text:
POHJOIS-POHJANMAAN PÄÄSTÖTARKKAILU PDF
 Download "POHJOIS-POHJANMAAN PÄÄSTÖTARKKAILU 2015"
 1 POHJOIS-POHJANMAAN PÄÄSTÖTARKKAILU WWE Korentosuon pintavalutuskenttä. Petri Tähtinen POHJOIS-POHJANMAAN TURVETUOTANTOSOIDEN PÄÄSTÖTARKKAILU VUONNA 215
 3 Pohjois-Pohjanmaan turvetuotantosoiden päästötarkkailu vuonna Sisältö 1 JOHDANTO SÄÄTILA TURVETUOTANTOPINTA-ALAT VUONNA TARKKAILUN TOTEUTUMINEN JA KUORMITUKSEN LASKENTA Tarkkailun toteutuminen Päästöjen laskenta TAUSTAHUUHTOUMA TUOTANTOVAIHEEN TARKKAILUN TULOKSET Valumat Tulosten vertailu edellisvuosiin Valumaveden laatu Tulosten vertailu edellisvuosiin Ominaiskuormitukset Kuormituksen jakautuminen vuodenajoittain Tulosten vertailu edellisvuosiin Vesienkäsittelymenetelmien tehon tarkkailu Näytteenoton ajoittuminen yli- ja alivirtaamatilanteisiin KUNTOONPANOVAIHEEN TARKKAILUN TULOKSET Kuntoonpanovaiheen tarkkailu ja kuormituksen laskenta Kuntoonpanotyöt tarkkailukohteilla Valumat Veden laatu Ominaiskuormitukset Vesienkäsittelymenetelmien tehon tarkkailu TURVETUOTANNON VESIENKÄSITTELYMENETELMÄT VUONNA TURVETUOTANNON PÄÄSTÖLASKENTA VUONNA Vuosipäästöjen laskennassa käytettävä aineisto Turvetuotannon päästöt vuonna YHTEENVETO VIITTEET Copyright Pöyry Finland Oy
 4 Liitteet Liite 1 Liite 2 Liite 3 Liite 4 Liite 5 Liite 6 Liite 7 Liite 8 Liite 9 Liite 1 Liite 11 Turvetuotantoalueiden sijainnit Turvetuotantoalueiden pinta-alat ja vesienkäsittelymenetelmät Vuosikuormitustarkkailun ympärivuotisten ja kuntoonpanotarkkailukohteiden sijainnit Pohjois-Pohjanmaan vuosikuormitustarkkailussa olleiden ympärivuotisten tarkkailukohteiden tulokset Kaikkien kesän tarkkailusoiden tulokset Ympärivuotisten kohteiden vesienkäsittelyn tehon tarkkailun tulokset Kuntoonpanokohteiden tarkkailun tulokset Kuntoonpanokohteiden vesienkäsittelyn tehon tarkkailun tulokset Tuotannosta poistuneiden alueiden päästöt Valuman ja vdl-muuttujien riippuvuudet Pohjois-Pohjanmaan tuotantovaiheen ympärivuotisilla tarkkailukohteilla v Kuntoonpanokohteiden vesistötarkkailun tulokset 2 Pohjakartta-aineistot Maanmittauslaitos, lupa nro 48/MML/12 Pöyry Finland Oy Ari Nikula, FM Yhteystiedot PL 2, Tutkijantie 2 A 959 OULU puh sähköposti: Copyright Pöyry Finland Oy
 5 1 1 JOHDANTO Pohjois-Pohjanmaalla tuotannossa olevien turvesoiden päästötarkkailu on vuodesta 1986 lähtien toteutettu keskitetysti. Kuntoonpanovaiheen soiden tarkkailu on toteutettu samaa periaatetta noudattaen vuodesta 199 lähtien. Tarkkailun periaate on, että osalla soista mitataan vesimäärät ja tarkkaillaan veden laatua ja muiden soiden päästöt lasketaan tarkkailusoiden ominaispäästölukujen perusteella. Kuntoonpanokohteiden osalta kaikilla kohteilla toteutetaan tarkkailua. Tämä raportti kattaa tarkkailukauden Vuonna 26 Pohjois-Pohjanmaan turvetuotantoalueiden päästötarkkailu eriytettiin ympärivuotiseksi vuosipäästöjen tarkkailuksi ja vesistöalueittaiseksi tarkkailuksi. Pohjois- Pohjanmaan turvetuotannon ympärivuotisten vuosikuormitustarkkailukohteiden sekä kuntoonpanosoiden tarkkailu raportoidaan omassa raportissaan (tämä julkaisu). Pohjois- Pohjanmaan turvetuotannon vuosikuormitustarkkailun kohteet on valittu siten, että ne edustavat eri vesienkäsittelymenetelmiä ja jakaantuvat maantieteellisesti riittävän laajalle alueelle. Vesistöaluekohtaisissa tarkkailuissa on nykyisin mukana myös ympärivuotisia tarkkailukohteita. Kaikkien em. tarkkailujen tuloksista koostetaan ominaiskuormitusaineisto, jonka avulla voidaan laskea vuosipäästöt kaikille Pohjois-Pohjanmaan ELYkeskuksen alueen turvetuotantoalueille. Vesistöaluekohtaisten päästötarkkailujen tuloksia ei käsitellä tässä raportissa erikseen, vaan ne esitetään vesistöaluekohtaisissa raporteissa, joissa tarkastellaan myös samanaikaisen vaikutustarkkailun tuloksia. Vuosipäästöjen laskenta-alue ulottuu Kalajoelta Kuivajoelle lukuun ottamatta Oulujärven ja sen yläpuolisten jokien valuma-alueita, jotka kuuluvat Kainuun turvetuotantoalueiden tarkkailuun. Osa Pohjois-Pohjanmaan alueen turvetuotantosoista kuuluu Pohjois- Savon tarkkailuohjelmaan. Pohjois-Pohjanmaan ELY-keskuksen alueen lisäksi tarkkailussa on mukana joitakin Kainuun ja Lapin ELY-keskusten alueilla sijaitsevia turvetuotantosoita, jotka sijaitsevat joko Temmesjoen, Oulujärven alapuolisen Oulujoen, Siikajoen, Kuivajoen tai Siuruanjoen valuma-alueilla. Tarkkailukauden 215 aikana Pohjois-Pohjanmaan vuosikuormitustarkkailuun kuuluvia ympärivuotisia tarkkailukohteita oli 17 kpl, joista Järvineva oli tarkkailussa vain marras-joulukuussa 214 (Taulukko 1-1). Lisäksi vesistöaluekohtaisissa ympärivuotisissa tarkkailuissa oli 31 kohdetta. Ympärivuotisten kohteiden sekä kesäaikaisten tarkkailukohteiden aineiston avulla laskettiin vuosipäästöt niille kohteille joilla ei ollut tarkkailua vuonna 215. Ko. aineistoa täydentämään otettiin lisäksi yksi Lapissa ja kolme Kainuussa sijaitsevaa kohdetta. Kuntoonpanovaiheen tarkkailukohteita oli tarkkailukauden aikana seitsemän. Ahma Ympäristö Oy vastasi Oulujoen ja Iijoen-Siuruanjoen tarkkailuista kokonaisuudessaan, sekä Kanteleen Voima Oy:n Ilkannevan ja Kärsämäennevan tarkkailusta. Ramboll Finland vastasi puolestaan Temmesjoen tarkkailusta. Muut tarkkailut toteutti Pöyry Finland Oy. Kesäaikana Pohjois-Pohjanmaalla oli tarkkailussa kaikkiaan 146 päästötarkkailukohdetta. Copyright Pöyry Finland Oy
 6 Taulukko 1-1 Pohjois-Pohjanmaan turvetuotuotannon päästötarkkailukohteet vuonna VUOSIKUORMITUSTARKKAILU Ym pärivuotinen tarkkailu Iso-Kinttaissuo, pvk1 Korentosuo, pvk1 Olki-Peurasuo, pvk1 Vasamanneva, pvk1 Isosuo, pvk2-3 (Utajärvi) Kuljunneva, la/pvk1 Pehkeensuo, pvk1 Verkaneva, pvk1 Itäsuo, pvk1 Kynkäänsuo, la3-4/pvk1 Pullinneva, pvk1 Järvineva, pvk1* Kärjenrimpi, pvk1 (KAI) Puutiosuo, pvk2-3 Kontio-Klaavunsuo, pvk2 Mankisenneva, pvk1 Turkkisuo, la/pvk2 Kuntoonpanotarkkailu Jääräsuo, pvk1** Korteneva, pvk1 Lonkerinneva, pvk1*** Varpasuo, pvk3 Kontiomaansuo, pvk3 Kuuhkamonneva, pvk2 Paskalanneva, pvk VESISTÖALUEKOHTAISET TARKKAILUT Kalajoki Jouttenisenneva, pvk2 Onkilamminneva, pvk Päällysneva, pvk1 Vittouvenneva, pvk1 Löytynneva, la Osmalamminneva, pvk1 Rautamullansuo, pvk1 Nurmesneva, pvk1 Puronneva, pvk1 Tuppuraneva, pvk1 Pyhäjoki Ahmaneva, pvk1 Kärsämäenneva, pvk Piipsanneva, kem1 ja la/kem2 Äijönneva, la/pvk1 Ilkanneva, pvk1 ja pvk2 Märsynneva, pvk1 Porkanneva, rhk1 Iso-Lamminneva, pvk1 Nurmesneva, la1-2 Puutionneva, pvk1 Kuuhkamonneva, pvk1 Pihlajaneva, pvk1 Siloneva, pvk1 Siikajoki Isoneva, la2 Mankisenneva, pvk2 Paskoneva, pvk1 Sauvasuo, pvk1 Kivineva, la5-7 ja la1-15 Navettarimpi, kem1 (KAI) Saarineva, pvk1 Oulujoki Haarasuo, pvk1 Kanasuo, pvk1 Miehonsuo, la Tunturisuo, kem1 Hautasuo, la Kapustasuo, pvk1 Niskansuo, pvk1 ja pvk2 Isosuo, Vaala, pvk1 (KAI) Latvasuo, pvk1 ja pvk2 Petäikönsuo, la Kiiminkijoki Hakasuo, pvk1 Hangassuo, la2 Isonivansuo, kos Vittasuo, hi1 Iijoki Ahvensuo/Matkasuo, pvk Kapulasuo, la3 Lampisuo, pvk3 Riepulehdon-Mäntyharjunsuo, pvk Haukkasuo, pvk2 Koivu-Loukassuo, pvk Latvasuo Yli-Ii, la1 ja la2 Ruonasuo, pvk1 ja pvk2 Iso-Ahmasuo, pvk Koppelosaarensuo, la1 Lavasuo, pvk Syrjäsuo, Syrjäoja ap ja yp Iso-Jännesuo, la1-2 ja Ao3 Kortesuo, pvk1 Lehdonsuo, pvk1 Takasuo, la Iso-Pihlajasuo, pvk1 Koutuansuo, pvk1 Leväsuo, pvk2 Ällinsuo, pvk Iso-Rytisuo, pvk Kuikkasuo, la2 Luisansuo, pvk Isosuo Kollaja, pvk Kupsussuo, pvk1 Murtosuo, la1, la3 ja pvk1 Joutsensuo, pvk1yp Kärppäsuo, pvk1 Palosuo, pvk1 Siuruanjoki Heini-Honkisuo, pvk (LAP) Kapeimmansuo, pvk Pohjoinen Latvasuo, pvk1 Sääskisuo, pvk1 ja pvk2 (LAP) Iso-Pukasuo, pvk1 Koivuojanlatvasuo, Kivioja ap ja yp Polvisuo, pvk1 Teerilammensuo, pvk1 Kaartosuo, pvk Kynkäänsuo, pvk2 ja rhk1 Pukasuo, kos Vaaraojanlatvasuo, pvk1 Kalliosuot Epäilyksensuo, kos Kääpäsuo, la3-6/kos Ronisuo, la/pvk Viidansuo, pvk1 Kalliosuot Kuikkasuo, pvk Matkasuo Pudasjärvi, pvk Saarisuo, pvk1 Viitasuo, rhk1 Kalliosuot Peltosuo, pvk Pikku-Saarisuo, pvk Sivakkasuo, pvk1 Ämmänsuo, kasv Kuivajoki Komppasuo, pvk1 Näätäaapa, pvk2 ja pvk4 Turkkisuo, pvk1 Kompsasuo, pvk1 ja pvk3 Susiojanlatvasuo, pvk1 Temmesjoki Olhavanjoki Raja-aava, pvk1 Tuulisuo, pvk1 Jakosuo, kem1 * Tarkkailussa vain alkutalven ** Siirtyi tuotantovaiheen tarkkailusta kuntoonpanovaiheen tarkkailuun talvella *** Siirtyi tuotantovaiheen tarkkailusta kuntoonpanovaiheen tarkkailuun keväällä Copyright Pöyry Finland Oy
 7 Selostuksessa esiintyviä käsitteitä BAT Bruttopäästö COD Mn Humus Jälkikäyttö Kiintoaine Kuntoonpanovaihe Kuormitus Kuormittava pinta-ala Käyttötarkkailu Mittapato Nettopäästö Ominaispäästö / Ominaiskuormitus Päästötarkkailu Reduktio Tuotantovaihe Vaikutustarkkailu Best Available Techniques, määritetty ympäristönsuojelulaissa. Mahdollisimman tehokas ja kehittynyt, kohteessa teknisesti ja taloudellisesti toteuttamiskelpoinen tekniikka. Tuotantoalueelta lähtevä kokonaispäästö. Turvetuotannosta johtuvan ja alueelta luontaisesti huuhtoutuvan aineen yhteenlaskettu kokonaismäärä. Kemiallinen hapenkulutus. Kuvaa veden sisältämien kemiallisesti hapettuvien orgaanisten aineiden määrää, eli vedessä olevaa eloperäistä ainetta, joka voi olla humusta, jätevettä, karjatalouden päästöjä tai luonnonhuuhtoumaa. Vedessä esiintyviä eloperäisiä orgaanisia aineita, jotka antavat vedelle ruskeankeltaisen värin. Humus muodostaa osan veden sisältämistä orgaanisista aineista. Turvetuotannon päättymisen jälkeinen uusi maankäyttö, esim. metsitys, viljely tai kosteikko. Veteen liukenematon kiinteä orgaaninen tai epäorgaaninen aines. Ajanjakso ennen tuotannon aloittamista, jolloin rakennetaan vesiensuojelurakenteet ja tehdään peruskuivatus sekä muotoillaan suon pinta tuotantokoneille sopivaksi. Ei sisällä tuotantoalueella myöhemmin tehtäviä kunnostustöitä. Ympäristövaikutusta aiheuttavien tekijöiden kokonaismäärä jossakin kohteessa. Turvetuotannon kuntoonpanossa, tuotannossa ja tuotantokunnossa oleva pinta-ala sekä tuotannosta poistunut pinta-ala. Ei sisällä valmistelematonta ja jälkikäytössä olevaa pinta-alaa, joilta tuleva kuormitus ei ole turvetuotannosta johtuvaa. Toiminnan ja tapahtumien seuranta ja kirjaaminen. Sisältää esimerkiksi poikkeustilanteet, vesiensuojelurakenteiden tarkastukset, huollot ja korjaukset, säätilanteen seurannat, kaivutyöt ja pumppaamotiedot. Tuotantoalueen vesienkäsittelyjärjestelmien alapuolella oleva pato, jonka avulla voidaan seurata alueelta purkautuvan veden määrää eli virtaamaa (esim. l/s). Tuotantoalueelta lähtevä päästö, joka saadaan kun mitatusta / lasketusta bruttopäästöstä vähennetään arvioitu luonnonhuuhtouma. Turvetuotannon vesistössä aikaansaaman lisäkuormituksen määrä. Tuotantoalueelta alapuoliseen vesistöön johdettavien aineiden määrä aikayksikös- sä tiettyä pinta-alayksikköä kohden (esim. grammaa hehtaarilta päivässä: g/ha/d). Voidaan ilmoittaa bruttona tai nettona. Tuotantoalueelta lähtevien päästöjen seuranta mittaamalla. Vesienkäsittelyrakenteen avulla saavutettava aineen poistuma. Turvesuon elinkaaren ajanjakso, jolloin turvetta tuotetaan. Jaksoon kuuluu myös ojien ym. rakenteiden kunnossapitoa. Voi tarkoittaa myös sitä osaa vuodesta jolloin turvetta tuotetaan: tyypillisesti kesä-syyskuussa. Tarkkailu, jossa selvitetään toiminnan vaikutuksia ympäristöön (mm. vesistö-, kalatalous-, pöly-, melutarkkailu). Valuma Alueelta poistuvan veden virtaama pinta-alaa kohden (l/s/km 2 ). Valuma-alue Maaston korkeuserojen mukaan määräytyvä alue, jolta pinta- ja pohjavedet laskevat Velvoitetarkkailu Virtaama Ylivirtaama Pääasiallinen lähde: Ympäristöministeriö 215. mereen tai tiettyyn järveen tai tiettyyn uoman kohtaan. Ts. alue, josta vesistö (esim. järvi) tai tietty uoman kohta saa vetensä. Ympäristöluvassa viranomaisen määräämä tarkkailu. Virtauskanavan (putken, uoman tms.) poikkileikkauksen läpi kulkevan nestemäärän tilavuus aikayksikössä (m 3 /s). Tilanne, jossa tuotantoalueelta lähtevä valunta on kertainen keskivalumaan (1 l/s/km 2 ) verrattuna tai sateen rankkuus on suurempi kuin 2 mm/vuorokausi. 3 Copyright Pöyry Finland Oy
 8 2 SÄÄTILA Tarkkailukauden kuukausittaiset lämpötilat ja sademäärät on esitetty kuvissa Kuva 2-1 ja Kuva 2-2. Talvi (marras-maaliskuu) oli kokonaisuutena lauha ja sateinen. Neljän havaintopaikan (Haapavesi, Siikajoki, Pudasjärvi ja Ranua) talven keskilämpötila oli keskimäärin 3,7 o C tavanomaista lämpimämpi ja sademäärä oli 3 % suurempi. Erityisen lauhaa oli joulu-, helmi- ja maaliskuussa ja erityisen sateista tammikuussa. Kevät (huhti-toukokuu) oli noin asteen normaalia lämpimämpi ja sademäärä noin neljänneksen normaalia suurempi. Kesä-heinäkuu oli puolestaan tavanomaista viileämpi ja sademäärä oli keskimäärin 39 % tavanomaista suurempi. Elokuu oli sitä vastoin tavallista lämpimämpi ja vähäsateinen. Syyskuu oli lämmin ja sateinen lokakuun oltua sääoloiltaan varsin tavanomainen. Koko tarkkailukauden keskilämpötila oli 1,8 o C normaalia korkeampi ja sademäärä 25 % tavanomaista suurempi. Kuvassa Kuva 2-3 on esitetty Pyhäjoen (havaintopaikka Tolpankoski) ja Kiiminkijoen (Haukipudas) virtaamat tarkkailujaksolla sekä keskimääräiset virtaamat vuosina Marraskuun alkupuolella mitattiin selvästi tavanomaista suurempia virtaamia. Kevään tulvahuippu oli hieman tavanomaista aiemmin ja se oli kaksivaiheinen. Kesäheinäkuun vaihteessa sekä elokuun alussa mitattiin etenkin Pyhäjoessa korkeita virtaamia, kuten myös syyskuun loppupuolella. Sateiden aiheuttamat virtaamapiikit näkyivät luonnollisesti myös turvetuotantoalueiden valumakäyrissä (ks. liite 4). 4 Kuva 2-1 Kuukauden keskilämpötilat tarkkailujaksolla 215 ja vertailujaksolla keskimäärin. Haapaveden ja Siikajoen vertailujakso on , Pudasjärven ja Ranuan (Ilmatieteen laitos ). Copyright Pöyry Finland Oy
 9 5 Kuva 2-2 Sademäärät tarkkailujaksolla 215 ja vertailujaksolla keskimäärin. Haapaveden ja Siikajoen vertailujakso on , Pudasjärven ja Ranuan (Ilmatieteen laitos ). Kuva 2-3 Pyhäjoen virtaama Tolpankoskessa (Merijärvi) ja Kiiminkijoen virtaama Haukiputaalla (Oulu) aikavälillä Kuvassa on esitetty myös vuosien keskimääräinen virtaama (OIVA - ympäristö- ja paikkatietopalvelu 215). Copyright Pöyry Finland Oy
 10 3 TURVETUOTANTOPINTA-ALAT VUONNA 215 Vuonna 215 Pohjois-Pohjanmaalla oli 211 tarkkailuvelvollista turvetuotantoaluetta, joiden yhteenlaskettu kuormittava pinta-ala oli ha (Taulukko 3-1 ja Kuva 3-1). Alueiden lukumäärissä ja pinta-aloissa tapahtuneet muutokset vuosien välillä johtuvat uusien tuotantoalueiden perustamisesta, vanhojen sulkemisesta, tuotantoalueilla tapahtuvista muutoksista, sekä tuottajien liittymisestä tai eroamisesta tähän tarkkailuun. Osa Pohjois-Pohjanmaan alueella sijaitsevista turvetuotantoalueista kuuluu muiden ELY-keskusten tarkkailuihin valumavesien johtamisreittien mukaisesti. Lapin ja Kainuun alueilta on käsitelty tässä raportissa ne kohteet joiden valumavedet laskevat Pohjois-Pohjanmaan puolelle. Kainuun Oulujärven yläpuoliset kohteet tarkkaillaan Kainuun turvetuotantosoiden tarkkailussa. Turvetuotannon kuormittava pinta-ala (ei sisällä valmistelematonta tai jälkikäytössä olevaa alaa) Pohjois-Pohjanmaan alueella oli 1 % pienempi kuin edellisvuonna. Tuotannossa oleva pinta-alaa oli 7 % vähemmän kuin edellisvuonna ja 21 % vähemmän kuin kymmenen vuotta sitten. Pinta-alojen vertailussa edellisvuosiin on huomioitava Vapo Oy:n ja Turveruukki Oy:n osin tarkentuneet pinta-alatiedot vuodelta 215. Pohjois-Pohjanmaan turvetuotannon kokonaisalasta 29 % sijaitsi Iijoen-Siuruanjoen vesistöalueella ja 2 % Siikajoen vesistöalueella (Kuva 3-2). Siuruanjoen, Siikajoen ja Kuivajoen osuudet turvetuotantopinta-alasta olivat selvästi suuremmat kuin niiden osuudet vesistöalueiden kokonaispinta-alasta. Toisin sanoen näillä vesistöalueilla oli verrattain paljon turvetuotantoa suhteessa vesistöalueen pinta-alaan, mutta sielläkin turvetuotantoalan osuus valuma-alueen pinta-alasta oli vain,9 1,5 %. Päinvastainen tilanne oli selvimmin Iijoella kun sitä tarkastellaan ilman Siuruanjoen valuma-aluetta: osuus kuormittavasta pinta-alasta oli 13 %, kun osuus vesistöalueiden pinta-alasta on lähes kolmannes. Myös Kiiminki- ja Kalajoella oli suhteessa valuma-alueen pinta-alaan vähän turvetuotantopinta-alaa. 6 Taulukko 3-1 Turvetuotantoalueiden lukumäärät ja pinta-alat vesistöalueittain vuonna 215 sekä vuosien yhteismäärät. Vesistöalue Tuotanto- Valmiste- Kunnostus- Tuotan- Tuotanto- Poistunut Jälki- Pinta-ala Osuus va:n alueita lematon vaiheessa nossa kunnossa tuotannosta käyttö yht.* pinta-alasta kpl ha ha ha ha ha ha ha % Kalajoki** ,3 Pyhäjoki ,7 Siikajoki ,9 Temmesjoki ,4 Oulujoki ,6 Kiiminkijoki ,3 Iijoki ,2 Siuruanjoki ,3 Olhavanjoki ,1 Kuivajoki ,5 Piehinginjoki ,1 Kalimenoja ,8 Yppärinjoki ,5 Liminkaoja ,7 yhteensä , * ei sisällä valmistelematonta tai jälkikäytössä olevaa alaa ** kaikki suot eivät PPO:n tarkkailussa Copyright Pöyry Finland Oy
 11 7 Kuva 3-1 Turvetuotantopinta-alan kehitys Pohjois-Pohjanmaalla vuosina Kuva 3-2 Pohjois-Pohjanmaan turvetuotannon kuormittavan alan jakautuminen vesistöalueittain vuonna 215 ja eri vesistöalueiden pinta-alojen osuudet. Eniten tuotannossa olevaa pinta-alaa oli Iijoen-Siuruanjoen vesistöalueella, yhteensä ha. Vuodesta 25 lähtien tuotannossa oleva pinta-ala on pienentynyt selvimmin Pyhäjoella (56 %) ja Kiiminkijoella (42 %) (Kuva 3-3). Pyhäjoen ja Siikajoen valumaalueilla sijaitsevan Piipsannevan tuotantopinta-ala on pienentynyt kymmenessä vuodessa ha (86 %). Samaan aikaan koko Pohjois-Pohjanmaan tuotantopinta-ala on pienentynyt 4 38 ha, joten Piipsannevan laajan alueen tuotantopinta-alan muutokset ovat vaikuttaneet varsin merkittävällä tavalla koko Pohjois-Pohjanmaan turvetuotantopintaalan kehitykseen. Copyright Pöyry Finland Oy
 12 8 Kuva 3-3 Turvetuotannossa olevan pinta-alan kehitys Pohjois-Pohjanmaan suurimmilla vesistöalueilla vuosina Copyright Pöyry Finland Oy
 13 Tuotantokunnossa, muttei tuotannossa olevaa pinta-alaa oli selvästi enemmän kuin edellisvuosina mikä johtui pääasiassa siitä, että usealla Vapo Oy:n tuotantoalueella ei joko tuotettu lainkaan tai huomattava osa alasta oli ns. levossa. Kunnostusvaiheessa oleva pinta-ala (171 ha) oli vuonna % pienempi kuin edellisvuonna. Tuotannosta poistunutta pinta-alaa oli edellisvuosia vähemmän (3 853 ha), koska suuri osa siitä siirtyi jälkikäyttöön, joka on kasvittunutta tai pysyvästi muuhun maankäyttöön siirtynyttä alaa. Tuotannosta poistuneen ja jälkikäytössä olevan alan yhteismäärä oli vuonna 215 lähes yhtä suuri kuin tuotannossa olevan alan (Kuva 3-1). Lisäksi entisiä tuotantoalueita on siirtynyt kokonaan muun maankäytön piiriin, eikä niitä ole esitetty tässä raportissa. Noin puolet tuotannosta poistuneesta alasta sijaitsee Pyhäjoen ja Siikajoen vesistöalueilla. Yksittäisistä tuotantoalueista kuormittavalta ja tuotantopinta-alaltaan suurin vuonna 215 oli Siikajoen vesistöalueella sijaitseva Kärjenrimpi-Puronräme (Kuva 3-4), jonka tuotantoala oli 4 % koko Pohjois-Pohjanmaan tuotantoalasta. Tuotantopinta-alaltaan 15:sta suurimman kohteen yhteisosuus koko Pohjois-Pohjanmaan tuotantoalasta oli 28 %. Vapo Oy:n osuus kuormittavasta kokonaispinta-alasta oli 48 % ja Turveruukki Oy:n 34 % (Kuva 3-5). Kaikkien tuotantoalueiden sijainnit on esitetty liitteessä 1 ja pinta-alatiedot liitteessä 2. 9 Kuva 3-4 Kuormittavalta alaltaan ja tuotantopinta-alaltaan suurimmat turvetuotantoalueet Pohjois- Pohjanmalla vuonna 215. Copyright Pöyry Finland Oy
 14 1 Kuva 3-5 Suurimpien tuottajien osuudet Pohjois-Pohjanmaan turvetuotannon kuormittavasta kokonaispinta-alasta vesistöalueittain vuonna TARKKAILUN TOTEUTUMINEN JA KUORMITUKSEN LASKENTA 4.1 Tarkkailun toteutuminen Turvetuotantoalueiden päästötarkkailu toteutettiin edellisvuosien tarkkailun periaatteiden mukaisesti. Tarkkailujakso oli Vesistöaluekohtaiset tarkkailut mukaan lukien Pohjois-Pohjanmaan kuormittavasta turvetuotantopinta-alasta 61 % oli tarkkailussa. Kuvassa Kuva 4-1 on esitetty tarkkailtu pinta-ala sekä kuormittava pintaala vesistöalueittain. Kalajoella, Oulujoella ja Ii-Siuruanjoella oli ns. laajan tarkkailun vuosi, eli suurin osa turvetuotantoalueista oli tarkkailussa. Pohjois-Pohjanmaan tuotanto- tai jälkihoitovaiheen tarkkailukohteilta otettiin kesällä 161 päästötarkkailunäytettä (Kuva 4-2 ja liite 5). Se oli suurin määrä viimeisen 1 vuoden aikana. Vuosikuormitustarkkailun ympärivuotiset tarkkailukohteet sijaitsivat suhteellisen tasaisesti Pohjois-Pohjanmaan alueella (liite 3). Vuosikuormitustarkkailussa oli 17 kohdetta ja lisäksi vesistöaluekohtaisissa tarkkailuissa 31 ympärivuotista kohdetta (Taulukko 4-1). Ympärivuotisessa tarkkailuaineistossa ovat mukana Kainuun puolella sijaitsevat Kärjenrimpi pvk1 (laskee Siikajokeen) ja Isosuo (Vaala) pvk1 (laskee Oulujokeen). Kuntoonpanovaiheen tarkkailussa oli seitsemän kohdetta. Vuosikuormituslaskenta-aineistoon on otettu lisäksi mukaan Kainuun ELY-keskuksen alueen tarkkailuun kuuluvien Humpinsuo pvk1:n, Lampsisuo pvk1:n ja Suurisuo (Vuolijoki) pvk1:n tarkkailutulokset sekä Lapin ELY-keskuksen alueen tarkkailuun kuuluvan Lumiaapa la3:n tarkkailutulokset. Kohteet ovat mukana lisäaineistona täydentämässä ympärivuotisten kohteiden aineistoa ja ne sijaitsevat maantieteellisesti kohtalaisen lähellä Pohjois-Pohjanmaata. Lähes kaikilla ympärivuotisilla kohteilla lähtevää vesimäärää mitattiin jatkuvatoimisilla virtaamamittareilla ympäri vuoden. Usealla kohteella oli tarkkailukauden aikana padotusta mittapadolla tai muita häiriötilanteita. Virtaamat häiriöjaksoille tai jaksoille jolloin virtaamamittausta ei ollut, on arvioitu käyttäen SYKE:n hydrologista vesistömallia tai lähellä sijaitsevan suon virtaamatietoa jos se oli mahdollista. Copyright Pöyry Finland Oy
 15 11 Kuva 4-1 Tarkkailussa ollut pinta-ala ja kuormittava pinta-ala vesistöalueittain vuonna 215. Kuva 4-2 Pohjois-Pohjanmaan tuotanto- tai jälkihoitovaiheen tarkkailukohteilta kesällä otettujen päästötarkkailunäytteiden määrät vuosina Valumaveden laadun tarkkailemiseksi tarkkailusoilta otettiin vesinäytteet yleensä kerran kuukaudessa marras-huhtikuussa, viikoittain kevättulva-aikana (3 viikkoa) ja kahden viikon välein touko-syyskuussa sekä kerran tai kahdesti lokakuussa. Kuntoonpanovaiheen kohteilla näytteenottoväli oli talvellakin kaksi viikkoa, jos suolla tehtiin vesistökuormitusta aiheuttavia kuntoonpanotöitä. Valtaosalla tuotantovaiheen ympärivuotisista kohteista ja kaikilla kuntoonpanokohteilla tarkkailtiin vesienkäsittelyn tehoa ottamalla näytteitä myös vesienkäsittelyrakenteen yläpuolelta. Tuottajat ottivat myös omavalvonta- ja poikkeustilanäytteitä usealla kohteella esimerkiksi voimakkaiden sateiden aikaan ja tulokset huomioitiin päästölaskennassa muutamaa Vapo Oy:n kohteen syksyn näytettä lukuun ottamatta, joiden tulokset eivät ehtineet mukaan laskentaan. Vuosikuormitustarkkailun ympärivuotisilla kohteilla omavalvontanäytteiden määrä (19 kpl) oli 6 % kaikista päästötarkkailunäytteistä. Vesinäytteet olivat kertanäytteitä. Näytteet toimitettiin laboratorioon pimeässä ja viileässä ja näytteiden analysointi aloitettiin näytteenottoa seuraavana päivänä. Määritykset tehtiin voimassaolevien standardien mukaisesti. Mikäli mittapadolla ei ollut vettä tai se ei virrannut, näytettä ei otettu. Näytteistä määritettiin aina ph, COD Mn, kokonaisfosfori, kokonaistyppi ja kiintoaine. Lisäksi näytteistä määritettiin epäorgaaniset ravinteet (PO 4 - P, NO 3 -N, NO 2 -N ja NH 4 -N) ja rauta joko kerran kuukaudessa koko vuoden tai vain kesällä kerran kuukaudessa. Copyright Pöyry Finland Oy
 16 12 Taulukko 4-1 Pohjois-Pohjanmaan ympärivuotiset ja kuntoonpanotarkkailukohteet sekä tarkkailun toteutuminen tarkkailukaudella 215. Pvk-ojitus -sarakkeessa K = ojitettu ja E = ojittamaton. Suo Tarkkailu- Pvk- Vesistö- Tarkkailu Tehon Luvan haltija/ Mp:n valu- Näytteitä Näytteenotto- Virtaamamittauspiste ojitus alue tarkkailu tuottaja ma-alue (ha) kpl* ajanjakso ajanjakso POHJOIS-POHJANMAAN VUOSIKUORMITUSTARKKAILUN YMPÄRIVUOTISET TARKKAILUKOHTEET Iso-Kinttaissuo pvk1 E Siuruanjoki PPO x Vapo Oy / 3 / Isosuo pvk2-3 E Kiiminkijoki PPO Vapo Oy / / Itäsuo pvk1 K Oulujoki PPO x Vapo Oy / / Järvineva pvk1 (oja) E Siikajoki PPO x Turveruukki Oy 65 2 / / Kontio-Klaavunsuo pvk2 E Kuivajoki PPO Kuiva-turve Oy/Vapo Oy / 1 / Korentosuo pvk1 E Oulujoki PPO x Vapo Oy / 2 / Kuljunneva la/pvk1 K Pyhäjoki PPO x Vapo Oy 84/9 2 / 2 / Kynkäänsuo la3-4/pvk1 K Siuruanjoki PPO Vapo Oy 111/ / 1 / Kärjenrimpi (KAI) pvk1 E Siikajoki PPO x Vapo Oy / / Mankisenneva pvk1 K Siikajoki PPO x Vapo Oy / 1 / Olki-Peurasuo pvk1 E Iijoki PPO Vapo Oy / 2 / Pehkeensuo pvk1 K Oulujoki PPO x Vapo Oy / / Pullinneva pvk1 K Siikajoki PPO x Turveruukki Oy 58 2 / 1 / Puutiosuo pvk2-3 E Siuruanjoki PPO x Kuiva-turve Oy/Vapo Oy 9 19 / 1 / Turkkisuo la/pvk2 E Kuivajoki PPO x Kuiva-turve Oy/Vapo Oy 18 2 / 2 / Vasamanneva pvk1 E Kalajoki PPO x Vapo Oy / 2 / Verkaneva pvk1 E Pyhäjoki PPO x Vapo Oy 68 2 / 1 / Yhteensä / 19 / 5 POHJOIS-POHJANMAAN KUNTOONPANOVAIHEEN KOHTEET Jääräsuo** pvk1 E Kuivajoki PPO x Kuiva-turve Oy/Vapo Oy / 1 / Kontiomaansuo pvk3 E Siuruanjoki PPO x Kuiva-turve Oy/Vapo Oy 12 1 / / Korteneva pvk1 E Siikajoki PPO x Vapo Oy / 4 / Kuuhkamonneva pvk2 K Pyhäjoki PPO x Vapo Oy / 1 / Lonkerinneva*** pvk1 K Kalajoki PPO x Kanteleen Voima Oy / / Paskalanneva pvk K Kalajoki PPO x Jukuturve Oy / / Varpasuo pvk3 K Kiiminkijoki Kiiminkijoki x Turveruukki Oy 2 9 / / Yhteensä / 6 / Suo Tarkkailu- Pvk- Vesistö- Tarkkailu Luvan haltija/ Näytteitä piste ojitus alue tuottaja kpl* MUIDEN TARKKAILUJEN YMPÄRIVUOTISET TARKKAILUKOHTEET Hakasuo pvk1 E Kiiminkijoki Kiiminkijoki Vapo Oy 27 Haukkasuo pvk2 E Iijoki Ii-Siuruanjoki Vapo Oy 23 Ilkanneva pvk1 E Pyhäjoki erillinen Kanteleen Voima Oy 12 Ilkanneva pvk2 K Pyhäjoki erillinen Kanteleen Voima Oy 23 Iso-Lamminneva pvk1 K Pyhäjoki Pyhäjoki Vapo Oy 22 Isosuo, Vaala (KAI) pvk2-3 E Oulujoki Oulujoki Vapo Oy 26 Kanasuo pvk1 E Oulujoki Oulujoki Turveruukki Oy 2 Komppasuo pvk1 E Kuivajoki Kuivajoki Kuiva-turve Oy/Vapo Oy 14 Kompsasuo pvk1 E Kuivajoki Kuivajoki Kuiva-turve Oy/Vapo Oy 13 Kompsasuo pvk3 E Kuivajoki Kuivajoki Kuiva-turve Oy/Vapo Oy 13 Kupsussuo pvk1 E Iijoki Ii-Siuruanjoki Vapo Oy 23 Lehdonsuo pvk2 E Iijoki Ii-Siuruanjoki Vapo Oy 17 Mankisenneva pvk2 K Siikajoki Siikajoki Vapo Oy 21 Miehonsuo la - Oulujoki Miehonsuo Turveruukki Oy 21 Märsynneva pvk1 K Pyhäjoki Pyhäjoki Vapo Oy 2 Näätäaapa pvk2 E Kuivajoki Kuivajoki Vapo Oy 2 Näätäaapa pvk4 E Kuivajoki Kuivajoki Vapo Oy 15 Osmalamminneva pvk1 K Kalajoki Kalajoki Kanteleen Voima Oy 18 Paskoneva pvk1 K Siikajoki Siikajoki Vapo Oy 21 Piipsanneva la/kem2 - Pyhäjoki Pyhäjoki Vapo Oy 14 Päällysneva pvk1 K Kalajoki Kalajoki Kanteleen Voima Oy 18 Ronisuo la/pvk E Siuruanjoki Ii-Siuruanjoki Turveruukki Oy 24 Saarineva pvk1 K Siikajoki Siikajoki Vapo Oy 2 Sauvasuo pvk1 E Siikajoki Siikajoki Vapo Oy 2 Teerilammensuo pvk1 E Siuruanjoki Ii-Siuruanjoki Vapo Oy 17 Tunturisuo (Ahma) kem1 - Oulujoki Oulujoki Vapo Oy 28 Tuppuraneva pvk1 E Kalajoki Kalajoki Kanteleen Voima Oy 15 Turkkisuo pvk1 K Kuivajoki Kuivajoki Vapo Oy 14 Viidansuo pvk1/pvk2 E Siuruanjoki Ii-Siuruanjoki Turveruukki Oy 21 Vittouvenneva pvk1 E Kalajoki Kalajoki Vapo Oy 21 Äijönneva la/pvk1 K Pyhäjoki Pyhäjoki Vapo Oy 21 Yhteensä 62 Konsultti Pöyry Finland Oy Ahma ympäristö Oy Ahma ympäristö Oy Ahma ympäristö Oy Pöyry Finland Oy Ahma ympäristö Oy Ahma ympäristö Oy Pöyry Finland Oy Pöyry Finland Oy Pöyry Finland Oy Ahma ympäristö Oy Ahma ympäristö Oy Pöyry Finland Oy Pöyry Finland Oy Pöyry Finland Oy Pöyry Finland Oy Pöyry Finland Oy Pöyry Finland Oy Pöyry Finland Oy Pöyry Finland Oy Pöyry Finland Oy Ahma ympäristö Oy Pöyry Finland Oy Pöyry Finland Oy Ahma ympäristö Oy Pöyry Finland Oy Pöyry Finland Oy Pöyry Finland Oy Ahma ympäristö Oy Pöyry Finland Oy Pöyry Finland Oy * Ei sisällä yläpuolisia näytteitä. PPO-kohteet: velvoitetarkkailunäytteet / omavalvontanäytteet / poikkeustilannenäytteet. ** Siirtyi talvella tuotantovaiheen tarkkailusta kuntoonpanovaiheen tarkkailuun. Luvuissa mukana koko vuoden tulokset. *** Siirtyi keväällä tuotantovaiheen tarkkailusta kuntoonpanovaiheen tarkkailuun. Luvuissa mukana koko vuoden tulokset. Copyright Pöyry Finland Oy
 17 Kaikilla kuntoonpanokohteilla määritettiin jokaisella näytekerralla perusvalikko (ph, COD Mn, kokonaisfosfori, kokonaistyppi ja kiintoaine). Valtaosalla kuntoonpanokohteista määritettiin lisäksi kerran kuukaudessa NH 4 -N ja rauta. Kuuhkamonnevalla määritettiin jokaisella kerralla perusvalikon lisäksi ammoniumtyppi. Kiintoaineen hehkutushäviö määritettiin, mikäli pitoisuus ylitti 2 mg/l. Käyttötarkkailusta sekä mittapatojen asennuksesta ja huollosta vastasivat tuottajat. Muilta osin tarkkailusta vastasi konsultti. Osa virtaamamittareista asennettiin ja huollettiin tarkkailua hoitavan konsultin toimesta Päästöjen laskenta Turvetuotantoalueiden päästöt laskettiin tarkkailukohteiden ominaispäästöjen (g/ha/d) ja tuotantoalueen kuormittavan pinta-alan perusteella. Tarkkailukohteiden ominaispäästöistä laskettiin vesienkäsittelymenetelmäkohtaiset keskiarvot, joita käytettiin tarkkailun ulkopuolisten kohteiden päästöjen arviointiin. Kesäajalle otettiin huomioon myös vesistöaluekohtaisissa tarkkailuissa mukana olleiden tarkkailukohteiden ominaispäästöt. Tarkkailussa olleiden kohteiden päästöt arvioitiin suon omien tarkkailutulosten perusteella niin pitkälle kuin mahdollista. Kuntoonpanoalueiden päästöt laskettiin kohteiden omilla tuloksilla. Ominaispäästöt laskettiin näytteenottohetken veden laadun ja jakson keskivirtaaman perusteella. Virtaamajaksot päättyivät pääosin näytteenottoa edeltäneeseen vuorokauteen. Jos näytteenotto ajoittui ylivirtaamatilanteeseen, päästöt laskettiin kyseisen näytteen vedenlaatutietojen perusteella vain ylivirtaamajaksolle. Nollavirtaamajaksot määritettiin virtaamamittauksen perusteella todellisen mittaisiksi ja ne otettiin huomioon päästölaskennassa. Erimittaiset laskentajaksot otettiin huomioon keskimääräisiä päästölukuja laskettaessa painottamalla kunkin jakson päästöä jakson pituudella. Keskimääräisten päästöjen laskennassa nollavirtaamatilanteiden päästöt otettiin huomioon nollana. Mikäli pitoisuus oli alle määritysrajan, käytettiin määritysrajaa, mikä todennäköisesti hieman yliarvioi päästöjä kyseisillä jaksoilla. 5 TAUSTAHUUHTOUMA Vuodesta 24 lähtien turvetuotantoalueiden nettopäästöt on laskettu käyttämällä tarkkailusoilla mitattua valumaa ja sovittuja taustapitoisuuksia. Taustahuuhtouman arvioinnissa käytettiin Ympäristöministeriön laatimassa Turvetuotannon ympäristönsuojeluohjeessa (215) määriteltyjä taustapitoisuuksia: kiintoaine 1 mg/l, kokonaisfosfori 2 μg/l ja kokonaistyppi 5 μg/l. Ennen vuotta 213 kiintoaineen taustapitoisuus oli 2 mg/l. Taustahuuhtouma laskettiin kunkin tarkkailusuon omien valumatietojen perusteella laskentajaksoittain. Lasketuista brutto-ominaispäästöistä vähennettiin taustahuuhtouman arvot, jolloin saatiin nettopäästöt. Happea kuluttavalle ainekselle, epäorgaanisille ravinteille ja raudalle ei ole esitetty taustapitoisuuksia, eikä nettopäästöjä näin ollen ole arvioitu. 6 TUOTANTOVAIHEEN TARKKAILUN TULOKSET Alla olevissa taulukoissa on esitetty Pohjois-Pohjanmaan vuosikuormitustarkkailussa olleiden ympärivuotisten tarkkailukohteiden tulokset. Muissa tarkkailuissa olleiden kohteiden tulokset esitetään vesistöaluekohtaisissa raporteissa, mutta niidenkin tulokset ovat mukana keskimääräisissä tuloksissa, joista on koostettu taulukossa Taulukko 9-1 Copyright Pöyry Finland Oy
 18 esitetyt vuosikuormituksen laskennassa käytetyt ominaiskuormitusluvut vesienkäsittelymenetelmittäin Valumat Koko tarkkailujakson valumakäyrät on esitetty kohteittain muiden tarkkailutulosten yhteydessä liitteessä 4. Kaikilla kohteilla ei mitattu virtaamaa kaikkina vuodenaikoina. Suokohtaiset virtaamamittauksen häiriötilanteet eri vuodenaikojen osalta (esim. padotus, mittarin rikkoontuminen, datakatko) on koottu liitteen 4 tuloslakanoihin ja arvioidut virtaamajaksot on kirjattu lisäksi taulukkoon Taulukko 6-1. Virtaamat arvioitiin pääasiassa SYKE:n vesistömallijärjestelmästä tai läheisen suon virtaamia hyväksi käyttäen mikäli vesienkäsittelymenetelmä oli sama. Vuosikuormitustarkkailukohteiden talven keskivaluma 13 l/s km 2 oli varsin suuri eikä kohteiden välillä ollut suuria eroja. Talven valumakeskiarvoja nostivat erityisesti marraskuun korkeat arvot (ks. liite 4). Hydrologisesti määritetyn kevään keskimääräinen kesto oli 37 vrk ja keskimääräinen valuma 79 l/s km 2 oli varsin suuri. Suurimmat valumat mitattiin alueen pohjoisosissa. Kesän keskimääräinen valuma 15 l/s km 2 oli suurehko ja kohteiden väliset erot olivat suuria vaihdellen välillä 8,8 32 l/s km 2. Syksyn keskivaluma 25 l/s km 2 oli myös suuri ja kohteiden väliset erot olivat niin ikään suuria keskiarvojen vaihdeltua välillä l/s km 2. Keskimääräinen vuosivaluma oli 2 l/s km 2. Taulukon Taulukko 6-1 alaosassa on esitetty myös kaikkien Pohjois-Pohjanmaan ympärivuotisten tarkkailukohteiden keskimääräiset valumat, jotka olivat kevättä lukuun ottamatta hieman suurempia kuin pelkän vuosikuormitustarkkailun kohteilla. Vuosikuormitustarkkailun ulkopuolella tarkkailtujen kohteiden tulokset raportoidaan vesistöaluekohtaisissa raporteissa. Liitteessä 5 on esitetty kaikkien kesän 215 tarkkailukohteiden valumat ja taulukossa Taulukko 6-2 niiden keskiarvot. Ympärivuotisten kohteiden kesän keskivaluma (19 l/s km 2 ) oli hieman pienempi kuin kaikkien kesällä tarkkailussa olleiden kohteiden (22 l/s km 2 ). Tarpeen mukaan virtaaman arvioinnissa käytetty hydrologinen vesistömallijärjestelmä laskee valunnat 3. jakovaiheen mukaisille vesistöalueille, joiden pinta-ala on yleensä selvästi yksittäistä turvetuotantoaluetta suurempi, mistä johtuen ko. tavalla arvioituna valumahuippujen vesimäärät voivat olla hieman liian pieniä. Toisaalta vesistömalli voi pidentää valumapiikin kestoa tositilanteeseen nähden. Vesistömallin antamien virtaamien tarkkuuteen vaikuttaa mallin käyttämien reaalimaailmassa olevien mittauspisteiden sijainti: mitä lähempänä ne sijaitsevat ja mitä useampia niitä on, sen tarkempi arvio. Iso-Kinttaissuolla ja Isosuolla oli käytössä ns. tupla-anturointi, eli vedenkorkeutta mitattiin sekä mittapadon v-aukolla että sen alapuolella. Näin saatiin selville padotusjaksot vuorokauden tarkkuudella. Copyright Pöyry Finland Oy
 19 15 Taulukko 6-1 Pohjois-Pohjanmaan vuosikuormitustarkkailun ympärivuotisten tarkkailukohteiden valumat eri vuodenaikoina Mq = keskivaluma, Nq = minimivaluma, Hq = maksimivaluma. Suo Jakso Jakso Vesien- Mq Nq Hq d käsittely l/s km 2 l/s km 2 l/s km 2 Huom! Iso-Kinttaissuo (pvk1) Talvi pvk1 11 1, käytetty Olki-Peurasuon pvk1:n valumaa Kevät 1) pvk , 29.4., , 8.5. ja Olki-Peurasuo pvk1:n valuma Ohijuoksutus 2.4. Kesä pvk1 14 2,9 47 Syksy pvk1 34 7,8 128 Vuosi 1) Isosuo (pvk2-3) Talvi pvk2-3 9,3, , , 9.12., , käytetty vesistömallia Kevät 2) pvk , käytetty vesistömallia Kesä pvk , , 8.6. ja käytetty vesistömallia Syksy pvk , , , ja käytetty vesistömallia Vuosi 1) Itäsuo (pvk1) Talvi pvk1 1,8 119 Kevät 3) pvk käytetty Pehkeensuon valumaa. Ohijuoksutus Kesä pvk1 14 1, 89 Syksy pvk1 24 3,6 72 Vuosi 1) Järvineva (pvk1) Talvi 4) oja 19,8 11 Vain osa talvesta Jääräsuo (pvk1) Talvi 5) pvk1 22,5 76 Siirtyi kesken talven kp-vaiheen tarkkailuun Kontio-Klaavunsuo (pvk2) Talvi pvk2 14, , käytetty Puutiosuon dataa Kevät 1) pvk Koko jaksolla käytetty Puutiosuon dataa Kesä pvk2 19 7,2 66 Syksy pvk2 31 7, 73 Vuosi 1) Korentosuo (pvk1) Talvi 3) pvk1 14,3 71 Ohijuoksutus Kevät 3) pvk Ohijuoksutus Kesä pvk1 11 1,8 56 Syksy pvk1 21 6,3 57 Vuosi 1) Kuljunneva (la/pvk1) Talvi 1) la 6,9,9 8 Koko jaksolla käytetty vesistömallia Kevät 1) la 49 1,7 28 Koko jaksolla käytetty vesistömallia Kesä pvk1 17 1,3 15 Syksy pvk1 19 1,5 14 Vuosi 1) Kynkäänsuo (la3-4/pvk1) Talvi la , käytetty vesistömallia Kevät la Kesä 2) pvk1 19 2, ja käytetty vesistömallia Syksy 2) pvk1 23 2, käytetty vesistömallia Vuosi 1) Kärjenrimpi (pvk1) (KAI) Talvi pvk1 1 1,3 79 Kevät pvk käytetty vesistömallia Kesä pvk1 1 1,4 71 Syksy pvk1 13 3,2 45 Vuosi Mankisenneva (pvk1) Talvi pvk1 17 5,1 97 Kevät pvk Kesä pvk1 11 2,9 7 Syksy pvk1 18 7,1 59 Vuosi Olki-Peurasuo (pvk1) Talvi pvk1 12,9 152 Kevät pvk Kesä pvk1 16 3,4 92 Syksy pvk1 31 7,6 132 Vuosi Pehkeensuo (pvk1) Talvi pvk1 14 3,2 95 Kevät pvk Kesä pvk1 16 3,8 93 Syksy pvk1 23 7, 81 Vuosi Jatkuu seuraavalla sivulla Copyright Pöyry Finland Oy
 20 Taulukko 6-1 jatkuu Suo Jakso Jakso Vesien- Mq Nq Hq d käsittely l/s km 2 l/s km 2 l/s km 2 Huom! Pullinneva (pvk1) Talvi pvk1 15 1, 19 Kevät pvk1 37 5,4 18 Kesä pvk1 1, 125 Syksy pvk1 16 1,6 121 Vuosi 15 Puutiosuo (pvk2-3) Talvi pvk2-3 14,3 53 Kevät pvk Kesä pvk ,7 74 Syksy pvk Vuosi Turkkisuo (la/pvk2) Talvi 1) la 1 1,8 64 Koko jaksolla käytetty vesistömallia Kevät 1) la Koko jaksolla käytetty Puutiosuo pvk2-3:n virtaamia Kesä la/pvk2 32 3,6 14 Syksy la/pvk2 39 1, käytetty vesistömallia Vuosi 1) Vasamanneva (pvk1) Talvi pvk1 17, 98 Kevät 1) pvk Ohijuoksutus Kesä pvk1 12, 8 Syksy pvk1 22 1,2 84 Vuosi 1) Verkaneva (pvk1) Talvi pvk1 16 2,8 8 Kevät pvk Kesä pvk1 8,8,9 85 Syksy pvk1 21 3,3 82 Vuosi ) Ei mukana keskiarvossa 2) Lähes koko jakson virtaama arvioitu, ei mukana keskiarvossa 3) Osa vesistä osan aikaa ohituksen kautta, ei mukana keskiarvossa 4) Vain osa talvesta, ei mukana keskiarvossa 5) Siirtyi kesken talven kuntoonpanovaiheen tarkkailuun, ei mukana keskiarvossa Keskiarvot 215: vuosikuormitustarkkailun kohteet Kohdemäärä Talvi kaikki 13 1,6 98 Kevät 8 37 kaikki Kesä kaikki 15 2,3 83 Syksy kaikki 25 4,9 86 Vuosi 7 2 Keskiarvot 215: kaikki P-Pohjanmaan ympärivuotiset kohteet Talvi kaikki 15 2, 158 Kevät kaikki Kesä kaikki 19 2,7 13 Syksy kaikki 28 6,1 12 Vuosi Keskiarvot 214 Talvi kaikki 22,7 179 Kevät kaikki 21 5,6 68 Kesä kaikki 8,7 1, 69 Syksy 35 4 kaikki 2 1,4 17 Vuosi 2 17 Keskiarvot 213 Talvi kaikki 8,8,4 12 Kevät kaikki 72 8,9 246 Kesä kaikki 8,9 1,1 72 Syksy 26 4 kaikki 16 2,7 98 Vuosi Keskiarvot 212 Talvi kaikki 7,3 1, 46 Kevät kaikki 96 8,2 286 Kesä kaikki 17 1,9 147 Syksy kaikki 29 6,4 19 Vuosi Copyright Pöyry Finland Oy
 21 17 Taulukko 6-2 Pohjois-Pohjanmaan ympärivuotisten ja kesäaikaisten päästötarkkailusoiden keskimääräiset valumat kesällä 215. n = tarkkailukohteiden lukumäärä. Aineisto sisältää yhden kohteen Lapista ja kolme kohdetta Kainuusta. Keskiarvot kohde Mq MNq MHq n l/s km 2 l/s km 2 l/s km 2 Kaikki , 154 Pintavalutuskentät , 139 Laskeutusaltaat ,1 349 Kemikalointi ,2 85 Kasv.kenttä / kosteikko 2 23, 116 Kaikki ,8,9 67 Kaikki ,9 1,4 89 Kaikki , 226 Kaikki ,8 16 Kaikki ,7 1, Tulosten vertailu edellisvuosiin Kuvassa Kuva 6-1 on esitetty kaikkien Pohjois-Pohjanmaan ympärivuotisten tarkkailukohteiden keskimääräiset valumat vuodenajoittain. Kaikkien vuodenaikojen ja koko vuoden valumat olivat vuonna 215 suurempia kuin edellisvuosina keskimäärin. Lähes kaikkien vuosikuormitustarkkailukohteiden valumat olivat kaikkina vuodenaikoina hieman suurempia kuin edellisvuosina keskimäärin (Kuva 6-2). Kuva 6-1 Pohjois-Pohjanmaan ympärivuotisten päästötarkkailusoiden keskimääräiset valumat vuodenajoittain vuosina Tarkkailusuot ovat vaihdelleet vuosien välillä ja aineisto sisältää muutamia kohteita myös Lapista ja Kainuusta. Copyright Pöyry Finland Oy
 22 18 Kuva 6-2 PPO:n vuosikuormitustarkkailussa olleiden kohteiden keskimääräiset valumat vuodenajoittain vuonna 215. Vertailuarvoina keskimääräiset pitoisuudet niiltä osin kuin kohteet ovat olleet tarkkailussa. Copyright Pöyry Finland Oy
 23 6.2 Valumaveden laatu Suovedet ovat luontaisesti happamia ja sitä kuvaava ph-arvo oli vuosikuormitustarkkailukohteiden valumavedessä vuodenajasta riippuen keskimäärin 5,8 6,1 (Taulukko 6-3). Tarkastelussa on huomioitava, että mahdolliset happamuuspiikit usein ns. katoavat keskiarvoihin. Pienimmät arvot mitattiin Verkanevalla (ka. 4,2 4,4). Tarkkailukohteiden valumavesien keskimääräinen COD Mn -arvo, joka kuvaa veden orgaanisten aineiden, pääosin humuksen kuluttaman hapen määrää, oli edellisvuosien tapaan suurimmillaan kesällä (ka. 37 mg/l) hajotustoiminnan ollessa aktiivisimmillaan ja pienimmillään keväällä (ka. 16 mg/l), jolloin mukana on yleensä paljolti lumien sulamisvesiä. Suurimpia arvoja mitattiin Verkanevalla ja Pullinnevalla, ja pienimpiä Isosuolla ja Kontio- Klaavunsuolla. Rehevöitymisellä tarkoitetaan kasvillisuuden liiallisen fosforin ja/tai typen saannin aikaansaamaa perustuotannon lisääntymistä. Tämä voi näkyä kasviplanktonin ja vesikasvien lisääntymisenä sekä kalaston rakenteen muutoksina (Ympäristöministeriö 215). Vuosikuormitustarkkailukohteilla fosforipitoisuus oli suurimmillaan talvella ja kesällä (ka. 56 μg/l) ja pienimmillään keväällä (ka. 3 μg/l) (Taulukko 6-3). Korkeimmat fosforipitoisuudet mitattiin Kynkäänsuon ja Pullinnevan valumavesistä. Pienimmät pitoisuudet olivat Isosuolla, jonka koko vuoden keskimääräinen pitoisuus 11 μg/l (ks. liite 4) oli selvästi alle taustahuuhtouman arvioinnissa käytetyn pitoisuuden 2 μg/l. Typpipitoisuus oli suurimmillaan syksyllä (ka μg/l) ja pienimmillään keväällä (ka. 841 μg/l). Keskimääräistä korkeampia pitoisuuksia mitattiin esimerkiksi Pullinnevalla ja Kuljunnevalla. Pienimpiä pitoisuuksia mitattiin puolestaan Isosuolla ja Kontio- Klaavunsuolla. Kiintoainekuormitus voi aiheuttaa järvien rantojen ja puro- ja jokiuomien pohjien liettymistä, veden samentumista ja muita eliöstön elinympäristön muutoksia (Ympäristöministeriö 215). Kiintoainemääritys kuvaa suodattamalla vesinäytteestä poistettujen kiinteiden suodattimen huokoskoon (1,2 μm) ylittävien orgaanisten ja epäorgaanisten aineiden määrää. Kiintoainepitoisuus oli suurimmillaan kesällä (ka. 5,5 mg/l) ja pienimmillään syksyllä (ka. 3,3 mg/l). Suurimmat kiintoainepitoisuudet olivat Kuljunnevalla ja pienimmät Verkanevalla. Verkanevan koko vuoden keskimääräinen pitoisuus oli sama kuin taustahuuhtouman arvioinnissa käytetty pitoisuus 1 mg/l (ks. liite 4) ja sekin on todennäköisesti hieman todellista korkeampi koska 21 näytteestä seitsemässä pitoisuus oli alle määritysrajan (1 mg/l tai,5 mg/l), mutta laskennassa käytettiin määritysrajaa. Taulukon Taulukko 6-3 alaosassa on esitetty myös kaikkien Pohjois-Pohjanmaan ympärivuotisten tarkkailukohteiden keskimääräiset pitoisuudet, jotka olivat kokonaisuutena varsin samalla tasolla kuin pelkän vuosikuormitustarkkailun kohteilla. Pitoisuuksissa ei ollut suuria eroja edellisvuosiin nähden, mutta etenkin ravinnepitoisuudet olivat hieman pienempiä vuonna 215. Kaikissa vuosien välisissä vertailuissa on kuitenkin huomioitava kohteiden vaihtuvuus vuosien välillä. Liitteessä 5 on esitetty kaikkien kesän 215 tarkkailukohteiden vedenlaadut ja taulukossa Taulukko 6-4 niiden keskiarvot. Ympärivuotisten kohteiden ja kaikkien kesän kohteiden vedenlaaduissa ei ollut suuria eroja. COD Mn -arvot sekä kokonaisravinne-, rauta- ja kiintoainepitoisuudet olivat pienempiä kuin edelliskesinä. Kemikalointikohteilla mitattiin pienimmät COD Mn -arvot sekä kokonaisravinnepitoisuudet ja pintavalutuskentillä pienimmät rauta- ja kiintoainepitoisuudet. Pohjois-Pohjanmaan vesistöt ovat varsin humuspitoisia ja rauta sitoutuu pääosin humukseen, minkä johdosta rauta ei yleensä ottaen aiheuta merkittäviä ongelmia vesistöissä (esimerkiksi myrkkyvaikutuksia vesieliöille). 19 Copyright Pöyry Finland Oy
 24 2 Taulukko 6-3 Pohjois-Pohjanmaan vuosikuormitustarkkailun ympärivuotisten tarkkailukohteiden veden laatu eri vuodenaikoina n = näytemäärä. Suo Jakso Vesien- n ph COD Mn Kok.P Kok.N Kiintoaine käsittely mg/l μg/l μg/l mg/l Iso-Kinttaissuo (pvk1) Talvi pvk1 5 4, ,6 Kevät pvk1 4 5, ,3 Kesä pvk1 1 5, ,2 Syksy pvk1 2 6, ,5 Isosuo (pvk2-3) Talvi pvk , ,3 Kevät pvk ,5 7,3 9,3 45 1, Kesä pvk , ,8 Syksy pvk ,9 8, ,5 Itäsuo (pvk1) Talvi pvk1 5 6, ,2 Kevät pvk1 3 6, ,6 Kesä pvk1 1 6, ,6 Syksy pvk1 2 6, ,9 Järvineva (pvk1) Talvi 2) oja 2 4, ,8 Jääräsuo (pvk1) Talvi 3) pvk1 11 6, ,7 Kontio-Klaavunsuo (pvk2) Talvi pvk2 5 6, ,5 Kevät pvk2 4 5,9 5, ,7 Kesä pvk2 1 6, ,4 Syksy pvk2 1 6, ,5 Korentosuo (pvk1) Talvi 1) pvk1 5 6, ,4 Kevät 1) pvk1 3 6, ,2 Kesä pvk1 12 6, ,5 Syksy pvk1 2 6, , Kuljunneva (la/pvk1) Talvi la 5 5, ,1 Kevät la 2 5, Kesä pvk1 13 5, Syksy pvk1 2 5, ,8 Kynkäänsuo (la3-4/pvk1) Talvi la , Kevät la , ,3 Kesä pvk1 9 6, ,9 Syksy pvk1 1 6, , Kärjenrimpi (pvk1) (KAI) Talvi pvk1 5 4, ,6 Kevät pvk1 3 4, ,7 Kesä pvk1 1 5, ,9 Syksy pvk1 2 5, ,7 Mankisenneva (pvk1) Talvi pvk1 5 5, ,9 Kevät pvk1 3 5, ,2 Kesä pvk1 1 5, ,9 Syksy pvk1 3 5, ,6 Olki-Peurasuo (pvk1) Talvi pvk1 5 6, ,2 Kevät pvk1 4 6, ,7 Kesä pvk1 1 6, ,4 Syksy pvk1 1 5, ,5 Jatkuu seuraavalla sivulla Copyright Pöyry Finland Oy
 25 Taulukko 6-3 jatkuu Jakso Vesien- n ph COD Mn Kok.P Kok.N Kiintoaine käsittely mg/l μg/l μg/l mg/l Pehkeensuo (pvk1) Talvi pvk1 5 6, ,3 Kevät pvk1 3 6, ,6 Kesä pvk1 1 6, ,9 Syksy pvk1 2 6, ,1 Pullinneva (pvk1) Talvi pvk1 6 5, , Kevät pvk1 3 5, ,8 Kesä pvk1 1 6, Syksy pvk1 2 5, ,9 Puutiosuo (pvk2-3) Talvi pvk , ,3 Kevät pvk , ,5 Kesä pvk , ,4 Syksy pvk , ,6 Turkkisuo (la/pvk2) Talvi la 5 6, Kevät la 4 6, ,8 Kesä la/pvk2 1 6, ,3 Syksy pvk2 2 6, ,2 Vasamanneva (pvk1) Talvi pvk1 4 6, ,9 Kevät 1) pvk1 2 6, ,7 Kesä pvk1 13 6, ,7 Syksy pvk1 2 6, ,9 Verkaneva (pvk1) Talvi pvk1 5 4, ,2 Kevät pvk1 3 4, ,6 Kesä pvk1 11 4, ,2 Syksy pvk1 2 4, ,3 yht ) Osa vesistä osan aikaa ohituksen kautta, ei mukana keskiarvossa 2) Vain osa talvesta, ei mukana keskiarvossa 3) Siirtyi kesken talven kuntoonpanovaiheen tarkkailuun, ei mukana keskiarvossa 21 Keskiarvot 215: vuosikuormitustarkkailun kohteet Kohdemäärä/näytemäärä Talvi 15/75 kaikki 5 5, ,6 Kevät 14/48 kaikki 3 5, ,6 Kesä 16/167 kaikki 1 6, ,5 Syksy 16/28 kaikki 2 6, ,3 Keskiarvot 215: kaikki P-Pohjanmaan ympärivuotiset kohteet Talvi 3/153 pvk 5 5, ,8 Kevät 39/152 pvk 4 6, ,3 Kesä 44/415 pvk 9 6, ,4 Syksy 45/13 pvk 2 6, ,3 Talvi 7/34 la 5 6, ,4 Kevät 8/31 la 4 6, Kesä 2/18 la 9 6, ,1 Syksy 2/5 la 3 6, ,3 Talvi 39/25 kaikki 5 6, ,3 Kevät 48/19 kaikki 4 6, ,6 Kesä 49/459 kaikki 9 6, ,6 Syksy 48/11 kaikki 2 6, ,4 Jatkuu seuraavalla sivulla Copyright Pöyry Finland Oy


type: contracts

jurisdiction: EU

text:
 21.4.2005
 HU
 Az Európai Unió Hivatalos Lapja
 L 102/25
 AZ EGT-VEGYESBIZOTTSÁG
 150/2004 határozata
 (2004. október 29.)
 az EGT-megállapodás XIII. mellékletének (Közlekedés) módosításáról
 AZ EGT-VEGYESBIZOTTSÁG,
 tekintettel az Európai Gazdasági Térséget létrehozó megállapodást kiigazító jegyzőkönyv által módosított, az Európai Gazdasági Térséget létrehozó megállapodásra (a továbbiakban: a megállapodás) és különösen annak 98. cikkére,
 mivel:
 (1)
 Az EGT-Vegyesbizottság 2004. szeptember 24-ei 129/2004 határozata (1) módosította megállapodás XIII. mellékletét.
 (2)
 A közúti közlekedésben alkalmazott menetíró készülékről szóló, 1985. december 20-i 3821/85/EGK tanácsi rendelet műszaki fejlődéshez történő nyolcadik hozzáigazításáról szóló, 2004. március 5-i 432/2004/EK bizottsági rendeletet (2) bele kell foglalni a megállapodásba,
 A KÖVETKEZŐKÉPPEN HATÁROZOTT:
 1. cikk
 A megállapodás XIII. mellékletének 21. pontja (3821/85/EGK tanácsi rendelet) a módosítás előtt az alábbi francia bekezdéssel egészül ki:
 „—
 32004 R 0432: A Bizottság 2004. március 5-i 432/2004/EK rendelete (HL L 71., 2004.3.10., 3. o.).”
 2. cikk
 A 432/2004/EK rendelet izlandi és norvég nyelvű, az Európai Unió Hivatalos Lapjának EGT-mellékletében kihirdetendő szövegei hitelesek.
 3. cikk
 Ez a határozat 2004. október 30-án lép hatályba, feltéve ha addig az EGT-Vegyesbizottságnak elküldik a megállapodás 103. cikk (1) bekezdése szerinti összes értesítést (3).
 4. cikk
 E határozatot kihirdetik az Európai Unió Hivatalos Lapjának EGT-részében és EGT-mellékletében.
 Kelt Brüsszelben, 2004. október 29-én.
 az EGT-Vegyesbizottság részéről
 az elnök
 Kjartan JÓHANNSSON
 (1) HL L 64., 2005.3.10., 55. o.
 (2) HL L 71., 2004.3.10., 3. o.
 (3) Alkotmányos követelmények nincsenek megjelölve.


type: caselaw

jurisdiction: US

text:
 210 Md. 168 (1956)
 122 A.2d 457
 SAFEWAY STORES, INC. ET AL.
 v.
 BARRACK
 [No. 180, October Term, 1955.]
 Court of Appeals of Maryland.
 Decided May 8, 1956.
 The cause was argued before BRUNE, C.J., and DELAPLAINE, COLLINS, HENDERSON and HAMMOND, JJ.
 Calvin H. Cobb, Jr., with whom were R. Tilghman Brice, III, and Arthur B. Hanson on the brief, for the appellants.
 *171 Ridgely P. Melvin, Jr., with whom were McWilliams, Evans & Melvin on the brief, for the appellee.
 HENDERSON, J., delivered the opinion of the Court.
 This appeal is from a judgment of the Circuit Court for Anne Arundel County in an action in four counts for malicious prosecution and false imprisonment. The jury rendered a verdict of $2,500.00, which was reduced by remittitur to $1,250.00. The principal questions raised are as to the legal sufficiency of the evidence and the correctness of the court's charge.
 The plaintiff was a waterman, sixty-three years of age, who lived alone at Edgewater on the South River, about six miles from Annapolis. For ten years he had made a habit of shopping in Annapolis. On the morning of September 3, 1954, he entered the Safeway store with two bundles of laundry and a large bag in which were purchases he had made elsewhere. He placed these in a pushcart and proceeded to fill it with other articles he selected from the self-service counters. When he approached the check-out stand he left the cart there and went to another part of the store to get a carton in which to place his purchases. When he returned the girl had checked his purchases and he paid her for them. When he picked up one of the laundry bundles he testified that a pound of butter fell down on the floor. This was one of the articles he had selected in the store. One of the store employees, Mr. Smith, came up at this time and accused him of trying to steal the butter. Smith was wearing a badge. The girl said she had not seen the butter in the cart and had not checked it out. The witness offered to pay for it, but Smith told the girl not to take the money, he was "going to have him locked up". Smith also produced a box of pepper and accused the witness of taking it. The witness had not taken the pepper, he never used it. He went out into the street. Smith followed him, called him vile names, and ordered him to come inside. They went to a back room and waited until a police officer arrived. Smith charged him with stealing a pound of butter and a one ounce box of pepper, *172 valued at some eighty-four cents. The officer took him to the police station and put him in a cell, but permitted him to call an attorney who secured his release upon posting collateral. At the trial before a magistrate on September 20 he was found not guilty. Smith was the prosecuting witness. Barrack was never served with a warrant.
 Smith's version of the incident was quite different. He testified he was watching Barrack and saw him take the butter from one of the counters and put it in a paper bag that he had brought into the store. He saw him take the pepper from another counter and put it in his pocket. After Barrack had checked out he saw him put the butter and pepper in his carton. Barrack was on his way out when Smith stopped him. Smith had known Barrack before. He denied having any ill will against him, "but he got so arrogant and mean and nasty at the check stand that I had to do something with him. * * * he got so nasty, I got kind of mean myself." The manager of the store came into the back room while he and Barrack were there. Barrack offered to "pay double the amount of the merchandise rather than have any trouble." Smith testified: "My job is to break up shoplifting." He had instructions from Mr. Anderson, the Retail Operations Manager in Washington, to "use my own discretion if people acted nasty, just do what I wanted to do with them. * * * I hardly ever lock anybody up who is actually half-way decent and sorry they did it or they have some good excuse and they say they are not going to do it again. If I locked everybody up I caught, I would probably be in Court all the time." He had a call put in for the police, but did not swear out a warrant, although he testified at the trial before the magistrate. He remained in the employ of the appellant until April 7, 1955, and was not discharged then. "I was in Mr. Anderson's office about a week before that * * * and he told me then he wasn't going to stop any means of helping to protect the company's property."
 Mrs. Nevin, the check-out girl, testified that Barrack had a paper bag in his hands the whole time and did not place it in the cart. She checked out all the articles that were in *173 the cart, and did not find any butter or pepper there. Barrack did not pay for these articles. Mr. Cross, the store manager, testified that Mr. Smith was "on duty" in the store, and told him that Barrack had taken some articles without paying for them. He was present in the back room with Smith and Barrack but did not call the police. "Ordinarily Mr. Smith takes care of that on any case of this kind."
 It is elementary that in passing upon a motion for directed verdict or motion for judgment N.O.V. the testimony, and all proper inferences therefrom, must be considered in a light most favorable to the plaintiff's case. There is no merit in the appellant's contention that "the evidence overwhelmingly preponderated against the verdict". The weight and preponderance of the evidence is for the triers of fact and cannot be reviewed on appeal. Pessagno v. Keyes, 143 Md. 437, 440; E. Coast Lines v. M. & C.C. of Balto., 190 Md. 256. Nor is the question of whether the verdict was excessive open on appeal. Patapsco Loan Co. v. Hobbs, 134 Md. 222, 227. The case of Heinze v. Murphy, 180 Md. 423, 429, is not to the contrary. That was a non-jury case where the claim of excessive damages in an assault by a policeman was predicated upon the allowance of punitive as well as compensatory damages. This Court found that a case justifying punitive damages had not been established, but affirmed the judgment for compensatory damages.
 The necessary elements of a case for malicious prosecution of a criminal charge are well established. There must be (a) a criminal proceeding instituted or continued by the defendant against the plaintiff, (b) termination of the proceeding in favor of the accused, (c) absence of probable cause for the proceeding, and (d) "malice", or a primary purpose in instituting the proceeding other than that of bringing an offender to justice. Prosser, Torts (2d ed.), p. 646; Restatement, Torts, § 653; Pessagno v. Keyes, supra; Delk v. Killen, 201 Md. 381, 383. In the kindred action for false imprisonment, there must be a deprivation of the liberty of another without his consent and without legal justification. Although intent is necessary, "malice" is not, nor is probable *174 cause a defense. Fleisher v. Ensminger, 140 Md. 604, 620; Prosser, Torts (2d ed.), p. 52. The chief distinction between the two actions lies in the existence of valid legal authority for the restraint imposed. Lewin v. Uzuber, 65 Md. 341, 348.
 We think there was legally sufficient evidence to warrant the submission of the case to the jury in each case. The jury could have found that the plaintiff was restrained from leaving the premises until the police arrived, without legal justification, and put in jail without the service of any warrant. If they chose to believe Barrack's story they could have found that he had no intention of taking the butter without paying for it and that he did not take the pepper at all. Smith was the moving cause of his subsequent imprisonment, even though Smith did not swear out any warrant. One who instigates or aids and assists in a criminal prosecution may be liable regardless of whether he swears out a warrant. Mertens v. Mueller, 119 Md. 525, 537; Mertens v. Mueller, 122 Md. 313, 321. See also Restatement, Torts, § 653, and Zenik v. O'Brien, 79 A.2d 769 (Conn.).
 There was evidence that Smith was employed for the very purpose of apprehending and prosecuting shoplifters, and the jury could properly find that his actions were in the regular course of and within the scope of that employment. Cf. McCrory Stores v. Satchell, 148 Md. 279, 286, and B., C. & A. Ry. Co. v. Ennalls, 108 Md. 75. In Nance v. Gall, 187 Md. 656, the employee who instituted the proceedings, by swearing out a warrant, had no express or implied authority to do so. He was a railroad superintendent charged with the general duty of protecting the company's property. He learned that a logging operator working along the railroad's right of way had cut a tree that in falling took down some of the telegraph wires. Some time after these had been repaired, and there was no longer any need to protect the company's property, he procured the warrant. It was held that there was no evidence of express authority or ratification by the company, and the action was beyond the scope of his general authority. We think the case is distinguishable. Central *175 Railway Co. v. Brewer, 78 Md. 394, 406, is distinguishable on the same ground. In the instant case Smith was employed to apprehend and prosecute shoplifters and given a wide discretion in this very field.
 We think the testimony of the plaintiff, if believed, would support a finding that the plaintiff's prosecution was without probable cause. If the butter were in the cart when the other articles were checked out, there was no basis on which a reasonable man could conclude that Barrack intended to secrete or steal it. If Barrack never took the pepper from the self-service counter, the inference might be drawn that Smith tried to palm it off on him.
 While the court must determine as a matter of law whether probable cause is established upon a given state of facts, where the facts are disputed the question may properly be submitted to the jury under adequate instructions. Kennedy v. Crouch, 191 Md. 580, 590. In Nance v. Gall, supra (p. 669), and in Straus v. Young, 36 Md. 246, 255, it was said that acquittal before a magistrate, which is a necessary element of the action, would permit an inference of a want of probable cause, although it has been pointed out that the circumstances on which the instigator acted would not necessarily be germane to the issue in the criminal prosecution and the acquittal may be based on a mere lack of proof beyond a reasonable doubt. Restatement, Torts, § 667, comment (c). We have held that malice may be inferred from a lack of probable cause, although want of probable cause cannot be inferred from any degree of malice. Kennedy v. Crouch, supra (p. 587); Medcalfe v. Brooklyn Life Ins. Co., 45 Md. 198, 204; Prosser, Torts (2d ed.), p. 660. Probable cause is a good defense, although the instigator may have been actuated by malice and the accused was acquitted. Kennedy v. Crouch, supra; Stansbury v. Luttrell, 152 Md. 553, 556. The presumption of malice resulting from the want of probable cause is only prima facie and may be rebutted by the circumstances under which the defendant acted. Stansbury v. Fogle, 37 Md. 369, 380.
 The appellant strongly attacks the award of punitive damages *176 both as against Smith and his employer. Although the allowance of punitive damages is somewhat anomalous and has been rejected in a few states, it has been generally recognized. Prosser, Torts (2d ed.), p. 9. It has long been recognized in Maryland. In Bernheimer v. Becker, 102 Md. 250, a case of assault and false imprisonment, it was said that to justify an award of punitive damages there must be circumstances tending to show that the wrong was inflicted maliciously or wantonly or with circumstances of contumely and indignity, citing Sloan v. Edwards, 61 Md. 89, 100. In Heinze v. Murphy, supra, a case of assault and false imprisonment against a policeman, it was said (p. 434) that "where damages beyond compensation, to punish the party guilty of a wrongful act, are asked, the evidence must show wanton or malicious motive, and it must be actual and not constructive or implied." On the other hand, in McNamara v. Pabst, 137 Md. 468, 473, a case of malicious prosecution, it was held that a prayer which did not require a finding of malice as a prerequisite to punitive damages was not defective, since such a finding would be implicit in a verdict for the plaintiff, which would necessarily include a finding of malice.
 The reasoning that would support an award of punitive damages against Smith would not necessarily apply to his employer. Some courts have held that a principal is not liable for punitive damages unless the principal authorizes, ratifies or participates in the act complained of. Lake Shore &c. Railway Co. v. Prentice, 147 U.S. 101; Prosser, Torts (2d ed.), p. 21; Restatement, Torts, § 909. Cf. Wardman-Justice Motors v. Petrie, 39 F.2d 512 (D.C.), and Safeway Stores v. Gibson, 118 A.2d 386, 388 (Mun. C.A., D.C.), in which cases the courts found evidence of express authorization or ratification from the terms of employment and the retention of the agent after the incident was reported. But the Maryland cases take a less strict view. In Boyer & Co. v. Coxen, 92 Md. 366, 371, punitive damages were allowed against an employer in an assault case, where there was no evidence of authorization, participation or ratification. There was, of course, evidence that the servant was acting in furtherance of *177 the master's business, although his action in beating the plaintiff with a wrench was "wanton, high-handed and outrageous". See also Dennis v. Baltimore Transit Co., 189 Md. 610, 616, and Balt. & Yorktown Turn. v. Boone, 45 Md. 344.
 The court's charge to the jury was on the whole accurate and fair. After correctly stating the elements of the two causes of action and the rule as to burden of proof, the court charged that if the jury should find for the plaintiff as to the false imprisonment, in order to award punitive damages they would have to find that the acts were done wantonly, wilfully and maliciously. As to the malicious prosecution counts, the jury was instructed that they must find a want of probable cause, plus malice, but that malice might be inferred from a want of probable cause. After defining probable cause, the court instructed the jury that this does not mean "`sufficient cause,' as there are acquittals of people charged with crime when there may have been probable cause for prosecution, but not sufficient cause for conviction." The court also charged that if they found for the plaintiff on the malicious prosecution counts, they should not award any separate damages for the false imprisonment, but bring in one verdict, "if you find for the plaintiff in the entire situation after you have weighed all the evidence".
 The appellant objects to the use of the phrase "from public motives", in the definition of probable cause. It is sufficient to observe that this language was specifically approved in Mertens v. Mueller, supra (119 Md. 525, 535). The objection to the definition of malice is likewise without merit, under the cases cited. The objection that the court allowed an award of punitive damages against the employer for malicious prosecution is also without merit. This instruction was predicated upon a finding that the employee was acting within the scope of his employment and without probable cause. The argument that punitive damages could not be found without a showing of "actual or express" malice, is answered by McNamara v. Pabst, supra, so far as the malicious prosecution is concerned, and the court charged that actual malice was necessary as to the false imprisonment. Moreover, there *178 was no objection to the instruction as to a single verdict, which the jury followed.
 Judgment affirmed, with costs.


type: wikipedia

text:
Bērzaune, saukta arī kā Bērzaunīte, kļūdaini saukta kā Alūksnīte, ir upe Latvijā, Aiviekstes kreisā krasta pieteka. Sākas no Timsiņu ezera Timsiņu purvā (pēc citiem avotiem no Silabebru ezera). Garums 29 km, baseina platība 110 km2, kritums 28 m. Tek caur Strīdas purvu. Neliela pieteka (Rītupīte) pievada Silabebru un Gardauņas ezeru ūdeņus. Lielākās pietekas: Alūksnīte (10 km), Rītupīte, Timsmalīte (augštece vai pieteka). Ietek Aiviekstē pie "Pūķiem".
 Atsauces
 Madonas novada upes
 Krustpils novada upes
 Bērzaune (Aiviekstes pieteka)


type: other

text:
8D_2/2013 18.12.2013
 8D_2/2013
 vertreten durch Rechtsanwalt René Furrer,
 Staat Zürich, vertreten durch das Mittelschul- und Berufsbildungsamt des Kantons Zürich, Ausstellungsstrasse 80, 8090 Zürich,
 (vorinstanzliche Verfahren; Parteientschädigung),
 N.________ war an der Berufsschule X.________ als Lehrbeauftragter angestellt. Auf deren Antrag vom 16. August 2010 hin wurde seine Anstellung mit Verfügung vom 1. Dezember 2010 vom Mittelschul- und Berufsbildungsamt des Kantons Zürich rückwirkend per 1. September 2010 in eine unbefristete Anstellung als nebenamtliche Berufsschullehrperson mit einem zugesicherten Beschäftigungsgrad von 46.15 % (zwölf Wochenlektionen) in der Lohnstufe 7 der Lohnklasse 18 des Lohnreglementes 24 überführt, was seine Bestätigung mit auf Ersuchen vom 10. Dezember 2010 hin begründeter Verfügung vom 9. Februar 2011 fand.
 Einen dagegen gerichteten Rekurs wies die Bildungsdirektion des Kantons Zürich mit Entscheid vom 28. September 2012 ab.
 Das Verwaltungsgericht des Kantons Zürich änderte dies in Gutheissung der dagegen erhobenen Beschwerde mit Entscheid vom 15. Mai 2013 dahingehend ab, dass N.________ rückwirkend ab 1. September 2010 als Berufsschullehrperson in unbefristetem Anstellungsverhältnis beschäftigt und in die Lohnklasse 19 eingereiht wurde; gleichzeitig wurde der Staat Zürich verpflichtet, N.________ für das Rekurs- und das Beschwerdeverfahren eine Parteientschädigung von insgesamt Fr. 1'200.- (einschliesslich Mehrwertsteuer) zu bezahlen.
 N.________ lässt mit subsidiärer Verfassungsbeschwerde die Aufhebung des vorinstanzlichen Entscheids und die Zusprache einer dem tatsächlichen (Zeit-) Aufwand seines Rechtsvertreters entsprechende Parteientschädigung von Fr. 9'859.- beantragen; eventuell sei die vorinstanzlich zugesprochene Parteientschädigung nach Ermessen des Bundesgerichts adäquat zu erhöhen.
 Die Bildungsdirektion des Kantons Zürich sowie das Verwaltungsgericht verzichten auf eine Stellungnahme.
 Entsprechend der Erläuterung zur Rechtsmittelbelehrung in E. 9 des angefochtenen Entscheids hat der Beschwerdeführer subsidiäre Verfassungsbeschwerde im Sinne der Art. 113 ff. BGG erhoben. Das Bundesgericht prüft seine Zuständigkeit und die weiteren Eintretensvoraussetzungen von Amtes wegen und mit freier Kognition (Art. 29 Abs. 1 BGG; BGE 139 V 42 E. 1 S. 44 mit Hinweisen).
 1.1. Beim angefochtenen Entscheid handelt es sich um einen im Sinne von Art. 114 in Verbindung mit Art. 86 Abs. 1 lit. d BGG kantonal letztinstanzlichen Endentscheid über eine vermögensrechtliche Angelegenheit gemäss Art. 83 lit. g BGG in einem öffentlich-rechtlichen Arbeitsverhältnis. Die Beschwerde in öffentlich-rechtlichen Angelegenheiten nach den Art. 82 ff. BGG kann dagegen nicht ergriffen werden, weil mit der vor Vorinstanz streitig gewesenen Lohnforderung von rund Fr. 12'600.- der laut Art. 85 Abs. 1 lit. b BGG erforderliche Mindeststreitwert von Fr. 15'000.- nicht erreicht wird und auch die für diesen Fall in Art. 85 Abs. 2 BGG alternativ vorgesehene Eintretensvoraussetzung, dass eine Rechtsfrage von grundsätzlicher Bedeutung zur Diskussion steht, nicht gegeben ist. Dass die Vorinstanz der Streitsache noch grundsätzliche Bedeutung beigemessen und sie deshalb nicht einzelrichterlich entschieden hat, obschon auch die nach kantonalem Recht für die Übertragung an eine Kammer erforderliche Streitwertgrenze von Fr. 20'000.- (§ 38b Abs. 1 lit. c des Verwaltungsrechtspflegegesetzes des Kantons Zürich [VRG; LS 175.6]) nicht überstiegen wird (vgl. § 38b Abs. 2 VRG), ändert daran nichts, geht es doch um eine lediglich einen zahlenmässig beschränkten Personenkreis betreffende Frage des kantonalen Personalrechts, sodass daraus nicht auch für das Bundesgericht zwingend die Annahme eines Falles von grundsätzlicher Bedeutung im Sinne von Art. 85 Abs. 2 BGG abzuleiten ist (vgl. Urteil 8C_218/2012 vom 18. März 2013 E. 4.2). Schliesslich ist vor Bundesgericht ohnehin nur noch der Nebenpunkt der Parteientschädigung streitig.
 1.2. Als zulässiges Rechtsmittel gegen den angefochtenen kantonalen Entscheid fällt unter diesen Umständen einzig die subsidiäre Verfassungsbeschwerde in Betracht (Art. 113 BGG). Mit dieser kann laut Art. 116 BGG ausschliesslich die Verletzung verfassungsmässiger Rechte gerügt werden. Wie bei der Prüfung von Beschwerden in öffentlich-rechtlichen Angelegenheiten (Art. 82 ff.) legt das Bundesgericht seinem Urteil auch bei Verfassungsbeschwerden den Sachverhalt zugrunde, den die Vorinstanz festgestellt hat (Art. 118 Abs. 1 BGG). Eine vorinstanzliche Sachverhaltsfeststellung kann es berichtigen oder ergänzen, wenn sie auf einer Rechtsverletzung im Sinne von Art. 116 BGG beruht (Art. 118 Abs. 2 BGG). Nach Art. 117 in Verbindung mit Art. 106 Abs. 2 BGG gilt eine qualifizierte Rügepflicht, was bedeutet, dass die Beschwerdeschrift die wesentlichen Tatsachen und eine kurz gefasste Darlegung unter anderem darüber enthalten muss, welche verfassungsmässigen Rechte oder Rechtssätze inwiefern durch den angefochtenen Entscheid verletzt worden sind. Geprüft werden nur klar und detailliert erhobene und, soweit möglich, belegte Rügen, wohingegen das Bundesgericht auf ungenügend begründete Rügen und rein appellatorische Kritik am angefochtenen Entscheid nicht eintritt (vgl. Urteil 8C_704/2013 vom 31. Oktober 2013 mit Hinweisen). Wird eine Verletzung des Willkürverbots geltend gemacht, muss anhand der angefochtenen Subsumtion im Einzelnen dargelegt werden, inwiefern der Entscheid an einem qualifizierten Mangel leidet (BGE 134 II 244 E. 2.2 S. 246 und 130 I 258 E. 1.3 S. 261 mit Hinweisen).
 1.3. Anzumerken bleibt, dass die in der Hauptsache gegebene Beschwerde auch bezüglich aller Nebenpunkte eines Entscheids zulässig ist, namentlich hinsichtlich Kostenentscheiden, soweit dafür - wie hier - keine besonderen Verfahrenswege vorgesehen sind (BGE 134 I 159 E. 1.1 S. 160 mit Hinweisen).
 2.1. Gestützt auf § 17 Abs. 2 lit. a VRG und § 8 Abs. 1 der Gebührenverordnung des Verwaltungsgerichts des Kantons Zürich (GebV VGr; LS 175.252) hat das kantonale Gericht dem Beschwerdeführer eine Parteientschädigung zugesprochen. Laut erstgenannter Norm kann die unterliegende Partei oder Amtsstelle zu einer angemessenen Entschädigung für die Umtriebe ihres Gegners verpflichtet werden, namentlich wenn die rechtsgenügende Darlegung komplizierter Sachverhalte und schwieriger Rechtsfragen besonderen Aufwand erforderte oder den Beizug eines Rechtsbeistandes rechtfertigte. § 8 GebV VGr bestimmt, dass die Parteientschädigung nach der Bedeutung der Streitsache, der Schwierigkeit des Prozesses, dem Zeitaufwand und den Barauslagen bemessen wird (Abs. 1); unnötiger oder geringfügiger Aufwand wird nicht ersetzt (Abs. 2).
 2.2. Die Höhe der Parteientschädigung hat die Vorinstanz für das Verwaltungsgerichtsverfahren und das vorangegangene Rekursverfahren zusammen "angesichts des Aufwandes" auf insgesamt Fr. 1'200.- (einschliesslich Mehrwertsteuer) festgesetzt. Zur Begründung hat sie weiter festgehalten, dass noch im Rekursverfahren nebst der unbefristeten und hauptberuflichen Anstellung als Berufsschullehrperson eine Einreihung in Lohnklasse 20 beantragt, jedoch - bei bisheriger Einreihung in Lohnklasse 18 - erst im verwaltungsgerichtlichen Beschwerdeverfahren eine Einreihung in Lohnklasse 19 erstritten worden sei. Sie war - ohne dies näher zu begründen - der Ansicht, hinsichtlich der Lohneinreihung auf die Zusprechung einer Parteientschädigung verzichten zu können. Eine reduzierte Parteientschädigung erachtete sie hingegen als angezeigt, weil das aufgrund ihres abschliessenden Entscheids neu geltende Arbeitspensum nicht mehr - wie vorprozessual - auf zwölf Lektionen pro Woche beschränkt blieb.
 2.3. Gegen die vorinstanzlich festgesetzte Höhe der ihm zugesprochenen Parteientschädigung wendet der Beschwerdeführer ein, nebst Art. 18 Abs. 1 (Anspruch auf rasche und wohlfeile Erledigung vor Gerichts- und Verwaltungsinstanzen) und Art. 2 Abs. 3 (behördliches Handeln nach Treu und Glauben) der Verfassung des Kantons Zürich (LS 101) sei Art. 9 BV verletzt worden, wonach jede Person Anspruch darauf hat, von den staatlichen Organen ohne Willkür und nach Treu und Glauben behandelt zu werden; bei der beanstandeten Festlegung der Parteientschädigung hätten weder das Gebot des Handelns nach Treu und Glauben noch das Willkürverbot Beachtung gefunden.
 3.1. Das Verfahren vor dem kantonalen Verwaltungsgericht - einschliesslich der Frage nach der Parteientschädigung - richtet sich nach kantonalem Recht, mit welchem sich das Bundesgericht grundsätzlich nicht zu befassen hat. Die Verletzung kantonalen Rechts kann mit Verfassungsbeschwerde vor Bundesgericht nicht als solche gerügt werden, sondern nur insoweit, als geltend gemacht wird, die Anwendung kantonalen Rechts habe zu einer Verletzung verfassungsmässiger Rechte geführt (Art. 116 BGG).
 Auch die nach Massgabe kantonalen Rechts zu bemessende Höhe einer Parteientschädigung darf das Bundesgericht auf Verfassungsbeschwerde hin nur daraufhin überprüfen, ob die Anwendung der für die Bemessung einschlägigen kantonalen Normen, sei es aufgrund ihrer Ausgestaltung oder aber aufgrund des Ergebnisses im konkreten Fall (vgl. RKUV 1993 Nr. U 172 S. 144 E. 4b), zu einer Verletzung verfassungsmässiger Rechte geführt hat. Dabei fällt praktisch nur das in Art. 9 BV verankerte Willkürverbot in Betracht (vgl. BGE 125 V 408 E. 3a S. 409 mit Hinweisen). Nach der Praxis des Bundesgerichts liegt Willkür in der Rechtsanwendung vor, wenn das Resultat (die zugesprochene Entschädigung) offensichtlich unhaltbar ist, eine Norm oder einen klaren und unumstrittenen Rechtsgrundsatz krass verletzt, sich mit sachlichen Gründen schlechthin nicht vertreten lässt oder in stossender Weise dem Gerechtigkeitsgedanken zuwiderläuft. Das Bundesgericht hebt einen Entscheid jedoch nur auf, wenn nicht bloss die Begründung, sondern auch das Ergebnis unhaltbar ist. Dass eine andere Lösung ebenfalls als vertretbar oder gar als zutreffender erscheint, genügt nicht (BGE 137 I 1 E. 2.4 S. 5 mit Hinweisen).
 3.2. Unter Beachtung der einschlägigen gesetzlichen Regelung in den §§ 17 Abs. 2 lit. a VRG und 8 Abs. 1 GebV VGr (E. 2.1 hievor) musste die Vorinstanz die Höhe der Parteientschädigung - soweit diese Bestimmungen keine eindeutige Antwort geben - auch in Ausübung des ihr zustehenden Ermessens einzig gestützt auf die Aktenlage festsetzen. Sie konnte sich namentlich nicht auf die Überprüfung einer anwaltlichen Honorarnote beschränken, war eine solche im kantonalen Verfahren doch gar nicht eingereicht worden. Erst die vor Bundesgericht vom Beschwerdeführer beigebrachte Rechnung seines Rechtsvertreters vom 25. Mai 2013 mit der dazugehörenden Zusammenstellung des betriebenen Aufwandes von 33 Stunden (Time-Sheet), muss aufgrund von Art. 99 Abs. 1 BGG, wonach neue Tatsachen und Beweismittel im bundesgerichtlichen Verfahren nur so weit vorgebracht werden dürfen, als erst der Entscheid der Vorinstanz dazu Anlass gibt, letztinstanzlich unbeachtet bleiben (Urteil 8C_789/2010 vom 22. Februar 2011, in: SVR 2011 UV Nr. 8 S. 29 E. 6.3.2). Die Ermessensausübung schliesslich kann wie schon bei Beschwerden in öffentlich-rechtlichen Angelegenheiten auch bei Verfassungsbeschwerden lediglich auf Ermessensmissbrauch hin überprüft werden, wobei für eine erfolgreiche Berufung auf eine allfällige Rechtsfehlerhaftigkeit diese hier offensichtlich - und damit willkürlich - zu sein hat.
 4.1. Als zumindest fragwürdig erscheint die vorinstanzliche Festsetzung der Parteientschädigung insoweit, als nach Auffassung des kantonalen Gerichts bezüglich der Lohneinreihung trotz teilweisen Obsiegens überhaupt kein Entschädigungsanspruch besteht. Indem der - generell eine höhere Lohneinreihung anstrebende - Beschwerdeführer letztlich einen Anstieg seines Verdienstes von der bisherigen Lohnklasse 18 in die Lohnklasse 19 erreicht hat, trug sein Rechtsmittel auch in diesem Punkt zu einem nicht unwesentlichen Teilerfolg bei. Auch wenn er mit seinem Begehren um Einreihung in Lohnklasse 20 nicht durchgedrungen ist, bleibt unerklärlich, weshalb ihm der damit dennoch - zumindest teilweise - erlangte Prozesserfolg nicht auch einen entsprechenden Anspruch auf Parteientschädigung verschaffen sollte. Auch für dieses Ergebnis war zweifellos ein Aufwand seitens seines Rechtsvertreters vonnöten. Dass dieser wesentlich geringer ausgefallen wäre, wenn von Anfang an eine Einreihung lediglich in Lohnklasse 19 und nicht in Lohnklasse 20 beantragt worden wäre, ist kaum anzunehmen. Nach bundesgerichtlicher Rechtsprechung jedenfalls besteht wegen Überklagens grundsätzlich kein Anlass zu einer Reduktion der Parteientschädigung, weil dieses den Prozessaufwand in aller Regel nicht wesentlich beeinflusst (BGE 117 V 401 E. 2c S. 407 sowie Urteile 9C_311/2013 vom 12. November 2013 E. 7 und 9C_889/2011 vom 8. Februar 2012 E. 7, je mit Hinweis). Das kantonale Gericht hat seine davon abweichende Ansicht denn auch nicht weiter begründet und ist damit seiner aus dem verfassungsmässigen Anspruch auf rechtliches Gehör (Art. 29 Abs. 2 BV) abgeleiteten Begründungspflicht (BGE 134 I 83 E. 4.1 S. 88) nicht nachgekommen. Der Beschwerdeführer erwähnt diesen Aspekt in seiner Rechtsschrift zwar, legt aber nicht mit der erforderlichen Deutlichkeit dar, inwiefern angesichts der festgestellten Rechtswidrigkeit im Zusammenhang mit den prozessualen Folgen des ursprünglichen Überklagens verfassungsmässige Rechte verletzt worden sein sollen. Mangels entsprechend substanziiert begründeter Rüge liesse sich die beantragte Aufhebung des kantonalen Entscheids allein deswegen noch nicht rechtfertigen (vgl. E. 1.2 hievor).
 4.2. Wiederholt weist der Beschwerdeführer jedoch - mit Recht - darauf hin, dass er in den kantonalen Verfahren auch nach Ansicht der Vorinstanz insgesamt doch weitestgehend obsiegt hat. Er macht geltend, angesichts des dafür notwendigerweise betriebenen Aufwandes erscheine die zugesprochene Parteientschädigung von Fr. 1'200.- als willkürlich tief bemessen. Tatsächlich entspricht die gewährte Entschädigung nach Abzug der darin enthaltenen Mehrwertsteuer und anzunehmender Barauslagen selbst bei einem - als sehr bescheiden zu qualifizierenden - Stundenansatz von lediglich Fr. 200.- einem Arbeitseinsatz von höchstens rund fünf Stunden. Damit musste sein Rechtsvertreter immerhin in zwei Rechtsmittelverfahren tätig werden, wobei die hohe Komplexität und Schwierigkeit der Rechtslage zweifelsohne zu bejahen sind. Bei diesen Gegebenheiten einen zeitlichen Aufwand in der Grössenordnung von lediglich fünf Stunden anzunehmen, lässt sich mit sachlichen Gründen nicht vertreten und muss daher als willkürlich bezeichnet werden (E. 3.1 hievor). Auch im Ergebnis erscheint die zugesprochene Entschädigung von Fr. 1'200.- für die anwaltliche Vertretung in gleich zwei aufeinanderfolgenden Rechtsmittelverfahren als offensichtlich unhaltbar und deshalb willkürlich (E. 3.1 hievor). Dahingestellt bleiben kann, ob und inwiefern auch die geltend gemachten Verletzungen kantonalen Verfassungsrechts (E. 2.3 hievor) gerechtfertigt sind, nachdem zumindest von einem klaren Verstoss gegen Art. 9 BV auszugehen ist. Es wird Sache der Vorinstanz sein (nachstehende E. 5.1), darüber zu befinden, inwiefern die diesbezügliche Argumentation des Beschwerdeführers Auswirkungen auf die Neufestsetzung des Entschädigungsanspruches zu zeitigen vermag.
 5.1. Die Sache ist in teilweiser Gutheissung der Verfassungsbeschwerde und unter Aufhebung des angefochtenen Entscheids im Parteientschädigungspunkt an das kantonale Verwaltungsgericht zurückzuweisen, damit es über die Höhe der Entschädigung neu befinde und diese neu festsetzt. Diese Rückweisung ermöglicht der Vorinstanz eine sachgerechte Neubeurteilung der Entschädigungshöhe in Nachachtung der dafür massgebenden Gesichtspunkte.
 5.2. Dem Verfahrensausgang entsprechend sind die Gerichtskosten vom Beschwerdegegner als unterliegender Partei zu tragen (Art. 66 Abs. 1 und 4 BGG), welcher dem Beschwerdeführer überdies für das bundesgerichtliche Verfahren eine Parteientschädigung schuldet (Art. 68 Abs. 1 und 2 BGG).
 Die Verfassungsbeschwerde wird teilweise gutgeheissen und Dispositiv-Ziffer 4 des Entscheids des Verwaltungsgerichts des Kantons Zürich vom 15. Mai 2013 aufgehoben. Die Sache wird zu neuer Entscheidung an die Vorinstanz zurückgewiesen. Im Übrigen wird die Verfassungsbeschwerde abgewiesen.


text:
Beindersheim ist eine Ortsgemeinde im Rhein-Pfalz-Kreis in Rheinland-Pfalz. Sie gehört der Verbandsgemeinde Lambsheim-Heßheim an.
 Gemeindeteile
 Zu Beindersheim gehören auch die Wohnplätze Bentriteshof, Hubertushof, Lilienhof, Oberfeld-Hof, Peterhof und Sonnenhof.
 Geschichte
 Name
 Im Lorscher Codex wurde im Jahr 855 der Name „Bentritesheim “ verwendet. Er ist aus dem Grundwort „heim“ und dem Bestimmungswort „Bentrites“ zusammengesetzt. Bentrit wird von dem altgermanischen Rufnamen Bandarit abgeleitet, der für das 6. Jahrhundert belegt ist. Eine weitere Schreibweise war: Bentersheim.
 Chronik
 Jungsteinzeit
 Durch Luftbildauswertungen im Jahr 2005 bereits bekannter archäologischer Fundorte in der Gemarkung Beindersheim konnte eine 7300 Jahre alte Ansiedlung nachgewiesen werden. Die jungsteinzeitliche Hausanlage wird der Zeit der Bandkeramiker zugerechnet.
 Römisches Reich
 Beindersheim liegt an der auf dem westlichen Hochufer des Rheins gelegenen Römerstraße von Speyer nach Worms. Fundamentsfunde zweier römischen Villen im Bereich Bubengewanne und Osterlanggewann belegen die römische Besiedlung im Beindersheim. In der wechselhaften Geschichte des Patroziniums steht zu Beginn „Heilig Kreuz“, gerne in der gallo-römischen Zeit vergeben.
 Alemannen
 Wohl noch in der vorfränkischen Zeit wechselt das Patrozinium der Kirchengemeinde auf den „Heiligen Petrus“, zumal es erst in der folgenden fränkisch-karolingischen Zeit üblich ist, den Heiligen Petrus zusammen mit dem Heiligen Paulus zu verehren.
 Fränkische Landnahme und Frühmittelalter
 Sehr häufig sind fränkische Siedlungen in der Nähe römischer Niederlassungen entstanden. So auch in Beindersheim, worauf auch die charakteristische Namensendung „–heim“ hinweist.
 Die erste urkundliche Erwähnung Beindersheims vom 13. April 855 im Lorscher Codex manifestiert einen Gütertausch in der Gemarkung des Dorfes Bentritesheim im Wormsgau gelegen. Aus der zweiten urkundlichen Erwähnung 874 in der „Mainzer Urkunde“ geht hervor, dass zwischen 629 und 656 ein fränkischer König aus Bendirdisheim der Kölner Bischofskirche seinen Besitz übereignet habe. Daraus kann gefolgert werden, dass die Dorfgründung durch Bandarit kurz nach der fränkischen Landnahme im 6. Jahrhundert erfolgt sein muss.
 Für die folgenden 400 Jahre gibt es keine schriftlichen Quellen.
 Hoch- und Spätmittelalter / Leiningische Herrschaft (1024–1481)
 Unter Konrad II. (1024–1039) erhalten die Grafen von Leiningen die Landgrafschaft als
 Lehen des Bischofs von Worms. Das Kloster Otterberg war mit einer Gülte im Ort berechtigt.
 1254 wird das Patronats- und Zehntrecht der Kirche zum Heiligen Kreuz und zum Heiligen Petrus an den Ritter Diezo von Enselntheim (Einselthum) übertragen. Zehn Jahre später holt sich Diezo von Einselthum (der von Leiningen belehnt war) die Zusicherung des Wormser Bischofs Eberhard das Zehntrecht für 600 Pfundheller an das Andreasstift in Worms verkaufen zu dürfen. Bis zur Französischen Revolution ist nun das Andreasstift Worms Patronats- und Zehntherr der Kirche zu Beindersheim.
 Dritter Kirchenpatron ist der Heilige Nikolaus, dessen Verehrung vom Kloster Cluny ab dem 12. Jahrhundert ausgeht.
 Eine Urkunde aus 1307 belegt ein bestehendes Dorfgericht samt Schöffen in Beindersheim.
 1398 wird Beindersheim als eines von drei überörtlichen Leininger Gerichten belegt.
 1438 belehnt Graf Emich von Leiningen den Hans Kranich von Dirmstein, genannt Bock, mit einem Gut von 1021⁄2 Morgen.
 1481 tritt Leiningen in Folge eines Erbstreits nach dem Tod des Grafen Hesso Beindersheim an die Kurpfalz ab.
 Kurpfalz (1481–1705) / Reformation / Dreißigjähriger Krieg
 Wallonische Zuwanderung
 1562 kommt mit Arnold Aquila (Adler) der erste lutherische Pfarrer in die Gemeinde.
 Sein Antrittsdatum fällt mit dem Beginn der Einziehung der geistlichen Güter zusammen, die durch die Administration der Kurpfalz vollzogen wird.
 1577 wird der reformierte Glaube in Beindersheim eingeführt, diese Gruppe wächst zur größten Glaubensgemeinschaft. Lutheraner und Katholiken bilden die Minderheit. Der lutherische Pfarrer Hubertus Sturmius muss 1579 Beindersheim verlassen und avanciert zum Professor der Theologie an der neu gegründeten Universität Leiden/Niederlande.
 Im Dreißigjährigen Krieg leidet Beindersheim schwer, zumal es in unmittelbarer Nähe der Festungsstadt Frankenthal liegt. 1621 belagert das spanische Heer Spinolas Frankenthal. In Beindersheim werden die Vorräte geplündert und Gebäude in Brand gesteckt. 1632 belagern die Schweden Frankenthal und 1635 nehmen die Spanier die Stadt ein. 1644–1646 kommt es zur kompletten Verwüstung Beindersheims durch die Franzosen, die das von den Spaniern eingenommene Frankenthal belagern.
 1654 werden in Beindersheim 40 wallonische Glaubensflüchtlinge aufgenommen. In den kommenden Jahren wächst diese Gruppe auf 200 Personen an. Sie feiern eigene Gottesdienste und errichten eine Schule in französischer Sprache. Die große Anzahl der fremden Bewohner muss eine gravierende Veränderung des Zusammenlebens nach sich gezogen haben, da zu Beginn auch Verständigungsschwierigkeiten bestanden. Dazu kam, dass die Zugezogenen über kaum Grundbesitz verfügten und als Tagelöhner und Handwerker ihr Auskommen bestreiten mussten.
 Als am 2. Advent des Jahres 1688 französische Truppen im Zuge des Pfälzischen Erbfolgekrieges 43 Beindersheimer niedermetzelten, verließ die Mehrzahl der Wallonen das Dorf, um sich auf die rechte Rheinseite im Bereich Hanau und Frankfurt in Sicherheit zu bringen. Im Oktober 1689 hat das Dorf nur noch 111 Einwohner.
 Hochstift Worms (1705–1797)
 Am 26. August 1705 tritt der Kurfürst von der Pfalz Beindersheim an das Bistum Worms ab. Mit der neuen Herrschaft kommen die verbliebenen Katholiken in eine günstigere Position.
 Die Bevölkerung wächst rasch an, aber Missernten der Jahre 1784 und 1785 führen für ärmere Bevölkerungsschichten zu einer katastrophalen Notlage, wie die erschütternden Liquidationsprotokolle dokumentieren. Es kommt zu Wegzügen in die nähere Umgebung, bis hin zu Auswanderungen nach Ost- und Westgalizien.
 Im Zuge der Koalitionskriege kommen 1792 französische Truppen nach Beindersheim. Am 2. Februar 1794 requirieren die Franzosen 47 Stück Rindvieh in der Gemeinde. Die Preußen lösen die Franzosen ab. Am 1. Mai 1794 kommt es zu Kämpfen um Frankenthal, die Preußen müssen sich zurückziehen. Mehrere Zivilpersonen fliehen auf die rechte Rheinseite.
 Französische Herrschaft (1797–1813)
 Am 17. Oktober 1797 tritt Österreich das linke Rheinufer an Frankreich ab. Beindersheim wird Teil des Départements du Mont-Tonnerre (Donnersberg).
 1808 verurteilt eine Sonderkammer des Schwurgerichts Mainz 18 Beindersheimer Bürger zu bis sechs Jahren Haft. Sie hatten sich geweigert die hohe französische Grundsteuer zu zahlen und dem eintreibenden Beamten das Lagerbuch entrissen und Staatsdokumente vernichtet.
 Königreich Bayern (1816–1918)
 Zum Jahreswechsel 1813/14 befreiten österreichische und bayerische Truppen das linksrheinische Gebiet von der französischen Herrschaft.
 Nach dem Wiener Kongress (1815) kam Beindersheim als Teil der Pfalz 1816 zum Königreich Bayern.
 Zur Abwehr badischer und pfälzischer Freischärler quartiert das bayerische Militär im Juni 1849 120 Reiter und 384 Fußsoldaten in Beindersheim ein. Die letzte Einquartierung verzeichnet der Chronist Philipp Raquet im Jahre 1850.
 Zwischen 1800 und 1858 verlassen laut den Hausbüchern von Philipp Raquet und Heinrich Schardon 235 Beindersheimer Personen die Ortschaft um nach Amerika auszuwandern. Hauptsiedlungsgebiet der Beindersheimer war Ohio (1833).
 Einwohnerstatistik
 Bis zum Ende des 17. Jahrhunderts war Beindersheim wahrscheinlich ein reines Einstraßendorf an der Schenkelstraße/Kirchenstraße, das im frühen 17. Jahrhundert etwa 40 Gehöfte und damit 150–200 Einwohner aufwies. Im 18. Jahrhundert kam es zu einem kontinuierlichen Bevölkerungswachstum durch Wiederaufbau und Wiederbesiedlung nach dem Pfälzischen Erbfolgekrieg, so dass 1771 370 Einwohner gezählt wurden. In dieser Zeit wurden die nach Süden abzweigenden Verbindungsstraßen bebaut. Die Ortsgrenzen aus dem 18. Jahrhundert wurden im 19. Jahrhundert kaum ausgeweitet, da offenbar der Zuzug im Gegensatz zum Umland nur gering war und durch Neubürger lediglich Baulücken geschlossen wurden. Eine Ausbreitung erfolgte seit Beginn des 20. Jahrhunderts, vor allem in Richtung Südosten. Es handelte sich meist um reine Wohnhäuser von Arbeitern und Angestellten in Frankenthal und Ludwigshafen am Rhein. Der Trend vom Bauerndorf zur Wohngemeinde setzte sich nach dem Zweiten Weltkrieg fort, die seither neu besiedelten Flächen haben die bebaute Fläche mehr als verdoppelt. 1960 hatte Beindersheim 1260 Einwohner, seitdem wurden noch mehrere Neubaugebiete im Süden, Westen und Osten erschlossen.
 Konfessionsstatistik
 Mit Stand 31. Juli 2017 waren von den Einwohnern 33,2 % evangelisch, 28,6 % römisch-katholisch und 38,2 % waren konfessionslos oder gehörten einer anderen Glaubensgemeinschaft an. Die Zahl der Katholiken und die der Protestanten ist seitdem gesunken. Derzeit (Stand 31. Mai 2022) sind von den Einwohnern 27,5 % evangelisch, 25,0 % katholisch und 47,5 % sind konfessionslos oder gehören einer anderen Glaubensgemeinschaft an.
 Politik
 Gemeinderat
 Der Gemeinderat in Beindersheim besteht aus 20 Ratsmitgliedern, die bei der Kommunalwahl am 26. Mai 2019 in einer personalisierten Verhältniswahl gewählt wurden, und dem ehrenamtlichen Ortsbürgermeister als Vorsitzendem.
 Die Sitzverteilung im Gemeinderat:
 FWG; Freie Wählergruppe Beindersheim e. V.
 Bürgermeister
 Bei der Wahl zum Ortsbürgermeister 2019 setzte sich Ken Stutzmann (SPD) mit 51,4 Prozent der Stimmen durch. Sein Amtsvorgänger Thomas Wey (CDU) trat nicht mehr zur Wahl an.
 Wappen
 Kultur, Sehenswürdigkeiten, Natur
 Kulturdenkmale
 Katholische Kirche Hl. Kreuz, St. Peter und St. Nikolaus (Kirchenstraße 9): Neubarocker Putzbau, der sich an oberbayerischen Vorbildern orientiert.
 Die Protestantische Kirche (Kirchenstraße 7) wurde 1748 am gleichen Ort, für den bereits 874 eine Kirche nachgewiesen ist, erbaut.
 Rathaus (Schenkelstraße 1): Erbaut 1849, bis 1913 auch protestantisches Schulhaus und bis 1950 Wachhaus. Zweigeschossiges Gebäude im Ortsmittelpunkt, das den Vorgängerbau aus dem 17. Jahrhundert ersetzt.
 Kirchenstraße 5: Bauernhof, möglicherweise ehemaliger protestantischer Pfarrhof. Das Erdgeschoss wurde 1747 erbaut, das Obergeschoss und das Satteldach stammen aus dem späten 19. Jahrhundert.
 Kirchenstraße 16: Bauernhof aus dem mittleren 19. Jahrhundert.
 Schenkelstraße 4 und Schenkelstraße 5: Landschafts- und ortstypische Bauernhöfe aus dem 19. Jahrhundert.
 Wegekreuz an der Großniedesheimer Straße: Errichtet 1869, in jüngerer Zeit restauriert.
 In der Hofmauer des Neubaus Schenkelstraße 14 der ehemalige Schlussstein der 1774 an dieser Stelle errichteten Zehntscheune.
 Kriegerdenkmal auf dem Friedhof, 1959 vom Freinsheimer Bildhauer Franz Lind geschaffene Betonplastik.
 Grabmal Diehl/Raquet auf dem Friedhof, um 1910 errichtet, polierter Marmorsockel mit Engelsfigur.
 Weitere Bauwerke
 Ehemaliges Schulhaus (Brunnenweg 6): Zweigeschossiger Putzbau aus dem Jahr 1913 mit großflächigen Rechteckfenstern, hohe Walmdächer mit geschweiften Gauben. Das Gebäude wird heute als Bücherei genutzt. Benachbart ist das ehemalige Lehrerwohnhaus (Frankenthaler Straße 27/29), ebenfalls 1913 erbaut.
 Frankenthaler Straße 10: Gehöft aus dem 19./20. Jahrhundert mit einem zweigeschossigen Putzbau als Wohn- und einem Nebenhaus. Es wurde durch ein Feuer zerstört und danach abgerissen.
 Weitere Einrichtungen
 Im Schlittweg befindet sich die Albrecht-Dürer-Grundschule mit etwa 200 Schülern aus Beindersheim und Heuchelheim.
 Am westlichen Ortseingang ist die Freiwillige Feuerwehr stationiert. Sie ist eine der fünf Feuerwehren in der Verbandsgemeinde Lambsheim-Heßheim und besteht zurzeit aus 23 Feuerwehrleuten, die mit zwei Fahrzeugen ihre Einsätze bewältigen.
 In der Ortsmitte befindet sich direkt neben der Grundschule der Protestantische Kindergarten Arche Noah.
 Natur
 Zu den ausgewiesenen Naturdenkmalen gehören die Baumanlage an der evangelischen Kirche und der Bereich des alten Friedhofs hinter dieser Kirche.
 Der Schrakelbach, ein Nebenlauf des Eckbachs, nördlich des Ortes wurde renaturiert.
 Östlich des Ortes ist aus einer alten Kiesgrube ein Biotop entstanden.
 Persönlichkeiten
 Söhne und Töchter der Gemeinde
 Paul Gross (1883–1942), bayerischer Offizier, dann Aktionär und Geschäftsführer der Frankfurter Strohhutfabrik AG, 1941 nach Lodz deportiert und dort ermordet.
 Wilhelm Kreutz (* 11. Mai 1950), Professor für Neuere Geschichte an der Universität Mannheim
 Brigitte Reinwald (* 13. Januar 1958), Professorin für Afrikanische Geschichte an der Universität Hannover
 Emil Schardon (1887–1950), war Mediziner und wegen seiner Tapferkeit in Ausübung des Arztberufes Ritter des Bayerischen Militär-Sanitäts-Ordens.
 Philipp Schubach (1858–nach 1922), Verwaltungsjurist und Bezirksamtmann in Bad Dürkheim
 Personen, die vor Ort gewirkt haben
 Rainer Hauck (* 16. Januar 1978), Bundesliga-Fußballspieler, spielte in der Jugend beim MTSV Beindersheim.
 Wendelin Leonhardt (1872– † unbek.), Architekt der katholischen Pfarrkirche Beindersheim (1914–1916).
 Bettina Valeska Lotsch (* 7. September 1977), Chemikerin, Direktorin am Max-Planck-Institut für Festkörperforschung in Stuttgart, stammt aus Beindersheim.
 Hubertus Sturmius (16. Jahrhundert), war reformierter Pfarrer in Beindersheim und ab 1579 theologischer Professor an der Universität Leiden, Niederlande.
 Erwin Wortelkamp (* 21. September 1938), Bildhauer und Maler, Gründer und Leiter (bis 1973) des „ateliers nw 8“ im Neuen Weg in Beindersheim.
 Literatur
 Rudolf H.Böttcher: 12-teilige Reihe zur 1150-Jahrfeier Beindersheims, in: Die Rheinpfalz, Ludwigshafen, Ausgabe Frankenthal vom 30. Juli 2005 bis 18. Januar 2006 (lose Folgen)
 Weblinks
 Offizielle Webpräsenz der Ortsgemeinde Beindersheim
 GenWiki: Artikel Beindersheim mit familiengeschichtlichen Hinweisen
 Einzelnachweise
 Ort im Rhein-Pfalz-Kreis
 Ersterwähnung 855


text:
 8.9.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 303/42
 Жалба, подадена на 13 юни 2014 г. — Pannonhalmi Főapátság/Парламент
 (Дело T-453/14)
 2014/C 303/50
 Език на производството: унгарски
 Страни
 Жалбоподател: Magyar Bencés Kongregáció Pannonhalmi Főapátság (Панонхалма, Унгария) (представител: D. Sobor)
 Ответник: Европейски парламент
 Искания на жалбоподателя
 Жалбоподателят иска от Общия съд:
 —
 да отмени Решение MS/sd[IPOL-COM-PETI D (2014) 14486] на Комисията по петициите на Европейския парламент от 16 април 2014 г., с което се оставя без разглеждане петицията по преписка „Замъкът Лоняи в Русовце (Словакия)“,
 —
 да разпореди на Комисията по петициите на Европейския парламент да разгледа петицията и да приеме всички мерки, които се изискват от закона,
 —
 да осъди Европейския парламент да заплати съдебните разноски.
 Основания и основни доводи
 В подкрепа на жалбата си жалбоподателят твърди, че Комисията по петициите е допуснала процесуално нарушение, като не е мотивирала обжалваното решение.
 В тази връзка жалбоподателят отбелязва, че съгласно член 201, параграф 8 от Правилника на Европейския парламент петициите, обявени за недопустими от комисията, се оставят без разглеждане и техните вносители се уведомяват за взетото решение и за мотивите за него. Жалбоподателят добавя, че в противоречие с предвиденото от този член ответникът не е посочил мотивите, поради които счита, че петицията няма връзка с областите на дейност на Съюза. Жалбоподателят също така се позовава на Решение на Общия съд по дело T-308/07, Tegebauer/Парламент от 14 септември 2011 г. (Сборник стр. II-279).


text:
 Avis juridique important
 |
 11957A/PRO/CJ/13
 Tratado constitutivo de la Comunidad Europea de la Energia Atomica ( CEEA - EURATOM ), Protocolo sobre el Estatuto del Tribunal de Justicia de la Comunidad Europea de la Energia Atomica, Titulo Segundo: Organizacion, Articulo 13
 Protocolo sobre el Estatuto del Tribunal de Justicia de la Comunidad Europea de la Energía Atómica, TÍTULO SEGUNDO : ORGANIZACIÓN,- Artículo 13Los jueces, los abogados generales y el secretario deberán residir en la localidad donde el Tribunal tenga su sede.