coches fúnebres utilizados para la procesión.
 Uno consistía en una furgoneta de cuatro ruedas que transportaba hasta 10 ataúdes en sus estantes superiores e inferiores. Cada uno de estos estantes estaba diseñado para poder abrirse hacia el andén. También había furgonetas de ocho ruedas con capacidad para 30 ataúdes. Ambos vehículos se acoplaban a la parte trasera del tren para su transporte al cementerio. En la terminal, dentro del cementerio, los ataúdes se descargaban con "camillas de ruedas propulsadas a mano".
 La línea ferroviaria se utilizó para transportar a los grupos fúnebres a Rookwood hasta 1948, cuando el mayor uso de las procesiones por carretera la hizo obsoleta. Las estaciones se ofrecieron al Joint Committee of Necropolis Trustees por el precio de 1 libra, pero debido a los costes de mantenimiento la oferta fue rechazada y los andenes del cementerio fueron demolidos. La estación del cementerio no 1, situada en la cabecera del ramal ferroviario, se vendió al reverendo Buckle por 100 libras en 1951 y se trasladó a Canberra en 1957 para convertirse en la iglesia de Todos los Santos de Canberra.
 Referencias culturales
 El cementerio de Rookwood dio lugar a la frase "crook as Rookwood", que significa enfermo crónico, ya que "crook" es la jerga australiana para referirse a estar enfermo. Una novela de Chris Nyst publicada en 2005 utiliza la frase como título.
 Tumbas de guerra
 En mayo de 2020, la necrópolis de Rookwood contenía las tumbas de un total de 704 miembros del personal de servicio de la Commonwealth registrados por la Comisión de Tumbas de Guerra de la Commonwealth, 435 de la Primera Guerra Mundial y 274 de la Segunda Guerra Mundial, además de tres tumbas de guerra holandesas. La comisión también erigió un monumento a 132 miembros del personal de servicio de la Commonwealth de la Segunda Guerra Mundial que fueron incinerados en el crematorio de Rookwood y cuyas cenizas permanecen aquí.
 Cuatro tripulantes de la Armada Imperial Japonesa de los minisubmarinos M-14 y M-21 que murieron en el ataque al puerto de Sídney durante la Segunda Guerra Mundial, entre el 31 de mayo y el 8 de junio de 1942, fueron incinerados con honores navales en el cementerio de Rookwood. Las cenizas fueron devueltas a Japón más tarde ese mismo año.
 Cementerio de guerra de Sídney
 Dentro de los terrenos del cementerio de Rookwood se encuentra el Cementerio de Guerra de Sídney del CWGC, cuya entrada está en el lado oeste sobre la vía de la necrópolis. Se estableció en 1942 durante la Segunda Guerra Mundial para el personal de servicio y ahora hay 732 enterrados o conmemorados por su nombre aquí. La mayoría de los enterrados aquí murieron en el Hospital Militar Concord de Sídney. Las tumbas de guerra británicas que hay en el cementerio son de militares que murieron como prisioneros de guerra en manos de los japoneses y que fueron incinerados; después de la guerra, sus cenizas fueron llevadas a Sídney y enterradas aquí. Aquí también está enterrado un empleado civil del Almirantazgo y hay una tumba de guerra francesa.
 Dentro del edificio de entrada se encuentra el Monumento a la Cremación de Nueva Gales del Sur, que conmemora a 199 miembros del personal de servicio de la Segunda Guerra Mundial que fueron cremados dentro del estado de Nueva Gales del Sur y cuyas cenizas fueron posteriormente esparcidas o enterradas en lugares donde no era posible la conmemoración mediante un monumento del CWGC.
 Dentro del cementerio se encuentra el Sydney Memorial para casi 750 miembros del Ejército de Tierra de Australia, la Real Fuerza Aérea Australiana y la Marina Mercante Australiana que murieron en la Segunda Guerra Mundial en las regiones del este y el sur de Australia y en aguas al sur de los 20 grados de latitud y que no tienen tumba conocida.
 Referencias
 Enlaces externos
 Cementerios de Australia
 Cementerios luteranos
 Cementerios ortodoxos
 Edificios y estructuras de Sídney
 Monumentos de Sídney


text:
 Tähtis õiguslik teade
 |
 52010PC0102
 [pic] | EUROOPA KOMISJON |Brüssel 17.3.2010KOM(2010)102 lõplik2010/0059 (COD)Ettepanek:EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS (EL) nr .../...,[kuupäev], millega muudetakse määrust (EÜ) nr 1905/2006, millega luuakse arengukoostöö rahastamisvahendSELETUSKIRIEuroopa Liidu (EL) banaanituru ühine korraldus on võimaldanud Aafrika, Kariibi mere ja Vaikse ookeani piirkonna banaane eksportivatele riikidele (AKV riigid) traditsiooniliselt soodustingimusi kauplemisel. Mitmele AKV riigile on banaanide tootmine eksportimiseks ELi oluline majandustegevus, millel on ülejäänud majandusele mitmekordistav mõju.ELi banaanituru ühist korraldust on alates 1995. aastast kahtluse alla seatud Maailma Kaubandusorganisatsiooni (WTO) vaidluste lahendamise organi kaudu, kelle apellatsioonikogu otsustega on sellele korduvalt vastuseisu väljendatud. Seepärast on EL pidanud läbirääkimisi banaane käsitleva kaubanduslepingu üle WTO raames. See toetab Doha arengukava (DDA) põllumajandust käsitlevate üksikasjade ja täieliku Doha vooru lõpetamist. Nimetatud lepingu rakendamine vähendab AKV soodusmarginaali.Selleks et toetada jätkusuutlikku arengut, vaesuse vähendamist ja edendada banaane eksportivate AKV riikide järkjärgulist kaasamist maailmamajandusse, on EL toetanud mitme riigi banaanisektorit eriabisüsteemi (SSA, 1994–1999[1]) ja toetuse eriabiraamistiku (SFA, 1999–2008[2]) kaudu. SFA toimis kaheteistkümnes banaane eksportivas AKV riigis[3] ja selle kehtivusaeg lõppes detsembris 2008. Nagu öeldakse tavapärastele AKV banaanitarnijatele antava toetuse eriabiraamistiku kahe aasta aruannet käsitleva teatuse eelnõus, tuuakse SFAle antud sõltumatutes välishinnangutes esile positiivseid tulemusi. Teatavatel riikidel õnnestus suurendada oma konkurentsivõimet, mis peegeldub AKV banaanide stabiilses ekspordimahus ja turuosas ELi turul. Sellegipoolest on tootmiskulud AKV riikides jäänud üldiselt kõrgemateks kui enamsoodustuskorra (MFN) riikides. Majanduse mitmekesistamise toetusmeetmete tulemused ei ole nii nähtavad ja nende saavutamiseks on vaja suuremaid pingutusi.AKV banaane tarnivatele riikidele tehtavate tariifsete soodustuste vähendamine toob toimuvatele kohandamis- ja ümberkorraldamisprotsessidele toetudes kaasa täiendava kohandusvajaduse. Võttes arvesse nimetatud probleeme teeb Euroopa Komisjon ettepaneku luua peamistele banaane tarnivatele AKV riikidele asjaomane kaasnevate meetmete programm.Nimetatud programmi raames võetavate meetmete eesmärk on toetada banaaniekspordist sõltuvate piirkondade kohandumist eelarvetoetuse või konkreetsete sekkumiste kaudu. Meetmed toetavad kohandumist laiemalt (näiteks sotsiaalne ja keskkondlik mõju), majandustegevuse mitmekesistamise poliitikat või investeerimist konkurentsivõime parandamisse, kui see on elujõuline strateegia. Neis võetakse arvesse eriabisüsteemi ja toetuse eriabiraamistiku tulemusi ning nende kaudu omandatud kogemusi.Banaanisektori kaasnevad meetmed oleks ettepaneku kohaselt maksimaalselt nelja-aastase kestusega (2010–2013) ajutine programm. Kaasnevate meetmete eelarve oleks 190 miljonit eurot ja neid reguleeriks arengukoostöö rahastamisvahendi määruse muutmise määrus.2010/0059 (COD)Ettepanek:EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS (EL) nr .../...,millega muudetakse määrust (EÜ) nr 1905/2006, millega luuakse arengukoostöö rahastamisvahendEUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 209 lõiget 1,võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust[4],võttes arvesse Regioonide Komitee arvamust[5],olles edastanud ettepaneku riikide parlamentidele,tegutsedes seadusandliku tavamenetluse kohaseltning arvestades järgmist:1. Euroopa Liit kui Maailma Kaubandusorganisatsiooni (WTO) liige on pühendunud kaubandusküsimuste kaasamisele arengustrateegiatesse ja rahvusvahelise kaubavahetuse edendamisele, et kiirendada majanduse arengut ja vaesuse vähendamist kogu maailmas.2. EL toetab Aafrika, Kariibi mere ja Vaikse ookeani piirkonna riike vaesuse vähendamise, jätkusuutliku majandusliku ja sotsiaalse arengu teel ning tunnistab nende riikide kaubasektorite olulisust.3. EL on pühendunud arenguriikide sujuva ja järkjärgulise maailmamajandusse kaasamise toetamisele eesmärgiga tagada jätkusuutlik areng. Peamistel banaane eksportivatel AKV riikidel võib esineda probleeme seoses kauplemise korra muutumisega, eelkõige enamsoodustuskorra liberaliseerimisega WTO raames. Seepärast tuleks AKV riikide banaanisektori kaasnevate meetmete programm lisada praegusele Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. detsembri 2006. aasta määrusele (EÜ) nr 1905/2006, millega luuakse arengukoostöö rahastamisvahend[6].4. Nimetatud programmi raames võetavad rahalise abi meetmed peaksid olema suunatud banaaniekspordist sõltuvate piirkondade kohandumise ja/või ümberkorraldamise toetamisele sektorikohase eelarvetoetuse või projektikohaste sekkumiste kaudu. Meetmete eesmärk peaks olema tagada sotsiaalvaldkonna vastupidavus, majandustegevuse mitmekesistamine ja investeerimine konkurentsivõime suurendamisse, juhul kui see on elujõuline strateegia, võttes arvesse traditsioonilistele banaane tarnivatele AKV riikidele mõeldud eriabisüsteemi[7] ja traditsioonilistele banaane tarnivatele AKV riikidele mõeldud eriabiraamistiku[8] kaudu saadud kogemusi ja tulemusi.5. Programm peaks aitama kaasa kohanemisprotsessile nendes AKV riikides, kes on viimastel aastatel eksportinud ELi märkimisväärses koguses banaane ja keda mõjutab WTO raames toimiv liberaliseerimine[9]. Programm põhineb tavapärastele AKV banaanitarnijatele antava toetuse eriabiraamistikul. Programm on kooskõlas ELi rahvusvaheliste kohustustega WTO raames ning on selgelt ümberkorralduslik ja seega ajutine, selle maksimaalne kestus on neli aastat (2010–2013),ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:Artikkel 1Määrust (EÜ) nr 1905/2006 muudetakse järgmiselt.6. Artikkel 4 asendatakse järgmisega:„ Artikkel 4Euroopa Liidu abi rakendamineKooskõlas käesoleva määruse üldeesmärgi, reguleerimisala, eesmärkide ja üldpõhimõtetega rakendatakse ühenduse abi artiklites 5–16 sätestatud geograafiliste ja temaatiliste programmide ning artiklites 17 ja 17a sätestatud programmide kaudu.”7. Lisatakse artikkel 17a järgmises sõnastuses:„Artikkel 17aPeamised banaane tarnivad AKV riigid1. IIIa lisas loetletud banaane tarnivate AKV riikide suhtes kohaldatakse banaanisektori kaasnevaid meetmeid. Nendele riikidele antav Euroopa Liidu abi on suunatud nende kohandumisprotsessi toetamisele pärast ELi banaanituru liberaliseerimist Maailma Kaubandusorganisatsiooni raames. Euroopa Liidu abi andmisel arvestatakse riikide poliitika ja kohanemisstrateegiatega ning pööratakse eritähelepanu järgmistele koostöövaldkondadele:8. banaaniekspordisektori konkurentsivõime tõstmine, kui see on jätkusuutlik, arvestades seejuures asjaomaste erinevate huvirühmade olukorda;9. banaanidest sõltuvate piirkondade majanduse mitmekesistamise edendamine;10. tegelemine kohanemisprotsessi laiemate järelmõjudega, mis võivad olla seotud tööhõive ja sotsiaalsete teenuste, maakasutuse ja keskkonna taastamise, ja makromajandusliku stabiilsusega, kuid ei pruugi nendega piirduda.2. IV lisas nimetatud summa ulatuses määrab komisjon objektiivsete näitajate alusel kindlaks igale abikõlblikule banaane tarnivale AKV riigile kättesaadava maksimumsumma, mis on ette nähtud lõikes 1 osutatud tegevuste rahastamiseks. Näitajate hulgas on banaanikaubandus ELiga, banaaniekspordi osatähtsus asjaomase AKV riigi majanduses ja riigi arengutase. Jaotuskriteeriumite arvuliste suuruste määramisel lähtutakse 2009. eelsete aastate andmetest.3. Komisjon võtab vastu mitmeaastased toetusstrateegiad analoogia põhjal artikliga 19 ja vastavalt artiklile 21. Komisjon tagab, et nimetatud strateegiad täiendavad asjaomaste riikide geograafilisi strateegiadokumente ning kõnealuste banaanisektori kaasnevate meetmete ajutisuse. Toetusstrateegiaid võib vajaduse korral eriotstarbeliselt läbi vaadata, kuid nende kohta ei tehta vahekokkuvõtteid.”11. Artikkel 21 asendatakse järgmisega:„Artikkel 21Strateegiadokumentide ja mitmeaastaste näidisprogrammide vastuvõtmineArtiklites 19 ja 20 nimetatud strateegiadokumendid ja mitmeaastased näidisprogrammid, samuti artikli 19 lõikes 2 ning artikli 20 lõikes 1 nimetatud läbivaadatud versioonid ning vastavalt artiklites 17 ja 17a nimetatud kaasnevad meetmed võtab vastu komisjon artikli 35 lõikes 2 osutatud korras.”12. Artiklis 29 asendatakse lõige 1 järgmise tekstiga:1. „Eelarvekohustuste aluseks on artikli 17a lõike 3, artikli 22 lõike 1, artikli 23 lõike 1 ja artikli 26 lõike 1 kohaselt tehtud komisjoni otsused.”13. Artikli 31 lõike 1 kolmas lõik asendatakse järgmisega:„Artiklites 11–16 nimetatud temaatilise programmi alusel ning artiklites 17 ja 17a nimetatud programmide alusel rahastatavate hanke- või toetuslepingute sõlmimiseks võivad taotlusi esitada kõik füüsilised isikud, kes on OECD/DACi loetelus ja II lisas nimetatud arenguriikide kodanikud, ja kõik juriidilised isikud, kes on nimetatud arenguriikides ja -territooriumidel asutatud, ning need füüsilised või juriidilised isikud, kes on temaatilise programmi või artiklites 17 ja 17a nimetatud programmide alusel abikõlblikud. Komisjon avaldab II lisa ja ajakohastab seda vastavalt OECD/DACi koostatud abisaajate loetelu regulaarsele läbivaatamisele ja teavitab sellest nõukogu.”14. Artikli 38 lõiked 1 ja 2 asendatakse järgmistega:1. Võrdlussumma käesoleva määruse rakendamiseks ajavahemikul 2007–2013 on 17 087 miljonit eurot.2. Igale programmile eraldatav soovituslik summa, mida nimetatakse artiklites 5–10 ja 11–16 ja artiklites 17–17a on kindlaks määratud IV lisas. Need summad on kehtestatud ajavahemikuks 2007–2013.”15. Lisatakse käesoleva määruse I lisas esitatud IIIa lisa.16. IV lisa asendatakse käesoleva määruse II lisa tekstiga.Artikkel 2Käesolev määrus jõustub [...] päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas .Käesolev määrus on tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides.Brüssel,Euroopa Parlamendi nimel Nõukogu nimeleesistuja eesistujaI LISA„IIIa LISAPEAMISED BANAANE TARNIVAD AKV RIIGID1. Belize2. Kamerun3. Côte d'Ivoire4. Dominica5. Dominikaani Vabariik6. Ghana7. Jamaica8. Saint Lucia9. Saint Vincent ja Grenadiinid10. Suriname”II LISA„IV LISARAHAERALDISTE SOOVITUSLIK JAOTUS AJAVAHEMIKUKS 2007–2013 (MILJONIT EUROT)Kokku | 17 087 |Geograafilised programmid: | 10 057 |Ladina-Ameerika | 2 690 |Aasia | 5 187 |Kesk-Aasia | 719 |Lähis-Ida | 481 |Lõuna-Aafrika | 980 |Temaatilised programmid: | 5 596 |Inimestesse investeerimine | 1 060 |Keskkond ja loodusvarade säästev majandamine | 804 |Valitsusväliste osalejate ja kohalike omavalitsuste osalemine arengus | 1 639 |Toiduga kindlustatus | 1 709 |Rände- ja varjupaigaküsimused | 384 |Suhkruprotokolliga ühinenud AKV riigid | 1 244 |Peamised banaane tarnivad AKV riigid | 190” |. FINANTSSELGITUS1. ETTEPANEKU NIMETUS:Kaasnevad meetmed peamistele banaane tarnivatele Aafrika, Kariibi mere ja Vaikse ookeani piirkonna (AKV) riikidele.2. TEGEVUSPÕHISE JUHTIMISE JA EELARVESTAMISE RAAMISTIKAsjaomased poliitikavaldkonnad ja nendega seonduvad meetmed:21 (Areng)3. EELARVEREAD3.1. Eelarveread (tegevusassigneeringute read ja nendega seonduvad tehnilise ja haldusabi read (endised B.A read)), sh järgmised rubriigid:Kavandatud read:21 06 07 (Banaanisektori kaasnevad meetmed)21 01 04 01 (Arengukoostöö rahastamisvahend (DCI) — Halduskorralduskulud)Kavandatavaid meetmeid rahastatakse 4. rubriigi vabadest vahenditest ja vahendite ümberpaigutamisest 4. rubriigi sees.3.2. Meetme ja finantsmõju kestus:Meedet rakendatakse 2010.–2013. eelarveaastal; selleks on ette nähtud 190 miljonit eurot.15. detsembri 2009. aasta kirjas AKV banaanikoordinaatorile (minister Luc Magloire Mbarga, Kamerun) viitasid volinikud Benita Ferrero-Waldner ja Karel De Gucht maksimaalselt 200 miljoni euro suurusele programmile, millega aidatakse peamistel AKV banaanitarnijatel kohaneda uute tariifimääradega ja nendest tulenevate ümberkorraldustega. Samuti väitsid volinikud, et lisaks 190 miljonile eurole on komisjon valmis koos eelarvepädevate institutsioonidega uurima võimalusi sellele veel 10 miljoni euro lisamiseks, kui eelarvemenetluse käigus peaks selleks vajaminev summa vabanema.3.3. Eelarve tunnusjooned:Eelarverida | Kulu liik | Uus | EFTA osamaks | Taotlejariikide osamaksud | Finantsperspektiivi rubriik |21.06.07 | Kohustuslik/ Mittekohustuslik | Liigendatud[10] | JAH | EI | EI | Nr 4 |21.01.04.01 | Kohustuslik/ Mittekohustuslik | Liigenda-mata[11] | EI | EI | EI | Nr 4 |4. ÜLEVAADE VAHENDITEST4.1. Rahalised vahendid4.1.1. Ülevaade kulukohustuste assigneeringutest ja maksete assigneeringutestmiljonites eurodes (kolm kohta pärast koma)Kulu liik | Jao nr | 2010.aasta | 2011 | 2012 | 2013 | n + 4* | n + 5 jj* | Kokku |Tegevuskulud[12] |Kulukohustuste assigneeringud | 8.1. | a | 75 | 43 | 41 | 31 | 190 |Maksete assigneeringud | b | 30 | 30 | 40 | * | * | 100* |Võrdlussummas sisalduvad halduskulud[13] |Tehniline ja haldusabi (liigendamata assigneeringud) | 8.2.4. | c | 0,217 | 0,750 | 0,950 | 0,700 | * | * | 2,617* |VÕRDLUSSUMMA KOKKU |Kulukohustuste assigneeringud | a+c | 75,217 | 43,75 | 41,95 | 31,70 | * | * | 192,617* |Maksete assigneeringud | b+c | 0,217 | 30,75 | 30,95 | 40,70 | * | * | 102,617* |Võrdlussummast välja jäävad halduskulud[14] |Personalikulud ja nendega seonduvad kulud (liigendamata assigneeringud) | 8.2.5. | d | 0,043 | 0,128 | 0,128 | 0,128 | * | * | 0,427* |Võrdlussummast välja jäävad halduskulud, v.a personalikulud ja nendega seonduvad kulud (liigendamata assigneeringud) | 8.2.6. | e | 0,02 | 0,02 | 0,02 | 0,06* |Meetme soovituslik finantskulu kokku |Kulukohustuste assigneeringud (sh personalikulud) KOKKU | a+c+d+e | 75,26 | 43,898 | 42,098 | 31,848 | * | * | 193,04* |Maksete assigneeringud (sh personalikulud) KOKKU | b+c+d+e | 0,26 | 30,898 | 31,098 | 40,848 | * | * | 103,104* |* Tegevusprogrammi elluviimiseks ja selleks vajalike maksete tegemiseks pärast 2013. aastat tehakse ettepanekud haldustoetuskulude assigneeringute eraldamiseks tulevaste finantsperspektiivide raames (st pärast 2014. aastat algavad finantsperspektiivid).Kaasrahastamise andmedKui ettepanek hõlmab liikmesriikide või muude asutuste (palun täpsustada) poolset kaasrahastamist, peaks allpool esitatud tabelis näitama, milline on selle kaasrahastamise hinnanguline tase (kui kaasrahastajaid on mitu, võib lisada täiendavaid ridu):miljonites eurodes (kolm kohta pärast koma)Kaasrahastav asutus | Aasta n | n + 1 | n + 2 | n + 3 | n + 4 | n + 5 jj | Kokku |........................ | f |Kulukohustuste assigneeringud (sh kaasrahastamine) KOKKU | a+c+d+e+f |4.1.2. Kooskõla finantsplaneeringuga( Ettepanek vastab olemasolevale finantsplaneeringule( Ettepanekuga kaasneb finantsraamistiku asjakohase rubriigi ümberplaneerimine( Ettepanekuga seoses võib olla vajalik institutsioonidevahelise kokkuleppe sätete[15] kohaldamine (st paindlikkusinstrumendi või finantsperspektiivi läbivaatamine).4.1.3. Finantsmõju tuludele( Ettepanekul puudub finantsmõju tuludele( Ettepanekul on finantsmõju; mõju tuludele on järgmine:NB: Kõik üksikasjad ja tähelepanekud, mis seonduvad tuludele avaldatava mõju arvutusmeetodiga, tuleb näidata eraldi lisas.miljonites eurodes (üks koht pärast koma)Enne meetme rakendamist [aasta n-1] | Olukord pärast meetme rakendamist |Personal kokku | 2,3 | 7 | 7 | 7 |* Tegevusprogrammi elluviimiseks ja sellega seonduvate maksete tegemiseks pärast 2013. aastat.4.3. Meetmete rahastaminePROGRAMMI RAHASTATAKSE 4. RUBRIIGI (ELI ÜLEMAAILMNE ROLL) KULUKOHUSTUSTE ASSIGNEERINGUTEST. TEHAKSE ETTEPANEK KASUTADA OSA KÕNEALUSE RUBRIIGI VARUST SUMMAS 75,9 MILJONIT EUROT. KOMISJONI TALITUSED ON HINNANUD VAHENDITE KÄTTESAADAVUST AJAVAHEMIKUL 2010–2013, ET TEHA KINDLAKS ÜMBERPAIGUTUSTE VÕIMALUSI, VÕTTES ARVESSE VAHENDITE VÕIMALIKKU ALAKASUTAMIST, KASUTAMISPIIRANGUID JA/VÕI POLIITILISI ASJAOLUSID. ANALÜÜSI TULEMUSENA PAIGUTATAKSE 4. RUBRIIGI ALL ÜMBER 95,8 MILJONIT EUROT. PUUDUJÄÄVA OSA (18,3 MILJONIT EUROT) PUHUL TEEB KOMISJON ETTEPANEKU KASUTADA PAINDLIKKUSINSTRUMENTI.5. TUNNUSJOONED JA EESMÄRGID5.1. Lühi- või pikaajalises perspektiivis täidetav vajadusLühiajalised: Meetmed on suunatud banaanitootmisest sõltuvatele Aafrika, Kariibi mere ja Vaikse ookeani piirkonna (AKV) riikidele, kes on viimase kümne aasta jooksul eksportinud Euroopa Liitu keskmiselt üle 10 000 tonni banaane ja keda kõige rohkem mõjutavad banaanide suhtes kohaldatavad ELi tariifimäärade muutused.5.2. Ühenduse meetme lisandväärtus, ettepaneku seotus ja kooskõla muude finantsmeetmetega ning võimalik koostoimeEttepanekuga kehtestatakse ajaliselt piiratud meetmed tariifimäärade vähendamisega toimetulekuks. Kõnealused meetmed täiendavad ELi käsutuses olevaid olemasolevaid koostöövahendeid; samuti toetutakse ELi ja tema partnerite ühisele kogemusele selliste toetusmeetmete valdkonnas, mida rahastatakse tavapärastele AKV banaanitarnijatele antava toetuse eriraamistiku kaudu. Koostoime saavutamiseks tagatakse meetmete rakendamine kooskõlas ELi riigi abistamise strateegiatega.5.3. Ettepaneku eesmärgid, oodatavad tulemused ja nendega seonduvad näitajad tegevuspõhise juhtimise raamesEesmärk on säilitada või parandada banaanitootmisest sõltuvate AKV riikides elavate inimeste elatustaset, millele avaldavad olulist mõju banaanide suhtes kohaldatavad ELi tariifimäärade muutused. Meetmed on suunatud laiematele (sotsiaalsed, majanduslikud ja keskkondlikud) kohandamismõjudele, majanduse mitmekesistamisele või investeeringute toetamisele banaanitööstuse konkurentsivõime suurendamiseks, kui tegemist on elujõulise strateegiaga.Oodatavad tulemused :- Riikides, kus eemärk hõlmab majanduse mitmekesistamist: kodumajapidamiste sissetulekute stabiliseerimine või suurendamine ja/või (endises) banaanitööstuses töötavate inimeste ja nende perekondade vaesusmäära vähendamine (mis peegeldaks asjaolu, et banaanide ekspordi vähenemine Euroopa Liitu ei avalda negatiivset mõju riigi majandusele ja/või kõige rohkem mõjutatud elanikkonnale).- Riikides, kus eesmärkide saavutamiseks kavatsetakse teha investeeringuid konkurentsivõime suurendamisse: banaaniekspordi (mahu) stabiliseerimine või suurendamine ELi ja/või teistesse riikidesseJärelevalvel ja hindamisel kasutatavad näitajad:- kodumajapidamiste sissetulekud banaanitootmisest sõltuvates piirkondades (allikas: riiklikud statistikaametid)- SKP inimese kohta (allikas: riiklikud statistikaametid või Maailmapank; baasaasta: 2008)- vaesusmäärad (endistes) banaanitootmisega tegelevates piirkondades (allikas: riiklikud statistikaametid, vaesuse mõõtmine peab olema standardne ja ajas võrreldav; kui riiklikud statistikaametid ei esita andmeid banaanitootmisest sõltuvate piirkondade kohta, tuleb kasutada muid alternatiivseid ja võrreldavaid näitajaid; muude võrreldavate näitajate puudumisel tuleb kasutada ÜRO inimarengu indeksit)- banaanieksport ELi turule (maht ja väärtus, mõõdetuna ELi impordina; allikas: Eurostat, Comext)- banaanieksport muudesse riikidesse (välja arvatud EL; allikas: tuleb luua, ühtlustatud võrreldavate andmete puudumisel tuleb kasutada riiklike statistikaametite andmeid)5.4. Rakendusmeetod (soovituslik)Märkige allpool meetme rakendamiseks valitud meetod(id)[17].( Tsentraliseeritud haldamine( otse, haldajaks on komisjon( kaudselt, haldamine on delegeeritud:( rakendusametitele( ühenduste asutatud asutustele, millele on osutatud finantsmääruse artiklis 185( riigi avalik-õiguslikele asutustele või avalikke teenuseid osutavatele asutustele( Haldamine detsentraliseeritult või koostöös( liikmesriikidega( kolmandate riikidega( Haldamine ühiselt rahvusvaheliste organisatsioonidega (palun täpsustage)Asjakohased märkused:Rakendamise tingimused on riigipõhised ja need määratakse kindlaks kooskõlas probleemide lahendamiseks valitud strateegiaga.6. JÄRELEVALVE JA HINDAMINE6.1. JärelevalvekordJärelevalvet teostab komisjon, kasutades teavet, mille on kogunud ELi delegatsioonid või mis on saadud riiklikelt statistikaametitelt ja asjaomase valdkonna eest vastutavatelt ministeeriumidelt. See sõltub toetuse andmise mehhanismi liigist konkreetses riigis (eelarve- või programmi rakendamise toetus).6.2. Hindamine6.2.1. EelhindamineKomisjoni talitused on analüüsinud banaani tariifimäärade muutuste tõenäolist mõju ELi turust sõltuvate banaane tarnivatele AKV riikidele. Lisaks sellele on eelmine toetusprogramm (tavapärastele AKV banaanitarnijatele antava toetuse eriabiraamistik) läbinud välise hindamise. Kuigi banaani tariifimäärade vähendamisel ei ole ilmselt suurt mõju riikide makromajandusele, võivad kohalikul tasandil enamsoodustusrežiimi tariifimuutuste tagajärjed olla tõsised, sõltuvalt banaanisektorile eriomasest kulustruktuurist ja võimalusest kasutada kulude kärpimise meetmeid. Kõik riigid peavad tegema enamsoodustusrežiimi tariifimäärade vähendamiseks kohandamisi ja sellistel kohandamistel võib olla märkimisväärne sotsiaalne mõju.Olukord AKV riikides on väga erinev: tariifimäärade vähendamise tagajärjel võivad mõned vähem konkurentsivõimelised banaane tarnivad riigid lõpetada banaanide ekspordi ELi, samas kui muud banaanisektori riigid suudaksid kohanduda, tehes täiendavaid ümberkorraldusi.Vähem konkurentsivõimeliste banaane tarnivate riikide eksporditulu aastane koguvähenemine võib olla märkimisväärne ning kohandamise võimalikud tagajärjed sotsiaal-majanduslikule olukorrale ning maakasutusele nendes riikides võivad olla tõsised.190 miljoni euro suurune abi peaks võimaldama AKV riikidel, kes on viimasel ajal eksportinud ELi suuri banaanikoguseid, jätkata ja/või käivitada kohe investeeringuid ja kohandamisprogramme, et võidelda tariifimäärade vähendamise mõjuga ja seda leevendada.6.2.2. Vahe- ja järelhindamise järel võetavad meetmed (varasematest samalaadsetest kogemustest saadud õppetunnid)Eriabiraamistikuga (1999-2008) anti toetust kaheteistkümnele banaane eksportivale AKV riigile. Raamistiku lõpphindamine näitas, et üldiselt on banaanisektori konkurentsivõime parandamise programmid olnud edukad, kuid mitmekesistamisprogramme oleks vaja paremini integreerida. Õpitud on ka suhkruprotokolliga ühinenud riikide kaasnevate meetmete (ülesehituselt ja meetmete liigilt võrreldav programmi) läbivaatamisest 2009. aastal. Sellest programmist õpitu seondub vajadusega kaasata eelarvetoetus kui võimalik rakendamistingimus ning vajadusega sidusrühmadega asjakohase konsulteerimise järele programmi koostamise ja rakendamise käigus.6.2.3. Edasise hindamise tingimused ja sagedusAbikava suhtes peaks teostatama järelevalvet ja hindamist 2012. aastal. Mõjuhindamine peaks toimuma 2015./2016. aastal, st pärast vähemalt nelja-aastast rakendusperioodi.7. Pettusevastased meetmedKohaldatakse tavapäraseid arengukoostöö pettustevastaseid meetmeid.8. ANDMED VAHENDITE KOHTA8.1. Ettepaneku eesmärgid nende finantskulu järgiKulukohustuste assigneeringud miljonites eurodes (kolm kohta pärast koma)2010. aasta | 2011. aasta | 2012. aasta | 2013. aasta | 2014. aasta | aasta n+5 jj* |Ametnikud või ajutine personal[19] (XX 01 01) | A*/AD |B*, C*/AST |Art XX 01 02 kohaselt rahastatav personal[20] | 0,67 | 2 | 2 | 2 |Art XX 01 04/05 kohaselt rahastatav muu personal[21] | 1,67 | 5 | 5 | 5 |KOKKU | 2,3 | 7 | 7 | 7 |* Tegevuskprogrammi elluviimiseks ja selleks vajalike maksete tegemiseks pärast 2013. aastat tehakse ettepanekud haldustoetuskulude assigneeringute eraldamiseks tulevaste finantsperspektiivide raames (st pärast 2014. aastat algavad finantsperspektiivid).8.2.2. Meetmest tulenevate ülesannete kirjeldusKooskõlastamine põhiliste sidusrühmadega (riikides); kooskõlastamine liikmesriikide, nõukogu ja parlamendiga; otsuste ettevalmistamine, lepingute ettevalmistamine, maksete ettevalmistamine, uuringute, auditite ja hindamise korraldamine, aruandlus.8.2.3. Ametikohtade jaotus (koosseisuline personal)Rohkem kui ühe variandi nimetamisel märkige palun ametikohtade arv iga variandi puhul( Ametikohad, mis on asendatava või pikendatava programmi haldamiseks praegu ette nähtud( Ametikohad, mis on poliitilise strateegia / esialgse eelarveprojekti rakendamise raames eelnevalt aastaks n ette nähtud( Ametikohad, mida tuleb taotleda järgneva poliitilise strateegia / esialgse eelarveprojekti menetlemise käigus( Ametikohad, mis tuleb olemasolevaid vahendeid kasutades asjaomases haldustalituses ümber paigutada (talitusesisesed ümberpaigutused)( Ametikohad, mis on aastal n nõutavad, kuid ei ole kõnealuse aasta poliitilise strateegia / esialgse eelarveprojekti rakendamise raames ette nähtudPersonali- ja haldusressursside vajadused kaetakse vahendite piires, mis eraldatakse haldavale peadirektoraadile iga-aastase vahendite eraldamise protseduuri raames, võttes arvesse eelarvepiiranguid.Tegevusprogrammi elluviimiseks ja selleks vajalike maksete tegemiseks pärast 2013. aastat tehakse ettepanekud haldustoetuskulude assigneeringute eraldamiseks tulevaste finantsperspektiivide raames (st pärast 2014. aastat algavad finantsperspektiivid).8.2.4. Võrdlussummas sisalduvad muud halduskulud (XX 01 04/05 – Halduskorralduskulud)miljonites eurodes (kolm kohta pärast koma)Eelarverida (number ja nimetus) | aasta n | aasta n+1 | aasta n+2 | aasta n+3 | aasta n+4 | aasta n+5 jj* | KOKKU |Muu tehniline ja haldusabi |sise- |välis- |Tehniline ja haldusabi kokku | 0,217 | 0,750 | 0,950 | 0,700 | 2,617* |* Tegevusprogrammi elluviimiseks ja selleks vajalike maksete tegemiseks pärast 2013. aastat tehakse ettepanekud haldustoetuskulude assigneeringute eraldamiseks tulevaste finantsperspektiivide raames (st pärast 2014. aastat algavad finantsperspektiivid).8.2.5. Võrdlussummast välja jäävad personalikulud ja nendega seonduvad kuludmiljonites eurodes (kolm kohta pärast koma)Ametikoha liik | aasta n | aasta n+1 | aasta n+2 | aasta n+3 | aasta n+4* | aasta n+5 jj* |Ametnikud ja ajutised teenistujad (XX 01 01) |Art XX 01 02 kohaselt rahastatavad töötajad (abiteenistujad, riikide lähetatud eksperdid, lepingulised töötajad jne) (täpsustada eelarverida) | 0,043 | 0,128 | 0,128 | 0,128 |(Võrdlussummast VÄLJA jäävad) personalikulud ja nendega seonduvad kulud kokku | 0,043 | 0,128 | 0,128 | 0,128 |* Tegevusprogrammi elluviimiseks ja selleks vajalike maksete tegemiseks pärast 2013. aastat tehakse ettepanekud haldustoetuskulude assigneeringute eraldamiseks tulevaste finantsperspektiivide raames (st pärast 2014. aastat algavad finantsperspektiivid).Arvestus – Ametnikud ja ajutine personal |Arvestus – Art. XX 01 02 kohaselt rahastatav personal |Vastavalt punktis 8.2.1 sätestatule: |Üks 4. teenistusrühma lepinguline töötaja arengu peadirektoraadile 64 000 euroga aastas, mis hõlmab 4 kuud 2010. aastal ja aastaid 2011–2013.* Üks 4. teenistusrühma lepinguline töötaja koostöötalitusele EuropeAid 64 000 euroga aastas, mis hõlmab 4 kuud 2010. aastal ja aastaid 2011–2013.* Viis 4. teenistusrühma lepingulist töötajat AKV delegatsioonidele 130 000 euroga aastas (sealhulgas seonduvad infrastruktuuri ja tegevuskulud), mis hõlmab 4 kuud 2010. aastal ja aastaid 2011–2013.* |* Tegevusprogrammi elluviimiseks ja selleks vajalike maksete tegemiseks pärast 2013. aastat tehakse ettepanekud haldustoetuskulude assigneeringute eraldamiseks tulevaste finantsperspektiivide raames (st pärast 2014. aastat algavad finantsperspektiivid).aasta n | aasta n+1 | aasta n+2 | aasta n+3 | aasta n+4* | aasta n+5 jj* |XX 01 02 11 01 – Lähetused | 0,020 | 0,020 | 0,020 |XX 01 02 11 02 – Koosolekud ja konverentsid |XX 01 02 11 03 – Komiteed[23] |XX 01 02 11 04 – Uuringud ja konsultatsioonid |XX 01 02 11 05 – Infosüsteemid |2 Muud halduskulud kokku (XX 01 02 11) |3 Muud haldusliku iseloomuga kulud (täpsustage, lisades viite eelarvereale) |Halduskulud kokku, v.a personalikulud ja nendega seonduvad kulud (jäävad võrdlussummast VÄLJA) | 0,02 | 0,02 | 0,02 |* Tegevusprogrammi elluviimiseks ja selleks vajalike maksete tegemiseks pärast 2013. aastat tehakse ettepanekud haldustoetuskulude assigneeringute eraldamiseks tulevaste finantsperspektiivide raames (st pärast 2014. aastat algavad finantsperspektiivid).Arvestus – Võrdlussummast välja jäävad muud halduskulud |[1] Nõukogu 31. oktoobri 1994. aasta määrus (EÜ) nr 2686/94.[2] Nõukogu määrus (EÜ) nr 856/1999 ja komisjoni määrus (EÜ) nr 1609/1999.[3] Belize, Kamerun, Cabo Verde, CM[pic]te d'Ivoire, Dominikaani Vabariik, Grenada, Jamaica, Madagaskar, Saint LuBelize, Kamerun, Cabo Verde, Cōte d'Ivoire, Dominikaani Vabariik, Grenada, Jamaica, Madagaskar, Saint Lucia, Saint Vincent ja Grenadiinid, Somaalia ning Suriname.[4] ELT C [...], [...], lk [...].[5] ELT C [...], [...], lk [...].[6] ELT L 378, 27.12.2006, lk 41.[7] Nõukogu määrus (EÜ) nr 2686/94, 31. oktoober 1994 (EÜT L 286, 5.11.1994, lk 1).[8] Nõukogu määrus (EÜ) nr 856/1999, 22. aprill 1999 (EÜT L 108, 27.4.1999, lk 2) ja komisjoni määrus (EÜ) nr 1609/1999, 22. juuli 1999 (EÜT L 190, 23.7.1999, lk 14).[9] [Lisada viide Genfi banaanikaubanduslepingule][10] Liigendatud assigneeringud.[11] Liigendamata assigneeringud.[12] Kulud, mis ei kuulu asjaomase jaotise xx peatüki xx 01 alla.[13] Kulud, mis kuuluvad jaotise xx artikli xx 01 04 alla.[14] Kulud, mis kuuluvad peatüki xx 01 alla, välja arvatud artiklid xx 01 04 ja xx 01 05.[15] Vt institutsioonidevahelise kokkuleppe punktid 19 ja 24.[16] Vajaduse korral, st kui meedet rakendatakse üle kuue aasta, lisage täiendavaid veerge.[17] Kui näidatud on mitu meetodit, siis esitage palun täiendavad üksikasjad käesolevas punktis "Asjakohaste märkuste" all.[18] Vastavalt punktis 5.3 kirjeldatule.[19] Ametikoha kulud EI OLE kaetud võrdlussummast.[20] Ametikoha kulud EI OLE kaetud võrdlussummast.[21] Mille kulud sisalduvad võrdlussummas.[22] Viidata tuleb konkreetsele asjaomas(t)e rakendusameti(te) finantsselgitusele.[23] Täpsustage komitee liik ja rühm, millesse see kuulub.


text:
Parastā egle () ir vienmāju priežu dzimtas skujkoks. Plaši izplatīta kokaugu suga Latvijā — otrajā vietā aiz . Parastās egles mūža ilgums ir 200—300 gadu. Tā var sasniegt līdz 40 m augstumu. Parastajai eglei ir konusveida vainags ar atstāvošiem vai mazliet nokareniem zariem. Miza sarkanbrūna vai pelēka, atlobās sarkanbrūni līdz sarkandzelteni. Skujas pa 1, tumšzaļas, četršķautņainas, ar kātiņu, pie koka paliek 5—7, reizēm pat 10 gadus. (skujai nobirstot, kātiņš paliek pie dzinuma). Parastā egle sāk ziedēt 25—30 gadu vecumā. Eglei ir sekla sakņu sistēma, novietota virsējā augsnes slānī. Ja egļu audze nav aizsargāta no valdošā vēja puses ar citu audzi vai mežmalas kokiem, tās bieži izgāž vējš. Egles zied maijā, un čiekuri ienākas tā paša gada oktobrī. Sēklas izbirst pavasarī — martā, aprīlī, tās ir tikpat lielas kā parastajai priedei, bet, kopā sabērtas, ir brūnā krāsā. Egles aug barības vielām bagātākās augsnēs nekā priedes, bet slikti panes pārpurvošanos. Parastā egle ir izteikti ēncietīga suga. Ilgi var augt citu koku noēnojumā.
 Egles bojā daudzi kukaiņi un to kāpuri, galvenokārt vaboles (egļu astoņzobu mizgrauzis) un tauriņi (egļu mūķene, egļu čiekuru tinējs). Lielu ļaunumu nodara arī sakņpiepes izraisītā sakņu trupe.
 Attēlu galerija
 Skatīt arī
 Ziemassvētku egle
 Atsauces
 Ārējās saites
 Priežu dzimta


text:
 31.7.2013
 SL
 Uradni list Evropske unije
 L 204/47
 IZVEDBENA UREDBA KOMISIJE (EU) št. 742/2013
 z dne 30. julija 2013
 o določitvi standardnih uvoznih vrednosti za določitev uvozne cene za nekatere vrste sadja in zelenjave
 EVROPSKA KOMISIJA JE –
 ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije,
 ob upoštevanju Uredbe Sveta (ES) št. 1234/2007 z dne 22. oktobra 2007 o vzpostavitvi skupne ureditve kmetijskih trgov in o posebnih določbah za nekatere kmetijske proizvode (Uredba o enotni SUT) (1),
 ob upoštevanju Izvedbene uredbe Komisije (EU) št. 543/2011 z dne 7. junija 2011 o določitvi podrobnih pravil za uporabo Uredbe Sveta (ES) št. 1234/2007 za sektorja sadja in zelenjave ter predelanega sadja in zelenjave (2) ter zlasti člena 136(1) Uredbe,
 ob upoštevanju naslednjega:
 (1)
 Izvedbena uredba (EU) št. 543/2011 na podlagi izida večstranskih trgovinskih pogajanj urugvajskega kroga določa merila, po katerih Komisija določi standardne vrednosti za uvoz iz tretjih držav za proizvode in obdobja iz dela A Priloge XVI k tej uredbi.
 (2)
 Standardna uvozna vrednost se izračuna vsak delovni dan v skladu s členom 136(1) Izvedbene uredbe (EU) št. 543/2011 ob upoštevanju spremenljivih dnevnih podatkov. Zato bi morala ta uredba začeti veljati na dan objave v Uradnem listu Evropske unije –
 SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:
 Člen 1
 Standardne uvozne vrednosti iz člena 136 Izvedbene uredbe (EU) št. 543/2011 so določene v Prilogi k tej uredbi.
 Člen 2
 Ta uredba začne veljati na dan objave v Uradnem listu Evropske unije.
 Ta uredba je v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v vseh državah članicah.
 V Bruslju, 30. julija 2013
 Za Komisijo V imenu predsednika
 Jerzy PLEWA
 Generalni direktor za kmetijstvo in razvoj podeželja
 (1) UL L 299, 16.11.2007, str. 1.
 (2) UL L 157, 15.6.2011, str. 1.
 PRILOGA
 Standardne uvozne vrednosti za določitev uvozne cene za nekatere vrste sadja in zelenjave
 (EUR/100 kg)
 Tarifna oznaka KN
 Oznaka tretje države (1)
 Standardna uvozna vrednost
 0707 00 05
 TR
 147,7
 ZZ
 147,7
 0709 93 10
 TR
 124,7
 ZZ
 124,7
 0805 50 10
 AR
 78,1
 BO
 73,4
 CL
 73,3
 TR
 71,0
 UY
 86,6
 ZA
 93,5
 ZZ
 79,3
 0806 10 10
 CL
 140,3
 EG
 221,6
 MA
 158,2
 MX
 242,3
 TR
 174,6
 ZZ
 187,4
 0808 10 80
 AR
 135,2
 BR
 96,6
 CL
 121,1
 CN
 111,1
 NZ
 141,8
 US
 151,0
 ZA
 125,9
 ZZ
 126,1
 0808 30 90
 AR
 96,7
 CL
 149,3
 NZ
 112,3
 TR
 161,6
 ZA
 109,6
 ZZ
 125,9
 0809 10 00
 TR
 192,1
 ZZ
 192,1
 0809 29 00
 CA
 303,6
 TR
 339,3
 ZZ
 321,5
 0809 30
 TR
 147,1
 ZZ
 147,1
 0809 40 05
 BA
 57,9
 TR
 115,1
 XS
 66,6
 ZZ
 79,9
 (1) Nomenklatura držav, določena v Uredbi Komisije (ES) št. 1833/2006 (UL L 354, 14.12.2006, str. 19). Oznaka „ZZ“ predstavlja „druga porekla“.


text:
 10.6.2021
 NL
 Publicatieblad van de Europese Unie
 L 204/16
 UITVOERINGSVERORDENING (EU) 2021/933 VAN DE COMMISSIE
 van 9 juni 2021
 tot afwijking van Uitvoeringsverordening (EU) 2017/39 wat betreft bepaalde maatregelen voor de aanpak van de door de COVID-19-pandemie veroorzaakte crisis
 DE EUROPESE COMMISSIE,
 Gezien het Verdrag betreffende de werking van de Europese Unie,
 Gezien Verordening (EU) nr. 1308/2013 van het Europees Parlement en de Raad van 17 december 2013 tot vaststelling van een gemeenschappelijke ordening van de markten voor landbouwproducten en tot intrekking van de Verordeningen (EEG) nr. 922/72, (EEG) nr. 234/79, (EG) nr. 1037/2001 en (EG) nr. 1234/2007 van de Raad (1), en met name artikel 25,
 Overwegende hetgeen volgt:
 (1)
 In artikel 1, lid 2, van Uitvoeringsverordening (EU) 2017/39 van de Commissie (2) is voor de toepassing van de in artikel 23 van Verordening (EU) nr. 1308/2013 bedoelde steunregeling (“de schoolregeling”) de definitie van “schooljaar” bepaald. Wegens de maatregelen die de lidstaten hebben genomen om de COVID-19-pandemie te bestrijden, waaronder de tijdelijke sluiting van onderwijsinstellingen, is de uitvoering van de schoolregeling in het schooljaar 2020/2021 verstoord. De maatregelen hebben de distributie van groenten, fruit en melk in de onderwijsinstellingen en de uitvoering van begeleidende educatieve maatregelen en publiciteits-, monitoring- en evaluatieactiviteiten tijdelijk verhinderd. Daarom is het passend in een afwijking van artikel 1, lid 2, van Uitvoeringsverordening (EU) 2017/39 te voorzien en de duur van het schooljaar 2020/2021 te verlengen, zodat de lidstaten de voor dat schooljaar geplande activiteiten kunnen blijven uitvoeren tot en met 30 september 2021.
 (2)
 In artikel 4, leden 3, 4 en 5, en artikel 5, lid 3, van Uitvoeringsverordening (EU) 2017/39 is bepaald welke periode steunaanvragen voor de verstrekking en de distributie van producten en voor de begeleidende educatieve maatregelen kunnen bestrijken, en welke termijn geldt voor de indiening van de steunaanvragen en voor de betaling van de steun in het kader van de schoolregeling. Met het oog op de verlenging van het schooljaar 2020/2021 moet worden voorzien in een afwijking van artikel 4, leden 3, 4 en 5, en artikel 5, lid 3, van Uitvoeringsverordening (EU) 2017/39 wat betreft de steunaanvragen voor activiteiten in het kader van de schoolregeling die plaatsvinden na 31 juli 2021, zodat deze perioden van minder dan twee weken mogen bestrijken, en moeten de termijnen voor de indiening van steunaanvragen en voor de betaling van de steun worden vastgesteld.
 (3)
 Artikel 7, lid 3, van Uitvoeringsverordening (EU) 2017/39 bevat regels voor de herverdeling van Uniesteun waarom niet is verzocht, over de lidstaten die aan de schoolregeling deelnemen en die hebben meegedeeld meer dan hun indicatieve toewijzing te willen gebruiken. Voor de berekening van het bedrag van de indicatieve toewijzing dat aan een andere lidstaat kan worden toegewezen, moet worden uitgegaan van het niveau waarop die lidstaat de definitief toegewezen Uniesteun in het vorige schooljaar heeft benut. De afzonderingsregels die de lidstaten hebben ingevoerd om de COVID-19-pandemie te bestrijden, waaronder de tijdelijke sluiting van onderwijsinstellingen, zouden kunnen leiden tot een lagere benutting van Uniesteun in het schooljaar 2020/2021. Daarom is het passend te voorzien in een afwijking van artikel 7, lid 3, van Uitvoeringsverordening (EU) 2017/39 om bij de herverdeling van Uniesteun waarom niet is verzocht, over de lidstaten die in het schooljaar 2022/2023 deelnemen aan de schoolregeling, niet uit te gaan van het benuttingsniveau van de Uniesteun in het schooljaar 2020/2021.
 (4)
 De in deze verordening vervatte maatregelen zijn in overeenstemming met het advies van het Comité voor de gemeenschappelijke ordening van de landbouwmarkten,
 HEEFT DE VOLGENDE VERORDENING VASTGESTELD:
 Artikel 1
 1. In afwijking van artikel 1, lid 2, van Uitvoeringsverordening (EU) 2017/39 wordt de duur van het schooljaar 2020/2021 verlengd tot en met 30 september 2021.
 2. In afwijking van artikel 4, lid 3, van Uitvoeringsverordening (EU) 2017/39 kunnen steunaanvragen betreffende activiteiten met betrekking tot het schooljaar 2020/2021 die na 31 juli 2021 plaatsvinden, perioden van minder dan twee weken bestrijken.
 3. In afwijking van artikel 4, leden 4 en 5, van Uitvoeringsverordening (EU) 2017/39 worden steunaanvragen betreffende activiteiten met betrekking tot het schooljaar 2020/2021 die na 31 juli 2021 plaatsvinden, uiterlijk op 30 september 2021 ingediend. Als deze termijn wordt overschreden, wordt de steun niet betaald.
 4. In afwijking van artikel 5, lid 3, van Uitvoeringsverordening (EU) 2017/39 wordt de steun voor activiteiten met betrekking tot het schooljaar 2020/2021 die na 31 juli 2021 plaatsvinden, uiterlijk op 15 oktober 2021 betaald door de bevoegde autoriteiten.
 5. In afwijking van artikel 7, lid 3, eerste alinea, van Uitvoeringsverordening (EU) 2017/39 is de in die alinea vastgelegde berekening niet van toepassing op de berekening van de definitieve toewijzing van de Uniesteun voor het schooljaar 2022/2023.
 Artikel 2
 Deze verordening treedt in werking op de derde dag na die van de bekendmaking ervan in het Publicatieblad van de Europese Unie.
 Deze verordening is verbindend in al haar onderdelen en is rechtstreeks toepasselijk in elke lidstaat.
 Gedaan te Brussel, 9 juni 2021.
 Voor de Commissie
 De voorzitter
 Ursula VON DER LEYEN
 (1) PB L 347 van 20.12.2013, blz. 671.
 (2) Uitvoeringsverordening (EU) 2017/39 van de Commissie van 3 november 2016 tot vaststelling van toepassingsbepalingen voor Verordening (EU) nr. 1308/2013 van het Europees Parlement en de Raad wat betreft Uniesteun voor de verstrekking van groenten, fruit, bananen en melk in onderwijsinstellingen (PB L 5 van 10.1.2017, blz. 1).


type: caselaw

jurisdiction: US

text:
 234 Md. 173 (1964)
 198 A.2d 257
 FELDMAN
 v.
 FELDMAN, EXECUTOR, ETC.
 [No. 244, September Term, 1963.]
 Court of Appeals of Maryland.
 Decided March 11, 1964.
 *175 The cause was submitted to HAMMOND, PRESCOTT, HORNEY, MARBURY and SYBERT, JJ.
 Submitted on brief by William O.E. Sterling for the appellant.
 No brief filed for the appellee.
 SYBERT, J., delivered the opinion of the Court.
 Oscar B. Feldman died on July 8 1962 leaving a last will and testament which was duly admitted to probate by the Orphans' Court for St. Mary's County. Herman O. Feldman, a son, qualified as executor. The will devised and bequeathed all of the testator's property, both real and personal, to his wife for life, and upon her death, the will directed that all of the testator's property be sold and the proceeds divided equally among four named children and a grandchild. The executor was empowered to sell the property at public or private sale. The wife of the testator had predeceased him.
 At his death the testator was the owner of a waterfront lot of land in St. Mary's County. The property, improved by a four room dwelling and shed, was appraised by two appraisers appointed by the Orphans' Court at $3,500.00. Subsequently, on April 9 1963, the executor, accompanied by his attorney, appeared before the Orphans' Court and told the court that he had arranged a sale of the property for $2,500.00 to his nephew, William Edward Dixon, Jr. (a son of his sister), and had accepted a deposit of $100.00. The Orphans' Court ordered a reappraisal, after which a new appraisal in the amount of $2,000.00 was filed. The executor then reported the sale of the property to his nephew for $2,500.00 and an order nisi was published. Exceptions to the ratification of the sale were filed by the appellant, Robert G. Feldman, a son of the testator and one of the beneficiaries named in the will. With the exceptions there was filed as an exhibit a written offer of one Josephine G. Knight, who lived in the neighborhood, to purchase the lot in question for $3,500.00.
 At the hearing on the exceptions before the Orphans' Court, the executor testified as to his private sale of the property to *176 his nephew for $2,500.00, stating the balance over and above the $100.00 deposit was to be payable in cash. On cross-examination the executor admitted that he did not make any effort to sell the property until six months after he qualified as executor; that he did not advertise the property for sale either by posting it or placing an advertisement in a newspaper; that he did not engage any realtor to help dispose of the property; and that the only action he had taken in regard to selling the property before his nephew offered $2,500.00, was to contact two parties his brother (the appellant) told him were interested in the property. Of these, he said one made an offer of $1,800.00 and the other made no offer. Mrs. Knight testified that her offer of $3,500.00 still stood and that she was willing and able to purchase the property for that amount in cash. After the hearing, the Orphans' Court dismissed the exceptions and ratified the sale to the nephew. The exceptant, Robert G. Feldman, then entered this appeal.
 The appellant contends that the sale for $2,500.00 should not have been ratified because the executor did not "act in a prudent and businesslike manner, with a view to obtain as large a price as might, with reasonable diligence and attention, be fairly and reasonably obtainable under the circumstances". The appellee executor submitted no brief or argument here.
 This Court, long ago, laid down the rule governing the duty of a fiduciary in selling property of a testator under a testamentary power of sale, in the case of Gould v. Chappell, 42 Md. 466, 470 (1875), wherein it was stated:
 "The discretion [to sell property at a public or private sale] thus reposed in the trustees was not a mere arbitrary discretion, but a discretion coupled with a trust, and to be exercised solely for the benefit of the cestuis que trust. It was their duty, therefore, in making a sale of the property to act in a prudent and business-like manner, with a view to obtain as large a price as might, with due diligence and attention, be fairly and reasonably obtainable under the circumstances. In other words, to exercise that diligence and caution which a careful and prudent owner would observe in the sale of his own property. If the sale be *177 made under circumstances of haste and imprudence, or if the trustees fail in reasonable diligence in inviting competition, or adopt an injudicious and disadvantageous mode of selling the property, a Court of Equity ought not ratify the sale. * * *" (Emphasis in the original.)
 In the case of private sales by an executor, "slight inadequacy and reasonable expectation of a better price are sometimes sufficient to justify the setting aside of sales where the approval of a Court is necessary, or where it is invoked", Weinstein v. Boyd, 136 Md. 227, 234, 110 A. 506 (1920). See also Webb & Knapp v. Hanover Bank, 214 Md. 230, 133 A.2d 450 (1957); Knight v. Nottingham Farms, Inc., 207 Md. 65, 113 A.2d 382 (1955); and Kramme v. Mewshaw, 147 Md. 535, 128 A. 468 (1925), which provide a thorough review of the law governing sales by various fiduciaries.
 The present case presents substantially the same situation as that in Knight v. Nottingham Farms, Inc., supra, wherein this Court reversed an order of the Orphans' Court for Baltimore County ratifying a sale of land made under a testamentary power of sale. The executor, who had reported a sale for $13,000.00, believed in good faith that that amount represented the full value of the property, it being appraised in the inventory at less than $2,500.00. However, the executor failed to advertise the property for sale, did not show it to prospective customers, and did not seek any expert advice as to the value of the property. Subsequently, exceptions to ratification of the sale were filed and an offer was received for $18,000.00. This Court reversed the order ratifying the sale because even though the executor had acted in good faith, he had not acted diligently or providently. While recognizing the general rule that if a fiduciary acting diligently and without fraud accepts an offer at private sale for the most that he is able to obtain for the property at the time, and reports that offer to the court, it will not be set aside merely because someone else is later willing to give more for the property (at p. 72 of 207 Md.), the Court went on to say (at p. 78):
 "* * * the executors did nothing other than remain dormant and receive such offers as might be *178 brought to them. They apparently made no substantial effort to obtain a better offer. They did not obtain expert advice as to the value of the property. * * * the executors should have made an effort to learn of its value * * *. Without that knowledge, there was no assurance that any sale of this land * * * was fair and just to the owners. We are, therefore, of opinion that the order dismissing the exceptions and ratifying and confirming the sale should be reversed."
 On the other hand, this Court has held that where an executor, in effecting a sale of real property, obtained an independent appraisal, solicited bids, and negotiated with a large number of brokers, the sale will not be set aside for lack of diligence, even though a higher bid is received after a fair contract of sale is signed and reported. Probert v. Garrett, Exec., 221 Md. 188, 156 A.2d 651 (1959).
 In the present case we do not feel that the executor met the test of diligence as laid down in the cases. As far as the record discloses, the executor did nothing other than to contact the two prospects mentioned by his brother. Such inertia was condemned in Knight v. Nottingham Farms, Inc., supra. In addition, there is no evidence that the executor made any effort at all to obtain a higher price than that offered by his nephew. The attitude of the executor is shown by his statement that he "felt justified" in acting the way he did because his brother, the appellant, had filed a claim against the estate. Since the executor did not act in a prudent, diligent and businesslike manner, in order to obtain as large a price as might fairly be obtainable, the order appealed from will be reversed and the case remanded for the passage of an order setting aside the sale to the nephew and for further proceedings.
 Order reversed and case remanded for the passage of an order setting aside the sale to William Edward Dixon, Jr., and for further proceedings; costs to be paid by Herman O. Feldman, individually.


type: other

text:
Xezal Bazancir Advokat 72273461
 En gravevirksomhed var som hovedentreprenør erstatningsansvarlig for den skade, som virksomhedens underentreprenør havde forvoldt på tredjemands ledning.
 Ved en entreprisekontrakt indgået med en bygherre påtog hovedentreprenøren (en gravevirksomhed) sig at etablere en ny trykledning over en strækning på ca. 10 kilometer. Ifølge anlægsprojektet skulle der visse steder anvendes styret underboring ved etablering af ledningen.
 Hovedentreprenøren indgik aftale med en underentreprenør om, at denne skulle udføre arbejdet med styret underboring. Under arbejdets udførelse beskadigede underentreprenøren en ledning tilhørende tredjemand, som blev påført en udgift på omkring 100.000 kr.
 Ledningsejeren anlagde herefter sag mod underentreprenøren, hvilket endte med en udeblivelsesdom. Da underentreprenøren i mellemtiden gik konkurs, modtog ledningsejer aldrig betaling til dækning af sit krav om erstatning for skaden.
 Ledningsejeren anlagde derfor efterfølgende (også) sag mod hovedentreprenøren.
 Såvel byretten som landsretten fandt, at underentreprenøren havde begået en ansvarspådragende fejl i forbindelse med udførelsen af arbejdet med styret underboring, og at hovedentreprenøren ikke havde handlet ansvarspådragende over for ledningsejeren.
 Byretten og landsretten var dog uenige om, hvorvidt der var grundlag for at pålægge hovedentreprenøren et hæftelsesansvar for den skade, som underentreprenøren påførte ledningsejeren.
 Byretten og landsretten
 Byretten fandt, at hovedentreprenøren ifaldt hæftelsesansvar under henvisning til, at hovedentreprenøren var bekendt med, at der ved styret underboring må udvises særlig agtpågivenhed af hensyn til den betydelige risiko for skade på kabler, som skal krydses, og at hovedentreprenøren – som følge af samarbejdet mellem hovedentreprenøren og underentreprenøren under arbejdets planlægning og udførelse – havde haft mulighed for at begrænse og styre risikoen. Hovedentreprenøren måtte derfor bære risikoen for arbejdets forsvarlige udførelse.
 Landsretten fandt derimod ikke grundlag for at pålægge hovedentreprenøren et hæftelsesansvar og lagde i den forbindelse vægt på, at hovedentreprenøren havde indhentet ledningsoplysninger fra Ledningsejerregistret (”LER”) og videregivet disse til underentreprenøren, og at underentreprenøren var en virksomhed med speciale i styret underboring, mens hovedentreprenøren hverken mandskabsmæssigt eller udstyrsmæssigt besad kompetencerne til at forestå en sådan boreopgave. Hovedentreprenøren havde derfor hverken haft anledning eller mulighed for at føre tilsyn med underentreprenørens udførelse af underboringen.
 Højesteret lagde – ligesom byretten og landsretten – til grund, at underentreprenøren begik en ansvarspådragende fejl i forbindelse med udførelsen af arbejdet med styret underboring, og at hovedentreprenøren ikke havde handlet ansvarspådragende over for ledningsejeren. For Højesteret angik sagen derfor alene, om hovedentreprenøren hæftede for den skade, som underentreprenøren påførte ledningsejeren ved arbejdet med underboringen (hæftelsesansvar).
 Højesteret tiltrådte indledningsvist byrettens bemærkning om, at der ved arbejdet med styret underboring i et område, hvor der ifølge LER er placeret ledninger, er en sådan særlig risiko for skade på ledningerne, at kravene til entreprenørens agtpågivenhed skærpes i forbindelse med planlægningen og ved selve udførelsen af arbejdet.
 Højesteret bemærkede herefter, at hovedentreprenøren havde indhentet og videregivet ledningsoplysninger fra LER til underentreprenøren inden arbejdets påbegyndelse. Den nøjagtige placering af ledningerne fremgik dog ikke af disse oplysninger, men skulle indhentes ved henvendelse til ledningsejeren, jf. ledningsejerregisterlovens §§ 8 og 9. Hverken hovedentreprenøren eller underentreprenøren havde rettet henvendelse til ledningsejeren for at få oplyst den nøjagtige placering af ledningen.
 Højesteret udtalte, at der som udgangspunkt ikke påhviler en hovedentreprenør hæftelsesansvar for en selvstændigt virkende underentreprenørs skadevoldende handlinger uden for kontraktforhold.
 Da der imidlertid var tale om særligt risikobetonet arbejde, som hovedentreprenøren havde engageret underentreprenøren til at udføre for sig, havde hovedentreprenøren haft anledning til ved tilsyn og kontrol at begrænse og styre risikoen ved dette arbejde. Efter Højesterets opfattelse kunne dette bl.a. være sket ved, at hovedentreprenøren sikrede sig, at underentreprenøren havde indhentet oplysninger om den nøjagtige placering af ledninger i jorden på det sted, hvor den styrede underboring skulle gennemføres. Endvidere kunne hovedentreprenøren have sikret sig, at underentreprenøren havde en forsikring, som dækkede ansvar for skade ved jordboringsarbejde.
 På denne baggrund stadfæstede Højesteret byrettens dom, idet hovedentreprenøren – under disse omstændigheder – var nærmest til at bære risikoen for de skader, der skete på ledningsejerens kabel, og derfor hæftede for betalingen af de udgifter, som blev påført ledningsejeren.
 Først og fremmest er det interessant at bemærke, at Højesteret med dommen udvider det i retsprakis udviklede hæftelsesansvar til at omfatte arbejde med styret underboring i et område, hvor der ifølge oplysninger fra Ledningsejerregistret er placeret ledninger.
 Herudover bemærkes det, at Højesteret indirekte fastslår, at anvendelsesområdet for de uskrevne regler om hæftelsesansvar ikke alene er begrænset til situationer, hvor hvervgiveren er en bygherre, men også hvor hvervgiveren er en hovedentreprenør.
 Der påhviler som udgangspunkt ikke en hvervgiver hæftelsesansvar for en selvstændigt virkende hvervtagers skadegørende handlinger uden for kontraktforhold. Det ses senest bl.a. i Østre Landsrets dom af 31. januar 2019, gengivet i MAD 2019.95, som vi har skrevet en nyhed om her.
 Der skal således foreligge et særligt grundlag for at fravige dette almindelige udgangspunkt.
 Det ses i retspraksis, at hæftelsesansvaret udtrykker en risikofordeling mellem sagens parter, idet domstolene er utilbøjelige til at acceptere, at den, der skal foretage et risikobetonet arbejde, der er forbundet med et strengt ansvar – det være sig et culpaansvar med store krav til agtpågivenheden eller et culpaansvar med omvendt bevisbyrde – både delegerer arbejdet og ansvaret herfor til en samarbejdspartner. Dette er naturligvis særligt aktuelt, når arbejdet – som her – overlades til en person, hvis økonomiske soliditet er ringere end hvervgiverens.
 I den konkrete sag tillagde Højesteret det således betydning, at der var tale om særligt risikobetonet arbejde, som hovedentreprenøren havde engageret underentreprenøren til at udføre for sig, hvorfor hovedentreprenøren gennem tilsyn og kontrol burde have søgt at begrænse og styre risikoen ved dette arbejde. Endvidere burde hovedentreprenøren have sikret sig, at underentreprenøren havde en forsikring, som dækkede ansvar for skade ved jordboringsarbejde. Hovedentreprenøren var herefter nærmest til at bære risikoen for skaden på tredjemands ledning som følge af underentreprenørens uforsvarlige underboring. Dette svarer til den ”figur”, Højesteret har anvendt i andre hæftelsesansvarsager. Såsom UfR 1995.581 H hvor en entreprenør i forbindelse med etablering af en naturgasledning foretog skydning med en jordfortrængningsraket, hvorved et stærkstrømskabel blev beskadiget. Entreprenøren fandtes her at have tilsidesat elementære forholdsregler til forebyggelse af nærliggende risiko for betydelige skader, som ubetinget skulle iagttages, da entreprenøren ikke havde videregivet de indhentede ledningsoplysninger til skydeholdet.
 Det samme ses i UfR 2005.2227 H om en entreprenør, der i forbindelse med en jordboring forårsagede skader på nogle nedgravede elkabler. Højesteret fandt, at det var entreprenøren, der skulle foretage undersøgelsen af, om der var kabler i jorden, idet der forelå en udtrykkelig aftale mellem bygherren og entreprenøren om, at entreprenøren skulle have indhentet ledningsoplysningerne, og entreprenøren havde forsømt at foretage denne undersøgelse.
 Herudover kan der fx henvises til den såkaldte ”TDC-dom” i UfR 2014.925 H, hvor et fiberkabel tilhørende TDC blev beskadiget i forbindelse med en kommunes udførelse af gravearbejde til et kloakanlæg. Højesteret frifandt kommunen under henvisning til, at gravearbejdet blev tilrettelagt og udført under forsvarlig hensyntagen til de indhentede ledningsoplysninger, og kommunen havde derfor ikke pådraget sig ansvar for overrivningen af fiberkablet.
 Dommen adskiller sig imidlertid fra TDC-dommen, ved at hovedentreprenøren i sagen netop ikke havde sikret sig, at underentreprenøren havde indhentet nøjagtige ledningsoplysninger. Dommen viser derfor også, at det ikke er tilstrækkeligt, at en entreprenør indhenter ledningsoplysninger. Denne skal således også sikre, at oplysningerne er nøjagtige ved fx henvendelse til ledningsejer. Herved tillægges det tillige betydning i praksis, at der foreligger en udtrykkelig aftale mellem hvervgiveren og hvervtageren om ansvaret for indhentelse og sikring af nøjagtige ledningsoplysninger, før hvervgiveren kan slippe for et hæftelsesansvar. I dommen var der nemlig ikke indgået en aftale mellem hovedentreprenøren og underentreprenøren om denne ansvarsfordeling.
 Dommen er derfor i tråd med den gængse praksis på området og viser ganske vist, at hvervgiveren i visse situationer bevarer en pligt til at føre indgående tilsyn og kontrol med hvervtageren. Dommen illustrerer således, at kendskab til de uskrevne regler om hæftelsesansvar uden for kontrakt kan være særdeles afgørende. Vi rådgiver om alle aspekter af disse regler, herunder samspillet med det ulovbestemte objektive ansvar.


text:
MÖD 2002:1 | lagen.nu
 Växjö tingsrätts, vattendomstolen, dom nr DVA 11/1995 den 23 februari 1995 i mål nr VA 46/1993, se bilaga A
 2. Värnamo Kommun, 331 83 VÄRNAMO
 3. Lyen-Rymmen-Lången m.fl. sjöars fiskevårdsområdesförening
 Uppgiven ställföreträdare och ombud
 Jur. kand. HA
 8. Dödsboet efter AB
 Eds Kraft Abrahamsson Aktiebolag, 556449-2071, Ekgatan 12,
 Lagligförklaring av dammbyggnad samt tillstånd att anlägga och driva ett vattenkraftverk vid Eds Kvarn i Årån, Värnamo kommun
 Miljööverdomstolen fastställer vattendomstolens domslut såvitt avser lagligförklaring av dammbyggnaden i Årån vid Eds Kvarn.
 2. Tillstånd m.m.
 Med upphävande av vattendomstolens dom avseende tillstånd och därmed sammanhängande frågor ogillar Miljööverdomstolen ansökningen om tillstånd att anlägga och driva ett vattenkraftverk. Vattendomstolens dom står sålunda fast endast såvitt avser domstolskostnader och rättegångskostnader.
 Vardera part skall svara för sin rättegångskostnad i Miljööverdomstolen.
 Värnamo kommun (kommunen) har yrkat att Miljööverdomstolen skall ogilla Eds Kraft Abrahamsson Aktiebolags (sökandens) ansökan. Kommunen har vidare yrkat att Miljööverdomstolen skall infordra ett yttrande från Länsstyrelsen i Jönköpings län angående frågan huruvida det sökta vattenföretaget är förenligt med föreskrifterna för naturreservatet vid Årån.
 Kammarkollegiet har yrkat att Miljööverdomstolen, om tillstånd till vattenföretaget meddelas, skall ålägga sökanden att betala fiskeavgift enligt 10 kap. 5 § vattenlagen (1983:291) med 5 100 kr årligen och fiskeavgift enligt 10 kap. 6 § vattenlagen, beräknad utifrån 51,6 enheter.
 Lyen-Rymmen-Lången m.fl. sjöars fiskevårdsområdesförening (föreningen) har - som den får förstås - yrkat att ansökan skall lämnas utan bifall och i övrigt vidhållit de yrkanden som föreningen framställde vid vattendomstolen.
 Ägarna till fastigheten X 1:13 m.fl. fastigheter (klagande nr 4 - 14) har - som de får förstås - yrkat att ansökan skall lämnas utan bifall och i övrigt vidhållit de yrkanden de framställde vid vattendomstolen.
 Värnamo kommun och Kammarkollegiet har yrkat ersättning för sina rättegångskostnader i Miljööverdomstolen.
 Miljööverdomstolen har avgjort målet utan förhandling med stöd av 23 kap. 6 § första stycket första meningen miljöbalken.
 Länsstyrelsen i Jönköpings län beslutade den 17 mars 1995 interimistiskt om förbud mot att utan länsstyrelsens tillstånd utföra bl.a. vattenföretag enligt vad som anges i 1 kap. 3 § vattenlagen (1983:291) vid Årån. Beslutet överklagades av bl.a. sökanden i detta mål. Regeringen avslog överklagandena i beslut den 19 juni 1996.
 I beslut den 16 mars 1998 förklarade länsstyrelsen med stöd av 7 § naturvårdslagen (1964:822) Årån i Värnamo kommun som naturreservat. Reservatet omfattar det område där Eds Kvarn är belägen. Beslutet innefattar bland annat en reservatsföreskrift om förbud mot att utföra vattenföretag enligt 1 kap. 3 § vattenlagen (1983:291). I beslut meddelat den 18 maj 2000 fastställde regeringen länsstyrelsens beslut utan att göra några ändringar i sak.
 I övrigt är utredningen i allt väsentligt densamma som vid vattendomstolen.
 Eftersom ansökan anhängiggjordes vid Växjö tingsrätt, vattendomstolen, innan miljöbalken trädde i kraft den 1 januari 1999, skall målet i sak prövas enligt vattenlagen (1983:291) (VL) och naturvårdslagen (1964:822) (NVL). Såvitt gäller frågan om lagligheten av dammbyggnaden skall denna enligt 9 § andra stycket lagen (1983:292) om införande av vattenlagen (1983:291) bedömas enligt de regler som gällde vid anläggningens tillkomst.
 Den befintliga dammbyggnaden vid Eds Kvarn har sannolikt ursprungligen uppförts före år 1900. Av handlingar i målet framgår att en ansökan om ombyggnad av anläggningen vid Eds Kvarn ingavs till Östbo häradsrätt år 1918 av dåvarande verksägare. Det tillstånd som häradsrätten meddelade togs dock inte i anspråk. Det är vidare utrett att dammluckor och gåtar revs ut på 1960-talet.
 Såvitt Miljööverdomstolen kan finna har den befintliga dammbyggnaden tillkommit i laga ordning. Något hinder mot att lagligförklara dammbyggnaden i det skick den för närvarande befinner sig finns inte. Vattendomstolens domslut skall därför fastställas i denna del
 Av 3 kap. 2 § andra stycket VL framgår att vid prövningen enligt VL av ett vattenföretag som skall utföras inom ett naturreservat får företaget inte utföras så att syftet med naturreservatsföreskrifterna motverkas. Om vattenföretaget motverkar syftet med föreskrifterna krävs det sålunda att undantag från föreskrifterna meddelas eller att beslutet om reservat helt eller delvis upphävs vid en prövning enligt 12 § NVL.
 Syftet med Åråns naturreservat anges vara att skydda Åråns vatten- och strandområden, särskilt de orörda forssträckorna, och härigenom bibehålla och utveckla de goda förutsättningarna för biologisk mångfald. Dessutom anges att reservatet, inom ramen för det angivna syftet, skall ge möjligheter till naturupplevelser och vetenskaplig forskning. I beskrivningen av området för reservatet anges att de längre sammanhängande strömsträckorna finns i anslutning till Eds kvarn och vid Sölaryd. I reservatsföreskrifterna förbjuds bl.a. sådana åtgärder som tillståndsansökan i detta mål avser.
 Som vattendomstolen funnit skall prövningen av företagets tillåtlighet ske med utgångspunkt i dagens förhållanden och sålunda skall en jämförelse göras med den påverkan som dammbyggnaden i sitt nuvarande utförande har på vattenframrinningen i ån. Med denna utgångspunkt står det enligt Miljööverdomstolen helt klart att det ansökta företaget motverkar syftet med naturreservatsföreskrifterna. Det saknas därför skäl att tillmötesgå kommunens begäran om att inhämta ett yttrande från länsstyrelsen angående frågan huruvida det ansökta företaget är förenligt med reservatsföreskrifterna. Miljööverdomstolen finner således att det möter hinder enligt 3 kap. 2 § andra stycket VL att meddela tillstånd till det ansökta företaget. Ansökan om tillstånd skall därför lämnas utan bifall och vattendomstolens dom upphävas i denna del.
 Frågan om sökandens ansvar i ansökningsmål för motparts rättegångskostnader i högre rätt i de fall motparten har överklagat är inte reglerad i VL (jfr 20 kap. 1 § tredje stycket VL). Av 13 kap. 2 § VL följer därmed att bestämmelserna i 18 kap.rättegångsbalken skall tillämpas på frågan.
 Enligt 18 kap. 1 § rättegångsbalken skall den part som tappar målet ersätta motpartens rättegångskostnader om inte annat är föreskrivet. Av 18 kap. 3 § andra stycket följer emellertid att rätten kan förordna att vardera parten skall bära sin kostnad under förutsättning att den omständighet som var avgörande för utgången inte var känd för den tappande parten före rättegången och denne inte heller bort känna till densamma. Såväl beslutet om interimistiskt förbud mot vattenföretag som beslutet om naturreservat med föreskrift om sådant förbud meddelades efter vattendomstolens dom. Med hänsyn därtill och till att utgången i målet beror på förbudet bör vardera part svara för sin rättegångskostnad i Miljööverdomstolen.
 Överklagande senast den 2002-02-08
 I avgörandet har deltagit hovrättslagmannen Ulf Bjällås, hovrättsrådet Mats Dahl, miljörådet Sven Bengtsson och tf. hovrättsassessorn Charlotte Björklund, referent. Enhälligt.
 M1-99
 7 § och 12 §naturvårdslagen (1964:822)
 1 kap. 3 § och 3 kap. 2 § 2 st.vattenlagen (1983:291)