jurisdiction: EU

text:
ARCHIVES HISTORIQUES
 DE LA COMMISSION
 COLLECTION RELIEE DES
 DOCUMENTS "COM"
 COM (88) 748
 Vol. 1988/0247
 ---pagebreak--- Disclaimer
 Conformément au règlement (CEE, Euratom) n° 354/83 du Conseil du 1er février 1983 concernant
 l'ouverture au public des archives historiques de la Communauté économique européenne et de
 la Communauté européenne de l'énergie atomique (JO L 43 du 15.2.1983, p. 1) modifié en dernier
 lieu par le règlement (UE) 2015/496 du Conseil du 17 mars 2015 (JO L79 du 25. 3.2015, p. 1), ce
 dossier est ouvert au public. Le cas échéant, les documents classifiés présents dans ce dossier
 ont été déclassifiés conformément à l'article 5 dudit règlement ou sont considérés déclassifiés
 conformément aux articles 26(3) et 59(2) de la décision (UE, Euratom) 2015/444 de la
 Commission du 13 mars 2015 concernant les règles de sécurité aux fins de la protection des
 informations classifiées de l'Union européenne.
 In accordance with Council Regulation (EEC, Euratom) No 354/83 of 1 February 1983 concerning
 the opening to the public of the historical archives of the European Economic Community and the
 European Atomic Energy Community (OJ L 43, 15.2.1983, p. 1), as last amended by Council
 Regulation (EU) 2015/496 of 17 March 2015 (OJ L 79, 27.3.2015, p. 1), this file is open to the
 public. Where necessary, classified documents in this file have been declassified in conformity
 with Article 5 of the aforementioned regulation or are considered declassified in conformity with
 Articles (26.3) and 59(2) of the Commission Decision (EU, Euratom) 2015/444 of 13 March 2015
 on the security rules for protecting EU classified information.
 In Übereinstimmung mit der Verordnung (EWG, Euratom) Nr. 354/83 des Rates vom 1. Februar
 1983 über die Freigabe der historischen Archive der Europäischen Wirtschaftsgemeinschaft und
 der Europäischen Atomgemeinschaft (ABI. L 43 vom 15.2.1983, S. 1), zuletzt geändert durch die
 Verordnung (EU) Nr. 2015/496 vom 17. März 2015 (ABI. L 79 vom 25.3.2015, S. 1), ist dieser Akt
 der Öffentlichkeit zugänglich. Soweit erforderlich, wurden die Verschlusssachen in diesem Akt in
 Übereinstimmung mit Artikel 5 der genannten Verordnung freigegeben; beziehungsweise werden
 sie auf Grundlage von Artikel 26(3) und 59(2) der Entscheidung der Kommission (EU, Euratom)
 2015/444 vom 13. März 2015 über die Sicherheitsvorschriften für den Schutz von EU-
 Verschlusssachen als herabgestuft angesehen.
 ---pagebreak--- COMISSÃO DAS COMUNIDADES EUROPEIAS
 COM (88) 748 final /2
 RECTIFICATIF
 Bruxelas , 23 de Janeiro de 1989
 Proposta
 DE DECISÃO DO CONSELHO
 QUE PROLONGA A RECOLHA DE INFORMAÇÕES RELATIVAS ÀS
 ACTIVIDADES DOS TRANSPORTADORES QUE PARTICIPAM NO
 TRAFEGO REGULAR DE CARGA EM CERTAS ZONAS DE EXPLORAÇÃO
 ( Proposta de Decisão do Conselho que altera a
 Decisão 78 / 774 / CEE relativa às actividades
 de certos paises terceiros no dominio dos transportes
 maritimos de carga )
 ( apresentada pela Comissão )
 -ч/.
 и
 Aov ^
 pd r * ËrJ
 P ^ Ms m
 m
 ■£^;Vz\3
 ---pagebreak--- PROPOSITION DE DECISION DU CONSEIL PROROGEANT LA COLLECTE
 D' INFORMATIONS SUR LES ACTIVITES DES TRANSPORTEURS
 PARTICIPANT AUX TRANSPORTS MARITIMES DE LIGNE DANS
 CERTAINES ZONES D' EXPLOITATION
 ( EXPOSE DES MOTIFS )
 1 . La surveillance pour l' Afrique orientale et l' Amerique
 centrale a débuté le 1er janvier 1979 , puis elle a été
 reconduite à quatre reprises et doit prendre fin le
 31 décembre 1988 . Le système de surveillance appliqué
 aux transports entre la Communauté et l' Extrême-Orient a
 débuté le 1er juillet 1981 , a été prolongé trois fois et
 se termine également le 31 décembre 1988 .
 2. La Commission a transmis au Conseil cinq rapports
 conf i dentie ls établis sur la base des informations
 fournies par les Etats membres et des informations
 obtenues par la Commission auprès d' autres sources .
 Ces rapports doivent rester confidentiels afin de
 sauvegarder les informations sensibles sur le plan
 commercial . Les trois premiers rapports traitent du
 trafic entre la Communauté d' une part et l' Amerique
 centrale et l' Afrique orientale d' autre part alors que
 icu ceux derniers rapports couvrent également les
 transports maritimes entre la Communauté et
 1 'Extrême-Orient .
 3 . Le sixième rapport de surveillance montre que les
 milieux maritimes ont tout lieu de s' inquiéter du
 bradage des prix observé sur ces trois trafics durant la
 période couverte par le rapport et , plus
 particulièrement durant le premier semestre de 1988 .
 Sur l' un de ces trafics , ce bradage a provoqué le
 retrait de trois compagnies maritimes communautaires ,
 qui ne pouvaient plus supporter les pertes provoquées
 par les transporteurs incriminés .
 Toutefois , suite à ces événements , un accord est
 intervenu sur 1 un de ces trois trafics , alors que les
 discussions en vue d' aboutir à un accord sur les deux
 autres semblaient suffisamment bien engagées pour
 pouvoir espérer des solutions du meme ordre .
 4 . Compte tenu de l' évolution décrite ci-dessus et d' autres
 circonstances ayant permis une détente dans les
 relations entre les conférences et les transporteurs
 incriminés , il y a tout lieu de croire que les parties
 en présence pourront consolider d' ici peu leur entente
 réciproque .
 ( 1 ) JO L 5 , 9.1.79 , p . 3 1
 ( 2 ) JO L 350 , 23.12.80 , p.44
 ( 3 ) JO L 88 , 2.4.81 , p.32
 O
 U
 ---pagebreak--- 2
 5. La Commission propose donc de proroger d' un an , jusqu' au
 31 décembre 1989 , le système de surveillance mis en
 place le 1er janvier 1979 - Compte tenu du fait que
 l' article 84(2 ) du Traité prescrit que le Parlement
 européen et le Comité économique et social doivent être
 consultés dès l' entrée en vigueur de l' Acte Unique
 Européen et qu' il prévoit le vote à la majorité
 qualifiée , la proposition se fonde sur l' article 2 de la
 décision 78 / 774 / CEE , dont les procédures devront être
 modifiées le plus rapidement possible . Afin d' éviter
 toute solution de continuité dans le système de
 surveillance , des Etats membres seront invités à
 poursuivre , pour une base volontaire , la transmission
 des informations requises dans l' attente de l' adoption
 de la décision proposée .
 6 . Etant donné qu' il faudra modifier l' article 2 de la
 décision 78 / 774 / CEE , un projet de décision du Conseil
 est présenté par la même occasion . Dès que cette
 décision aura été adoptée , la proposition de décision du
 Conseil prorogenat d' un an le système de surveillance
 pourra à son tour être adoptée .
 3
 ---pagebreak--- - 3 -
 DECISÃO DO CONSELHO QUE PROLONGA A RECOLHA DE INFORMAÇÕES
 RELATIVAS ÀS ACTIVIDADES DOS TRANSPORTADORES QUE PARTICIPAM EM
 TRÁFEGO REGULAR DE CARGA EM CERTAS ZONAS DE EXPLORAÇÃO
 O CONSELHO DAS COMUNIDADES EUROPEIAS ,
 Tendo em conta o Tratado que institui a Comunidade Económica Europeia
 Tendo em conta a Decisão 78 /774 / CEE do Conselho, de 19 de Setembro de 1978, rela¬
 tiva às actividades de certos paises terceiros no dominio dos transportes maríti ¬
 mos de carga ( 1 ), com a redacção que lhe foi dada pela Decisão / CEE do
 Conselho, de
 Tendo em conta a proposta de decisão apresentada pela Comissão,
 Considerando que as informações recolhidas ao abrigo das Decisões 79/4 / CEE ( 2 ),
 80 / 1181 / CEE ( 3 ), 82 /870 / CEE ( 4 ), 84 /656 / CEE ( 5 ) e 86 /646 / CEE ( 6 ) justificam uma
 certa inquietude quanto à posição de concorrência das empresas de navegação dos
 Estados-membros devido à natureza da concorrência que têm de enfrentar por parte
 de alguns transportadores nas zonas descritas no Anexo II da Decisão 79 /4 / CEE do
 Conselho; que a recolha de informações sobre o tráfego nestas áreas , deverá , pois ,
 continuar por mais um ano;
 Considerando que as informações recolhidas sobre o tráfego entre a Comunidade e
 os paises referidos no artigo 2Q da Decisão 80 / 1181 / CEE, relativamente à qual se
 estabelecem regras detalhadas na Decisão 81 / 189 / CEE ( 7 ), a qual foi prorrogada pe¬
 las Decisões 82 /870 / CEE, 84 /656 / CEE e 86 /646 / CEE, também justificam uma certa in¬
 quietude quanto à posição concorrencial das empresas de navegação dos Estados-mem¬
 bros; que a recolha de informações sobre este tráfego deverá, pois, continuar por
 mais um ano,
 (1 ) JO nS L 258, de 21.09.1978, p. 35 .
 (2) JO nQ L 5, de 09.01.1979, p. 31 .
 (3) JO nQ L 350, de 23.12.1980, p. 44 .
 (4 ) JO nQ L 368 , de 28.12.1982 , p. 42 .
 (5) JO nQ L 341 , de 29.12.1984 , p. 91
 (6) JO nQ L 382 , de 31.12.1986 , p. 1.
 (7) JO nQ L 88, de 02.04.1981 , P. 32 .
 ---pagebreak--- 4
 DECIDE :
 Artigo 12
 No artigo 1Q da Decisão 84 / 656 / CEE, a frase "31 de Dezembro de 1988 " é substitui
 da por "31 de Dezembro de 1989 ".
 Artigo 22
 A presente decisão é aplicável a partir de 1 de Janeiro de 1989 .
 Artigo 3Q
 Os Estados-membros são destinatários da presente decisão .
 Feito em Bruxelas ,
 Pelo Conselho
 0 Presidente
 ---pagebreak--- Decisão do Conselho que altera a
 Decisão 78 / 774 / CEE relativa às actividades
 de certos paises terceiros no domínio dos
 transportes maritimos de carga
 0 Conselho das Comunidades Europeias ,
 Tendo em conta o Tratado que institui a Comunidade Económica Europeia e, nomeada ¬
 mente, o nfi 2 do seu artigo 842,
 Tendo em conta a proposta de decisão apresentada pela Comissão,
 Tendo em conta o parecer do Parlamento Europeu ,
 Tendo em conta o parecer do Comité Económico e Social ,
 Considerando que a Decisão 78 / 774 / CEE do Conselho ( 1 ) constitui a base de um sis ¬
 tema de informação respeitante às actividades de certos paises terceiros no domí ¬
 nio dos transportes maritimos ;
 Considerando que o artigo 22 dessa decisão prevê a tomada de uma decisão por una ¬
 nimidade no que se refere à aplicação do sistema de informação às frotas de paises
 tercei ros ;
 Considerando que é necessário alterar esse procedimento com base no n2 2 do arti ¬
 go 842 revisto do Tratado , que prevê a votação por maioria qualificada ,
 DECIDE :
 Artigo 12
 A Decisão 78 / 774 / CEE é alterada do seguinte modo :
 - 0 nfi 1 do artigo 22 passa a ter a seguinte redacção ;
 "0 Conselho, deliberando por maioria qualificada, decidirá que frotas de paises
 terceiros serão objecto da aplicação em comum do sistema de informação ."
 ( 1 ) JO n2 L 258 de 21.9.1978 .
 ---pagebreak--- Artigo 2Q
 Os Estados-membros são destinatários da presente decisão .
 Feito em Bruxelas ,
 Pelo Consel ho
 0 Presidente
 ---pagebreak--- Tas ». r G -ce PME
 COMPETITIVENESS AND EMPLOYMENT IMPACT STATEMENT
 I. What is the mam reason for introducing the measure ?
 prorogation d' une mesure existante qui prend fin le 31 décentre 1988
 II - Features of the businesses in question . In particular
 ( a ) Are there many SMEs ? /
 ( b ) Are they concentrated in regions which are
 i. p'icio;e io~ regional aid m the Member States ?
 ii . eligible under the ERDF ? I
 III . what direct obligations does this measure impose on businesses ?
 /
 IV . What indirect obligations are local authorities likely to impose
 on businesses ?
 l' obligation de collaborer à donner des informations
 V. Are there any special measures in respect of SMEs ? Please specify .
 / /
 VI . What is the likely effect on :
 ( a ) the competitiveness of businesses ?
 /
 ( b ) employment ?
 /
 VII . Have both sides of industry been consulted ?
 Please indicate their opinions .
 /


type: legislation

text:
 7.8.2010
 NL
 Publicatieblad van de Europese Unie
 L 208/1
 VERORDENING (EU) Nr. 710/2010 VAN DE COMMISSIE
 van 6 augustus 2010
 houdende inschrijving van een benaming in het register van beschermde oorsprongsbenamingen en beschermde geografische aanduidingen (Podkarpacki miód spadziowy (BOB))
 DE EUROPESE COMMISSIE,
 Gelet op het Verdrag betreffende de werking van de Europese Unie,
 Gelet op Verordening (EG) nr. 510/2006 van de Raad van 20 maart 2006 inzake de bescherming van geografische aanduidingen en oorsprongsbenamingen van landbouwproducten en levensmiddelen (1), en met name op artikel 7, lid 4, eerste alinea,
 Overwegende hetgeen volgt:
 (1)
 Overeenkomstig artikel 6, lid 2, eerste alinea, van Verordening (EG) nr. 510/2006 is de door Polen ingediende aanvraag tot registratie van de benaming „Podkarpacki miód spadziowy” bekendgemaakt in het Publicatieblad van de Europese Unie
 (2).
 (2)
 Aangezien bij de Commissie geen bezwaren zijn ingediend overeenkomstig artikel 7 van Verordening (EG) nr. 510/2006, moet deze benaming worden ingeschreven in het register van beschermde oorsprongsbenamingen en beschermde geografische aanduidingen,
 HEEFT DE VOLGENDE VERORDENING VASTGESTELD:
 Artikel 1
 De in de bijlage vermelde benaming wordt ingeschreven in het register van beschermde oorsprongsbenamingen en beschermde geografische aanduidingen.
 Artikel 2
 Deze verordening treedt in werking op de twintigste dag volgende op die van haar bekendmaking in het Publicatieblad van de Europese Unie.
 Deze verordening is verbindend in al haar onderdelen en is rechtstreeks toepasselijk in elke lidstaat.
 Gedaan te Brussel, 6 augustus 2010.
 Voor de Commissie
 De voorzitter
 José Manuel BARROSO
 (1) PB L 93 van 31.3.2006, blz. 12.
 (2) PB C 299 van 9.12.2009, blz. 18.
 BIJLAGE
 In bijlage I bij het Verdrag genoemde landbouwproducten voor menselijke consumptie:
 Categorie 1.4. Andere producten van dierlijke oorsprong (eieren, honing, diverse zuivelproducten met uitzondering van boter, enz.)
 POLEN
 Podkarpacki miód spadziowy (BOB)


type: contracts

text:
 3.10.2019
 RO
 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
 L 254/57
 DECIZIA NR. 244/2017 A COMITETULUI MIXT AL SEE
 din 15 decembrie 2017
 de modificare a anexei XV (Ajutoarele de stat) la Acordul privind SEE [2019/1650]
 COMITETUL MIXT AL SEE,
 având în vedere Acordul privind Spațiul Economic European (denumit în continuare „Acordul privind SEE”), în special articolul 98,
 întrucât:
 (1)
 Buletinul CE 9-1984 privind aplicarea articolelor 92 și 93 din Tratatul CEE participațiilor autorităților publice a fost inclus în Orientările Autorității AELS de Supraveghere privind participațiile autorităților publice (1) și, în consecință, trimiterea la acesta ar trebui eliminată din Acordul privind SEE.
 (2)
 Scrisoarea Comisiei adresată statelor membre SG(89) D/4328 din 5 aprilie 1989 a fost înlocuită de Comunicarea Comisiei privind aplicarea articolelor 87 și 88 din Tratatul CE ajutoarelor de stat sub formă de garanții (2) și, în consecință, trimiterea la aceasta ar trebui eliminată din Acordul privind SEE.
 (3)
 Scrisoarea Comisiei adresată statelor membre SG(89) D/12772 din 12 octombrie 1989 a fost înlocuită de Comunicarea Comisiei privind aplicarea articolelor 87 și 88 din Tratatul CE ajutoarelor de stat sub formă de garanții (3) și, în consecință, trimiterea la aceasta ar trebui eliminată din Acordul privind SEE.
 (4)
 Comunicarea Comisiei adresată statelor membre privind cadrul comunitar al ajutoarelor pentru industria textilă [SEC(71) 363 Final – iulie 1971] a fost înlocuită de Cadrul multisectorial privind ajutoarele regionale pentru proiecte mari de investiții (4) și, în consecință, trimiterea la aceasta ar trebui eliminată din Acordul privind SEE.
 (5)
 Scrisoarea Comisiei adresată statelor membre SG(77) D/1190 din 4 februarie 1977 și anexa [Doc. SEC(77) 317, 25.1.1977]: Analiza situației prezente cu privire la ajutoarele pentru industria textilă și a îmbrăcăminții au fost înlocuite de Cadrul multisectorial privind ajutoarele regionale pentru proiecte mari de investiții (5) și, în consecință, trimiterea la acestea ar trebui eliminată din Acordul privind SEE.
 (6)
 Comunicarea Comisiei privind ajutoarele pentru industria comunitară de fire și fibre sintetice (6) și extinderile ulterioare au fost înlocuite de Codul privind ajutoarele pentru industria fibrelor sintetice (7), care a fost înlocuit de Comunicarea Comisiei – Cadrul multisectorial privind ajutoarele regionale pentru proiecte mari de investiții (8) și, în consecință, trimiterea la această comunicare ar trebui eliminată din Acordul privind SEE.
 (7)
 Cadrul comunitar al ajutoarelor de stat pentru industria autovehiculelor (9) a fost înlocuit de Comunicarea Comisiei – Cadrul multisectorial privind ajutoarele regionale pentru proiecte mari de investiții (10) și, în consecință, trimiterea la acesta ar trebui eliminată din Acordul privind SEE.
 (8)
 Cadrul comunitar al ajutoarelor de stat pentru industria autovehiculelor (11) a fost înlocuit de Comunicarea Comisiei – Cadrul multisectorial privind ajutoarele regionale pentru proiecte mari de investiții (12) și, în consecință, trimiterea la acesta ar trebui eliminată din Acordul privind SEE.
 (9)
 Rezoluția Consiliului din 20 octombrie 1971 privind programele generale de ajutoare regionale (13) a fost înlocuită de Orientările privind ajutoarele regionale naționale (14) și, în consecință, trimiterea la aceasta ar trebui eliminată din Acordul privind SEE.
 (10)
 Comunicarea Comisiei referitoare la Rezoluția Consiliului din 20 octombrie 1971 privind programele generale de ajutoare regionale (15) a fost înlocuită de Orientările privind ajutoarele regionale naționale (16) și, în consecință, trimiterea la aceasta ar trebui eliminată din Acordul privind SEE.
 (11)
 Comunicarea Comisiei adresată Consiliului privind programele generale de ajutoare regionale a fost înlocuită de Orientările privind ajutoarele regionale naționale (17) și, în consecință, trimiterea la aceasta ar trebui eliminată din Acordul privind SEE.
 (12)
 Comunicarea Comisiei din 21 decembrie 1978 privind programele de ajutoare regionale (18) a fost înlocuită de Orientările privind ajutoarele regionale naționale (19) și, în consecință, trimiterea la aceasta ar trebui eliminată din Acordul privind SEE.
 (13)
 Comunicarea Comisiei privind metoda de aplicare a articolului 92 alineatul (3) literele (a) și (c) la ajutoarele regionale (20) a fost înlocuită de Orientările privind ajutoarele regionale naționale (21) și, în consecință, trimiterea la aceasta ar trebui eliminată din Acordul privind SEE.
 (14)
 Comunicarea Comisiei privind revizuirea Comunicării din 21 decembrie 1978 (22) a fost înlocuită de Orientările privind ajutoarele regionale naționale (23) și, în consecință, trimiterea la aceasta ar trebui eliminată din Acordul privind SEE.
 (15)
 Comunicarea Comisiei privind metoda de aplicare a articolului 92 alineatul (3) litera (c) la ajutoarele regionale (24) a fost înlocuită de Orientările privind ajutoarele regionale naționale (25) și, în consecință, trimiterea la aceasta ar trebui eliminată din Acordul privind SEE.
 (16)
 Comunicarea Comisiei privind metoda de aplicare a articolului 92 alineatul (3) litera (a) la ajutoarele regionale (26) a fost înlocuită de Orientările privind ajutoarele regionale naționale (27) și, în consecință, trimiterea la aceasta ar trebui eliminată din Acordul privind SEE.
 (17)
 Scrisoarea Comisiei adresată statelor membre S/74/30.807 din 7 noiembrie 1974 a fost înlocuită de Orientările privind ajutoarele de stat pentru protecția mediului (28) și, în consecință, trimiterea la aceasta ar trebui eliminată din Acordul privind SEE.
 (18)
 Scrisoarea Comisiei adresată statelor membre SG(80) D/8287 din 7 iulie 1980 a fost înlocuită de Orientările privind ajutoarele de stat pentru protecția mediului (29) și, în consecință, trimiterea la aceasta ar trebui eliminată din Acordul privind SEE.
 (19)
 Comunicarea Comisiei adresată statelor membre (Anexă la scrisoarea din 7 iulie 1980) a fost înlocuită de Orientările privind ajutoarele de stat pentru protecția mediului (30) și, în consecință, trimiterea la aceasta ar trebui eliminată din Acordul privind SEE.
 (20)
 Scrisoarea Comisiei adresată statelor membre SG(87) D/3795 din 29 martie 1987 a fost înlocuită de Orientările privind ajutoarele de stat pentru protecția mediului (31) și, în consecință, trimiterea la aceasta ar trebui eliminată din Acordul privind SEE.
 (21)
 Cadrul comunitar al ajutoarelor de stat pentru cercetare și dezvoltare (32) a fost revizuit de Cadrul comunitar privind ajutoarele de stat pentru cercetare și dezvoltare (33) și, în consecință, trimiterea la acesta ar trebui eliminată din Acordul privind SEE.
 (22)
 Scrisoarea Comisiei adresată statelor membre SG(90) D/01620 din 5 februarie 1990 a fost revizuită de Cadrul comunitar privind ajutoarele de stat pentru cercetare și dezvoltare (34) și, în consecință, trimiterea la aceasta ar trebui eliminată din Acordul privind SEE.
 (23)
 Scrisoarea Comisiei adresată statelor membre SG(79) D/10478 din 14 septembrie 1979 a fost reprodusă în cadrul schemelor generale de ajutoare pentru investiții ale normelor procedurale și de fond în domeniul ajutoarelor de stat („Orientările privind ajutoarele de stat”) (35) și a fost ulterior eliminată prin cea de a 63-a modificare a Orientărilor privind ajutoarele de stat (36) și, în consecință, trimiterea la aceasta ar trebui eliminată din Acordul privind SEE.
 (24)
 Controlul ajutoarelor pentru salvare și restructurare (Al optulea raport privind politica în domeniul concurenței, punctul 228) a fost înlocuit de Orientările comunitare privind ajutoarele de stat pentru salvarea și restructurarea întreprinderilor aflate în dificultate (37) și, în consecință, trimiterea la acesta ar trebui eliminată din Acordul privind SEE.
 (25)
 Al șaisprezecelea raport privind politica în domeniul concurenței, punctul 253, a fost reprodus în cadrul Orientărilor privind ajutoarele de stat (38), care au fost ulterior înlocuite de Orientările privind ajutoarele pentru ocuparea forței de muncă (39) și, în consecință, trimiterea la acesta ar trebui eliminată din Acordul privind SEE.
 (26)
 Al douăzecilea raport privind politica în domeniul concurenței, punctul 280, a fost reprodus în cadrul Orientărilor privind ajutoarele de stat (40), care au fost ulterior înlocuite de Orientările privind ajutoarele pentru ocuparea forței de muncă (41) și, în consecință, trimiterea la acesta ar trebui eliminată din Acordul privind SEE.
 (27)
 Cadrul anumitor sectoare siderurgice care nu sunt cuprinse în sfera de aplicare a Tratatului CECO (42) a fost înlocuit de Comunicarea Comisiei – Cadrul multisectorial privind ajutoarele regionale pentru proiecte mari de investiții (43) și, în consecință, trimiterea la acesta ar trebui eliminată din Acordul privind SEE.
 (28)
 Prin urmare, anexa XV la Acordul privind SEE ar trebui modificată în consecință,
 ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
 Articolul 1
 Anexa XV la Acordul privind SEE se modifică după cum urmează:
 1.
 Următoarea notă de subsol se adăugă după textul: „În vederea aplicării articolelor 61-63 din acord și a dispozițiilor menționate în prezenta anexă, Comisia CE și Autoritatea AELS de Supraveghere țin cont în mod corespunzător de principiile și normele enunțate în următoarele acte:”, la rubrica „ACTE DE CARE COMISIA CE ȘI AUTORITATEA AELS DE SUPRAVEGHERE ȚIN CONT ÎN MOD CORESPUNZĂTOR”:
 „În conformitate cu punctul II din secțiunea «Generalități», actele corespunzătoare actelor adoptate de Comisia CE după 31 iulie 1991 pentru a completa sau a înlocui actele adoptate înainte de 31 iulie 1991, menționate inițial la această rubrică, sunt adoptate de către Autoritatea AELS de Supraveghere pentru a menține condiții egale în materie de concurență, dar nu sunt incluse în prezenta anexă.”
 2.
 Se elimină textele de la punctele 9 (Aplicarea articolelor 92 și 93 din Tratatul CEE participațiilor autorităților publice), 11 [Scrisoarea Comisiei adresată statelor membre SG(89) D/4328], 12 [Scrisoarea Comisiei adresată statelor membre SG(89) D/12772], 13 (Comunicarea Comisiei adresată statelor membre privind cadrul comunitar al ajutoarelor pentru industria textilă), 14 {Scrisoarea Comisiei adresată statelor membre SG(77) D/1190 și anexa [DOC.SEC(77) 317, 25.1.1977]}, 15 (Comunicarea Comisiei privind ajutoarele pentru industria comunitară de fire și fibre sintetice), 16 (Cadrul comunitar al ajutoarelor de stat pentru industria autovehiculelor), 17 (Cadrul comunitar al ajutoarelor de stat pentru industria autovehiculelor), 18 (Rezoluția Consiliului din 20 octombrie 1971 privind programele generale de ajutoare regionale), 19 (Comunicarea Comisiei referitoare la Rezoluția Consiliului din 20 octombrie 1971 privind programele generale de ajutoare regionale), 20 (Comunicarea Comisiei adresată Consiliului privind programele generale de ajutoare regionale), 21 (Comunicarea Comisiei din 21 decembrie 1978 privind programele de ajutoare regionale), 22 [Comunicarea Comisiei privind metoda de aplicare a articolului 92 alineatul (3) literele (a) și (c) la ajutoarele regionale], 23 (Comunicarea Comisiei privind revizuirea Comunicării din 21 decembrie 1978), 24 [Comunicarea Comisiei privind metoda de aplicare a articolului 92 alineatul (3) litera (c) la ajutoarele regionale], 25 [Comunicarea Comisiei privind metoda de aplicare a articolului 92 alineatul (3) litera (a) la ajutoarele regionale], 26 (Scrisoarea Comisiei adresată statelor membre S/74/30.807), 27 [Scrisoarea Comisiei adresată statelor membre SG(80) D/8287], 28 [Comunicarea Comisiei adresată statelor membre (Anexă la scrisoarea din 7 iulie 1980)], 29 [Scrisoarea Comisiei adresată statelor membre SG(87) D/3795], 30 (Cadrul comunitar al ajutoarelor de stat de stat pentru cercetare și dezvoltare), 31 [Scrisoarea Comisiei adresată statelor membre SG(90) D/01620], 32 [Scrisoarea Comisiei adresată statelor membre SG(79) D/10478], 33 (Controlul ajutoarelor pentru salvare și restructurare), 35 (Al șaisprezecelea raport privind politica în domeniul concurenței, punctul 253), 36 (Al douăzecilea raport privind politica în domeniul concurenței, punctul 280) și 37 (Cadrul anumitor sectoare siderurgice care nu sunt cuprinse în sfera de aplicare a Tratatului CECO), de la rubrica „ACTE DE CARE COMISIA CE ȘI AUTORITATEA AELS DE SUPRAVEGHERE ȚIN CONT ÎN MOD CORESPUNZĂTOR”.
 3.
 Se elimină textul de la punctul I din secțiunea „GENERALITĂȚI” de la rubrica „ACTE DE CARE COMISIA CE ȘI AUTORITATEA AELS DE SUPRAVEGHERE ȚIN CONT ÎN MOD CORESPUNZĂTOR”.
 4.
 Ultima teză de la punctul II din secțiunea „GENERALITĂȚI” de la rubrica „ACTE DE CARE COMISIA CE ȘI AUTORITATEA AELS DE SUPRAVEGHERE ȚIN CONT ÎN MOD CORESPUNZĂTOR” se înlocuiește cu următoarea teză:
 „În vederea aplicării articolelor 61-63 din acord și a dispozițiilor menționate în prezenta anexă, Comisia CE și Autoritatea AELS de Supraveghere țin cont în mod corespunzător de principiile și normele prevăzute în aceste acte.”
 Articolul 2
 Prezenta decizie intră în vigoare la 16 decembrie 2017, cu condiția să se fi efectuat toate notificările prevăzute la articolul 103 alineatul (1) din Acordul privind SEE (*1).
 Articolul 3
 Prezenta decizie se publică în secțiunea SEE și în suplimentul SEE ale Jurnalului Oficial al Uniunii Europene.
 Adoptată la Bruxelles, 15 decembrie 2017.
 Pentru Comitetul mixt al SEE
 Președintele
 Sabine MONAUNI
 (1) JO L 231, 3.9.1994, p. 1.
 (2) JO C 71, 11.3.2000, p. 14.
 (3) JO C 71, 11.3.2000, p. 14.
 (4) JO C 107, 7.4.1998, p. 7.
 (5) JO C 107, 7.4.1998, p. 7.
 (6) JO C 173, 8.7.1989, p. 5.
 (7) JO C 94, 30.3.1996, p. 11.
 (8) JO C 70, 19.3.2002, p. 8.
 (9) JO C 123, 18.5.1989, p. 3.
 (10) JO C 70, 19.3.2002, p. 8.
 (11) JO C 81, 26.3.1991, p. 4.
 (12) JO C 70, 19.3.2002, p. 8.
 (13) JO C 111, 4.11.1971, p. 1.
 (14) JO C 74, 10.3.1998, p. 9.
 (15) JO C 111, 4.11.1971, p. 7.
 (16) JO C 74, 10.3.1998, p. 9.
 (17) JO C 74, 10.3.1998, p. 9.
 (18) JO C 31, 3.2.1979, p. 9,
 (19) JO C 74, 10.3.1998, p. 9.
 (20) JO C 212, 12.8.1988, p. 2.
 (21) JO C 74, 10.3.1998, p. 9.
 (22) JO C 10, 16.1.1990, p. 8.
 (23) JO C 74, 10.3.1998, p. 9.
 (24) JO C 163, 4.7.1990, p. 5.
 (25) JO C 74, 10.3.1998, p. 9.
 (26) JO C 163, 4.7.1990, p. 6.
 (27) JO C 74, 10.3.1998, p. 9.
 (28) JO C 72, 10.3.1994, p. 3.
 (29) JO C 72, 10.3.1994, p. 3.
 (30) JO C 72, 10.3.1994, p. 3.
 (31) JO C 72, 10.3.1994, p. 3.
 (32) JO C 83, 11.4.1986, p. 2.
 (33) JO C 45, 17.2.1996, p. 5.
 (34) JO C 45, 17.2.1996, p. 5.
 (35) JO L 231, 3.9.1994, p. 1.
 (36) JO L 73, 19.3.2009, p. 23.
 (37) JO C 368, 23.12.1994, p. 12.
 (38) JO L 231, 3.9.1994, p. 1.
 (39) JO C 334, 12.12.1995, p. 4.
 (40) JO L 231, 3.9.1994, p. 1.
 (41) JO C 334, 12.12.1995, p. 4.
 (42) JO C 320, 13.12.1988, p. 3.
 (43) JO C 70, 19.3.2002, p. 8.
 (*1) Nu au fost semnalate obligații constituționale.


type: other

text:
ATALANTA Üzleti Szakközépiskola Családjog Szerző: dr. Bednay Dezső - PDF
 Download "ATALANTA Üzleti Szakközépiskola Családjog Szerző: dr. Bednay Dezső"
 1 ATALANTA Üzleti Szakközépiskola Családjog Szerző: dr. Bednay Dezső Az ATK munkacsoportjának tagja Budapest
 2 TARTALOMJEGYZÉK ÖRÖKLÉSI JOG 1) Az öröklés helye a jogrendben, meghatározó jogi fogalmai 3. 2) A törvényes öröklés általános rendje 8. 3) A végintézkedésen alapuló öröklés 14. 4) A kötelesrész 20. 5) Az örökség megszerzése 24. 6) Öröklési illetékek 30. A HÁZASSÁGRÓL, A CSALÁDRÓL ÉS A GYÁMSÁGRÓL 1) A család jelentősége, családi kapcsolat 33. 2) A házasság 34. 3) Családi jogállás, az apaság vélelme 52. 4) Az örökbefogadás 54. 5) Tartási kötelezettségek 56. 6) A szülői felügyelet 63. 7) A gyámság 69. 8) Az élettársi kapcsolat 71. 9) A bejegyzett élettársi kapcsolat ( az azonos neműek házassága ) 74 10) A családok védelméről szóló törvény 76 Irodalomjegyzék 2
 3 Családi jog (A szoros tartalmi összefüggés és a családjog egyes jogintézményeinek megérthetősége érdekében a jegyzet tartalmazza az öröklési jog legfontosabb ismereteit is) ÖRÖKLÉSI JOG Az évi IV. törvény (Ptk.) , a hagyatéki eljárásról szóló, évi XXXVIII. törvény, az illetékekről szóló évi XCIII. Törvény Az öröklés helye a jogrendben, meghatározó jogi fogalmai Az öröklési jog a Magyar Köztársaság Alkotmányának általános rendelkezései között szereplő, kiemelt alkotmányos alapjog. Jelentőségét formailag is reprezentálja, hogy a polgári jogi viszonyok legalapvetőbb szabályait összefoglaló Ptk. szerkezetében a hat rész közül V. részként külön egységet képez. Az öröklési jog rendszere egyfelől a család vagyoni alapjainak stabilitását biztosítja (pl. törvényes öröklés sorrendje, kötelesrészre való jogosultság), másrészt az ember halála esetén megakadályozza az elhunyt személy vagyonának gazdátlanná válását. Az 1848 előtti öröklési jog legjellegzetesebb intézményei az ősiség és az úrbériség voltak. Az 1848-as forradalom törvényalkotása eltörölte az ősiséget és megszüntette az úrbériséget. Az úrbériség megszüntetése a földesúrnak járó szolgáltatások (dézsma, robot stb.) megszüntetését jelentette. A jobbágyföldek a jobbágyok tulajdonává lettek, és az öröklésük is ennek megfelelően történt. Az ősiség megszüntetése a vagyon felszabadítását jelentette a törvényben meghatározott utódlási rend alól. Az ősiség legfontosabb jelentősége az volt, hogy a vagyont a család kezén tartotta. A nagyar jogban sajátos ági öröklés bizonyos fokig ezt kívánja pótolni, azzal, hogy a vagyont - leszármazó hiányában - a házastárs elől elvonva a vagyont szerző ágához (rokonokhoz) juttatja vissza. a) Az öröklés Az öröklés az ember halálával megnyíló jogutódlást jelent. Az örökhagyó halálának időpontját halotti anyakönyvi kivonat igazolja. Az örökhagyó halálának időpontjával azonos jogi hatálya van a bíróság holtnak nyilvánító vagy a halál tényét megállapító határozatában a halál időpontjaként megjelölt időpontnak. Ha azonban a halál vélelme téves volt (a halottnak vélt személy visszatér), a halál vélelme és így ezzel az öröklés megnyílásának időpontja is megdől. Ebben az esetben a téves vélelem alapján örökösnek hitt személy köteles visszaszolgáltatni azt, amit örökség fejében átvett. Jó-, illetve rosszhiszeműségétől függ, hogy mint álörökös mennyiben felelős a már meg nem lévő vagyontárgyakért, illetőleg a felélt hasznokért. 3
 4 Az öröklés fogalmilag az emberhez, azaz kizárólag természetes személyekhez kapcsolódik. Az örökhagyói minőséghez cselekvőképességre nincsen szükség. Lehet ugyanis örökhagyó akár cselekvőképtelen személy is. (Más kérdés az, hogy cselekvőképtelen személy végintézkedéseket érvényesen tehet-e.) Öröklésnél az ember halálával hagyatéka, mint egész száll át az örökösre. Ez azt jelenti, hogy az örökös nem csak a hagyatékhoz kapcsolódó jogokat, hanem az ahhoz tartozó kötelezettségeket is örökli. Az öröklés tehát egyetemes jogutódlás. Ha többen vannak örökösök, a hagyaték eszmei egészének meghatározott hányadát öröklik, nem pedig egyes vagyontárgyakat. Az örökhagyó által kötött mindazoknak a szerződéseknek, amelyeket jogszabály értelmében a felek valamelyikének halála nem szüntet meg (a tartási szerződés pl. az eltartott halálával megszűnik), az örökös kötelezettjévé, illetőleg jogosultjává válik, mégpedig úgy, hogy ehhez semmiféle külön jognyilatkozatra nincs szüksége. Az örökös köteles az örökhagyó által megkötött szerződéseket tartalmuk szerint teljesíteni, illetve a szerződésszerűen felajánlott teljesítést elfogadni, és a teljesítés érdekében a másik féllel együttműködni. Az elállás joga is csak akkor és csak annyiban illeti meg, amennyiben az örökhagyó is érvényesíthette volna ezt a jogát. Nem szűnik meg pl. a bankszámla-szerződés a számlatulajdonos halálával, az abból származó jogok és kötelezettségek az örökösre szállnak. Az öröklési jog szabályai a munkaviszonyból származó követelésre és tartozásra is vonatkoznak. A követelés, illetve a tartozás érvényesítése iránt a munkaügyi bíróság előtt indított perben a dolgozó halála esetén örököse a perbe félként önként beléphet, illetve a munkáltató őt perbe vonhatja. Az örökhagyó halálával az öröklés "ipso iure", azaz minden külön jogcselekmény nélkül bekövetkezik. Jogi személy megszűnése esetén viszont jogutódlásról beszélhetünk, de öröklésről nem. Különös jogutódlás viszont a hagyomány, amikor a hagyományos a hagyatékból meghatározott vagyontárgyban (szolgáltatásban) részesül, valamely jogosultságot nyer. Öröklési jogunk a hagyomány két fajtáját szabályozza: a dologi és a kötelmi hagyományt. Dologi hagyomány esetén a hagyatékban meglevő dolog közvetlenül száll át a dologi hagyományosra, míg kötelmi hagyomány esetén a kötelmi hagyományos követelési jogot nyer az örökössel szemben valamely vagyoni szolgáltatás teljesítésére. b) A hagyaték A hagyatékon az örökhagyóról halála esetén átszálló vagyon összességét kell érteni. A hagyaték összege nem azonos az örökhagyó vagyonával, azaz az örökhagyót megillető jogok és kötelezettségek összességével (így pl. a személyhez fűződő jogok ill. bizonyos vagyoni, jogok, pl. a haszonélvezeti jog nem tartozhatnak a hagyatékba). A hagyatékhoz nem csupán az örökhagyó tulajdonában lévő vagyontárgyak tartoznak, hanem az örökhagyó követelései és tartozásai is. A hagyaték tiszta értékének a kötelesrész alapjának megállapításánál van jelentősége. Ilyenkor a teljes hagyatéki vagyon bruttó értékéből le kell vonni a hagyatéki terhek közül az örökhagyó illő eltemetésének és a hagyaték megszerzésének költségeit, valamint az örökhagyó tartozásait. Az Illetéktörvény az örökség tiszta értékének meghatározásánál ezen túlmenően egyéb tételeket is levonásba helyez. 4
 5 A hagyatéki vagyon körébe tartozik az örökhagyót a vagyonközösség valamely formája alapján megillető vagyoni igény is. ) A vagyonközösség leggyakoribb formája a házastársi vagyonközösség. A Csjt a (1) bekezdése értelmében a házasság megkötésével a házastársak között a házassági életközösség idejére házastársi vagyonközösség keletkezik. Ennek megfelelően a házastársak osztatlan közös tulajdona mindaz, amit a házassági életközösség ideje alatt akár együttesen, akár külön-külön szereztek, kivéve azt, ami valamelyik házastárs különvagyonához tartozik. Nem szállnak át az örökhagyó halálával a legszemélyesebb vagy bizalmi jellegű jogok és kötelezettségek, amelyek olyan természetűek, hogy a halál kizárja a jog vagy kötelezettség fennmaradását. Így megszűnik a megbízás, a meghatalmazás, a személyesen teljesíthető vállalkozási szerződés stb. Vitás vagyon a hagyatékban: Előfordul, hogy az örökhagyó valamely vagyoni igény érvényesítése iránt pert indított, de a jogvita lezárása (a jogerős bírósági ítélet meghozatala) előtt meghalt. Az ilyen vitás igény tekintetében is az az irányadó, hogy az örökösnek ugyanolyan jogi helyzetbe kell kerülnie, mint amilyenben jogelődje, az örökhagyó volt. Nincs jogi akadálya annak sem, hogy az örökhagyó e vitás vagyoni igényéről végintézkedésben rendelkezzék. Szerzői jog a hagyatékban: A szerzői jog személyhez fűződő jogokból és vagyoni jogokból áll A szerzői jog örökölhető, az öröklés szabályai azonban nem azonos módon érvényesülnek a személyhez fűződő jogok, illetőleg a vagyoni jogok tekintetében. A személyhez fűződő jogok (nyilvánosságra hozatal, felhasználás, változtatás joga stb.) a szerző örökösét illetik meg, kivéve, ha a szerző irodalmi, tudományos vagy művészeti hagyatékának gondozásával mást bízott meg. Ebben az esetben a személyhez fűződő jogok nem szállnak át az örökösre. A vagyoni jogok a szerző jogutódját illetik meg. Ha a szerző életében arról nem rendelkezett, a vagyoni jogok az örökösre szállnak át. Ha az örökhagyó után állagörökösként több személy örököl, a szerzői jogok együtt illetik meg őket. Joganalógia folytán az örököstársakat úgy kell tekinteni, mintha szerzőtársak lennének, hiszen több önálló részre szét nem bontható műre közösen szerezték meg a szerzői jogot. Ennek folytán a mű felhasználásához is csak együttesen járulhatnak hozzá. A túlélő házastársat megillető özvegyi jog törvényes öröklési jog. Kérdés, hogy milyen jogosítványok illetik meg a haszonélvezeti jog örökösét szerzői jog öröklése esetében. Vagyonjogi értelemben a szerzői jog hasznot hajtó jogosítvány, e szabályok szerint a dolog hozama a haszonélvezőt illeti. A szerzői jog vonatkozásában a szerzői jog vagyoni jellegű jogosítványa - természeténél fogva - a dologgal esik egy tekintet alá, a hasznosításából származó szerzői jogdíj pedig azonos a dolog hasznával. A szerzői jogon fennálló haszonélvezet esetén a szerzői jogdíjak beszedésének joga a haszonélvezőt illetik meg. (Ptk. Kommentár) 5
 6 c) Az örökös Amíg az örökhagyó a Ptk. rendelkezése folytán csak ember lehet, az örökös a polgári jog bármely alanya (ember, jogi személy, egyéb szervezet, állam) lehet. d) Az öröklés jogcímei Az örökös a hagyatékból két jogcím alapján részesedhet: örökölni törvény (törvényes öröklés) vagy végintézkedés alapján lehet (sajátos harmadik jogcímként a kötelesrész is ide sorolható). A jogalkotó az öröklés két alapvető jogcíme közül a végintézkedés elsődlegességét deklarálja; amennyiben az örökhagyó után végintézkedés maradt, az öröklés rendjét ez határozza meg (sajátos harmadik jogcím a kötelesrész). A törvényes öröklés tehát másodlagos, csak akkor érvényesül, ha az örökhagyó végintézkedést nem tett. A hagyatékban való részesedés két jogcíme egyazon hagyatéki eljárásban egymás mellett is érvényesülhet, ha a végintézkedés nem a teljes hagyatékra, hanem annak csak egy részére ill. egyes vagyontárgyakra vonatkozik; ilyenkor a hagyatéknak a végintézkedéssel nem érintett részében a törvényes öröklés szabályait kell alkalmazni. A végintézkedés tulajdonképpen olyan jogügylet, melyben az örökhagyó halála esetére vagyonáról vagy annak egy részéről rendelkezik, feltéve, hogy a juttatásban részesíteni kívánt személy őt túléli. e) A végintézkedés formái A végintézkedésnek három formáját lehet elkülöníteni: végrendelet (a leggyakoribb forma); öröklési szerződés; halál esetére szóló ajándékozás. Hatályos jogunkban az örökhagyó halála pillanatáig a végintézkedés tételi jogát szabadon gyakorolhatja. f) A kötelesrész Az örökhagyó szabad rendelkezési jogát csak a kötelesrész jogintézménye korlátozza: a legközelebbi hozzátartozók kötelesrészre tarthatnak igényt, még akkor is, ha az örökhagyó a teljes hagyaték felől végintézkedni kívánna. A kötelesrészre való jogosultságot törvény mondja ki, de ez nem tekinthető törvényes öröklésnek. A végintézkedésen alapuló és a törvényes öröklés mellett a kötelesrészre való jogosultságot az öröklés harmadik sajátos jogcímének tekinthetjük. g) Kiesés az öröklésből 6
 7 A Ptk.-ban meghatározott esetekben az a személy, aki az örökhagyó után egyébként örökölne, nem részesülhet a hagyatékból. E szerint: kiesik az öröklésből: aki az örökhagyó előtt meghal; aki a hagyatékot az öröklés megnyílásakor törvénynél fogva nem szerezheti meg (törvény alapján nem örökölhet az örökhagyó házastársa, ha az öröklés megnyílásakor a házastársak között életközösség nem állott fenn, és az eset körülményeiből nyilvánvaló, hogy az életközösség visszaállítására nem volt kilátás); aki az öröklésre érdemtelen; aki lemondott az öröklésről; akit az örökhagyó az öröklésből kizárt vagy kitagadott; aki az örökséget visszautasította. Az öröklésből kiesés szempontjából nincs jelentősége annak, hogy az örökös törvény vagy végintézkedés alapján örökölne. Az öröklésből kiesésre vonatkozó rendelkezéseket a jogalkotó kiterjeszti az örökhagyó vagyonából részesedést váró más jogosultakra is (házastársi haszonélvezeti jog jogosultja, kötelesrészre jogosult, hagyományos). Az állagörökös tehát mentesül azoktól a kötelezettségektől, amelyek egyébként a felsorolt jogosultakkal szemben terhelnék (pl. a leszármazó által örökölt ingatlant nem terheli a túlélő házastárs haszonélvezeti joga, ha a házastárs kiesik az öröklésből). h) Az érdemtelenség Az érdemtelenségre csak a törvényben meghatározott taxatív esetekben hivatkozhat az, aki ez által a hagyatékban közvetlenül érdekeltté válik, örököl vagy kötelezettségtől, más tehertől szabadul. Érdemtelenné válik a tv szerint az öröklésre: aki az örökhagyó életére tört; aki szándékos eljárásával az örökhagyó végakaratának szabad nyilvánítását vagy érvényesítését gátolta; aki a hagyatékban való részesülés céljából az örökhagyó után törvényes öröklésre jogosult vagy a végintézkedésben részesített személy életére tört. Az érdemtelenség nem vehető figyelembe, ha az érdemtelenségre vezető magatartást bárki ellen irányult is az örökhagyó, illetőleg az, aki ellen irányult megbocsátotta. Az érdemtelenség mindig csak a kifogásolt magatartást megvalósító személy kiesését eredményezi. Törvényes öröklés esetén tehát helyén, a soron következő örökös (pl. az érdemtelenné vált személy gyermeke) fog örökölni. i) Az öröklésről való lemondás Az öröklésről való lemondás az érdemtelenséghez hasonlóan az öröklésből való kiesést eredményez. A lemondás írásbeli formához kötött szerződés, amelyet az örökhagyó és az öröklés sorrendjében törvényes öröklésre jogosult köthet egymással. A lemondás a lemondó leszármazóira csak akkor hat ki, ha a megállapodás így szól, vagy ha az a kötelesrészt elérő kielégítés fejében történt. A lemondás történhet ingyenesen, de ellenérték fejében is. Az ellenérték nagysága a kötelesrészre jogosultak körében kap tehát jogi jelentőséget, valamint illetékfizetési kötelezettséget eredményez. Az Illetéktörvény csak a hagyatéki vagyonból való tényleges részesedést terheli illetékkel, így az öröklésről való ingyenes lemondás esetén nem kell illetéket fizetni. Ha a lemondás ellenérték fejében történt, akkor viszont ajándékozási illetéket kell fizetni az ellenérték alapulvételével. Az 7
 8 öröklésről való lemondáskor a majdani hagyaték nagysága bizonytalan, ezért a jogszabály rögzíti, hogy a lemondás ellenkező megállapodás hiányában kiterjed arra is, amivel a lemondó hányada utóbb másnak kiesése következtében növekszik, úgyszintén arra a vagyonra, amelyet az örökhagyó a lemondás után szerzett, kivéve, ha a szerzés az örökhagyó vagyonában olyan rendkívüli növekedést idézett elő, amelynek ismeretében a lemondó nyilatkozatát nem tette volna meg. j) Az örökség visszautasítása Az öröklésről lemondást határozottan meg kell különböztetni az örökség visszautasításától. A legfőbb elhatároló ismérv, hogy a lemondás kétoldalú jogügylet, s mivel az egyik szerződő fél az örökhagyó, ezért lemondásra csak az örökhagyó életében kerülhet sor. Az örökség visszautasítása viszont az örökös részéről tett egyoldalú nyilatkozat, amelyet csak az örökhagyó halála után lehet megtenni. Az örökség visszautasítása a visszautasító személy oldaláról ugyancsak az öröklési illeték megfizetése alóli mentesülést vonja maga után, nem kötelezhető ugyanis öröklési illeték fizetésére az az örökös vagy hagyományos, aki az öröklés megnyílta után az örökséget, illetőleg hagyományt visszautasítja. k) Rendelkezés várt örökségről Az öröklési jog körében szabályozott, de nem végintézkedés (hiszen nem az örökhagyó köti) az örökségi váromány tárgyában kötött szerződés. Kizárólag az örökhagyó leszármazói, már az örökhagyó életében egymás közt írásban szerződést köthetnek várt örökségük tárgyában. Ez a szerződés részben hasonlóságot mutat a hagyatéki eljárásban köthető osztályos egyezséggel. A különbség az, hogy a várt örökségről csak a leszármazók állapodhatnak meg és erre még az örökhagyó életében, a hagyatéki eljárás megindulása előtt kerül sor. 2. A törvényes öröklés általános rendje A törvényes öröklés szabályai akkor jutnak jelentőséghez, ha az örökhagyó nem tett végintézkedést. A törvényes örökösök körét és sorrendjét az örökhagyóval rokoni (vérségi), illetőleg családi kapcsolatban lévők közül a törvény határozza meg. A törvényes örökösök köre zárt, így végintézkedés hiányában nem örökölhet az örökhagyó után, pl. az élettársa, a mostohagyermeke, nevelt gyermeke hiába álltak szoros családi kapcsolatban az örökhagyóval. A törvényes örökösök sorrendje Törvényes örökösök sorrendje általánosságban: 1) gyermek; 2) házastárs; 3) szülő (beleértve a szülői parentelát); 4) nagyszülő (beleértve a nagyszülői parentelát); 5) további felmenők (dédszülők, ükszülők stb.); 6) állam, mint szükségképpeni örökös. 8
 9 A gyermek, mint törvényes örökös (kiesése esetén a leszármazói) Törvényes örökös tehát elsősorban az örökhagyó gyermeke. Több gyermek, fejenként egyenlő részben örököl. Az öröklésből kiesett gyermek vagy távolabbi leszármazó helyén egymás közt egyenlő részekben a kiesett gyermekei örökölnek. Az öröklés szempontjából az örökbefogadott gyermek is a vérszerinti gyermekkel azonos jogokat élvez. A jogképességre vonatkozó szabályok alapján az örökhagyó halálakor már megfogant méhmagzat is örökölhet, feltéve, hogy a gyermek élve születik. A házastárs, mint törvényes örökös A házastárs két módon is lehet törvényes örökös: a) mint állagörökös (leszármazó hiányában), b) özvegyi jog címén, vagyis a törvényen alapuló házastársi haszonélvezeti jogot örökölve. Állagörökös (leszármazó hiányában), Ha leszármazó nincs, a házastárs örököl. A túlélő házastárs törvényes öröklésének az örökhagyóval fennállott érvényes házassága az alapja. A formális, már pusztán csak jogi értelemben fennálló házasság nem feltétlenül vezet törvényes örökléshez. Törvény alapján ugyanis nem örökölhet a házastárs, ha az öröklés megnyílásakor a házastársak között életközösség nem állott fenn, és az eset körülményeiből nyilvánvaló, hogy az életközösség helyreállítására nem volt kilátás. A házastárs kiesését hivatalból nem lehet figyelembe venni, a kiesésre is csak az hivatkozhat, aki a házastárs kiesése esetén maga örökölne, vagy végintézkedéssel reá rótt kötelezettségtől vagy más tehertől mentesülne. Özvegyi jog címén, a haszonélvezeti jogot örökölve Az örökhagyó házastársa örökli mindannak a vagyonnak a haszonélvezetét, amelyet egyébként nem ő örököl (özvegyi jog). Az özvegyi jog, vagyis a törvényen alapuló házastársi haszonélvezeti jog keletkezésének feltétele egyrészt, hogy az örökhagyó halálakor a házassági életközösség fennálljon, másrészt az, hogy a túlélő házastárssal szemben semmilyen kiesési ok ne legyen. Az özvegyi haszonélvezet néhány dologban eltér a Ptk. általános szabályaiban meghatározott általános haszonélvezeti szabályoktól: Az özvegyi haszonélvezeti jog a házastárs új házasságkötésével megszűnik. A törvényen alapuló özvegyi jog megszűnésének időpontja az özvegy halála vagy újabb házasságkötésének időpontja. Értelemszerűen tehát nem vezethet a haszonélvezet megszűnéséhez egy esetleges élettársi kapcsolat (PK 83. szám). Az özvegyi haszonélvezeti jog elhasználható dolgok esetén is érvényesül. Az elhasználható dolgok rövid ideig használhatóak, vagy rendeltetésük szerint egy alkalommal használhatók fel. Szerződéssel haszonélvezetet ilyen dolgokon ezért nem is létesítenek. Özvegyi jog esetében azonban más a helyzet, hiszen e jog célja annak 9
 10 biztosítása, hogy az özvegy a lehetőségek szerint olyan életkörülmények között maradjon, mint az örökhagyó életében. E célt nem lehetne elérni, ha haszonélvezeti joga nem terjedne ki az elhasználható dolgokra is. Ebben az esetben szükségszerűen a rendelkezés joga is megilleti a haszonélvezőt, ezért ezt rendhagyó haszonélvezetnek nevezzük. A haszonélvezőt megillető rendelkezési jog magában foglalja ilyen esetekben a dolog elhasználását, elidegenítését is. Rendelkezési jogával a haszonélvező úgy és akként élhet, ahogy ezt a rendes gazdálkodás körülményei indokolják. A haszonélvezőt a rendelkezési jog a haszonélvezeti jog megszűnésekori pótlási - vagy ha ez nem lehetséges -, megtérítési kötelezettség mellett illeti meg. A pótlási kötelezettség alapján a haszonélvezet megszűnésekor ugyanannyi és ugyanolyan dolgot kell a tulajdonos részére adnia, mint amit elhasznált vagy elidegenített. A körülmények által indokolt esetben azonban lehetséges, hogy a haszonélvező az elhasznált dolog helyett mást adjon. Amennyiben a pótlás nem lehetséges, az elhasznált, elidegenített dolgok ellenértékét meg kell térítenie. A haszonélvezeti jog korlátozása és megváltása csak özvegyi jog esetén kérhető, míg szerződésen alapuló haszonélvezet esetén erről nem lehet szó. Az özvegyi haszonélvezeti jog korlátozása: A haszonélvezeti jog korlátozásánál a Ptk. időbeli határt nem szab; A házastárs haszonélvezetének korlátozását csak a leszármazók kérhetik; A haszonélvezet korlátozása csak olyan mértékű lehet, hogy a korlátozott haszonélvezet a házastárs szükségleteit biztosítsa, figyelembe véve az általa örökölt vagyontárgyakat, valamint saját vagyonát és munkájának eredményét is. A haszonélvezeti jog korlátozásának mértéke a házastárs szükségleteihez, megszokott környezetben tartásához igazodik. E vonatkozásban a Legfelsőbb Bíróság több iránymutató eseti döntést is hozott. Az ilyen tárgyú perekben gondosan fel kell deríteni, hogy az örökhagyó és házastársa milyen anyagi körülmények között, milyen kialakult szükségletek, igények mellett élt, és az örökhagyó halála után a túlélő házastárs részére a szükségleteknek megközelítően azonos szintje milyen módon van biztosítva. Vizsgálni kell továbbá azt is, hogy a túlélő házastárs életkorára és egészségi állapotára figyelemmel nem kell-e számolni szükséges kiadásainak növekedésével (BH ). A túlélő házastársat nem szabad környezetéből kiragadni és a kialakult szükségletei anyagi fedezetét olyan mértékben csökkenteni, hogy az a megszokott életszínvonal jelentős csökkenését eredményezze (BH ) A haszonélvezeti jog korlátozásánál figyelembe kell venni a házastárs saját vagyonát is (BH ). Az özvegyi haszonélvezeti jog megváltása: Mind a házastárs, mind az örökösök kérhetik a házastárs haszonélvezeti jogának megváltását; A házastárs által lakott lakásra, az általa használt berendezési és felszerelési tárgyakra fennálló haszonélvezet megváltását nem lehet kérni; Ez olyan szigorú kizárást jelent, hogy még maga a túlélő házastárs sem kérheti a felsorolt vagyontárgyakra a haszonélvezet megváltását (BH ). Annak azonban nincs akadálya, hogy az örökösök és a túlélő házastárs szerződéssel, bármikor rendezzék a megváltással kapcsolatos kérdéseket (BH ), ez azonban csak a felek megállapodása alapján, és nem a bíróság döntése alapján történhet (PK 84. szám); 10
 11 A házastársat a megváltásra kerülő vagyonból - természetben vagy pénzben - olyan rész illeti meg, amelyet, mint az örökhagyó gyermeke törvényes örökösként a leszármazókkal együtt örökölne. Ági öröklés esetén a házastársat az ági vagyon egyharmada illeti meg; Az özvegyi jog megváltásánál a törvény határidőt állapít meg. A megváltást a hagyatéki eljárás során, ennek hiányában az öröklés megnyílásától számított egy éven belül a hagyatéki eljárásra egyébként illetékes közjegyzőnél kell kérni; A megváltásra irányuló jog személyhez fűződő jog, amely nem örökölhető. A túlélő házastárs halála esetén az örökösei nem folytathatják a megváltással kapcsolatos eljárást. A gyakorlatban sűrűn előfordul, hogy a megváltást a hagyatéknak csak egy részére kérik. Ennek nincsen törvényi akadálya. Ha tehát a hagyaték tárgyát képezi egy ingatlan és 210 ezer forint készpénz, az özvegyi jog megváltása két leszármazó mellett az alábbiak szerint alakul: 1. Ha a túlélő házastárs a 210 ezer forint készpénzre kéri csak az özvegyi jogának megváltását, az ingatlan 1/2-1/2 részben a gyermekek tulajdonába kerül az özvegy haszonélvezeti jogával terhelten, míg a 210 ezer forint készpénz három felé osztódik, azaz ezer forintot kap haszonélvezettől mentesen a két gyermek és ugyancsak 70 ezer forint készpénzt kap a házastárs. 2. Abban az esetben, ha a készpénzre az egyik gyermek kéri az özvegyi jog megváltását, a helyzet úgy alakul, hogy a gyermek a neki jutó 105 ezer forintos készpénzből, annak 1/3-át, vagyis 35 ezer forintot köteles a házastársnak megfizetni, míg a fennmaradó 70 ezer forintot haszonélvezettől mentesen megtarthatja. A másik gyermek a készpénzből 105 ezer forintot kap, azonban azon tovább is fennáll az özvegy haszonélvezeti joga. A fentiek azért méltányosak, mert a megváltást kérő gyermek nem kerülhet hátrányosabb helyzetbe, mint akkor, ha a haszonélvezeti jog megváltását a másik gyermek is, illetve a házastárs is kérné. Ez utóbbi esetben ugyanis nyilvánvalóan csak 70 ezer forint készpénzt kapna. A haszonélvezeti jogot a köznapi vélekedés gyakran a tulajdonjognál is erősebb jognak tekinti. Ez a vélekedés azonban nem minden esetben helytálló. Például az özvegyi haszonélvezeti jog címén történő birtoklás nem tekinthető sajátjakénti birtoklásnak, ezért az elbirtoklást kizárja (BH ). A szülő és leszármazói (a kiesett szülő helyén parenteláris öröklés) Leszármazók és házastárs hiányában az örökhagyó szülői örökölnek fejenként egyenlő részben. Az öröklésből kiesett szülő helyén ennek leszármazói örökölnek olyan módon, mint a gyermek helyén annak leszármazói. Ha a kiesett szülőnek nincs leszármazója, egyedül a másik szülő, illetőleg annak leszármazói örökölnek. A felmenők és az oldalági rokonok (testvér), öröklése csoportonként (parentelánként) történik. Egy ilyen csoport (parentela) az azonos fokú felmenőket és összes leszármazóikat együttesen jelenti. A sorrend a parentális öröklésben is szigorú, a sorrendben előbb álló örökös kizárja a sorrendben hátrébb álló örökös öröklését, másrészt 11
 12 a parentelák között is érvényesül. Amíg a szülői parentelában egy örökös is maradt, a nagyszülői parentela nem örökölhet. A nagyszülő, mint törvényes örökös (a kiesett nagyszülő helyén parenteláris öröklés) A nagyszülői parentelát a nagyszülők és leszármazóik alkotják. Leszármazóknak, házastársnak, szülőknek és szülők leszármazóinak hiányában törvényes örökösök egyenlő részekben az örökhagyó nagyszülői. Az öröklésből kiesett nagyszülő helyén ennek leszármazói örökölnek ugyanúgy, mint a kieső szülő helyén ennek leszármazói. A nagyszülő leszármazói - ugyancsak törzsenként - a kiesett nagyszülőre jutó részt öröklik meg egymás között egyenlő részekben. Ha a kiesett nagyszülőnek leszármazója nincs, helyette nagyszülőpárja, ha pedig ő is kiesett, annek leszármazója örököl. Ha valamelyik nagyszülőpár kiesett, és helyükön leszármazójuk nem örökölhet, az egész hagyatékot a másik nagyszülőpár vagy ezek leszármazója örökli. Az oldalági rokonok (testvér, unokatestvér) törvényes öröklése a nagyszülői parentelával lezárul. További felmenők, mint törvényes örökösök Ha sem az örökhagyó nagyszülője, sem a nagyszülőktől leszármazó nem örökölhet, törvényes örökösök fejenként egyenlő részekben az örökhagyó távolabbi felmenői. A magyar öröklési jog csak két parentélában biztosítja az öröklést: a szülői és a nagyszülői parentélában. A másod unokatestvér tehát a törvény szerint már nem örököl, természetesen végintézkedés esetén ez a rokoni kör is örökölhet. A nagyszülőknél távolabbi felmenők tehát csak személyükben és fejenként egyenlő mértékben örökölnek Ez azt jelenti, hogy a távolabbi felmenő nem a kiesett nagyszülő helyén, annak részét örökli, hanem bármelyik felmenő ághoz tartozik is, minden túlélő felmenő egyenlő részt kap. Másrészt ugyanazon az ágon a közelebbi felmenő nem zárja ki a távolabbit, hanem együtt örököl vele. Az eltérő szabályozás indoka az volt, hogy viszonylag ritka az ilyen távoli felmenők öröklése. Nem volna indokolt bonyolult számításokat végezni arra nézve, hogy kit, milyen arányban illet meg az öröklés. (Ptk. Indokolás az LII. fejezethez 5. pont). Az állam, mint törvényes örökös Ha más örökös nincs, a hagyaték az államra száll, az állam ilyenkor törvényes örökös. Itt kell megjegyezni, hogy az állam ebben az esetben "szükségörökös " is, a többi örökössel ellentétben az államot, mint törvényes örököst az örökség visszautasításának joga nem illeti meg. Az állam, mint örökös éppen úgy felel a hagyatéki tartozásokért, mint más örökös. Az állam azonban végintézkedés alapján is örökölhet; ebben az esetben reá is ugyanazok a szabályok vonatkoznak, mint más végrendeleti örökösre. 12
 13 Az ági öröklés Az ági öröklés sajátosan illeszkedik a magyar öröklési jogba. Alapgondolata az, hogy az örökhagyó bármelyik felmenőjéről hárult vagyon - végintézkedés és leszármazók hiányában - annak a családjában maradjon meg, aki azt szerezte, és ne szálljon át egy idegen családra. Az ági öröklésről tehát csak akkor lehet szó, ha az örökhagyó után leszármazó nem maradt, ilyen esetben külön kell választani a hagyatékban az ági és a nem ági vagyont. Míg a nem ági vagyonban a törvényes öröklés általános szabályai érvényesülnek, az ági vagyon öröklése külön szabályok szerint történik. Az ági öröklést a jogalkotó kivételes öröklési rendnek tekinti, ezért a vagyontárgy ági jellegét annak kell bizonyítania, aki arra ezen a címen öröklési igényt támaszt, továbbá, ha ági örökös nincs, az ági vagyontárgy az örökhagyó egyéb vagyonával esik egy tekintet alá. Az ági vagyon Az ági jelleg megállapításának egyik feltétele, hogy a vagyontárgy meghatározott személyekről háruljon az örökhagyóra. Így ági vagyon az a vagyon, amelyik valamelyik felmenőjéről, illetőleg testvéréről vagy a testvér leszármazójától hárult az örökhagyóra, feltéve ez utóbbi esetben, hogy a vagyontárgyat a testvér vagy a testvér leszármazója az örökhagyóval közös felmenőjétől örökölte vagy ingyenesen kapta. A vagyontárgy ági jellegének másik feltétele, hogy a törvényben meghatározott személyekről a vagyontárgy öröklés, vagy ingyenes juttatás útján szálljon az örökhagyóra. Az ági öröklés rendje Az ági öröklés a törvényes öröklésnek egy fajtája, így sorrendje is megegyezik a törvényes öröklés sorrendjével, azzal a kivétellel, hogy csak a szülői parentélában van ági öröklésnek helye, a nagyszülői leszármazók itt már nem örökölhetnek. Az ági öröklést a jogalkotó kivételes öröklési rendnek tekinti. Az ági öröklés általános szabálya szerint, ha nem az örökhagyó leszármazója a törvényes örökös, az örökhagyóra valamelyik felmenőjéről öröklés vagy ingyenes juttatás útján hárult vagyontárgy ági öröklés alá esik. A szülő örökli azokat a vagyontárgyakat, amelyek róla vagy felmenőjéről hárultak az örökhagyóra. A kieső szülő helyén leszármazói a törvényes öröklés általános szabályai szerint örökölnek, ilyen személyek hiányában a nagyszülő (vagy távolabbi felmenő) örökli azt a vagyontárgyat, amely róla vagy felmenőjéről hárult az örökhagyóra. Amíg a törvényes öröklésnél két parentélában történik az öröklés, az ági öröklés esetében csak egy parenteláról - a szülői parenteláról - van szó. Az ági öröklésnél ugyanis a nagyszülői leszármazók (unokatestvérek) már nem örökölhetnek. A Ptk. az ági öröklés alapgondolatából eredően fő szabályként az ági vagyontárgy természetben való kiadását rendeli. Ettől a szabálytól az örökösök eltérhetnek, és megállapodhatnak akár a vagyontárgy értékének kiegyenlítésében, akár más vagyontárggyal történő kielégítésben. Ha a természetben való kiadás célszerűtlennek mutatkozik, a bíróság az ági vagyontárgy értékének pénzbeli kiegyenlítését rendelheti el. 13
 14 Kivételek az ági öröklés alól Az ági öröklés szabályai nem terjednek ki: a) arra az ági vagyontárgyra, amely az örökhagyó halálakor már nincs meg; b) az ági vagyontárgy helyébe lépett vagy az ági vagyontárgy értékén vásárolt vagyontárgyra; c) a szokásos mértékű ajándékra. Az örökhagyó halálakor meg nem levő (átruházott, veszendőbe ment, felélt stb.) ági vagyontárgy pótlásának, vagy értéke megtérítésének nincs helye. Tizenöt évi házasság után a túlélő házastárssal szemben a szokásos mértékű berendezési és felszerelési tárgyakra ági öröklés címén nem lehet igényt támasztani. Az osztályrabocsátás A több leszármazó törvényes öröklése esetén kisegítő szabályként kerül megfogalmazásra az osztályrabocsátás szabálya. Ha több leszármazó közösen örököl, mindegyik örököstárs köteles a hagyaték értékéhez hozzászámítani annak az ingyenes adománynak az értékét, amelyben őt az örökhagyó életében részesítette, feltéve, hogy a hozzászámítást kikötötte, vagy a körülményekből arra lehet következtetni, hogy a juttatást a hozzászámítás kötelezettségével adta. A szokásos mértékű ajándékot, valamint a tartásra rászorult leszármazók részére nyújtott tartást akkor sem kell osztályra bocsátani, ha azt az örökhagyó kifejezetten kikötötte. Az osztályrabocsátás szabályát az teszi indokolttá, hogy hiába örökölne több leszármazó egyenlő mértékben, mert a hagyatékban való egyenlő részesedés nem jelentene tényleges egyenlőséget abban az esetben, ha az örökhagyó valamelyik gyermekét (leszármazóját) még életében jelentősebb ingyenes juttatásban részesítette. Olyan esetben, amikor valamelyik örökös adománya eléri, vagy meghaladja az örökrészét, őt kielégítettnek kell tekinteni, a többletet azonban visszatéríteni nem köteles. Ilyen esetben a hagyatékot a többi örököstárs között a hagyatékban nem részesülő örököstársnak, valamint az ilyen örököstárs adományának figyelmen kívül hagyásával kell felosztani. 3. A végintézkedésen alapuló öröklés A végintézkedés az öröklés elsődleges jogcíme, olyan jogügylet, amelyben az örökhagyó halála esetére vagyonáról vagy annak egy részéről a juttatásban részesített személy által való túlélése esetére rendelkezik. Végintézkedés tételéhez azonban a jogképesség önmagában nem elegendő. Végintézkedést ugyanis csak személyesen lehet tenni, a cselekvőképtelen személy jognyilatkozata viszont semmis [18. (1) bek.], s bár a cselekvőképtelen személy nevében általában a törvényes képviselője eljárhat, de éppen a végintézkedés személyes alkotásának szükségessége miatt a végintézkedést tevő helyett más személy (így a törvényes képviselő) eljárásának nem lehet helye. A végintézkedés tételéhez tehát - legalább korlátozott - cselekvőképességre van szükség. A végintézkedés formái A végintézkedésnek három formája ismert: a végrendelet, az öröklési szerződés és 14
 15 a halál esetére szóló ajándékozás. A magyar jog a végintézkedés szabadságának elve alapján áll, tehát elismeri az örökhagyónak azt a jogát, hogy halála esetére egész vagyonával szabadon rendelkezhessen. A végintézkedés szabadsága mellett azonban a jogalkotó bizonyos korlátokat is előír (a végintézkedés csak személyesen tehető meg, formai megkötések), továbbá érvényes kitagadás hiányában a végintézkedés nem sértheti a kötelesrészre jogosultak igényét. Az az alapvető öröklési jogi elv, hogy végrendelkezni csak személyesen lehet, nem zárja ki, hogy az örökhagyó a végrendelet elkészítésére közvetítő útján kérjen fel más személyt, akár úgy, hogy írásbeli feljegyzése átadásával bízza meg a közvetítőt, akár úgy, hogy szóban elmondja a végakaratát, amit a közvetítő tolmácsol a végrendelet elkészítőjének. A mással íratott (allográf) végrendelet érvényességét a törvény nem köti olyan feltételhez, hogy annak tartalmát az örökhagyó a végrendelet elkészítőjének élőszóval elmondja. Az írásbeli magánvégrendeletet személyes végintézkedéssé nem az örökhagyó szóbeli nyilatkozata, hanem az teszi, hogy a végrendeletet az örökhagyó két tanú együttes jelenlétében saját végakaratának ismeri el. A végrendelet érvényessége szempontjából a közvetítő személynek csak a Ptk a szerinti esetben van jelentősége, vagyis ha az örökhagyó a közvetítőt is részesíteni kívánja a hagyatékból (Pfv. V / BH 1998/12. sz. 590.). A végrendelet fajai közvégrendelet: Közvégrendeletet közjegyző vagy bíróság előtt lehet tenni. Korlátozottan cselekvőképes személy csak közvégrendeletet tehet. Érvénytelen a közvégrendelet tételében közreműködő személy vagy hozzá közelálló részére adott juttatás. írásbeli magánvégrendelet: Az írásbeli magánvégrendeletet a végrendelkező akár maga írhatja, akár mással írathatja. A magánvégrendelet érvényességének alaki kellékeire szigorú követelmények vonatkoznak. Az írásbeli magánvégrendelet érvényes, ha annak végrendeleti minősége, keltének helye és ideje magából az okiratból kitűnik, továbbá ha a végrendelkező a) elejétől végig maga írja és aláírja; vagy b) két tanú együttes jelenlétében aláírja, vagy ha azt már aláírta, az aláírást két tanú előtt magáénak ismeri el, és a végrendeletet mindkét esetben a tanuk is e minőségük feltüntetésével aláírják; vagy c) aláírja és akár nyílt, akár zárt iratként a közjegyzőnél végrendeletként feltüntetve személyesen letétbe helyezi. A több különálló lapból álló írásbeli magánvégrendelet csak akkor érvényes, ha minden lapját ellátták folyamatos sorszámozással, továbbá a végrendelkező és ha a végrendelet érvényességéhez tanuk alkalmazása is szükséges mindkét tanú aláírásával látta el. szóbeli végrendelet: A szóbeli végrendeletet a Ptk. kivételes végrendelkezési formaként határozza meg, szóbeli végrendeletet csak az tehet, aki életét fenyegető rendkívüli helyzetben van, és írásbeli végrendeletet egyáltalán nem vagy csak jelentékeny nehézséggel tehetne. A szóbeli végrendelet érvényességéhez egymagában még a közeli halállal fenyegető súlyos betegség sem elegendő, jogszabály ugyanis az életet fenyegető, rendkívüliséget kívánja meg. 15
 16 A szóbeli végrendelet hatályát veszti, ha az örökhagyó a szóbeli végrendelkezés feltételéül szolgáló helyzet megszűnése után megszakítás nélkül legalább három hónapon át nehézség nélkül alkothatott volna más alakban végrendeletet. A végrendelet mindhárom formájára vonatkozó szabályokat a Ptk. külön fejezetben ismerteti. Ezek csak a végrendelet lehetséges, de nem kötelező tartalmát határozzák meg. Így nem szükséges, hogy a végrendelet örökösnevezést, kizárást, helyettesörökös-nevezést, hagyományrendelést vagy meghagyást tartalmazzon. A hagyatéki eljárás során az említett fogalmak jelentősséggel bírnak és az illetékfizetési vonatkozásuk is van, ezért rövid ismertetésük indokolt. Az írásbeli magánvégrendelet tanúja vagy más közreműködő személy, illetőleg ezek hozzátartozója javára szóló juttatás jogi sorsa A Ptk. meghatározott feltételekhez köti az írásbeli magánvégrendelet tanúja vagy más közreműködő és ezek hozzátartozója javára szóló juttatás érvényességét. A saját kezűleg írt és aláírt végrendeletnél is előfordul, a végrendelet tételénél szükségtelenül tanúk is közreműködnek. Ilyenkor a tanúk és más közreműködők, valamint ezek hozzátartozója javára szóló juttatás nem érvénytelen, ha az örökhagyó végintézkedésének e személyek javára juttatást rendelkező részét saját kezűleg írta és aláírta Ahhoz, hogy a más által írt (allográf) végrendelet tanúi részére történő juttatás érvényes legyen, vagy az szükséges, hogy a) a végrendeletnek ezt a részét az örökhagyó saját kezűleg írja és aláírja, vagy az, hogy b) a juttatásban részesülő tanúkon kívül - illetőleg azon a tanún kívül, akinek a hozzátartozója részesül juttatásban további két tanú szerepeljen a végrendelkezésnél (az érdektelenség, a befolyásolás kizárása miatt). Az a) pontban írt feltétel akkor valósul meg, ha a végrendelkező a végrendeletnek a juttatásra vonatkozó és saját kezűleg írt részét külön aláírja; magának a végrendeletnek az aláírása tehát nem elég. A b) pontban írt feltétel pedig azt jelenti, hogy ha csak az egyik tanú részesül juttatásban, akkor rajta kívül még két tanúnak, összesen tehát három tanúnak, ha azonban mindkét tanúnak juttatni kíván az örökhagyó, akkor rajtuk kívül még két, összesen tehát négy tanúnak a közreműködése szükséges. A Ptk. az örökhagyó esetleges befolyásolásának kiküszöbölése érdekében nemcsak a tanúk, hanem a hozzátartozójukk javára szóló juttatás érvényességét is a fenti feltételekhez köti. A hozzátartozó fogalmát a 685. b) pontja határozza meg. Eszerint hozzátartozó a házastárs, az egyeneságbeli rokon, az örökbefogadott, a mostoha- és nevelt gyermek, az örökbefogadó, a mostoha- és a nevelőszülő, a testvér, az élettárs, az egyeneságbeli rokon házastársa, a jegyes, a házastárs egyeneságbeli rokona és testvére, valamint a testvér házastársa. A bírói gyakorlat a végrendelet tételénél mindig közreműködőnek tekinti azt, aki a végrendelet elkészítésében tevékenyen, olyan mértékben vesz részt, hogy a végrendelet tartalmának kialakításában meghatározó szerepe van. Az alperesnek az a magatartása tehát, hogy a végrendelet tartalmát az azt megszerkesztő ügyvédnek elmondta, olyan tevékenységnek minősül, amellyel a végrendelet tartalmát egyértelműen ő határozta meg. Ennek folytán közreműködőnek minősül; a közreműködés fennállása szempontjából pedig 16
 17 közömbös, hogy az örökhagyó a végrendeletben foglaltakat, mint akaratával megegyezőt aláírta. A végrendeletnek az örökhagyó akaratán kívüli megsemmisülés vagy eltűnése Gyakran előfordul, hogy a végrendelet megsemmisül (pl. elég, vagy elázás következtében az írás olvashatatlanná válik), vagy elkallódik, eltűnik, s ezért nem található meg. Ha az írásbeli végrendelet nem az örökhagyó akaratából semmisül meg vagy tűnik el, akkor a 633. fő szabálya szerint a megsemmisülés vagy eltűnés annak hatályát nem szünteti meg. Ez természetesen nem jelenti azt, hogy az ilyen megsemmisült vagy eltűnt végrendelet alapján minden esetben helye lesz öröklésnek. Ehhez ui. az szükséges, hogy bizonyítást nyerjen: a) az örökhagyó végakaratát közvégrendeleti vagy írásbeli magánvégrendeleti formában kinyilvánította; b) a megsemmisült vagy eltűnt írásbeli végrendelet megfelelt a törvényes kellékeknek; c) a végrendelet nem az örökhagyó akaratából semmisült meg, illetőleg tűnt el, s végül hogy d) mi volt a végrendelet tartalma. Ha a végrendelkezést tartalmazó okirat a végrendelkező akaratán kívül álló okból megsemmisült, vagy egyébként nem található meg, de a hagyatéki eljárás során valamennyi érdekelt elfogadta a végrendelet létét, tartalmát, valamint azt, hogy a végrendelet a tv.-ben meghatározott alakszerűségek megtartásával jött létre: a közjegyző az egybehangzó nyilatkozatok alapján teljes hatállyal adhatja át a hagyatékot a végrendeleti örökösöknek. PK 87. sz. (korábban: 106. sz.) állásfoglalás (PEH 210. o.), Törvényes vélelem a végrendeletnek az örökhagyó általi megsemmisítésére Gyakran előfordul, hogy az örökhagyó a végrendelkezés tényéről és a végrendelet tartalmáról tájékoztatja hozzátartozóit, halála után azonban a korábban a birtokában volt végrendelet nem kerül elő. Ilyen esetben kérdéses lehet, hogy azt az örökhagyó semmisítette-e meg, vagy az az akaratán kívül álló okból semmisült meg, illetőleg tűnt el. Akár az egyik, akár a másik lehetőséget - elsősorban az örökhagyó halála miatt - rendszerint nehéz bizonyítani. Márpedig ettől a bizonyítástól függ az öröklés rendje, az ti., hogy végrendeleti avagy törvényes öröklésnek lesz-e helye [599. (2) bek.]. Ezért állítja fel a törvény azt a vélelmet, hogy az örökhagyó birtokában volt, de elő nem került végrendeletet az örökhagyó semmisítette meg. Ez a vélelem egyébként a valószínűséghez igazodik, mert ha a végrendelet az örökhagyó birtokában volt, s a halála után nem találják meg, nagyobb a valószínűsége annak, hogy azt ő maga semmisítette meg. Az említett vélelem azonban megdönthető. A végrendelet érvénytelensége és hatálytalansága A végrendelet érvénytelenségével kapcsolatban a Ptk. az általánostól részben eltérő rendelkezéseket is tartalmaz, érvénytelen például két vagy több személynek ugyanabba az 17
 18 okiratba foglalt végrendelkezése. Fontos különbség, hogy érvénytelenség esetében a végrendelet, illetőleg annak valamely intézkedése alakilag vagy tartalmilag kezdettől fogva hibás, a hatálytalanná válás viszont mindig csak utóbb, a végrendelet létrejötte után következik be. A végrendelet hatálytalanná válásának főbb esetei: a visszavonás (ide értve az új végrendelet tételét), a megsemmisítés, a közjegyzőnél letett magánvégrendelet visszavétele. A végrendelet érvénytelenségére, illetőleg hatálytalanságára csak az hivatkozhat, aki az érvénytelenség, illetőleg a hatálytalanság megállapítása esetében maga örököl vagy tehertől mentesül. A végrendelet megtámadására vonatkozó igény a tulajdoni igényhez hasonlóan nem évül el. A végintézkedéssel kapcsolatos jogi fogalmak Örökösnevezés Az örökhagyó örököséül bárkit kijelölhet. Ez lehet olyan személy is, aki végrendelet hiányában is örökölne, de lehet a törvényes örökösökön kívüli bármely személy, jogi személy vagy az állam is. Az örökhagyó végrendeletében egy vagy több örököst nevezhet meg. Örökös az, akinek az örökhagyóaz egész hagyatékát illetőleg annak meghatározott hányadát juttatja. Kizárás Az örökhagyó azt, aki törvényes örököse, vagy azzá válhat, akár más személynek örökössé nevezésével, akár végrendeletben tett kifejezett nyilatkozattal kizárhatja a törvényes öröklésből. A kizárást nem kell megindokolni. A kötelesrészt meghaladó törvényes öröklésből a kötelesrészre jogosult is kizárható. Növedékjog Ha az örökhagyó úgy nevezett több örököst a hagyatékra vagy annak egy részére, hogy ezzel a törvényes öröklést kizárja, és valamelyik nevezett örökös anélkül esik ki, hogy helyettes örököse lenne, a hagyatéknak ugyanerre a részére kinevezett többi örökös részesedése arányosan növekszik. A növedékjog ezek szerint a nevezett örökösnek illetőleg örökösöknek az a joga, hogy örököstársuk kiesése esetében az ő örökrészét megörököljék. Helyettes örökös Az örökhagyó arra az esetre, ha az örökös az öröklésből kiesik, mást nevezhet örökössé (helyettes örökös). Ha a nevezett örökös az örökhagyónak egyben törvényes örököse is, kiesése esetére leszármazóját ellenkező végrendeleti intézkedés hiányában helyettes örökösnek kell tekinteni. 18
 19 Hagyomány A hagyomány a hagyatékban meglevő valamely vagyontárgynak közvetlenül meghatározott személy részére juttatása, ha az ilyen részesedés nem minősül öröklésnek. Hagyományrendelés az is, ha az örökhagyó örökösét arra kötelezi, hogy a hagyományosnak vagyoni szolgáltatást teljesítsen. Több örökös nevezése esetén előfordul, hogy a hagyaték egyes tárgyait az örökhagyó az egyik örököstársnak kívánja juttatni, ezt előhagyománynak nevezik. Ha pedig az örökhagyó a hagyományost is hagyománnyal terheli, akkor alhagyományról van szó. A hagyományt és az örökséget, a hagyományrendelést és az örökösnevezést a gyakorlatban sűrűn összekeverik, pedig a pontos elhatárolásnak a hagyatéki terhek viselése szempontjából komoly jelentősége van. Döntő különbség, hogy a hagyományos különös jogutód, aki a hagyatékból csak meghatározott vagyontárgyakat (szolgáltatást) kap, s emiatt a hagyományos felelőssége a hagyatéki tartozásokért csak feltételes, másodlagos és az örököséhez viszonyítva korlátozott. A hagyományos részére történt juttatás a hagyomány, minden olyan részesedés, amely nem minősül örökségnek. Örökség A hagyományostól eltérően az örökös egyetemes jogutód, akire az örökhagyó hagyatéka mint egész (aktívák és passzívák) száll át. Az örökösre szálló hagyaték az örökség. Meghagyás Az örökhagyó a hagyatékban részesülő személyt olyan kötelezettséggel is terhelheti, amelynek követelésére más nem válik jogosulttá. Az örökhagyó a meghagyással a hagyatékban részesített személyre meghatározott kötelezettséget ró, amelynek teljesítését azonban sem a kedvezményezett, sem más peres úton nem követelheti (pl. gondosan ápolja az örökölt kertet vagy az örökhagyó sírját). A meghagyás nemteljesítésének azonban lehet jogi következménye, mert, ha feltehető, hogy az örökhagyó a részesítést a meghagyás teljesítéséhez kívánja kötni, a meghagyással terhelt a részesítést elveszti, ha a meghagyást nem teljesíti. Az olyan közérdekű meghagyás teljesítését, amely szerződés tárgyául alkalmas szolgáltatásban áll, az érdekelt szerv követelheti. Az öröklési szerződés Öröklési szerződéssel az örökhagyó arra kötelezi magát, hogy a vele szerződő felet tartás vagy életjáradék fejében örökösévé teszi. Az öröklési szerződés végintézkedés voltából következik, hogy az örökhagyó által kötött öröklési szerződést úgy kell tekinteni, mintha az örökhagyó újabb végrendeletet tett volna. Az öröklési szerződéssel ezért hatályát veszti az ugyanarra a vagyontárgyra vonatkozó végrendelet (BH ). Az öröklési szerződés végintézkedés, de különbözik a végrendelettől: a végrendelet egyoldalú jogügylet, addig az öröklési szerződés kétoldalú jogügylet, vagyis szerződés, 19
 20 a végrendelet nincs ellenszolgáltatáshoz kötve, az öröklési szerződésben az örökhagyó tartás, vagy életjáradék fejében teszi örökösévé a szerződő felet, s a végrendeletet az örökhagyó bármikor visszavonhatja, az öröklési szerződéshez kötve van, attól egyoldalúan nem térhet el és arról a vagyonáról, amelyet a szerződéssel lekötött, sem élők között, sem a halála esetére nem rendelkezhet. Korábban az öröklési szerződés érvényességéhez hatósági jóváhagyás is kellett, jelenleg ilyen megkötést tartalmazó jogszabály nincs. Az öröklési szerződés érvényességére, az írásbeli végrendeletre vonatkozó rendelkezéseket azzal az eltéréssel kell alkalmazni, hogy korlátozottan cselekvőképes személy öröklési szerződésének érvényességéhez a törvényes képviselő hozzájárulása és a gyámhatóság jóváhagyása is szükséges, továbbá, hogy a szerződésre akkor is a más által írt végrendelet alakiságai irányadók, ha az valamelyik fél saját kézírásával készült. Az öröklési szerződés a tartási (életjáradéki) szerződésekhez képest az eltartottnak nyújt nagyobb biztosítékot, mert az eltartó örökös csak az eltartott halálakor szerzi meg a lekötött vagyon tulajdonjogát. Emiatt garanciális jelentőséggel bír az a rendelkezés, hogy az örökhagyó arról a vagyonról, amelyet öröklési szerződéssel lekötött, sem élők között sem halál esetére nem rendelkezhet. Az öröklési szerződéssel lekötött ingatlanra - az örökhagyóval szerződő fél javára - az ingatlan-nyilvántartásban elidegenítési és terhelési tilalmat kell bejegyezni. E rendelkezések harmadik személy jóhiszemű és ellenérték fejében szerzett jogát nem érintik. A rendelkezési jog gyakorlásának tilalma értelemszerűen nem terjed ki a tulajdonjog egyéb részjogosítványainak gyakorlására, így az öröklési szerződés nem akadálya az érintett dolog hasznosításának, bérbeadásának, vagy ingyenes használatba engedésének. Halál esetére szóló ajándékozás A halál esetére szóló ajándékozás a végintézkedés harmadik nevesített (bár ritkábban alkalmazott) formája. Erről az estről akkor van szó, ha az ajándékozás azzal a feltétellel történt, hogy a megajándékozott az ajándékozót túléli. Ilyen szerződés csak olyan juttatásra nézve érvényes, amely végrendelet esetében hagyománynak minősülne. A végintézkedésnek ez a formája: a végrendelettől főként abban különbözik, hogy a halál esetére szóló ajándékozás kétoldalú jogügylet (szerződés), a végrendelet pedig, egyoldalú, az öröklési szerződéstől pedig, jellemzően az ingyenesség különbözteti meg, hiszen az öröklési szerződés szükségszerűen visszterhes jogügylet. 4. A kötelesrész A kötelesrész fogalma, kötelesrészre jogosultak A köteles rész intézménye az angolszász jogrendszerek kivételével Európa valamennyi jogrendszerében ismert. A magyar szabályozás a német és osztrák rendszerű jogintézményt alkalmazza. Érdekességképpen megemlíthető, hogy néhányan támadják ezt a jogintézményt, azzal, hogy szükséges-e még a köteles rész intézményének fenntartása? 20