type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 15.8.2008
 FI
 Euroopan unionin virallinen lehti
 C 209/69
 Virkamiestuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 21.2.2008 — Semeraro v. komissio
 (Asia F-19/06) (1)
 (Henkilöstö - Virkamiehet - Arviointi - Urakehitystä koskeva kertomus - Vuoden 2004 arviointikierros - Henkilöstösääntöjen 43 artikla - Perusteluvelvollisuus - Ylennys - Todistusmenettely)
 (2008/C 209/124)
 Oikeudenkäyntikieli: ranska
 Asianosaiset
 Kantaja: Maria Magdalena Semeraro (Bryssel, Belgia) (edustaja: asianajaja L. Vogel)
 Vastaaja: Euroopan yhteisöjen komissio (asiamiehet: G. Berscheid ja M. Velardo)
 Oikeudenkäynnin kohde
 Nimittävän viranomaisen 8.11.2005 tekemän sellaisen päätöksen kumoaminen, jolla on hylätty kantajan urakehitystään koskevasta vuoden 2004 kertomuksesta tekemä valitus
 Tuomiolauselma
 1)
 Semeraron urakehitystä koskeva kertomus, joka koskee ajanjaksoa 1.1–31.12.2004, kumotaan.
 2)
 Euroopan yhteisöjen komissio vastaa oikeudenkäyntikuluista.
 (1) EUVL C 108, 6.5.2006, s. 30.


type: wikipedia

text:
Is é Gros Mammouth Album an chéad albam leis an mbanna Les Trois Accords. Tá dhá leagan den albam seo ar fáil. Is é Gros Mammouth Album Turbo ainm an leagain nua. Tá dhá amhrán bhreise ar an dara leagan, Turbo Sympathique agus Loin D'ici.
 Rianta
 "Gros Mammouth Chanson"
 "Lucille"
 "Hawaïenne"
 "Manon"
 "Laisse-moi"
 "Saskatchewan"
 "L'Eusse-Tu Cru?"
 "Montagne de Fumier"
 "Turbo Sympathique"
 "Bateau"
 "Ho Ma Jolie"
 "Loin D'ici"
 "Une Minute"
 "Super Bon"
 "Vraiment Beau"
 Singil
 Samhradh 2004: Hawaïenne
 Meán Fómhair 2004: Loin D'ici
 Nollaig 2004: Saskatchewan
 Aibreán 2005: Lucille
 Iúil 2005: Turbo Sympathique
 Eanáir 20006: Vraiment Beau
 Tagairtí
 2003 Albaim


type: other

text:
Plutôt qu'une approche chronologique au travers de laquelle il aurait été difficile de s'y retrouver, le sujet a été abordé par thème. Cette manière de faire permet de mettre en avant les grandes périodes de l'histoire de ce nom devenu mythique, au même titre que Gordini en France ou Cooper en Grande Bretagne. Par choix, les modèles spécifiques conçus pour une stricte utilisation de compétition n'ont pas ici la priorité.
 Il serait inconcevable de parler d'Abarth sans mentionner l'excellent forum consacré à ce thème : http://www.forum-auto.com. Comme de coutume, vous êtes invité à corriger les erreurs (le sujet est complexe à traiter pour un non spécialiste) ou omissions. Que les connaisseurs se manifestent. Pour cela une seule adresse mail : marioboano@gmail.com. Cette page n'a évidemment pas l'ambition de l'exhaustivité sur le sujet Abarth.
 4. 1950/51 - Abarth 204 et 205 Vignale / Michelotti
 5. 1952 - Fiat Abarth 1500 Biposto Bertone
 6. 1953 - Fiat Abarth 103 GT Ghia
 7. 1953 - Ferrari 166 Scuderia Guastalla
 8. 1954 - Alfa Romeo 2000
 9. 1954 - Simca Sport
 10. 1955 - Fiat 1100 Spyder 207/A Boano
 11. 1955 - Fiat 1100 Spyder 208/A Boano
 12. 1955 - Fiat 1100 Coupé 209/A Boano
 13. 1955 - Fiat 600 Spyder 210/A
 14. 1955 - Renault Frégate
 15. 1956 - Fiat 750 Spider
 16. 1956 - Fiat 750 Coupé 215/A Bertone
 17. 1956 - Fiat 750 Viotti
 18. 1957 - Fiat 750 Spyder 216/A Bertone
 19. 1957 - Vignale Sperimentale
 20. 1958 - Alfa Romeo 1000 Bertone
 21. 1960 - Abarth 750 Siata
 22. 1962 - Vignale monocorps
 23. 1963 - Abarth 1300 Prototipo
 24. 1964 - Abarth 1000 Spyder Speciale Pininfarina
 25. 1965 - Abarth 1000 Coupé Special Pininfarina
 26. 1969 - Abarth 2000 Sport Pininfarina
 27. 1969 - Abarth 1600 Ital Design
 Dérivés Fiat à carrosserie Zagato, Beccaris, Sibona & Bosano
 40. Monomille
 45. Simca Abarth 1300 GT, 1600 GT, 2 mila
 53. Fiat 124 Abarth
 Abarth Revival
 L'histoire de Carlo Abarth en vidéo :
 C'est à cette époque que fut dessinée par Pinin Farina la mythique Cisitalia 202, un chef d'oeuvre de pureté esthétique, reconnu comme tel en 1951, après que la voiture fut intégrée à la collection permanente du Musée d'Art Moderne de New York.
 4. Abarth 204 et 205 Vignale / Michelotti
 Franco Scaglione, personnage mystérieux travaillant pour Bertone, dessinait en 1952 la Fiat Abarth 1500 Biposto. Cette voiture aux lignes avant-gardistes s'inspirait des productions aéronautiques du moment, avec d'énormes entrées d'air et un nez central circulaire. Elle se distinguait par ailleurs par son pare brise panoramique, ses passages de roues creusés et son immense lunette arrière en quatre parties. Les éléments mécaniques étaient empruntés à la Fiat 1400. Ce modèle unique fut après son exposition au Salon de Turin en avril 1952 vendu au président de Packard.
 8. Alfa Romeo 2000
 Un coupé unique fut réalisé sur la même base, avec une mécanique optimisée chez Abarth, dans le même esprit que la Fiat Abarth 103 GT de 1953.
 10. Fiat 1100 Spyder 207/A Boano
 Fiat 1100 Spyder 207/A Boano
 11. Fiat 1100 Spyder 208/A Boano
 Fiat 1100 Spyder 208/A Boano
 12. Fiat 1100 Coupé 209/A Boano
 Fiat 1100 Coupé 209/A Boano
 13. Fiat 600 Spyder 210/A
 14. Renault Frégate
 15. Fiat 750 Spider
 16. Fiat 750 Coupé 215/A Bertone
 Fiat 750 Coupé 215/A Bertone
 Genève 1956, Fiat 750 Coupé 215/A Bertone (marron bande blanche), Fiat 750 Viotti (en bleu), Fiat 600 grimée par Ghia (deux tons marron beige), et Berlinette 750 GT Zagato (en blanc).
 Les quatre pages d'un dépliant Fiat Abarth 850 TC
 Extraits d'un dépliant publicitaire Fiat Abarth 1000 en anglais
 Extraits d'un dépliant publicitaire Fiat Abarth 1000 en français
 Recto verso d'un feuillet publicitaire Fiat Abarth 1000 Berlina Corsa
 Les quatre faces d'un dépliant publicitaire de 1967
 Publicité Fiat Abarth 595
 Feuillet publicitaire Fiat Abarth 595, recto verso
 Recto verso d'un feuillet publicitaire Fiat Abarth 695
 Recto verso d'un feuillet publicitaire OT 850
 Recto verso d'un feuillet publicitaire Fiat Abarth OTS 1000
 Dérivé Fiat à carrosserie Zagato, Beccaris, Sibona & Bosano
 Abarth 750 Spider Allemano, 1959 - Source : http://bringatrailer.com
 Recto verso d'un feuillet publicitaire Fiat Abarth 1000 Bialbero
 Abarth, durant les années 50 et 60, est aussi très réputé pour ses pots d'échappement, comme en témoigne cette publicité destinée au propriétaires de Peugeot 203, 403 et 404.
 Abarth mettait en avant son palmarès sur cette publicité qui présentait par ailleurs l'ensemble de la gamme, dont les 850 Coupe Scorpione Allemano et Spyder Riviera Allemano.
 Catalogue 8 pages Abarth Spyder Riviera et Coupé Scorpione en langue allemande
 1963, Carlo Abarth avec ses deux pilotes Hans Herrmann et Mauro Bianchi à Aspern en Autriche - Source : www.technischesmuseum.at
 Carlo Abarth près de Jochen Rindt sur la grille de départ lors d'un meeting en 1965 sur l'aérodrome d'Aspern en Autriche - Source : www.technischesmuseum.at
 Lors de ce meeting, Hans Herrmann (qui serre la main au boss) vient de remporter la classe 2 litres dans la course des sport protos. Mais c'est Carlo Abarth qui s'approprie les lauriers du vainqueur ... - Source : www.technischesmuseum.at
 Michel Pont fit l'acquisition en 1979 d'un château à Savigny-lès-Beaune pour rassembler ses collections d'avions de chasse, de motos anciennes et ... une quarantaine d'Abarth. Amateur éclairé, Michel Pont avait participé à de nombreuses courses sur circuit et courses de côtes entre 1965 et 1972, au début sur Mini Cooper S, puis sur une monoplace Brabham, pour ensuite ne plus piloter que des Abarth. Il avait eu la chance de ne pas avoir besoin de revendre pour acheter de nouvelles voitures plus performantes. Il fit ensuite l'acquisition d'autres engins pour compléter son musée.
 En dehors ce cette collection, il convient également de mentionner celles de Fabrizio Violati à Saint Marin, du suisse Engelbert Möll, ainsi que l'Abarth Gallery du japonais Shiro Kosaka.
 Deuxième modèle de la marque, la 500 Abarth est présentée au Salon de Genève en mars 2008. Elle constitue une évolution de la nouvelle Fiat 500 disponible depuis juillet 2007, qui bénéficie d'entrée de jeu d'un énorme élan de sympathie de la part du public. Le quatre cylindres de 1368 cm3 de la 500 Abarth développe 135 ch, et il est associé à des suspensions plus fermes conférant à l'auto un comportement réjouissant. La Fiat 500 s'inscrit parfaitement dans le mouvement néo-retro (VW Beetle, PT Cruiser ...) qui s'est développé au cours des années 90. Remplacer le besoin par l'envie, tel est le principe actif de ces autos.
 L'Abarth 695 Tributo Ferrari de 2009 associe deux noms prestigieux de l'industrie automobile italienne qui ont participé depuis six décennies à la naissance du mythe de la voitures de sport transalpine. Souvenons nous qu'Abarth avait déjà réalisé en 1953 une Ferrari 166 à la carrosserie ultra légère sur commande de la Scuderia Guastalla. En dehors de ce cas unique, de nombreux " marmitta " équipèrent par le passé des Ferrari.


text:
Varpa är en sport som anses komma från Gotland; och spelas mycket där. Sporten varpa är med i Riksidrottsförbundet.
 Varpa liknar boule, men istället för klot använder man flata stenar som kallas för varpor. Varpor kan vara gjorda av sten eller av aluminium. Banan markeras med en pinne (sticka) i var ända. Sporten går ut på att få sin varpa att stanna så nära pinnen som möjligt. I stenvarpa får man även poäng om man slår ikull pinnen.
 Varpan får i princip väga hur mycket som helst, men mellan ett halvt och fem kilo är praktiskt. Kastbanorna är olika långa beroende på kön, ålder och eventuella handikapp. Herrseniorer kastar på 18-metersbanor, damer på 15 meter.
 Det finns flera olika tävlingsformer för varpa; Individuell kula, Lagkula, Mix, Centimeter och Lagcentimeter. Centimeter-tävlingar går till så att en tävlande kastar 36 kast. Efter varje kast mäts avståndet till stickan och noteras. Avstånd längre än en meter från stickan noteras som 100 centimeter. Mätetalet avrundas alltid nedåt till närmaste hela centimeter. Vinner gör den kastare vars 36 kast sammanlagt mäter lägst antal centimeter.
 Lagcentimeter-tävlingar är ett tillägg till en Centimeter-tävling. Förutom att individuellt tävla med sina egna 36 kast räknar man ihop resultatet från ett tremannalags resultat och får på så sätt ett lagresultat för 108 kast.
 Individuell kula innebär att två personer tävlar mot varandra, antingen i en "kula" eller i bäst av tre "kulor". En kula är en matchomgång i varpa och avgörs när den ena kastaren uppnått 12 poäng. Den kastare som tog den förra poängen börjar alltid kasta. För att vinna ett "stick" (som en kastomgång kallas) måste den egna varpan ligga minst en centimeter närmare stickan än motståndarens varpa, utom i det fall den ena kastarens varpa ligger på eller mot stickan. I sådant fall räcker det med att man kan konstatera att den ena varpan ligger noll millimeter från stickan och den andra varpan mer än noll millimeter från stickan. Kan man inte genom mätning avgöra vem som är närmast ges kastarna varsin poäng om inte en eller båda kastarna har över 10 stick (poäng), blir det bortslag och inget av lagen får poäng.
 Lagkula är snarlikt Individuell kula, men kastas i tremannalag. Det lag (Lag 1) som vunnit senaste sticket kastar först. Därefter kastar någon av motståndarlagets (Lag 2) kastare. Kommer de närmre stickan än Lag 1:s varpa går turen över till Lag 1, annars fortsätter Lag 2 att kasta, antingen tills alla tre kastare kastat eller tills de tar ledningen i sticket, genom att placera sin varpa närmare stickan än Lag 1:s varpa.
 Mix eller Par kastats i tvåmannalag med en man och en kvinna.
 Källor
 Externa länkar
 Svenska Varpaförbundet
 Sällskapsspel
 Varpa
 Kultur på Gotland


type: legislation

text:
 IL-KUMMISSJONI EWROPEA
 Brussell, 13.7.2015
 COM(2015) 333 final
 2015/0145(NLE)
 Proposta għal
 DEĊIŻJONI TAL-KUNSILL
 dwar il-pożizzjoni li trid tiġi adottata f'isem l-Unjoni Ewropea fil-Kumitat ta' Assoċjazzjoni bejn l-UE u ċ-Ċilì dwar l-Artikolu 12 tal-Anness III tal-Ftehim li jistabbilixxi assoċjazzjoni bejn il-Komunità Ewropea u l-Istati Membri tagħha, fuq naħa, u r-Repubblika taċ-Ċilì fuq in-naħa l-oħra, li tikkonċerna t-trasport dirett
 MEMORANDUM TA' SPJEGAZZJONI
 1.KUNTEST TAL-PROPOSTA
 Il-Ftehim bejn il-Komunità Ewropea u l-Istati Membri tagħha, fuq naħa, u r-Repubblika taċ-Ċilì, fuq in-naħa l-oħra, kien iffirmat fi Brussell fit-18 ta' Novembru 2002 u daħal fis-seħħ fl-1 ta' Frar 2003.
 L-Anness III tal-Ftehim ta' Assoċjazzjoni jistabbilixxi r-regoli għall-prodotti oriġinarji filwaqt li l-Artikolu 12 tal-Anness III jistabbilixxi r-regoli għat-trasport dirett ta' dawk il-prodotti bejn il-Partijiet. Għat-trattament preferenzjali, il-prodotti għandhom jiġu trasportati direttament bejn iż-żewġ Partijiet iżda, taħt ċerti kundizzjonijiet, jistgħu jgħaddu minn pajjiż terz.
 Iċ-Ċilì u l-Unjoni Ewropea qablu li jintroduċu ċerti emendi għar-regoli tat-trasport dirett stipulati fl-Artikolu 12 tal-Anness III tal-Ftehim. L-għan huwa li jiġi kjarifikat li, meta kunsinna tgħaddi minn pajjiż terz u tissodisfa l-kundizzjonijiet stipulati fl-Artikolu 12, il-kunsinna tista' tinqasam għat-trasport li jmiss lejn Parti tal-Ftehim mingħajr ma taffettwa t-trattament preferenzjali ta' dawk il-prodotti. Barra minn hekk, il-qsim tal-kunsinni fih innifsu ma għandux iqajjem dubji dwar l-oriġini tal-prodotti ħlief meta jkun hemm evidenza li turi l-kuntrarju.
 2.BAŻI LEGALI, SUSSIDJARJETÀ U PROPORZJONALITÀ
 •Bażi legali
 L-ewwel subparagrafu tal-Artikolu 207(4) b'mod konġunt mal-Artikolu 218(9) tat-Trattat dwar il-Funzjonament tal-Unjoni Ewropea.
 •Sussidjarjetà (għal kompetenza mhux esklużiva)
 Il-proposta taqa' fil-kompetenza esklużiva tal-Unjoni Ewropea. Għalhekk, il-prinċipju tas-sussidjarjetà ma japplikax.
 •Proporzjonalità
 Il-proposta ma tmurx lil hinn minn dak meħtieġ jew xieraq biex jinkisbu l-objettivi mistennija.
 3.RIŻULTATI TAL-EVALWAZZJONIJIET EX POST, KONSULTAZZJONIJIET MAL-PARTIJIET IKKONĊERNATI U VALUTAZZJONIJIET TAL-IMPATT
 •Konsultazzjonijiet mal-partijiet ikkonċernati
 Mhux rilevanti. Din il-proposta tintroduċi emendi għal test preċedenti.
 •Ġbir u użu ta' għarfien espert
 Ma kienx hemm bżonn ta' għarfien espert estern.
 •Valutazzjoni tal-impatt
 Mhux rilevanti. Din il-proposta tintroduċi emendi għal ftehim ta' kummerċ bilaterali eżistenti. Ma trid tiġi kkunsidrata l-ebda għażla oħra.
 4.IMPLIKAZZJONIJIET BAĠITARJI
 Il-proposta ma għandha l-ebda implikazzjoni għall-baġit tal-Unjoni.
 5.ELEMENTI OĦRA
 L-ebda element ieħor.
 2015/0145 (NLE)
 Proposta għal
 DEĊIŻJONI TAL-KUNSILL
 dwar il-pożizzjoni li trid tiġi adottata f'isem l-Unjoni Ewropea fil-Kumitat ta' Assoċjazzjoni bejn l-UE u ċ-Ċilì dwar l-Artikolu 12 tal-Anness III tal-Ftehim li jistabbilixxi assoċjazzjoni bejn il-Komunità Ewropea u l-Istati Membri tagħha, fuq naħa, u r-Repubblika taċ-Ċilì fuq in-naħa l-oħra, li tikkonċerna t-trasport dirett
 IL-KUNSILL TAL-UNJONI EWROPEA,
 Wara li kkunsidra t-Trattat dwar il-Funzjonament tal-Unjoni Ewropea, u b'mod partikolari l-ewwel subparagrafu tal-Artikolu 207(4) b'mod konġunt mal-Artikolu 218(9) tiegħu,
 Wara li kkunsidra l-proposta mill-Kummissjoni Ewropea,
 Billi:
 (1)Il-Kunsill ta' Assoċjazzjoni stipulat bl-Artikolu 3 tal-Ftehim li jistabbilixxi assoċjazzjoni bejn il-Komunità Ewropea u l-Istati Membri tagħha, fuq naħa, u r-Repubblika taċ-Ċilì, fuq in-naħa l-oħra, (il-Ftehim ta' Assoċjazzjoni bejn l-UE u ċ-Ċilì), ġie stabbilit biex jeżamina u jadotta proposti mill-Partijiet biex jitjieb il-Ftehim ta' Assoċjazzjoni bejn l-UE u ċ-Ċilì. Biex il-Kunsill ta' Assoċjazzjoni jwettaq l-obbligi tiegħu, qed jiġi megħjun mill-Kumitat ta' Assoċjazzjoni li ngħata s-setgħa li jadotta Deċiżjonijiet.
 (2)Il-Kunsill ta' Assoċjazzjoni waqqaf Kumitat Speċjali dwar il-Kooperazzjoni Doganali u r-Regoli tal-Oriġini biex jgħinu fl-obbligi tiegħu. Il-Kumitat Speċjali, li ltaqa' fl-4 ta' Novembru 2014 f'Santiago ċ-Ċilì, qabel mar-rakkomandazzjoni li jiġi emendat l-Artikolu 12 tal-Anness III tal-Ftehim ta' Assoċjazzjoni bejn l-UE u ċ-Ċilì dwar it-trasport dirett.
 (3)Il-vjeġġ tal-kunsinni minn Parti tal-Ftehim ta' Assoċjazzjoni bejn l-UE u ċ-Ċilì għandu jasal direttament għand il-Parti l-oħra, iżda, taħt ċerti restrizzjonijiet, jista' jgħaddi wkoll minn pajjiż terz. Ġew ikkjarifikati l-kundizzjonijiet tat-trasport minn pajjiż terz biex jippermettu espliċitament il-qsim tal-kunsinni iżda mingħajr ma jitnaqqsu r-restrizzjonijiet eżistenti.
 (4)L-emenda tal-Artikolu 12 tal-Anness III tal-Ftehim ta' Assoċjazzjoni bejn l-UE u ċ-Ċilì se tipprovdi ċertezza legali għall-importaturi u l-esportaturi, kif ukoll konsistenza fl-interpretazzjoni għall-Partijiet.
 (5)Il-pożizzjoni tal-Unjoni fil-Kumitat ta' Assoċazzjoni bejn l-UE u ċ-Ċilì għandha tkun ibbażata fuq l-abbozz tad-Deċiżjoni mehmuż,
 ADOTTAT DIN ID-DEĊIŻJONI:
 Artikolu 1
 Il-pożizzjoni li trid tiġi adottata mill-Unjoni fil-Kumitat ta' Assoċjazzjoni dwar l-Artikolu 12 tal-Anness III tal-Ftehim li jistabbilixxi assoċjazzjoni bejn il-Komunità Ewropea u l-Istati Membri tagħha, fuq naħa, u r-Repubblika taċ-Ċilì fuq in-naħa l-oħra, għandha tkun ibbażata fuq l-abbozz tad-Deċiżjoni tal-Kumitat ta' Assoċjazzjoni mehmuż.
 Ir-rappreżentanti tal-Unjoni fil-Kumitat ta' Assoċjazzjoni jistgħu jaqblu dwar bidliet żgħar fl-abbozz tad-Deċiżjoni tal-Kumitat ta' Assoċjazzjoni, mingħajr l-ebda deċiżjoni ulterjuri tal-Kunsill.
 Artikolu 2
 Din id-Deċiżjoni tal-Kunsill ta' Assoċjazzjoni tiġi ppubblikata f'Il-Ġurnal Uffiċjali tal-Unjoni Ewropea.
 Artikolu 3
 Din id-Deċiżjoni tidħol fis-seħħ fid-data tal-adozzjoni tagħha.
 Magħmul fi Brussell,
 Għall-Kunsill
 Il-President
 ---documentbreak---
 IL-KUMMISSJONI EWROPEA
 Brussell, 13.7.2015
 COM(2015) 333 final
 ANNESS
 Anness
 tal-
 proposta għal Deċiżjoni tal-Kunsill
 dwar il-pożizzjoni li trid tiġi adottata f'isem l-Unjoni Ewropea fil-Kumitat ta' Assoċjazzjoni bejn l-UE u ċ-Ċilì dwar l-Artikolu 12 tal-Anness III tal-Ftehim li jistabbilixxi assoċjazzjoni bejn il-Komunità Ewropea u l-Istati Membri tagħha, fuq naħa, u r-Repubblika taċ-Ċilì fuq in-naħa l-oħra, li tikkonċerna t-trasport dirett
 Abbozz tad-
 DEĊIŻJONI Nru ... TAL-KUMITAT TA' ASSOĊJAZZJONI UE-ĊILÌ
 ta'
 li temenda l-Artikolu 12 tat-Titolu III tal-Anness III tal-Ftehim ta' Assoċjazzjoni bejn l-Unjoni Ewropea u r-Repubblika taċ-Ċilì dwar it-trasport dirett
 IL-KUMITAT TA' ASSOĊJAZZJONI,
 Wara li kkunsidra l-Ftehim li jistabbilixxi assoċjazzjoni bejn l-Unjoni Ewropea u r-Repubblika taċ-Ċilì, u b'mod partikolari l-Artikolu 38 tal-Anness III;
 Billi:
 (1)
 L-Artikolu 12 tat-Titolu III tal-Anness III jistabbilixxi li t-trattament preferenzjali japplika biss għall-prodotti li jissodisfaw ir-rekwiżiti tal-Anness III li huma ttrasportati direttament bejn iċ-Ċilì u l-Unjoni Ewropea.
 (2)
 Iċ-Ċilì u l-Unjoni Ewropea kkonkludew bosta ftehimiet kummerċjali mid-dħul fis-seħħ tal-Ftehim ta' Assoċjazzjoni bejn l-Unjoni Ewropea u r-Repubblika taċ-Ċilì, li permezz tagħhom l-operaturi ekonomiċi kellhom il-possibbiltà jadattaw l-istrateġija ta' esportazzjoni tagħhom biex jiffrankaw l-ispejjeż u jwieġbu aħjar għad-domanda tas-suq.
 (3)
 Iċ-Ċilì u l-Unjoni Ewropea ftiehmu li jemendaw id-dispożizzjonijiet tal-Artikolu 12 tat-Titolu III tal-Anness III sabiex l-operaturi ekonomiċi jkollhom aktar flessibbiltà.
 IDDEĊIEDA KIF ĠEJ:
 Artikolu 1
 L-Atikolu 12 tat-Titolu III tal-Anness III dwar it-trasport dirett jinbidel bit-test stabbilit fl-Anness ta' din id-Deċiżjoni.
 Artikolu 2
 Din id-Deċiżjoni tidħol fis-seħħ fid-disgħin (90) jum wara dak tal-aħħar notifika li fiha l-partijiet jikkomunikaw it-tlestija tal-proċeduri legali domestiċi meħtieġa.
 Magħmul fi...
 Għall-Kumitat ta' Assoċjazzjoni
 Il-President
 Anness
 Artikolu 12
 Trasport dirett
 1. It-trattament preferenzjali previst taħt dan il-Ftehim japplika biss għall-prodotti li jissodisfaw ir-rekwiżiti ta' dan l-Anness, li huma trasportati direttament bejn l-Unjoni Ewropea u ċ-Ċilì. Madankollu, il-prodotti jistgħu jiġu trasportati minn territorji oħra bi tranżitu jew ħażna temporanja f'dawn it-territorji sakemm jibqgħu taħt is-sorveljanza tal-awtoritajiet doganali fil-pajjiż ta' tranżitu jew ta' ħżin, u ma jsirux operazzjonijiet fuqhom għajr iż-żieda jew it-twaħħil ta' marki, tikketti, siġilli, ħatt l-art, tagħbija mill-ġdid, qsim ta' kunsinni jew kwalunkwe operazzjoni maħsuba biex il-prodotti jibqgħu f'kundizzjoni tajba.
 2. Għandu jitqies li jkun hemm konformità mal-paragrafu 1 sakemm l-awtoritajiet doganali ma jkollhomx xi raġuni biex jemmnu mod ieħor; f'każijiet bħal dawn, l-awtoritajiet doganali jistgħu jitolbu lill-importatur biex jipprovdi evidenza tal-konformità, li trid tingħata bi kwalunkwe mezz, inklużi dokumenti kuntrattwali tat-trasport bħall-polza tal-kargu jew evidenza fattwali jew konkreta bbażata fuq l-immarkar jew in-numerazzjoni tal-pakketti jew kwalunkwe evidenza relatata mal-prodotti nfushom.


type: contracts

text:
 6.10.2011
 LV
 Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
 L 262/31
 EEZ APVIENOTĀS KOMITEJAS LĒMUMS
 Nr. 74/2011
 (2011. gada 1. jūlijs),
 ar ko groza EEZ līguma II pielikumu (Tehniskie noteikumi, standarti, testēšana un sertifikācija)
 EEZ APVIENOTĀ KOMITEJA,
 ņemot vērā Līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu, kurā grozījumi izdarīti ar Protokolu, ar ko pielāgo Līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu, turpmāk “Līgums”, un jo īpaši tā 98. pantu,
 tā kā:
 (1)
 Līguma II pielikums tika grozīts ar EEZ Apvienotās komitejas 2011. gada 1. aprīļa Lēmumu Nr. 33/2011 (1).
 (2)
 Līgumā jāiekļauj Komisijas 2009. gada 22. jūnija Regula (EK) Nr. 552/2009, ar ko groza XVII pielikumu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (EK) Nr. 1907/2006, kura attiecas uz ķīmisku vielu reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH) (2).
 (3)
 Līgumā jāiekļauj Komisijas 2010. gada 31. marta Regula (ES) Nr. 276/2010, ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1907/2006, kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH), attiecībā uz XVII pielikumu (dihlormetānu, lampu eļļām un grila aizdedzināšanas šķidrumiem un alvas organiskajiem savienojumiem) (3),
 IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
 1. pants
 Līguma II pielikuma XV nodaļas 12.zc punktam (Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1907/2006) pievieno šādus ievilkumus:
 “—
 32009 R 0552: Komisijas 2009. gada 22. jūnija Regula (EK) Nr. 552/2009 (OV L 164, 26.6.2009., 7. lpp.),
 —
 32010 R 0276: Komisijas 2010. gada 31. marta Regula (ES) Nr. 276/2010 (OV L 86, 1.4.2010., 7. lpp.).”
 2. pants
 Regulu (EK) Nr. 552/2009 un (ES) Nr. 276/2010 teksts islandiešu un norvēģu valodā, kas jāpublicē Eiropas Savienības Oficiālā Vēstneša EEZ papildinājumā, ir autentisks.
 3. pants
 Šis lēmums stājas spēkā 2011. gada 2. jūlijā, ja EEZ Apvienotajai komitejai ir iesniegti visi paziņojumi saskaņā ar Līguma 103. panta 1. punktu (4).
 4. pants
 Šo lēmumu publicē Eiropas Savienības Oficiālā Vēstneša EEZ iedaļā un tā EEZ papildinājumā.
 Briselē, 2011. gada 1. jūlijā
 EEZ Apvienotās komitejas vārdā –
 priekšsēdētājs
 Kurt JÄGER
 (1) OV L 171, 30.6.2011., 33. lpp.
 (2) OV L 164, 26.6.2009., 7. lpp.
 (3) OV L 86, 1.4.2010., 7. lpp.
 (4) Konstitucionālās prasības nav norādītas.


text:
 8.8.2016
 ET
 Euroopa Liidu Teataja
 C 287/7
 Euroopa Kohtu (üheksas koda) 2. juuni 2016. aasta otsus (Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu eelotsusetaotlus – Poola) – ROZ-ŚWIT Zakład Produkcyjno-Handlowo-Usługowy Henryk Ciurko, Adam Pawłowski spółka jawna versus Dyrektor Izby Celnej we Wrocławiu
 (Kohtuasi C-418/14) (1)
 ((Eelotsusetaotlus - Aktsiis - Direktiiv 2003/96/EÜ - Mootorikütuste ja kütteainete erinevad aktsiisimäärad - Kütteaine aktsiisimäära kohaldamise tingimused - Igakuise kinnituste koonddeklaratsiooni esitamine selle kohta, et ostetud tooted on mõeldud kütteks kasutamiseks - Koonddeklaratsiooni esitamata jätmisel mootorikütustele ette nähtud aktsiisimäära kohaldamine - Proportsionaalsuse põhimõte))
 (2016/C 287/08)
 Kohtumenetluse keel: poola
 Eelotsusetaotluse esitanud kohus
 Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu
 Põhikohtuasja pooled
 Kaebaja: ROZ-ŚWIT Zakład Produkcyjno-Handlowo-Usługowy Henryk Ciurko, Adam Pawłowski spółka jawna
 Vastustaja: Dyrektor Izby Celnej we Wrocławiu
 Resolutsioon
 Nõukogu 27. oktoobri 2003. aasta direktiivi 2003/96/EÜ, millega korraldatakse ümber energiatoodete ja elektrienergia maksustamise ühenduse raamistik (muudetud nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiiviga 2004/75/EÜ) ja proportsionaalsuse põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et:
 —
 nendega ei ole vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mille kohaselt peavad kütteainete müüjad esitama selleks ette nähtud tähtajaks igakuise koonddeklaratsiooni kaubasaajate kinnitustest selle kohta, et ostetud tooted on mõeldud kütteks kasutamiseks, ja
 —
 nendega on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mille kohaselt kohaldatakse sellise koonddeklaratsiooni tähtajaks esitamata jätmisel müüdud kütteainele mootorikütuse aktsiisimäära isegi juhul, kui on tuvastatud, et nende toodete kasutamine kütteks on väljaspool kahtlust.
 (1) ELT C 462, 22.12.2014.


text:
Októbrová revolúcia (iné názvy: boľševická revolúcia, červený október; komunistami používaný názov: Veľká októbrová socialistická revolúcia) bol ozbrojený prevrat v Rusku, ktorý sa odohral 7. novembra 1917 (25. október podľa juliánskeho kalendára, ktorý vtedy v Rusku platil). Bol uskutočnený z iniciatívy vodcu niekdajšej boľševickej frakcie sociálno-demokratickej strany Ruska V. I. Lenina. Revolúcia zásadne poznamenala dejiny 20. storočia. Viedla k porážke cárskych a demokratických síl v Rusku a následne k občianskej vojne. V roku 1922 bol na bývalom území krajiny vyhlásený Sovietsky zväz.
 Cesta k revolúcii
 Cárske Rusko, oficiálne Ruská ríša, bola vo viacerých ohľadoch zaostalý a vnútorne labilný štát. Napriek určitým demokratickým zmenám po revolúcii v roku 1905, ako bolo vytvorenie parlamentu (Štátnej dumy), stále išlo o výrazne autokratický štát s veľkými právomocami cára. Ruský cár Mikuláš II. sa však nechcel deliť o moc a nebol naklonený demokratickým reformám alebo občianskej spoločnosti, ktoré krajina nutne potrebovala k modernizácii a liberalizácii. Rusko bolo prevažne poľnohospodárskou krajinou, ktorá zrušila nevoľníctvo na európske pomery veľmi neskoro, až počas vlády Alexandra II. v roku 1861. Ruskí roľníci, tvoriaci asi 85 % obyvateľstva, však zostávali zúbožení a prevažne hospodáriaci zastaralými metódami. O zmenu pomerov vidieckeho obyvateľstva sa pokúsil svojimi agrárnymi reformami v roku 1906 ruský politik Piotr Stolypin (tzv. Stolipynove reformy). Zmeny však nebolo možné uskutočniť veľkou rýchlosťou, a tak v roku 1914, v predvečer prvej svetovej vojny, ešte neboli plne realizované.
 Obdobné problémy mala krajina aj v priemysle. Nárast priemyselnej výroby sústredenej vo veľkých mestách akými bol Petrohrad a Moskva mal začiatkom 20. storočia za následok nekontrolovaný nárast množstva robotníkov. Ani ich sociálne problémy cárska vláda zásadným spôsobom neriešila. Z novovznikajúcej strednej vrstvy mestského obyvateľstva a čiastočne aj na vidieku, kde sa v tomto období začali budovať po prvýkrát všeobecné školy, sa na prelome 19. a 20. storočia začali formovať prvé ruské politické strany. Boli to liberálni konštituční demokrati, tzv. kadeti (Miľukov); sociálno-demokratické strany, hlavne socialisti-revolucionári (skr. SR) alebo hovorovo eseri (najväčšia strana s veľkou podporou na vidieku, Kerenskij, Černov, Avksentiev); umiernení socialisti - menševici (druhá najvýznamnejšia strana, Martov, Cereteli, Plechanov, Čcheidze) a radikálni socialisti - boľševici (Kamenev, Zinoviev, Trockij, Lenin, Stalin). Menševici a boľševici predstavovali dve krídla rozštiepenej Ruskej sociálno-demokratickej robotníckej strany, ktoré sa rozdelili v roku 1903. Popri týchto stranách existovalo aj silné anarchistické hnutie alebo monarchisti (napr. radikálni černosotenci).
 Po tom čo sa v roku 1914 Rusko zapojilo do svetovej vojny začali sa, podobne ako v rokoch 1905/1906, ostro prejavovať ekonomické problémy krajiny, technologická zaostalosť a neschopnosť cárskych úradníkov zvládať zložitú vojnovú situáciu. Dochádzalo k zásobovacím problémom, jednak na frontoch ale aj v tyle. Niektoré oblasti začali pociťovať nedostatok potravín, chýbal spotrebný tovar a cársky režim tieto problémy nedokázal efektívne riešiť. Morálku obyvateľstva narúšali katastrofické porážky na frontoch a veľké straty vojakov. Zatiaľ čo strana Kadetov kontrolovala Štátnu Dumu a bola všeobecne naklonená angažovaniu sa krajiny vo vojne, ostatné strany boli väčšinou v tejto otázke rozštiepené.
 Októbrova revolúcia
 Problémy vyvrcholili v marci 1917, keď došlo ku generálnemu štrajku a nepokojom v Petrohrade, pri ktorých cárske úrady úplne zlyhali a namiesto upokojenia situácie vyvolali násilnosti, ktoré už nebolo možné zastaviť. Tieto udalosti sú označované ako februárová revolúcia. Rôzne vrstvy spoločnosti však do revolučných udalostí kráčali s rôznymi požiadavkami. Buržoázia (asi 4 milióny ľudí, prevažne úradníci, obchodníci a inteligencia), požadovala väčšiu politickú moc. Po získaní základných demokratických slobôd nehodlali revolúciu ďalej rozširovať. Naproti tomu robotníci (asi 18 miliónov ľudí) bojovali za svoje základné práva ako bol 8 hodinový pracovný čas, vyššie platy a stabilné pracovné miesta. Robotníci boli náchylní k politickej agitácii a boli ochotní svoje práva brániť so zbraňou v ruke. Najväčšiu skupinu nespokojných tvorilo roľníctvo (asi 130 miliónov ľudí), ktoré však bolo rozštiepené. Chudobní roľníci požadovali pozemkovú reformu, ktorou chceli prerozdeliť pôdu veľkých statkárov medzi roľníkov, ktorí nemali vlastnú pôdu. Na viacerých miestach sa roľníci pokúšali iba o zavedenie Stolypinových reforiem, teda o možnosť samostatne hospodáriť na vlastnej pôde mimo rozhodovania občiny a žiadali ukončenie vojny. Samostatnú skupinu tvorilo asi 15 miliónov vojakov, ktorých väčšina žiadala okamžité ukončenie vojny a demokratizáciu armády.
 Februárové revolučné udalosti prinútili cára Mikuláša II. k abdikácii 15. marca 1917. Cára opustili aj jeho najbližší spolupracovníci. Monarchisti aj radikálni černosotenci utrpeli zdrvujúcu politickú porážku. Moci sa ujala Dočasná vláda, ktorú predstavovali umiernení liberáli zo Štátnej dumy, sprvu pod vedením populárneho kniežaťa Ľvova a najvýznamnejší predstavitelia hlavných ľavicových strán - eseri a menševici. Úlohou Dočasnej vlády bolo doviesť krajinu nivočenú vojnou a veľkými sociálnymi, národnostnými a ekonomickými problémami k demokratickým voľbám do Ústavodarného zhromaždenia. To malo ďalej riešiť problémy demokratickou cestou. Revolučne naladené obyvateľstvo zároveň vytváralo po celej krajine vlastné politické výbory (soviety), ktoré preberali kontrolu nad dianím krajine na nižšej úrovni. Najdôležitejší z nich bol Petrohradský soviet, sídliaci v Tauridskom paláci a neskôr v Smoľnom, v ktorom mali najväčšie zastúpenie ľavicové strany. Soviet mal na rozdiel od vlády v rukách výkonnú moc. Jeho Centrálny výkonný výbor sa usiloval udržiavať poriadok a chrániť revolúciu, kým nebude zvolané Ústavodarné zhromaždenie. Soviet sa však nehrnul do prevzatia moci, a to ani napriek tomu, že mal vďaka širokej podpore obyvateľstva fakticky väčšiu moc S postupujúcim časom pozíciu Dočasnej vlády zhoršovali vojenské problémy a rozrastajúci sa chaos až anarchia v tyle (ozbrojené bandy, nefungujúce zásobovanie, nefunkčný priemysel). V júli 1917 rezignoval knieža Ľvov na post predsedu dočasnej vlády, kvôli snahám Ukrajiny o samostatnosť. Nahradil ho Kerenskij. Ten musel naďalej riešiť neutešený stav krajiny a dvojvládie (Dočasná vláda vs. Petrohradský soviet).
 Činnosť boľševikov
 Vladimir Lenin, významný boľševický vodca sa vrátil do Ruska zo Švajčiarskeho exilu až po vypuknutí revolúcie 3. apríla 1917, s tichou podporou Nemecka. Po príchode sa rýchlo zorientoval, pochopil dôvody nespokojnosti robotníkov a populistickými krokmi a agitáciou rýchlo získaval popularitu. Onedlho zatienil ostatných boľševických vodcov a presvedčil väčšinu boľševikov, že je nutné zlikvidovať buržoáznu Dočasnú vládu a nahradiť ju ľavicovou vládou Sovietu. Nižší predstavitelia strany boľševikov sa 7. júla 1917 pokúsili o prvé ozbrojené prevzatie moci, keď ich oddiely obkľúčili Tauridský palác a požadovali, aby Soviet prevzal moc od Dočasnej vlády. Na obranu Dočasnej vlády sa však postavili vojenské jednotky v meste. Pri ozbrojených zrážkach zahynulo niekoľko stoviek ľudí, ale boľševici sa následne stiahli. Kamenev a Trockij boli zatknutí, Lenin utiekol do Fínska. Ich popularita však vďaka Leninovým sľubom rýchlo rástla, zatiaľ čo iné ľavicové strany ako eseri a menševici sa na viacerých otázkach štiepili na viacero prúdov. Leninova politika stála na jednoduchých bodoch - okamžitý mier, konfiškácia pôdy veľkostatkárom, prevzatie kontroly nad továrňami sovietmi (výbormi robotníkov), tzv. „všetka moc sovietom“ a trval tiež na právo na samourčenie neruských národov. Splnením týchto téz by fakticky uspokojil túžby väčšiny nespokojných obyvateľov.
 V samotnej boľševickej strane nepanovala jednota v otázke akú pozíciu v revolučných otázkach zaujať. Existovali 3 skupiny. Lenin a Trockij, predstavovali radikálnu skupinu, ktorá verila, že revolúcia v Rusku môže ovplyvniť dianie v iných krajinách a viesť k celosvetovej socialistickej revolúcii. Druhá rovnako veľmi silná skupina, ktorej najvýznamnejším predstaviteľom bol Kamenev a Zinoviev, považovali revolúciu za možnosť ako upevniť pozíciu socialistických strán. Verili v možnosť vytvorenia širokej socialistickej koaličnej vlády, ktorá by pripravila potrebné sociálne reformy, vyjednávala o mieri a umožnila vznik ľavicového Ústavodarného zhromaždenia. Tretiu skupinu predstavovali tí, ktorých názory na vyššie spomínané problémy sa menili vzhľadom na meniace sa podmienky revolúcie.
 Vojenská a ekonomická situácia
 V dôsledku revolúcie a chaosu v krajine výrazne upadla priemyselná výroba, čo malo za následok narastanie nezamestnanosti. Nezamestnaní robotníci posilňovali armádu nespokojných a revolučne naladených más. Zásahy do práv veľkopodnikateľov vlastniacich továrne zo strany ľavicových strán mali za následok vzájomné odcudzenie a ich nedôveru v ľavicovú vládu. Vláda výrazne zadlžovala krajinu zahraničnými pôžičkami a tlačením nových peňazí, čo ešte zvyšovalo infláciu.
 25. augusta 1917 sa nový vrchný veliteľ ruskej armády gen. Kornilov pokúsil obsadiť Petrohrad a ukončiť násilím chaotickú situáciu. Vyvolal však veľký odpor naprieč všetkými vrstvami obyvateľstva a jeho jednotky boli zastavené ozbrojeným odporom revolučných síl ďaleko pred mestom. Tento krok výrazne otriasol dôverou v demokratické inštitúcie a výrazne radikalizoval všetky strany. Kerenskij síce vytvoril v septembri ďalšiu vládu, ale tá už nikdy nezískala dôveru Petrohradského sovietu, ktorú potrebovala. 14. septembra 1917 bolo Rusko oficiálne transformované na republiku.
 Októbrové udalosti
 Kornilovov pokus o puč výrazne zvýšil popularitu boľševikov, ktorí boli po neúspešnom pokuse o prevzatie moci v júli v čiastočnej ilegalite.
 V boľševickej strane sa začala zvažovať potreba ozbrojeného povstania. Postavil sa však proti nej rad predstaviteľov strany, najmä jej umiernené krídlo na čele s Kamenevom a Zinovievom. Naopak Lenin neodbytne trval na ozbrojenom povstaní ako jedinom možnom riešení, pričom sa 29. septembra vyhrážal svojou rezignáciou. Tvrdil, že prevzatie vlády musí byť násilné, pretože vychádzal z marxistických predstáv proletárskej revolúcie. Okrem Lenina a Sverdlova zohral pri organizácii prevratu významnú úlohu Trockij, ktorý bol poverený vedením výboru na obranu Sovietu a disponoval tak časťou petrohradských ozbrojených zložiek. 10. októbra 1917 bola napokon na zjazde boľševickej strany prijatá rezolúcia o ozbrojenom povstaní.
 Kerenského Dočasná vláda sa síce pokúšala zvrátiť tento stav, ale vzhľadom na to, že stratila všetku podporu revolučných más nemala žiadne ozbrojené sily, ktoré by mohla nasadiť proti boľševikom. Kerenskij 24. októbra prikázal zrušiť všetku boľševickú tlač. Pre Trockého to bol signál, aby Petrohradská posádka a námorníci z Kronštadtu pod jeho vedením, ktorí v prevažnej miere stáli na strane boľševikov prevzali moc. Vojaci, námorníci a tzv. Červené gardy, celkovo v Petrohrade asi 40 000 ozbrojencov, začali 24. októbra 1917 (6. novembra podľa gregoriánskeho kalendára) obsadzovať kľúčové body mesta. Večer boli členovia Dočasnej vlády blokovaní v Zimnom paláci.
 Podľa Leninovho výroku „strana našla moc pohodenú na ulici a jednoducho ju zdvihla.“ Boľševikom stačilo ovládnuť hlavné komunikačné uzly v Petrohrade – nástupište, poštu atď. Len okolo Zimného paláca sa rozpútali sporadické konflikty. Zimný palác bránili iba nepočetné a slabé oddiely žiakov vojenskej delostreleckej školy, kozákov a ženský prápor, ktoré sa čoskoro vzdali. Kadeti delostreleckej školy odišli zo Zimného paláca bez boja. Signálom na útok na palác bol výstrel z krížniku Avrora, kotviacom na brehu Nevy. Výstrel slepej munície pri tom rozbil okná na veľkej časti budov priľahlých k rieke. Boľševické sily následne vošli do Zimného paláca prakticky bez odporu. Došlo iba k sporadickej streľbe jednotlivcov. Kerenskij medzitým utiekol, aby sa pokúsil získať na svoju stranu jednotky armády mimo mesta na Severnom fronte. Zvyšok Dočasnej vlády bol zadržaný v Zimnom paláci. Neskoršia sovietska histografia zobrazovala útok na palác ako teatrálny a dramatický boj.
 Nasledujúceho dňa, 25. októbra, bol vytvorený pri Petrohradskom soviete Výbor ľudových komisárov (tzv. Sovnarkom), ktorého vedením bol poverený Lenin. Boľševici vydali manifest o zrušení Dočasnej vlády a prechode jej kompetencií na Petrohradský vojensko-revolučný výbor (Petrohradský soviet). 26. októbra prebehli nové voľby do Petrohradského sovietu, v ktorom získali boľševici viac ako polovicu mandátov. 100 mandátov získali ľaví eseri. Hlavný protivník boľševikov, strana Kadetov bola postavená mimo zákon a jej hlavní predstavitelia boli zatknutí. Menševici a eseri odsúdil povstanie ako provokáciu, ktorá povedie k občianskej vojne a odišli zo sály von.
 Na rozdiel od februárovej revolúcie však nebola októbrová revolúcia záležitosťou más, hoci sa komunisti snažili neskôr tvrdiť opak. Nebola ani záležitosťou sovietov, pretože tie už dávno stratili svoju autonómiu. V Petrohrade si veľa ľudí ani nevšimlo, že nejaká revolúcia prebieha. Onoho osudového dňa hrali normálne divadlá, vychádzali noviny a robotníci aj vojenská posádka sa k udalostiam stavali väčšinou nevšímavo. V Moskve sa síce v nasledujúcich dňoch strieľalo, ale v iných mestách samozvané výbory a organizácie celkom plynule preberali moc. Na vidiek boľševický vplyv nesiahal. Obzor roľníkov zväčša nesiahal ďalej ako k najbližšiemu mestu a celkom im chýbal zmysel pre abstraktné ideológie. Išlo im hlavne o ukončenie vojny, pokračovanie pozemkových reforiem zavedených Stolypinom a tiež o prerozdelenie pôdy veľkostatkárov. Bolo im ľahostajné, kto tieto kroky presadí. Lenin, ktorý si už vypožičal z programu strany eserov tie časti, ktoré sa mu hodili, bol ochotný ich hlad po pôde uspokojiť. A to bolo hlavné.
 Boľševická vláda a občianska vojna
 Boľševici prevzali moc v mene Sovietu, prezentovali ju ako nutnosť na obranu revolúcie a spôsob ako Soviet získa moc od nepopulárnej Dočasnej vlády. Októbrovou revolúciou však ich revolúcia ešte len začínala. Po celý ďalší rok museli zvládať jednu krízu za druhou a sami často neverili, že sa pri moci udržia. Vtedy sa už na rozdiel od „veľkého októbra“ naozaj bojovalo. Len malá časť spoločnosti skutočne verila, že sa boľševici udržia pri moci.
 Úspech boľševikov umožnilo niekoľko faktorov:
 Počas ôsmich mesiacov od februárovej revolúcie sa celkom zrútil tradičný pilier starého Ruska – armáda. Nebolo teda nikoho, kto by prevrat potlačil.
 Boľševici šikovne využili vtedajšie volanie po mieri „bez anexií a kontribúcií“ – to, že vojnu v skutočnosti predĺžili, sa malo ešte len ukázať.
 Boľševici natoľko verili vo svoje „historické“ poslanie, že boli v tom čase snáď jedinou silou, ktorá mala jasný „program“ (hoci utopický). Chceli budovať nový svet, vystúpiť z vojny, zrušiť peniaze, vyvlastniť továrne a dúfali, že položia základy spravodlivej spoločnosti.
 Po tom, čo krajiny Dohody odmietli boľševický návrh jednania o všeobecnom mieri, bez anexií, reparácií a s právom samourčenia pre národnostné menšiny, boli prinútení vyjednávať s Centrálnymi mocnosťami o separátnom mieri. Boľševickú delegáciu viedol Trockij, ktorého po dlhom naťahovaní nakoniec prinútil útok 700 000 nemeckých vojakov podpísať tzv. Brestlitovský mier 3. marca 1918.
 Boľševici tiež umožnili voľby do Ústavodarného zhromaždenia, ktorých sa zúčastnilo 48,4 milióna oprávnených voličov. Najviac 39,5 % hlasov získali eseri, ktorí zvíťazili hlavne vďaka podpore na vidieku. 22,5 % hlasov získali boľševici, 4,5 % kadeti a 3,2 % menševici. Veľké množstvo hlasov získali iné neruské socialistické strany. Boľševici však fungovanie tejto ustanovizne ďalej nepotrebovali. Keď 5. januára 1918 zvolili delegáti Ústavodarného zhromaždenia za jeho predsedu esera Viktora Černova a začali diskutovať o ďalšej činnosti, veliteľ jednotky, ktorá mala držať stráž námorník Železňakov oznámil, že ochranka je unavená a prerušil zasadanie. Ústavodarné zhromaždenie už nikdy viac nezasadalo. Cesta Ruska k demokracii bola na viac ako 70 rokov zahataná.
 Boľševická revolúcia tak postupne prerástla do krvavej občianskej vojny. Proti jednaniu boľševikov sa postupne postavilo viacero skupín obyvateľstva. Opozícia však zostávala roztrieštená. Menševici po boľševickom prevrate v októbri okamžite vytvorili v Gruzínsku vlastnú vládu. Podobne sa zachovali Donskí kozáci na juhu Ruska. Monarchisti využili nespokojnosť s boľševikmi najmä medzi stále vplyvnou vyššou vrstvou a statkármi. Začali organizovať ozbrojené sily, ktorými chceli zvrhnúť ich vládu (tzv. biele hnutie). Medzi prvými vodcami bieleho hnutia boli bývali cárski generáli Kornilov a Alexejev. Vznikla tiež silná kozácka Donská armáda, ktorá spolu s tzv. Dobrovoľníckou armádou vedenou cárskymi generálmi vytvorila Ozbrojené sily južného Ruska, vážnym spôsobom ohrozujúce boľševikov v južnej časti európskeho Ruska až do roku 1920. Okrem nich existovali silné národné sily v Poľsku, Pobaltí, Fínsku, na Ukrajine, v Strednej Ázii a na Kaukaze. Do bojov významne zasiahli sily anarchistov najmä na Ukrajine (napr. Machno), ale aj vojaci československých légií, ktoré sa sťahovali po transsibírskej magistrále z Ruska na východ.
 Boľševici vďaka odhodlanej obrane, rozštiepenosti opozície, krutým opatreniam ale aj radu ústupkov napokon občiansku vojnu úspešne prekonali. Predvojnové Rusko však bolo definitívne rozložené a stratilo veľké územia na západe (Poľsko, západná Ukrajina a západné Bielorusko, Pobaltie, Fínsko). V roku 1922 bol na území pod kontrolou boľševikov vyhlásený Zväz sovietskych socialistických republík.
 Referencie
 Pozri aj
 Vojnový komunizmus
 Ruská občianska vojna
 Iné projekty
 Revolúcie
 Dejiny Ruska
 Dejiny Sovietskeho zväzu


text:
La Risoluzione n.1497 dell'Assemblea generale delle Nazioni Unite venne decisa il 31 ottobre 1960 in seguito alla protesta del governo austriaco (cofirmatario assieme all'Italia dell'accordo De Gasperi-Gruber del 1946) per il mancato rispetto da parte dell'Italia di tale accordo.
 Questa risoluzione è stata interpretata da parte di alcuni osservatori come la conferma che la questione altoatesina non sarebbe una questione interna italiana, ma una questione internazionale e che l'Austria si sarebbe di fatto promossa garante della minoranza di madrelingua tedesca in Alto Adige e nei comuni bilingui della Provincia autonoma di Trento.
 A questa risoluzione ne seguì un'altra (la numero 1661), che, dal momento che la questione non era stata ancora risolta, invitava le due parti (Italia e Austria) a continuare gli sforzi al fine di raggiungere quanto previsto dalla risoluzione precedente.
 Collegamenti esterni
 ONU 1497
 Risoluzioni dell'Assemblea generale delle Nazioni Unite
 Eventi del 1960


text:
Daudzšūnu dzīvnieki (Eumetazoa) ir dzīvnieku (Animalia) apakšvalsts, kas apvieno sarežģītākos daudzšūnu organismus. Daudzšūnu dzīvnieku apakšvalstī tiek iekļauta lielākā daļa dzīvnieku tipu (36 tipi). Šajā apakšvalstī nav iekļauti tikai parazoji (Parazoa), kas ietver 2 tipus - plakozojus (Placozoa) un sūkļus (Porifera).
 Galvenās apakšvalsts īpašības ir attīstīta gastrulācija, mute un zarnu trakts, barība tiek pārstrādāta zarnu traktā, primāri ir muskulatūra un nervu sistēma. Barošanās šiem dzīvniekiem notiek gan dobuma gremošanas, gan arī fagocitozes un pinocitozes ceļā.
 Sistemātika
 Daudzšūnu dzīvnieku apakšvalsts (Eumetazoa)
 nodalījums
 tips (neskaidra piederība)
 tips
 tips
 tips
 apakšnodalījums
 tips
 tips
 tips
 tips
 tips †
 apakšnodalījums
 virstips
 tips
 tips
 tips
 tips
 tips
 tips
 tips
 tips
 virstips
 tips
 tips
 tips
 tips
 tips
 tips
 tips
 virstips
 tips
 tips
 tips
 tips
 tips †
 tips
 tips
 tips
 tips
 tips
 nodalījums
 tips
 tips
 tipi incertae sedis - dzīvnieki, ko nav iespējams pievienot nevienam zināmam tipam. Piemēram, fosilais Gluteus minimus vai ģints Dendrogramma divas sugas, kas atklātas tikai 2014. gadā.
 Atsauces
 Dzīvnieki


text:
Messier 5 on pallomainen tähtijoukko Käärmeen tähdistössä. Sen löysi Gottfried Kirch yhdessä vaimonsa Maria Margarethen kanssa vuonna 1702. Charles Messier löysi kohteen itsenäisesti 23. toukokuuta 1764. William Herschel oli ensimmäinen, joka havaitsi kohteen muodostuvan yksittäisistä tähdistä.
 M5:n etäisyys Aurinkokunnastamme on noin 24 500 valovuotta. Siinä on yli 100 000 tähteä, joista yli sadan tiedetään olevan muuttuvia tähtiä. Kohteen arvioidaan olevan yksi vanhimmista ja suurimmista pallomaisista tähtijoukoista. M5 kulkee aurinkokunnastamme poispäin n. 52 km/s nopeudella.
 M5:stä on toistaiseksi löydetty 105 muuttuvaa tähteä, joista ensimmäiset löydettiin jo 1890. Kohteen kirkkaimpien tähtien suhteellinen kirkkaus on 12,2.
 Katso myös
 Messierin luettelo
 Lähteet
 Aiheesta muualla
 005
 M005
 5904


text:
 3.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 225/13
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 30. května 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Nejvyššího správního soudu — Česká republika) — Mehmet Arslan v. Policie ČR, Krajské ředitelství policie Ústeckého kraje, odbor cizinecké policie
 (Věc C-534/11) (1)
 (Prostor svobody, bezpečnosti a práva - Směrnice 2008/115/ES - Společné normy a postupy při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí - Použitelnost na žadatele o azyl - Možnost ponechat státního příslušníka třetí země v zajištění po podání žádosti o azyl)
 2013/C 225/21
 Jednací jazyk: čeština
 Předkládající soud
 Nejvyšší správní soud
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Mehmet Arslan
 Žalovaná: Policie ČR, Krajské ředitelství policie Ústeckého kraje, odbor cizinecké policie
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Nejvyšší správní soud (Česká republika) — Výklad čl. 2 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/115/ES ze dne 16. prosince 2008 o společných normách a postupech v členských státech při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí (Úř. věst. L 348, s. 98) ve spojení s bodem 9 jejího odůvodnění — Rozsah působnosti — Zajištění státního příslušníka třetí země neoprávněně pobývajícího na území členského státu za účelem jeho vyhoštění v situaci, kdy podal žádost o azyl ve smyslu směrnice Rady 2005/85/ES ze dne 1. prosince 2005 o minimálních normách pro řízení v členských státech o přiznávání a odnímání postavení uprchlíka (Úř. věst. L 326, s. 13)
 Výrok
 1)
 Článek 2 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/115/ES ze dne 16. prosince 2008 o společných normách a postupech v členských státech při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí ve spojení s bodem 9 jejího odůvodnění musí být vykládán v tom smyslu, že se tato směrnice nevztahuje na státního příslušníka třetí země, který podal žádost o mezinárodní ochranu ve smyslu směrnice Rady 2005/85/ES ze dne 1. prosince 2005 o minimálních normách pro řízení v členských státech o přiznávání a odnímání postavení uprchlíka, a to v době od podání uvedené žádosti do přijetí rozhodnutí o této žádosti v prvním stupni, či případně do rozhodnutí o opravném prostředku podaném proti uvedenému rozhodnutí.
 2)
 Směrnice Rady 2003/9/ES ze dne 27. ledna 2003, kterou se stanoví minimální normy pro přijímání žadatelů o azyl, a směrnice 2005/85 nebrání tomu, aby byl státní příslušník třetí země, který po svém zajištění na základě článku 15 směrnice 2008/115 podal žádost o mezinárodní ochranu ve smyslu směrnice 2005/85, ponechán v zajištění na základě ustanovení vnitrostátního práva, jestliže se po individuálním posouzení všech relevantních okolností ukáže, že tato žádost byla podána pouze s cílem pozdržet nebo zmařit výkon rozhodnutí o navrácení a že je pokračování zajištění objektivně nutné k tomu, aby se dotyčný nemohl definitivně vyhnout svému navrácení.
 (1) Úř. věst. C 65, 3.3.2012.


text:
 8.12.2007
 NL
 Publicatieblad van de Europese Unie
 C 297/5
 Arrest van het Hof (Tweede kamer) van 4 oktober 2007 — Naipes Heraclio Fournier, SA/Bureau voor harmonisatie binnen de interne markt (merken, tekeningen en modellen), France Cartes SAS
 (Zaak C-311/05 P) (1)
 (Hogere voorziening - Verordening (EG) nr. 40/94 - Gemeenschapsmerk - Beeldmerken die afbeelding van „zwaard’, van „ridder van knotsen’ en van „koning van zwaarden’ uit kaartspel bevatten - Nietigverklaring van merk)
 (2007/C 297/07)
 Procestaal: Spaans
 Partijen
 Rekwirante: Naipes Heraclio Fournier, SA (vertegenwoordigers: E. Armijo Chávarri en A. Castán Pérez-Gómez, abogados)
 Andere partijen in de procedure: Bureau voor harmonisatie binnen de interne markt (merken, tekeningen en modellen) (vertegenwoordigers: O. Montalto, I. de Medrano Caballero en O. Mondéjar, gemachtigden), France Cartes SAS (vertegenwoordiger: C. de Haas, avocat)
 Voorwerp
 Hogere voorziening tegen het arrest van het Gerecht van eerste aanleg (Derde kamer) van 11 mei 2005, Naipes Heraclio Fournier/BHIM (interveniënte: France Cartes SAS) (gevoegde zaken T-160/02 en T-162/02), houdende verwerping van de beroepen tegen drie beslissingen van de tweede kamer van beroep van het Bureau voor harmonisatie binnen de interne markt (BHIM) van 28 februari 2002 tot toewijzing van vorderingen tot nietigverklaring die France Cartes SAS had ingesteld tegen drie beeldmerken waarvan rekwirante houder is
 Dictum
 1)
 De hogere voorziening wordt afgewezen.
 2)
 Naipes Heraclio Fournier SA wordt verwezen in de kosten.
 (1) PB C 243 van 1.10.2005.


text:
 22.12.2005
 SV
 Europeiska unionens officiella tidning
 L 339/55
 GEMENSAMMA EES-KOMMITTÉNS BESLUT
 nr 129/2005
 av den 30 september 2005
 om ändring av protokoll 31 till EES-avtalet om samarbete inom särskilda områden vid sidan om de fyra friheterna
 GEMENSAMMA EES-KOMMITTÉN HAR BESLUTAT FÖLJANDE
 med beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, ändrat genom protokollet med justeringar av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, nedan kallat ”avtalet”, särskilt artiklarna 86 och 98, och
 av följande skäl:
 (1)
 Protokoll 31 till avtalet ändrades genom Gemensamma EES-kommitténs beslut nr 90/2004 av den 8 juni 2004 (1).
 (2)
 Samarbetet mellan parterna i avtalet bör utvidgas till att omfatta Europaparlamentets och rådets beslut nr 456/2005/EG av den 9 mars 2005 om inrättande av ett flerårigt gemenskapsprogram för att göra digitalt innehåll i Europa mer tillgängligt, användbart och exploaterbart (2).
 (3)
 Protokoll 31 till avtalet bör därför ändras så att detta utvidgade samarbete kan äga rum med verkan från och med den 1 januari 2005.
 HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
 Artikel 1
 Följande strecksats skall läggas till i artikel 2.5 i protokoll 31 till avtalet:
 ”—
 32005 D 0456: Europaparlamentets och rådets beslut nr 456/2005/EG av den 9 mars 2005 om inrättande av ett flerårigt gemenskapsprogram för att göra digitalt innehåll i Europa mer tillgängligt, användbart och exploaterbart (EUT L 79, 24.3.2005, s. 1).”
 Artikel 2
 Detta beslut träder i kraft dagen efter det att den sista anmälan enligt artikel 103.1 i avtalet har gjorts till Gemensamma EES-kommittén (3).
 Det skall tillämpas från och med den 1 januari 2005.
 Artikel 3
 Detta beslut skall offentliggöras i EES-delen av och EES-supplementet till Europeiska unionens officiella tidning.
 Utfärdat i Bryssel den 30 september 2005.
 På Gemensamma EES-kommitténs vägnar
 Hans furstliga höghet prins Nikolaus von LIECHTENSTEIN
 Ordförande
 (1) EUT L 349, 25.11.2004, s. 52.
 (2) EUT L 79, 24.3.2005, s. 1.
 (3) Inga konstitutionella krav angivna.


text:
 3.7.2010
 LV
 Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
 C 179/3
 Tiesas (pirmā palāta) 2010. gada 14. janvāra spriedums (Bundesgerichtshof (Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu) — Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs eV/Plus Warenhandelsgesellschaft mbH
 (Lieta C-304/08) (1)
 (Direktīva 2005/29/EK - Negodīga komercprakse - Valsts tiesiskais regulējums, atbilstoši kuram principā tiek aizliegta komercprakse, kurā patērētāju piedalīšanās konkursā vai loterijā ir atkarīga no preces pirkuma vai pakalpojuma izmantošanas)
 2010/C 179/03
 Tiesvedības valoda — vācu
 Iesniedzējtiesa
 Bundesgerichtshof
 Lietas dalībnieki pamata procesā
 Prasītāja: Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs eV
 Atbildētāja: Plus Warenhandelsgesellschaft mbH
 Priekšmets
 Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu — Bundesgerichtshof — Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 11. maija Direktīvas 2005/29/EK, kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem un ar ko groza Padomes Direktīvu 84/450/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/7/EK, 98/27/EK un 2002/65/EK, un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2006/2004 (OV L 149, 22. lpp.), 5. panta 2. punkta interpretācija — Komecprakse savienot preču pārdošanu ar loteriju reklāmas nolūkā, kas klientam ļauj piedalīties valsts izlozē, ja viņš, pērkot preces, ir savācis zināmu daudzumu bonusa punktu — Valsts tiesiskais regulējums, atbilstoši kuram komercprakse, kurā patērētāju dalība konkursā vai loterijā reklāmas nolūkā tiek padarīta atkarīga no preces pirkšanas vai pakalpojuma izmantošanas, principā nav likumīga neatkarīgi no tā, vai konkrētajā gadījumā reklāmas pasākums kaitē patērētāju interesēm
 Rezolutīvā daļa:
 Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 11. maija Direktīva 2005/29/EK, kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem un ar ko groza Padomes Direktīvu 84/450/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/7/EK, 98/27/EK un 2002/65/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2006/2004 (“Negodīgas komercprakses direktīva”), ir jāinterpretē tādējādi, ka tai ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kāds ir pamata prāvā, kurā ir paredzēts tādas komercprakses principiāls aizliegums, neņemot vērā īpašos konkrētās lietas apstākļus, kurā patērētāju dalība konkursā vai loterijā tiek saistīta ar preces pirkumu vai pakalpojuma izmantošanu.
 (1) OV C 247, 27.09.2008.