type: other

text:
A panasztételről szóló törvény (panasztörvény) : Jogsegély
 A panasztételről szóló törvény (panasztörvény)
 2011. december 6. kedd | Kategória: Törvények | 0 Hozzászólás
 (A Pro Civis polgári társulás fordítása)
 Megszűnik a Tt. 152/1998. sz. törvényének hatálya
 Részben megszűnik a Tt. 164/2008. sz. törvénye II. részének hatálya
 Jelen törvény a panaszok benyújtásának, átvételének, nyilvántartásának, vizsgálatának, illetve a vizsgálat eredményeiről szóló írásos értesítésnek vagy a panasz felülvizsgálatának az eljárásmódját szabályozza.
 (1) Jelen törvény alapján a következő közigazgatási szervek járnak el:
 a) Állami szervek és az általuk létrehozott intézmények,
 b) Önkormányzati szervek és az általuk létrehozott intézmények,
 c) Azon személyek, akik törvényi megbízásból dönthetnek más személyek jogairól, törvénnyel védett érdekeikről vagy kötelezettségeikről.
 (2) Jelen törvény alapján járnak el a Szlovák Köztársaság más szervei is[1], ha ezt külön jogszabály nem szabályozza másként.
 (1) A panasz természetes vagy jogi személy (továbbiakban csak „panaszos”) olyan beadványa, amellyel
 a) saját jogainak vagy törvénnyel védett érdekeinek védelmére törekszik, melyeket saját megítélése szerint a közigazgatási szervek tevékenysége vagy tétlensége (továbbiakban, mint „tevékenység”) megsértett,
 b) konkrét hiányosságokra mutat rá, főleg a jogszabályok megsértésére, melyek kiküszöbölése a közigazgatási szervek hatáskörébe tartozik.
 (2) A beadvány annak tartalma alapján kerül elbírálásra.
 (3) Amennyiben a beadvány több részből áll, melyekből
 a) némelyek nem tekinthetőek panasznak a 4.§ szerint, a közigazgatási szerv csak azokat a részeket kezeli panaszként, melyek a törvény értelmében panasznak tekinthetőek; a beadvány azon részéit, melyek nem tekinthetőek panasznak, a közigazgatási szerv nem küldi vissza a panaszosnak és a panasz vizsgálati eredményeiről szóló értesítésben feltünteti az indokokat, miért nem voltak vizsgálva,
 b) a törvény alapján minden rész panasznak tekinthető, egyes részek kezelésére viszont a közigazgatási szerv nem jogosult, a panasz csak azon részeit kezeli, melyekre jogosult; a panasz többi részét a 9. § értelmében továbbítja a kezelésre jogosult közigazgatási szervnek.
 (1) Nem minősül panasznak e törvény szerint az a beadvány, mely
 a) jellege szerint igény, nyilatkozat, vélemény, kérvény, javaslat vagy kezdeményezés, és azt egyértelműen nem fejezi ki, mely jogok vagy törvénnyel védett érdekek védelemére törekszik a panaszos,
 b) konkrét hiányosságra mutat rá a közigazgatási szerv tevékenységében, melynek eltávolítását vagy kezelését más jogszabály szabályozza, [2]
 c) panasz egy külön jogszabály alapján[3], vagy
 d) közigazgatási szerv olyan döntése ellen irányul, melyet egy más jogszabály szerinti eljárásban adtak ki[4].
 (2) Nem minősül e törvény szerinti panasznak
 a) a közigazgatási szerv olyan beadványa, melyben rámutat egy másik közigazgatási szerv tevékenységének a hiányosságaira,
 b) bíróság által a közhatalom gyakorlásával megbízott személy beadványa[5]
 (3) A közigazgatási szerv a panaszként feltüntetett beadványt annak megállapítás után, hogy az nem tekinthető panasznak az 1. bekezdés a), b) és d) pontja, vagy a 2. bekezdés alapján, késedelem nélkül, legkésőbb a kézbesítéstől számított 30 munkanapon belül visszaküldi a benyújtónak. A közigazgatási szerv nem küldi vissza azokat a beadványokat, melyek kezelésére egy másik jogszabály alapján jogosult.
 (4) Az 1. bekezdés c) pontja szerinti beadványt a közigazgatási szerv továbbítja a külön jogszabály szerint annak kezelésre jogosult szervnek, és egyidejűleg értesíti erről a benyújtót. Az ilyen panaszok továbbítására a 9.§- ban feltüntetett határidő vonatkozik.
 (5) Az 1. bekezdés d) pontja szerinti beadvány, melyből egyértelműen kitűnik, hogy nem jogerős döntés ellen irányul, a közigazgatási szerv a kézbesítéstől számított 5 munkanapon belül továbbítja annak a szervnek, amely a megtámadott döntést kiadta, és egyidejűleg értesíti erről beadványozót is.
 A panasz benyújtása
 (1) Panaszt írásos formában, szóban, telefaxon vagy elektronikus levél formájában lehet benyújtani.
 (2) A panasznak tartalmaznia kell a panaszos utó- és családi nevét, állandó vagy átmeneti lakhelyének címét. Amennyiben a panaszos jogi személy, tartalmaznia kell annak cégnevét és székhelyét, valamint a jogi személy nevében eljárásra jogosult személy utó- és családi nevét.
 (3) A panasznak érthetőnek és olvashatónak kell lennie. A panaszból egyértelműen ki kell tűnnie, ki ellen irányul, mely hiányosságokra mutat rá, milyen érdekek védelmére törekszik a panaszos (továbbiakban „panasz tárgya“), és tartalmaznia kell a panaszos aláírását.
 (4) A szóban történő panasz benyújtásáról, melyet nem lehet a benyújtás után azonnal kezelni, a közigazgatási szerv jegyzőkönyvet készít ( továbbiakban „jegyzőkönyv“). A 2., illetve a 3. bekezdésben feltüntetett adatok mellett a jegyzőkönyv tartalmazza a kiállítás pontos dátumát, közigazgatási szerv nevét és székhelyét, a jegyzőkönyvet kiállító, valamint a szóban történő panasz benyújtásakor jelenlévő alkalmazottak utó- és családi nevét.
 (5) A közigazgatási szerv nem köteles jegyzőkönyvet készíteni, amennyiben a panaszos a szóban történő panasz benyújtásakor nem működik együtt, vagy a közigazgatási szerv olyan eljárását kezdeményezi, amely jogszabályellenes.
 (6) Ha a panaszos megtagadja a jegyzőkönyv elkészítését, a közigazgatási szerv a panaszt nem veszi át. Ha a panaszos megtagadja a jegyzőkönyv aláírását, a közigazgatási szerv a jegyzőkönyvet félreteszi azzal a megjegyzéssel, hogy a panaszos megtagadta annak aláírását.
 (7) A közigazgatási szervnek telefaxon vagy elektronikus levél formájában benyújtott panasz abban az esetben tekinthető írásos panasznak, amennyiben a panaszos annak benyújtásától számított 5 munkanapon belül azt aláírásával ellenjegyzi, ellenkező esetben a panaszt félreteszik. A panasz kezelésére megszabott idő a panasz benyújtásáról szóló igazolás kézbesítését követő első munkanaptól számítódik. Ha a panaszos írásos igazolása a panasz benyújtásáról más tényeket tartalmaz, mint a telefaxon vagy elektronikus levél formájában benyújtott panasz, a közigazgatási szerv a telefaxon vagy az elektronikus levélben benyújtott panaszt félreteszi. A közigazgatási szervnek elektronikus levélben benyújtott panasz, mely elektronikus aláírással [6] van ellátva, írásos panasznak tekintendő.
 (8) A panasz kezelésével kapcsolatos írásos dokumentumokat, melyeket több panaszos közösen nyújtott be, és nincs feltüntetve a kézbesítésre jogosult panaszos személye, a közigazgatási szerv annak a panaszosnak kézbesíti, aki az első helyen szerepel és feltüntette a szükséges adatokat a 2. bekezdés alapján.
 (9) Amennyiben a panasz meghatalmazott személy útján lett benyújtva, a panaszhoz csatolni kell egy hitelesített aláírással ellátott meghatalmazást a panaszos képviseletéről a panasz benyújtásával, valamint az annak kezelésével kapcsolatos ügyintézés jogosultságáról (továbbiakban „meghatalmazás“).
 (10) A közigazgatási szerv vezetőjének vagy alkalmazottjának címzett panasz a közigazgatási szervnek benyújtott panasznak tekintendő.
 (1) A közigazgatási szerv a panaszt félreteszi, ha
 a) az nem tartalmazza az 5.§ 2. bekezdésében feltüntetett követelményeket,
 b) a panaszból egyértelműen kitűnik, hogy panasz tárgyában a bíróság, az ügyészség vagy más bűnüldöző hatóság jogosult eljárni,
 c) a panasz más személyt érint, mint aki azt benyújtotta, és nincs csatolva meghatalmazás az 5.§ 9. bekezdése alapján,
 d) az esettől, mely a panasz tárgya, a panasz benyújtása napjáig már több mint öt év eltelt,
 e) következő ismételt panaszról van szó a 21.§ 2. bekezdése szerint,
 f) a panasz a 22.§ 3. bekezdése alapján a panasz kezelése ellen irányul,
 g) a panasz a közigazgatási szervnek tudomásul vételre lett elküldve,
 h) a panaszos nem működött együtt a 16 § 1. bekezdése alapján, vagy az együttműködés nem történt meg a 16.§ 2. bekezdésében feltüntetett időn belül.
 (2) Amennyiben a panasz nincs összhangban az 5.§ 3. bekezdésében foglaltakkal, vagy nem tartalmaz annak vizsgálatára szükséges információkat, a közigazgatási szerv írásban felszólítja a panaszost, hogy a panaszt a 16.§ 2. bekezdésében feltüntetett határidőn belül egészítse ki, egyidejűleg kioktatja a panaszost, hogy ellenkező esetben a panaszt félreteszi.
 (3) Közigazgatási szerv a panaszt félreteszi, ha azt a panaszos annak végleges kezelése előtt írásban visszavonja, vagy a panaszos írásban értesíti a közigazgatási szervet, hogy nem ragaszkodik annak kezeléséhez.
 (4) A közigazgatási szerv a panasz az 1. bekezdés b) – f) pontja szerinti félretételéről, illetve annak okairól a félretételtől számított 10 munkanapon belül írásban értesíti a panaszost.
 (1) Panasz benyújtása nem lehet oka, illetve nem szolgálhat alapjául olyan következményeknek, melyek árthatnak a panaszosnak.
 (2) Az információk, melyeket a panasz intézésével kapcsolatos dokumentációk tartalmaznak, nem nyilvánosak.[7]
 A panasztevő kilétének eltitkolása
 (1) Ha a panaszos azt kéri, a közigazgatási szerv köteles a panaszos személyét bizalmasan kezelni. A közigazgatási szerv bizalmasan kezelheti a panaszos személyét, amennyiben az a panasz kezelésének érdekében áll. Az ilyen jellegű panasz vizsgálatánál a panasz kivonatát, ha lehetséges, annak másolatát használják, személyes adatok, melyekből azonosítani lehetne a panaszost, megjelenítése nélkül. Mindenki, aki a panaszos kilétét ismeri, köteles a vele kapcsolatos titoktartásra.
 (2) Amennyiben a panaszos kérvényezte személyének bizalmas kezelését, viszont a panasz tárgyának vizsgálata a panaszos adatainak a megadása nélkül nem lehetséges, a közigazgatási szerv köteles késedelem nélkül erről a panaszost tájékoztatni. Egyidejűleg kioktatja a panaszost, hogy a panasz kezelését csak akkor folytatja, ha megszabott határidőn belül írásban engedélyezi a szükséges adatainak a felhasználását
 (3) A panaszt, melyben a panaszos kérvényezte személyének bizalmas kezelését, és a közigazgatási szerv nem jogosult annak kezelésére, a panasz átvételétől számított tíz munkanapon belül megfelelő indoklással visszaküldi a panaszosnak.
 A panasz átvétele
 A közigazgatási szerv köteles a benyújtott panaszt átvenni. Az átvett panaszt, melynek kezelésére nem jogosult, az átvételtől számított 10 munkanapon belül továbbítja a kezelésre jogosult szervnek, és egyidejűleg értesíti erről a panaszost. A 8.§ 3. bekezdése szerinti panaszt a közigazgatási szerv nem továbbítja.
 (1) A közigazgatási szerv a beérkezett panaszokról köteles nyilvántartást vezetni (a továbbiakban mint „nyilvántartás“) a többi írásos dokumentumtól elkülönítve. A nyilvántartás a következő adatokat tartalmazza:
 a) a panasz, ismételt panasz, valamint a következő ismételt panasz benyújtásának és nyilvántartásba vételének napját,
 b) adatokat az 5. § 2. bekezdése alapján,
 c) a panasz tárgyát,
 d) a panasz vizsgálatára történő megbízás dátumát, illetve a vizsgálattal megbízott személyt,
 e) a panasz vizsgálatának az eredményeit,
 f) a szükséges óvintézkedések elfogadására, illetve az azok teljesítésére szánt határidőt,
 g) a panasz, ismételt panasz kezelésének befejezési idejét, illetve a következő ismételt panasz félretételének az idejét,
 h) a korábbi panasz ellenőrzésének vagy az ismétlődő panasz vizsgálatának az eredményeit,
 i) a panasz továbbításának dátumát annak kezelésére jogosult szervnek,
 j) a panasz félretételének az indokait,
 k) további megjegyzéseket
 (2) Az ismétlődő panasz, illetve a továbbiakban ismétlődő panasz abban az évben van nyilvántartva, melyben az benyújtásra került. A megjegyzésben feltüntetendő az ezzel összefüggő panaszok száma.
 (3) A közigazgatási szerv köteles a panasz kezelésének az ellenőrzésére jogosult központi állami szerv [8] kérésére megszabott határidőn belül és szerkezetben éves beszámolót készíteni a panaszok vizsgálatáról.
 Panaszkezelési illetékesség
 (1) A panasz kezelésére az a közigazgatási szerv a jogosult, mely fennhatósága alá tartozik az a tevékenység, mellyel a panaszos szerint saját jogai vagy a törvénnyel védett érdekei sérültek. A panasz kezelésének módját a közigazgatási szerv belső rendelettel szabályozza.
 (2) A közigazgatási szerv vezetője ellen irányuló panasz kezelésére a közvetlen felettesi szerv a jogosult. Amennyiben ilyen szerv nincs, a panasz kezelésének az ellenőrzésére jogosult központi állami szerv a jogosult a panaszt kezelni. Államigazgatási ügyek végrehajtásánál az önkormányzati szerv vezetője ellen irányuló panasz kezelésére a külön jogszabályok szerint ellenőrző jogkörrel bíró közvetlen felettes állami szerv a jogosult.[9]
 (3) Ha két közigazgatási szerv között a panasz kezelésével kapcsolatban illetékességi vita keletkezik, az a szerv, ahol a vita keletkezett, a vita keletkezésétől számított tíz munkanapon belül továbbítja a panaszt az illetékességi vita eldöntésére jogosult szervnek, és egyidejűleg értesíti erről a panaszost.
 (4) A két közigazgatási szerv közti illetékességi vitáról a közvetlen közös felettes szerv dönt. Amennyiben ilyen szerv nincs, a panasz vizsgálatának illetékességéről az ellenőrzésére jogosult központi állami szerv dönt. Az illetékességi vitáról az erre jogosult szerv a kérvény beadásától számított 15 munkanapon belül köteles dönteni.
 (5) A panaszokra, melyek az önkormányzati szervek önkormányzati tevékenysége ellen irányulnak, az első bekezdés rendelkezései megfelelően vonatkoznak.
 (1) A panasz kezelésére és kivizsgálására nem jogosult az a személy, aki ellen a panasz irányul, sem annak közvetlen beosztottjai.
 (2) A panasz kivizsgálásából, illetve kezeléséből ki van zárva:
 a) a panasz kezelésére jogosult önkormányzati szerv azon alkalmazottja, aki részt vett abban a tevékenységben, mely ellen a panasz irányul,
 b) más önkormányzati szerv alkalmazottja illetve az a személy, aki részt vett abban a tevékenységben, mely ellen a panasz irányul,
 c) az a személy, akinél a panaszossal, panaszos képviselőjével, közigazgatási szerv azon alkalmazottjával, aki ellen a panasz irányul, valamint a panasz tárgyával kapcsolatban felmerül az összeférhetetlenség lehetősége.
 (1) A közigazgatási szerv köteles a panaszt 60 munkanapon belül elintézni.
 (2) Amennyiben az szükséges, a közigazgatási szerv vezetője vagy az általa megbízott személy az első bekezdésben megszabott határidőt, annak lejárta előtt 30 munkanappal meghosszabbíthatja. A panasz vizsgálatának időtartamát nem hosszabbíthatja meg az a megbízott személy, aki a panaszt vizsgálja. A panaszkezelés meghosszabbítását a közigazgatási szerv köteles azonnali hatállyal, írásban és indoklással közölni a panaszossal.
 A határidők kiszámítása
 A panasz vizsgálatára megszabott határidő a panasz közigazgatási szervnek történő kézbesítését követő első munkanaptól számítódik. Illetékességi vita esetén a határidő a 11. § 4. bekezdése alapján történő kézbesítést követő első munkanaptól számítódik
 A panasz tartalmának vizsgálata
 A panasz vizsgálatára jogosult közigazgatási szerv köteles késedelem nélkül értesíteni a panasz tartalmáról azt a személyt, aki ellen a panasz irányul, mindezt olyan időben és mértékben, hogy a panasz vizsgálatát ne akadályozza. Egyidejűleg lehetővé teszi számára, hogy nyilatkozzon a panaszról, dokumentumokat, írásos okmányokat, adatokat, illetve egyéb információkat terjesszen be, melyek a panasz vizsgálatához szükségesek.
 A panasztevő együttműködése
 (1) A panasz kezelésére jogosult közigazgatási szerv szükséges mértékben (6.§ 2. bekezdés) jogosult a panaszost együttműködésre felszólítani azzal a kioktatással, hogy amennyiben a panaszos nem működik együtt, vagy nem teszi ezt meg a megadott határidőn belül, a panaszt a 6.§ 1. bekezdésének h) pontja alapján félreteszi.
 (2) Az együttműködésre előírt határidő a felszólítás átvételétől számított 10 munkanap.
 (3) A panaszos indokolt esetben, amennyiben igazolja, hogy az együttműködésre szánt határidő nem elegendő, írásban kérvényezheti annak meghosszabbítását.
 (4) Ha a panaszos igazolja, hogy objektív okok miatt nem tudott a közigazgatási szerv felszólításának időben eleget tenni, a közigazgatási szerv jogosult az együttműködésre egy újabb határidőt megszabni.
 (5) Az együttműködésre való felszólítás kiküldése és annak teljesítése közti időszakban a panasz kezelésére előírt határidő nem telik.
 (6) Az együttműködés megtagadása után a közigazgatási szerva panasz kezelését csak abban az esetben folytatja, ha az lehetséges. A panasz vizsgálatának eredményéről ebben az esetben a közigazgatási szerv nem tájékoztatja a panaszost.
 A közigazgatási szervek együttműködése
 (1) Közigazgatási szerv köteles a panasz vizsgálatára jogosult közigazgatási szervnek biztosítani minden szükséges okiratot, egyéb írásos dokumentumokat, nyilatkozatokat, információkat, illetve egyéb adatokat, melyek a panasz vizsgálatához szükségesek, valamint egyéb szükséges együttműködést, kivéve, ha külön jogszabály [10] erről másképp rendelkezik.
 (2) A közigazgatási szerv a kérvény kézbesítésétől számított 10 munkanapon belül biztosítja az együttműködést. Az együttműködés iránti kérvény elküldése és annak teljesítése közti időszakban a panasz kezelésére előírt határidő nem telik. A panasz vizsgálatára szánt határidő felfüggesztéséről a közigazgatási szerv írásban értesíti a panaszost.
 (3) A panasz vizsgálatára más személyek, azok beleegyezésével, együttműködése is kérvényezhető, ha külön jogszabály10 erről másképp nem rendelkezik.
 (1) A panasz vizsgálatánál megállapításra kerül a tárgy tényleges állapota, az, hogy összhangban van-e az általános érvényű jogszabályokkal, valamint belső rendeletekkel, illetve a feltárt hiányosságok keletkezési okai és következményei.
 (2) A panasz vizsgálata annak tárgyából indul ki, függetlenül a panaszos személyétől, illetve attól, hogy ki ellen irányul a panasz, valamint hogy a panaszos a panaszt hogyan nevezte meg. Ha a panasz tartalmát tekintve annak csak egy része tekinthető panasznak, csak ez a rész kerül vizsgálatra. Ha a panasz több különálló pontból áll, minden egyes pont kivizsgálásra kerül. Amennyiben nem lehetséges a panaszt vagy annak egy részét vizsgálni, a panasz kezelésére jogosult közigazgatási szerv ezt feltünteti a panasz vizsgálatáról szóló jegyzőkönyvben, és értesíti róla a panaszost.
 (3) A panasz vizsgálata az annak eredményeiről szóló jegyzőkönyv megvitatásával fejeződik be. Amennyiben a jegyzőkönyv megvitatása nem lehetséges, a panasz vizsgálata a jegyzőkönyvnek a panasz vizsgálatát végző közigazgatási szervhez való kézbesítésével minősül befejezettnek.
 19.§)
 Jegyzőkönyv a panasz kivizsgálásáról
 (1) A panasz kezelésére jogosult közigazgatási szerv a panasz vizsgálatról jegyzőkönyvet készít, mely tartalmazza:
 a) a panasz kezelésére jogosult közigazgatási szerv megnevezését,
 b) a panasz tárgyát
 c) a közigazgatási szerv megnevezését, amely a panaszt vizsgálta,
 d) a panasz vizsgálatának az időtartamát,
 e) a feltárt eredményeket,
 f) a jegyzőkönyv kiállításának az idejét,
 g) azon közigazgatási szerv alkalmazottainak a nevét és aláírását, akik a panaszt kivizsgálták,
 h) a közigazgatás szerv vezető alkalmazottjának, vagy az általa a panasz vizsgálatával megbízott személynek a nevét és aláírását,
 i) a panasz vizsgálatát végző közigazgatás szerv vezető alkalmazottjának, vagy az általa megbízott személy kötelességeit, amennyiben a vizsgálatot elvégző közigazgatási szerv által megszabott időben hiányosságok merültek fel:
 1. a hiányosságokért felelős személy megnevezése,
 2. a hiányosságok, illetve azok létrejöttének okai, az orvosolásukra szükséges óvintézkedések elfogadása,
 3. az elfogadott óvintézkedések előterjesztése a panasz vizsgálatát végző közigazgatási szervnek,
 4. az elfogadott óvintézkedések kivitelezéséről szóló jelentés előterjesztése panasz vizsgálatát végző közigazgatási szervnek, valamint a rendelkezésre álló jogi felelősség alkalmazásáról,
 5. amennyiben a panaszos személye nem bizalmas, értesíteni kell őt az elfogadott óvintézkedésekről; ha a panaszos személye bizalmas, az elfogadott óvintézkedésekről a panasz kezelésére jogosult közigazgatási szerv értesíti.
 j) A dokumentumok átvételéről illetve átadásáról szól igazolás
 (2) Ha a panasz vizsgálatára jogosult közigazgatási szerv vezető alkalmazottja vagy az általa megbízott személy megtagadja a jegyzőkönyv megismerését, az első bekezdés i) pontjában foglalt kötelessége teljesítését, vagy megtagadja a jegyzőkönyv aláírását, a panasz vizsgálatát elvégző közigazgatási szerv mindezt jegyzőkönyvbe foglalja.
 A panasz kivizsgálásáról szóló jelentés
 (1) A panasz elintézettnek tekintendő a vizsgálat eredményeiről szóló jelentés kiküldésével a panaszosnak. A jelentésben feltüntetik, hogy a panasz megalapozott volt-e, vagy sem. A jelentés tartalmazza a vizsgálat eredményeinek az indoklását, mely a jegyzőkönyvből indul ki. Amennyiben a panasz megalapozott, a jelentésben feltüntetik, hogy a közigazgatási szervnek, ahol panasz alapján vizsgálat folyt, milyen kötelességek lettek előírva a 19.§ 1.bekezdés i) pontja alapján.
 (2) Ha a panasz több pontból áll, az írásos jelentésnek tartalmaznia kell az összes pont vizsgálati eredményeit. Amennyiben a panasz csak egy bizonyos része tekinthető panasznak, írásos jelentés csak ehhez a részhez készül.
 Megismételt panasz és többszörösen megismételt panasz
 (1) Ismételt panasz vagy következő ismételt panasz olyan, ugyanazon panaszos által benyújtott panasz, melynek tárgya azonos, és nem mutat rá új fejleményekre.
 (2) Az ismételt panasz kezelésére az a közigazgatási szerv a jogosult, amely ez előző panaszt is kezelte, ha ez nincs ellentétben a 12.§-ba foglaltakkal. A közigazgatási szerv ellenőrzi az előző panasz vizsgálatának helyességét, melyről feljegyzést készít. A feljegyzés készítésénél a 19.§-ba foglaltak alapján jár el. A következő ismételt panaszt a 6. § 1. bekezdés e) pontjában foglaltak szerint félreteszi.
 (3) Amennyiben az előző panasz kezelése helyesnek bizonyult, a közigazgatási szerv erről indoklással egybekötve értesíti a panaszost és egyidejűleg tudomására hozza, hogy a következő ismételt panaszt félreteszi. Amennyiben az előző panasz kezelése helytelennek bizonyult, a közigazgatási szerv az ismételt panaszt kivizsgálja és kezeli.
 (4) Egy másik panaszos által ugyanarra a tárgya vonatkozó panaszt, melyet már a közigazgatási szerv korábban kezelt, nem vizsgál ki. Az előző vizsgálat eredményét megküldi a panaszosnak.
 (5) Az ismételt panasz a közigazgatási szerv a 13.§-ban foglalt időn belül köteles kezelni.
 22.§)
 Panasztétel a panasz kivizsgálása ellen
 és panasztétel a panasz félretétele ellen
 (1) A panasz, mely az előző panasz vizsgálata vagy annak félretétele ellen irányul, új, a közigazgatási szerv eljárásmódja ellen irányuló panasznak tekintendő.
 (2) A közigazgatási szerv eljárásmódja ellen irányuló panasz nem ismétlődő panasz, még akkor sem, ha a panaszos megismétli az előző panaszban feltüntetett tényeket.
 (3) Az első bekezdés szerinti panaszt a közigazgatási szerv vezető alkalmazottja vagy az általa megbízott személy kezeli, kivéve, ha ez nincs összhangban a 12. §-ba foglaltakkal. Ha a panaszt a közigazgatási szerv vezető alkalmazottja kezelte, az első bekezdés szerinti panaszt a közvetlen felettes szerv jogosult kezelni. Amennyiben ilyen szerv nincs, a panasz vizsgálatának ellenőrzésére az illetékes központi államigazgatási szerv jogosult. Ha a panaszt a panasz kezelésének ellenőrzésére jogosult központi államigazgatási szerv vezetője kezelte, az ez ellen irányuló beadványt a 6.§ 1. bekezdés f) pontja alapján félreteszi.
 (4) A közigazgatási szerv eljárásmódja ellen irányuló panaszt a közigazgatási szerv a 13.§- ban megszabott időn belül köteles kezelni
 A panasz kezelésének ellenőrzése
 (1) A panasz kivizsgálásának az ellenőrzését a közigazgatási szerv végzi.[11]
 (2) A panasz vizsgálatát végző közigazgatási szerv jogosult ellenőrizni azon intézkedések teljesítését, melyek az egyes hiányosságoknak, illetve azok okainak az eltávolítására lettek elfogadva.
 Eljárási bírságok
 (1) A közigazgatási szervnek, mely nem teljesíti a törvény által megszabott kötelességeit, és ezzel hátráltatja, akadályozza a panasz kezelését vagy a hiányosságok javítását, a panasz kezelésére jogosult szerv jogosult 650 euró összegig terjedő eljárási bírságot kiszabni. Az eljárási bírság összegének a kiszabásakor a közigazgatási szerv figyelembe veszi a panasz kezelésének vagy a hiányosságok javítása hátráltatásának vagy akadályozásának a mértékét.
 (2) Amennyiben az eljárási bírság kiszabása után se volt a kötelesség teljesítve, további bírság szabható ki, összesen 6500 euró összeg nagyságban.
 (3) Az eljárási bírság kiszabására vonatkozó eljárást a kötelességszegés megállapításától számított 3 hónapon belül lehet elindítani, legkésőbb azonban a kötelességszegéstől számított egy éven belül.
 (4) Az eljárási bírság kiszabásáról szóló eljárásra a közigazgatási eljárásokról szóló törvény vonatkozik.[12]
 (5) Az eljárási bírság, melyet
 a) a 2.§ 1. bekezdés a) pontjában, illetve a második bekezdésben feltüntetett közigazgatási szerv szabott ki, az állami költségvetés bevétele,
 b) a 2.§ 1. bekezdés b) és c) pontjában feltüntetett közigazgatási szerv szabott ki, annak a közigazgatási szervnek a költségvetési bevétele, mely a bírságot kiszabta.
 (1) A közigazgatási szerv vezető alkalmazottja, ahol a panasz vizsgáltatik, köteles a panasz helyes kezelése, illetve vizsgálata érdekében megfelelő tárgyi, technikai és személyes feltételeket biztosítani.
 (2) A költségeket, melyek
 a) a panaszosnál keletkeztek, a panaszos viseli,
 b) a közigazgatási szervnél keletkeztek, az illetékes szerv viseli.
 (3) Mindenki köteles a titoktartásra azokról a tényekről, melyeket a panasz kezelésénél szerzett. E kötelesség alól írásban felmentést adhat az a személy, akinek ez a kötelesség az érdekében áll.
 (4) A közigazgatási szerv a panasz kezelésére vonatkozó eljárásmódjára a közigazgatási eljárásokról szóló törvény nem vonatkozik, kivéve ha e törvény nem rendelkezik másképp.
 (1)E jogszabály hatályba lépése előtt a közigazgatási szervnek benyújtott beadványokat a 2010. január 31. előtt hatályban lévő törvény szerint kezelik.
 (2) E jogszabály hatályba lépése előtt elkezdett eljárás az eljárási bírság kiszabásáról a 2010. január 31. előtt hatályban lévő törvény szerint fejeződik be.
 (3) A közigazgatási szerv a panaszok kezelését e törvény hatályba lépésétől számított 6 hónapon belül a 11. § 1. bekezdése szerint belső rendeletekkel szabályozza.
 Hatálytalanító rendelkezések
 A 164/2008. számú törvénnyel módosított 152/1998-as a panaszokról szóló törvény érvényessége megszűnik.
 E törvény 2010. február 1-jén lép hatályba
 Elfogadva 2009. december 4-én
 [1] Például a 39/1993. számú törvény az Állami Számvevőszékről (NKÚ), a 350/1996. számú törvény a Szlovák Nemzeti Tanács házszabályáról.
 [2] Például a Polgári perrendtartásról szóló törvény, a Büntető perrendtartásról szóló törvény, a 162/1995. számú kataszteri törvény, a 250/2007. számú törvény a fogyasztóvédelemről, 372/1990. számú szabálysértési törvény.
 [3] Például a 400/2009. számú az állami szolgálatról szóló törvény 59.§ 1 bekezdés h) pontja és 65.§; az 511/1992. számú az adókról és illetékekről szóló törvény 49.§, a 233/1995. számú a végrehajtásról szó törvény 218a§
 [4] Például a 71/1967. számú a közigazgatási eljárásokról szóló törvény 46 §, a 511/1992. számú az adókról és illetékekről szóló törvény 14a §,
 [5] Például a 233/199.5 számú törvény 5.§ 2 bekezdése, a Polgári perrendtartásról szóló törvény 175za§
 [6] 215/2002-es számú az elektronikus aláírásról szóló törvény 4.§
 [7]211/2000-es számú, az információhoz való szabad hozzáférésről szóló törvény 8. és 12.§.
 [8] 575/2001-es számú törvény
 [9] 608/2003-as számú törvény 4. §-a 1. bekezdésének b) pontja, 50/1976-os számú törvény, 135/1961-es számú törvény 3.§ 5. bekezdésének d) pontja, 154/1994-es számú törvény 31.§
 [10] 215/2004-s számú törvény, 428/2002 –es számú törvény, 511/1992-es számú törvény 23.§, 483/2001-es számú törvény 89.§
 [11] 10/1996-os számú törvény 7. § 3. bekezdésének c) pontja; 369/1990-es számú törvény 18d. § 1. bekezdése; 302/2001-es számú törvény 19c.§ 1. bekezdése
 [12] 71/1967-es számú törvény
 Törvény a panasztételről
 « A temetkezésről szóló törvény
 A községi vagyongazdálkodásról szóló törvény »
 Elkészült a kisebbségvédelmi keretegyezményről szóló árnyékjelentés


text:
Retssager18.01.2019
 Capinordic gik konkurs i februar 2010, og Finansiel Stabilitet (statens ”oprydningsselskab”, som blandt andet bistår med at afvikle nødlidende finansielle virksomheder) overtog herefter alle bankens aktiver. I en efterfølgende advokatundersøgelse blev Capinordics bestyrelsesformand, et bestyrelsesmedlem samt bankens administrerende direktør udpeget som de hovedansvarlige for bankens udlånsvirksomhed – som ifølge undersøgelsen var den væsentligste årsag til bankens økonomiske sammenbrud. Undersøgelsen kom med andre ord frem til, at de tre ledelsesmedlemmer havde haft en erstatningsansvarspådragende adfærd, og efter anbefalingerne i undersøgelsen lagde Finansiel Stabilitet herefter sag an mod de tre ledelsesmedlemmer.
 I 2015 blev sagen i første omgang afgjort i landsretten. Finansiel Stabilitet havde blandt andet gjort gældende, at den måde, som de tre ledelsesmedlemmer havde drevet banken på, havde været så uforsvarlig, at de måtte være ansvarlige for hele bankens konkurs. Den forretningsmodel, som Capinordic drev sine bankforretninger efter, gik kort fortalt ud på at yde store lån til få kunder, der i væsentlig grad var forbundet indbyrdes, og der var i det hele taget også et tæt forhold mellem bankens ledelse og dens kunder. Finansiel Stabilitet fik imidlertid ikke medhold i, at denne forretningsmodel i sig selv havde været ansvarspådragende. Efter en konkret vurdering af de enkelte udlånsengagementer, der var inddraget i sagen, blev ledelsesmedlemmerne fundet erstatningsansvarlige for bankens tab på flere af engagementerne, og de skulle derfor betale 90,5 millioner kroner i erstatning til Finansiel Stabilitet.
 Ledelsesmedlemmerne ankede dommen til Højesteret, som nu har sat endeligt punktum i sagen.
 Højesteret fastslog indledningsvis, at der ikke gælder et skærpet ansvar for ledelsesmedlemmer i en bank. Om banken vil yde lån eller ej, beror på et forretningsmæssigt skøn på grundlag af den foreliggende kreditvurdering. Højesteret fandt i den forbindelse, at der skal udvises forsigtighed, førend et sådant skøn, der er udøvet af en banks bestyrelse og direktion, tilsidesættes. Samtidig påpegede Højesteret, at der ikke skal udvises en sådan forsigtighed, hvis det må antages, at lånet er ydet ud fra andre hensyn, end dem der er til bankens forretning. I denne forbindelse fandt Højesteret, at der må stilles ”skærpede krav til, at det er blevet sikret, at bankens interesser ikke er tilsidesat”. I vurderingen af, om de tre ledelsesmedlemmer havde handlet ansvarspådragende, anførte Højesteret, at der bl.a. skulle lægges vægt på, om der var givet advarsler fx fra Finanstilsynet, om der forelå eventuelle lovovertrædelser samt overtrædelser af interne retningslinjer.
 Højesterets vurderede overordnet, at den måde, banken drev sine forretninger og var indrettet på, ikke i sig selv kunne begrunde et erstatningsansvar for de tre ledelsesmedlemmer. Derfor måtte spørgsmål om erstatningsansvar afgøres på baggrund af en konkret vurdering af de enkelte udlånsengagementer, og Højesteret gennemgik derfor de 11 udlånsengagementer en for en. Højesteret kom herefter frem til, at de tre ledelsesmedlemmer samlet skulle udrede en erstatning på 89 millioner kroner til Finansiel Stabilitet (forskellen i erstatningens størrelse fra landsretssagen, skyldtes alene en beløbsmæssig justering). Højesteret stadfæstede dermed i realiteten landsrettens dom.
 at Højesteret med dommen har taget stilling til en række af de spørgsmål, der er centrale for behandlingen af banksagerne efter finanskrisen, herunder at der ikke gælder en skærpet ansvarsnorm for ledelsesmedlemmer i en bank,
 at Højesteret i den konkrete sag har lagt til grund, at til trods for Capinordics særegne forretningsmodel kunne dette ikke i sig selv begrunde et erstatningsansvar for de udlånsengagementer, der var til pådømmelse, men
 at ledelsesmedlemmerne derimod efter en konkret vurdering kunne stilles til ansvar for enkelte udlånsengagementer.


type: contracts

jurisdiction: EU

text:
 23.12.2004
 HU
 Az Európai Unió Hivatalos Lapja
 L 376/17
 AZ EGT-VEGYESBIZOTTSÁG HATÁROZATA
 (96/2004)
 (2004. július 9.)
 az EGT-megállapodás I. mellékletének (állat- és növény-egészségügyi kérdések) módosításáról
 AZ EGT-VEGYESBIZOTTSÁG,
 tekintettel az Európai Gazdasági Térségről szóló, az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodás kiigazításáról szóló jegyzőkönyvvel módosított megállapodásra (a továbbiakban: „a megállapodás”) és különösen annak 98. cikkére,
 mivel:
 (1)
 A 2003. október 14-én Luxemburgban aláírt, a Cseh Köztársaság, az Észt Köztársaság, a Ciprusi Köztársaság, a Lett Köztársaság, a Litván Köztársaság, a Magyar Köztársaság, a Máltai Köztársaság, a Lengyel Köztársaság, a Szlovén Köztársaság és a Szlovák Köztársaság Európai Gazdasági Térségben való részvételéről szóló, megállapodás (1) módosította a megállapodás I. mellékletét.
 (2)
 A takarmányok hatósági ellenőrzése során, az állati eredetű alkotóelemek meghatározására szolgáló analitikai módszer meghatározásáról szóló, 2003. december 23-i 2003/126/EK bizottsági irányelvet (2) a megállapodás szövegébe kell illeszteni.
 (3)
 A 2003/126/EK irányelv hatályon kívül helyezi a megállapodásba illesztett 98/88/EK bizottsági irányelvet (3), amelyet ebből következően a megállapodás értelmében hatályon kívül kell helyezni,
 A KÖVETKEZŐKÉPPEN HATÁROZOTT:
 1. Cikk
 A megállapodás I. mellékletének II fejezete a következőképpen módosul:
 1.
 Az 31h. pont (2000/45/EK bizottsági irányelv) után a következő pont lép:
 „31i.
 32003 L 0126: A takarmányok hatósági ellenőrzése során, az állati eredetű alkotóelemek meghatározására szolgáló analitikai módszer meghatározásáról szóló, 2003. december 23-i 2003/126/EK bizottsági irányelv (HL L 339., 2003.12.24., 78. o.).”
 2.
 A 31d. pont (98/88/EK bizottsági irányelv) szövegét el kell hagyni.
 2. Cikk
 A 2003/126/EK irányelv izlandi és norvég nyelvű szövegei, amelyeket az Európai Unió Hivatalos Lapjának EGT-kiegészítésében kell kihirdetni, hitelesek.
 3. Cikk
 Ez a határozat 2004. július 10-én lép hatályba, amennyiben a megállapodás 103. cikkének (1) bekezdése szerint előírt összes értesítést eljuttatták az EGT-vegyesbizottsághoz (4).
 4. Cikk
 Ezt a határozatot az Európai Unió Hivatalos Lapjának EGT-re vonatkozó részében, illetve EGT-kiegészítésében kell kihirdetni.
 Kelt Brüsszelben, 2004. július 9-én.
 az EGT-vegyesbizottság részéről
 az elnök
 Kjartan JÓHANNSSON
 (1) HL L 130., 2004.4.29., 3. o.
 (2) HL L 339., 2003.12.24., 78. o.
 (3) HL L 318., 1998.11.27., 45. o.
 (4) Alkotmányos követelmények nincsenek megjelölve.


type: legislation

text:
 22.4.2022
 PL
 Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej
 L 121/9
 ROZPORZĄDZENIE WYKONAWCZE KOMISJI (UE) 2022/663
 z dnia 21 kwietnia 2022 r.
 zmieniające rozporządzenie wykonawcze (UE) 2020/761 w odniesieniu do wielkości kontyngentu taryfowego na wysokiej jakości wołowinę z Paragwaju
 KOMISJA EUROPEJSKA,
 uwzględniając Traktat o funkcjonowaniu Unii Europejskiej,
 uwzględniając rozporządzenie Parlamentu Europejskiego i Rady (UE) nr 1308/2013 z dnia 17 grudnia 2013 r. ustanawiające wspólną organizację rynków produktów rolnych oraz uchylające rozporządzenia Rady (EWG) nr 922/72, (EWG) nr 234/79, (WE) nr 1037/2001 i (WE) nr 1234/2007 (1), w szczególności jego art. 187 akapit pierwszy lit. a),
 a także mając na uwadze, co następuje:
 (1)
 W rozporządzeniu wykonawczym Komisji (UE) 2020/761 (2) ustanowiono zasady administrowania kontyngentami taryfowymi na przywóz i wywóz produktów rolnych, którymi zarządza system pozwoleń na przywóz i wywóz, a także zastąpiono i uchylono pewną liczbę aktów, które otworzyły te kontyngenty, oraz określono przepisy szczegółowe.
 (2)
 Po wystąpieniu z Unii Zjednoczonego Królestwa Wielkiej Brytanii i Irlandii Północnej (zwanego dalej „Zjednoczonym Królestwem”) Unia i Zjednoczone Królestwo powiadomiły pozostałych członków Światowej Organizacji Handlu (WTO), że ich obecny poziom dostępu do rynku zostanie utrzymany dzięki podziałowi unijnych kontyngentów taryfowych pomiędzy Unię i Zjednoczone Królestwo. Metodykę tego podziału, jak również nowe wielkości dla UE-27, określono w rozporządzeniu Parlamentu Europejskiego i Rady (UE) 2019/216 (3).
 (3)
 Jednak unijnych kontyngentów taryfowych, które nie są częścią unijnej listy koncesyjnej WTO, nie należało dzielić.
 (4)
 Niemniej kontyngent taryfowy na przywóz w wysokości 1 000 ton, otwarty na podstawie rozporządzenia Rady (WE) nr 1149/2002 (4) i wyrażony jako masa produktu, na wysokiej jakości świeżą, chłodzoną lub mrożoną wołowinę, który nie jest częścią unijnej listy koncesyjnej WTO, omyłkowo podzielono rozporządzeniem (UE) 2019/216. Jego ilość omyłkowo zmniejszono z zastosowaniem od dnia 1 stycznia 2021 r.
 (5)
 Rozporządzeniem Parlamentu Europejskiego i Rady (UE) 2022/111 (5) zmieniono część A załącznika do rozporządzenia (UE) 2019/216, skreślając wiersz dotyczący kontyngentu taryfowego na wysokiej jakości mięso z bydła, świeże, schłodzone lub zamrożone, pochodzące z Paragwaju, z wykazu podzielonych kontyngentów.
 (6)
 Należy przywrócić pierwotną ilość kontyngentu taryfowego na wysokiej jakości wołowinę z Paragwaju o numerze porządkowym 09.4455 w rozporządzeniu wykonawczym (UE) 2020/761.
 (7)
 Należy zatem odpowiednio zmienić rozporządzenie wykonawcze (UE) 2020/761.
 (8)
 Środki przewidziane w niniejszym rozporządzeniu są zgodne z opinią Komitetu ds. Wspólnej Organizacji Rynków Rolnych,
 PRZYJMUJE NINIEJSZE ROZPORZĄDZENIE:
 Artykuł 1
 W załączniku VIII do rozporządzenia wykonawczego (UE) 2020/761 wprowadza się zmiany zgodnie z załącznikiem do niniejszego rozporządzenia.
 Artykuł 2
 Niniejsze rozporządzenie wchodzi w życie siódmego dnia po jego opublikowaniu w Dzienniku Urzędowym Unii Europejskiej.
 Niniejsze rozporządzenie wiąże w całości i jest bezpośrednio stosowane we wszystkich państwach członkowskich.
 Sporządzono w Brukseli dnia 21 kwietnia 2022 r.
 W imieniu Komisji
 Przewodnicząca
 Ursula VON DER LEYEN
 (1) Dz.U. L 347 z 20.12.2013, s. 671.
 (2) Rozporządzenie wykonawcze Komisji (UE) 2020/761 z dnia 17 grudnia 2019 r. ustanawiające zasady stosowania rozporządzeń Parlamentu Europejskiego i Rady (UE) nr 1306/2013, (UE) nr 1308/2013 i (UE) nr 510/2014 w odniesieniu do systemu administrowania kontyngentami taryfowymi przy wykorzystaniu pozwoleń (Dz.U. L 185 z 12.6.2020, s. 24).
 (3) Rozporządzenie Parlamentu Europejskiego i Rady (UE) 2019/216 z dnia 30 stycznia 2019 r. w sprawie podziału kontyngentów taryfowych uwzględnionych w unijnej liście koncesyjnej WTO po wystąpieniu Zjednoczonego Królestwa z Unii oraz zmieniające rozporządzenie Rady (WE) nr 32/2000 (Dz.U. L 38 z 8.2.2019, s. 1).
 (4) Rozporządzenie Rady (WE) nr 1149/2002 z dnia 27 czerwca 2002 r. otwierające niezależny kontyngent na przywóz wysokiej jakości wołowiny (Dz.U. L 170 z 29.6.2002, s. 13).
 (5) Rozporządzenie Parlamentu Europejskiego i Rady (UE) 2022/111 z dnia 25 stycznia 2022 r. w sprawie zmiany rozporządzenia (UE) 2019/216 w odniesieniu do unijnego kontyngentu taryfowego na wysokiej jakości wołowinę z Paragwaju (Dz.U. L 19 z 28.1.2022, s. 1).
 ZAŁĄCZNIK
 W załączniku VIII do rozporządzenia wykonawczego (UE) 2020/761 wiersz „Ilość w kg” w tabeli dotyczącej kontyngentu taryfowego o numerze porządkowym 09.4455 otrzymuje brzmienie:
 „Ilość w kg
 1 000 000 kg mięsa bez kości”


type: caselaw

text:
 4.5.2015
 SL
 Uradni list Evropske unije
 C 146/50
 Tožba, vložena 20. februarja 2015 – ZZ/ESZD
 (Zadeva F-30/15)
 (2015/C 146/70)
 Jezik postopka: francoščina
 Stranki
 Tožeča stranka: ZZ (zastopnika: S. Orlandi in T. Martin, odvetnika)
 Tožena stranka: Evropska služba za zunanje delovanje (ESZD)
 Predmet in opis spora
 Razglasitev ničnosti odločbe, sprejete za izvršitev ničnostne sodbe Sodišča za uslužbence Evropske unije z dne 26. februarja 2014, izdane v zadevi F-53/13, Diamantopoulos/ESZD, o nenapredovanju tožeče stranke v naziv AD 12 v napredovalnem obdobju 2012 in odškodninski zahtevek za domnevno nastalo nepremoženjsko in premoženjsko škodo.
 Predlogi tožeče stranke
 —
 Odločba z dne 29. aprila 2014 o nenapredovanju tožeče stranke v naziv AD 12 v napredovalnem obdobju 2012 naj se razglasi za protipravno;
 —
 toženi stranki naj se naloži plačilo odškodnine tožeči stranki v znesku , EUR;
 —
 ESZD naj se naloži plačilo stroškov.


text:
 Fontos jogi nyilatkozat
 |
 22000A0104(01)
 Hivatalos Lap L 001 , 04/01/2000 o. 0013 - 0016
 Egyetértési megállapodásaz Európai Közösség és Vietnam kormánya között, a lábbelik kereskedelme terén tapasztalható csalások megakadályozásárólAZ EURÓPAI KÖZÖSSÉG,és másrészrőlVIETNAM KORMÁNYA,a továbbiakban: a Felek,AZZAL AZ ÓHAJJAL, hogy a folyamatos együttműködés céljából és kiszámítható kereskedelmet biztosító feltételek mellett támogassák az Európai Közösség (a továbbiakban: a Közösség) és Vietnam kormánya (a továbbiakban: Vietnam) közötti lábbelikereskedelem zavartalan és kiegyensúlyozott fejlődését;FELISMERVE a lábbelik kivitelének fontosságát Vietnam gazdaságának folyamatos fejlődése szempontjából, valamint annak biztosításának szükségességét, hogy az Európai Közösség piacára való korlátozások nélküli bejutás és – adott esetben – az EK Általános Preferenciarendszerének előnyeit fenntartsák a Vietnamból származó lábbelik számára;AZZAL AZ ELHATÁROZÁSSAL, hogy megfelelő intézkedéseket tesznek annak megelőzésére, hogy harmadik felek megtévesztő származási nyilatkozatot állítsanak ki, amely valójában csökkenti az exportpotenciált, a foglalkoztatottságot és a hozzáadott értéket a vietnami lábbeligyártók tekintetében;TEKINTETTEL az 1995. július 17-én Brüsszelben aláírt, az Európai Közösség és Vietnam között létrejött együttműködési megállapodás célkitűzéseire és rendelkezéseire,A KÖVETKEZŐKBEN ÁLLAPODTAK MEG:1. cikkEzt az egyetértési megállapodást a Vietnamból a Közösségbe exportált, a Harmonizált Rendszer 64. árucsoportjába tartozó termékekre (a továbbiakban: lábbelik) kell alkalmazni.2. cikkAz 1. cikkben említett, a vonatkozó közösségi jogszabályokban megállapított származási szabályokkal összhangban Vietnamból származó és az ezen egyetértési megállapodás feltételeinek megfelelő termékek Közösségbe történő behozatalára nem vonatkoznak a mennyiségi határértékek.3. cikkA csalás elleni küzdelem érdekében a Felek megegyeztek a következő közigazgatási megállapodásokról:(1) Az 1. cikkben említett lábbelik kivitele tekintetében Vietnam a vonatkozó vietnami jogszabályok szerint automatikusan kiállítja az exportbizonyítványt. Ezeknek a termékeknek a vonatkozó közösségi jogszabályokban megállapított származási szabályok szerint vietnami származásúnak kell lennie. Az exportbizonyítvány formátuma megfelel az I. mellékletben megadott mintának, amelyet az I. melléklet A. függelékének megfelelően kell kitölteni. Minden exportbizonyítványon szerepelnie kell a Vietnam kormánya által kijelölt megbízott eredeti aláírásának.(2) Vietnam átadja az Európai Közösségek Bizottságának az exportbizonyítványok kiállítására illetékes hatóságok nevét és címét, valamint az általuk használt pecsétek mintáját és az aláírási címpéldányokat. Vietnam tájékoztatja a Bizottságot az említett információk minden változásáról.(3) Az Európai Közösség illetékes hatóságai az illetékes vietnami hatóságok által kiállított eredeti exportbizonyítvány bemutatását követően automatikusan kiállítják az 1. cikkben említett termékekre vonatkozó importbizonyítványt a szóban forgó áruk szabad forgalomba bocsátásához. Az ilyen importbizonyítványt a kérelem benyújtásától számított öt munkanapon belül kell kiállítani.(4) Vietnam vállalja, hogy az egyes exportbizonyítványok kiállításától számított hat munkanapon belül továbbítja a fent említett exportbizonyítványokban szereplő termékekkel kapcsolatos információkat. Az információtovábbítást az illetékes vietnami hatóságok és a "Système Intégré de Gestion de Licences" (a továbbiakban: SIGL) között a Közösség által létrehozott elektronikus kapcsolat segítségével hajtják végre.(5) A SIGL-lel való elektronikus kapcsolat útján kapott és az Európai Közösség illetékes hatóságaihoz benyújtott exportbizonyítványokban megadott információk közötti jelentős és indokolatlan ellentmondások esetén bármelyik Fél kérhet konzultációt ezen egyetértési megállapodás 6. cikke szerint az ellentmondások okának megállapítása céljából. Amennyiben ezeket az ellentmondásokat nem a Vietnamból származó termékek csalárd átrakodása okozza, a Felek megfelelő intézkedéseket fogadnak el az ellentmondások újbóli előfordulásának megakadályozása céljából.4. cikkA Közösségek Általános Preferenciarendszeréhez szükséges vietnami származási bizonyítványt az illetékes vietnami kormányhatóságok állítják ki a vonatkozó közösségi jogszabályoknak megfelelően.5. cikk(1) Ezen egyetértési megállapodás hatékony működésének biztosítása céljából a Közösség és Vietnam megállapodnak, hogy teljes mértékben együttműködnek az átrakodással vagy az útvonal megváltoztatásával végrehajtott csalás, a származási országra vagy helyre vonatkozó hamis nyilatkozat, az okirat-hamisítás, az áru mennyiségére, megnevezésére vagy besorolására vonatkozó hamis nyilatkozat vagy más módon elkövetett csalás megelőzése és kivizsgálása céljából, valamint a szükséges jogi illetve közigazgatási intézkedések megtétele érdekében. Ennek megfelelően Vietnam és a Közösség megállapodnak az ilyen csalás elleni hatékony intézkedések megtételét lehetővé tevő szükséges jogi rendelkezések és közigazgatási eljárások kialakításában, amely magában foglalja az érintett exportőrök illetve importőrök elleni, jogilag kötelező korrekciós intézkedések elfogadását.(2) Amennyiben a Közösség a rendelkezésre álló információk alapján úgy véli, hogy csalás történt, konzultál Vietnammal egy kölcsönösen elfogadható megoldás megtalálása érdekében. Ezeket a konzultációkat a 6. cikkben megállapított eljárást követően tartják meg.(3) Amennyiben bebizonyították a csalást, a Közösségnek a vonatkozó közösségi jogszabályoknak megfelelően jogában áll megtagadni a szóban forgó termékek behozatalát.(4) Az e cikk szerint tartott konzultációk nem akadályozzák az áruk szabad forgalmát, kivéve, ha a csalást bebizonyították.(5) A Felek megállapodnak egy közigazgatási együttműködési rendszer létrehozásában, hogy ezen egyetértési megállapodás rendelkezéseinek megfelelően megelőzzék, illetve hatékonyan tudják kezelni a csalásból eredő valamennyi problémát.6. cikk(1) Eltérő rendelkezés hiányában az ezen egyetértési megállapodásban említett különleges konzultációs eljárásokra a következő szabályok vonatkoznak:- A konzultáció iránti kérelmekről írásban értesítik a másik Felet.- A konzultáció iránti kérelmet az értesítéstől számított 15 napon belül egy közlemény követi, amely felsorolja azokat az okokat és körülményeket, amelyek a kérelmező Fél szerint alátámasztják a kérelem benyújtását.- A Felek legkésőbb a kérelemről szóló értesítéstől számított egy hónapon belül konzultációkat kezdenek annak érdekében, hogy legkésőbb egy újabb hónapon belül megállapodásra jussanak vagy kölcsönösen elfogadható megoldást találjanak.(2) Amennyiben szükséges, bármelyik Fél kérelmére konzultációt lehet tartani az ezen egyetértési megállapodás alkalmazásából eredő bármely problémáról. Az e cikk szerinti konzultációkat az együttműködés szellemében és a Felek közötti nézeteltérés feloldására törekedve tartják meg.7. cikk(1) Ez az egyetértési megállapodás az azt a napot követő hónap első napján lép hatályba, amelyen a Felek értesítik egymást az ehhez szükséges jogi eljárások befejezéséről.2000. január 1-jétől a hatálybalépéséig a megállapodás viszonossági alapon ideiglenesen alkalmazandó, kivéve, ha az említett időpont előtt hatályba lép.(2) Ezt az egyetértési megállapodást kétéves időszakra kell alkalmazni. Ezt követően alkalmazása egyéves időszakra automatikusan meghosszabbodik, kivéve, ha valamelyik Fél ezen egyetértési megállapodás lejárta előtt hat hónappal írásban értesíti a másikat arról, hogy nem járul hozzá a meghosszabbításhoz.(3) Ezen egyetértési megállapodás módosításának elfogadása céljából bármelyik Fél bármikor kezdeményezheti konzultációk megtartását a 6. cikknek megfelelően.(4) Bármelyik Fél bármikor felmondhatja ezt az egyetértési megállapodást a másik Félhez intézett írásos értesítés útján. Ez az egyetértési megállapodás az ilyen értesítés időpontjától számított hat hónapon belül hatályát veszti.(5) Az egyetértési megállapodáshoz csatolt I. melléklet és az I. melléklet A. függeléke a megállapodás szerves részét képezi.8. cikkEz az egyetértési megállapodás két-két eredeti példányban készült angol, dán, finn, francia, görög, holland, német, olasz, portugál, spanyol, svéd, valamint vietnami nyelven, amely szövegek mindegyike egyaránt hiteles.az Európai Közösség részérőlVietnam kormánya részéről--------------------------------------------------I. MELLÉKLET+++++ TIFF +++++--------------------------------------------------


text:
 EUROPSKA KOMISIJA
 Bruxelles, 13.10.2017.
 COM(2017) 593 final
 2017/0258(NLE)
 Prijedlog
 ODLUKE VIJEĆA
 o stajalištu koje treba donijeti u ime Europske unije u okviru Zajedničkog odbora uspostavljenog Konvencijom od 20. svibnja 1987. o pojednostavljivanju formalnosti u trgovini robom u vezi s prijedlozima izmjena te Konvencije
 OBRAZLOŽENJE
 1.PREDMET PRIJEDLOGA
 Ovaj se prijedlog odnosi na odluku kojom se utvrđuje stajalište koje u ime Unije treba donijeti u Zajedničkom odboru EU-a i EFTA-e o pojednostavnjenju formalnosti u trgovini robom („Zajednički odbor”) u vezi s predviđenim donošenjem odluke Zajedničkog odbora o izmjeni prilogâ Konvenciji od 20. svibnja 1987. o pojednostavljivanju formalnosti u trgovini robom („Konvencija”).
 2.KONTEKST PRIJEDLOGA
 2.1.Konvencija o pojednostavljivanju formalnosti u trgovini robom
 Konvencijom se nastoji olakšati trgovina između Europske unije i drugih zemalja koje su ugovorne stranke Konvencije uvođenjem jedinstvene deklaracije na temelju obrasca deklaracije koja služi kao deklaracija za izvoz, provoz ili uvoz. Konvencija je stupila na snagu 1. siječnja 1988.
 Europska unija je ugovorna stranka Konvencije.
 2.2.Zajednički odbor EU-a i EFTA-e
 Zajednički odbor EU-a i EFTA-e primjenjuje Konvenciju i osigurava njezinu pravilnu provedbu. Odbor odlukom donosi izmjene prilogâ Konvenciji.
 Ugovorne stranke jednoglasno donose odluke Zajedničkog odbora.
 2.3.Odluka Zajedničkog odbora EU-a i EFTA-e
 Očekuje se da će Zajednički odbor 5. prosinca 2017. na svojem 30. sastanku donijeti odluku o izmjeni prilogâ Konvenciji.
 Konvencijom o pojednostavljivanju formalnosti u trgovini robom proširuje se uporaba jedinstvene carinske deklaracije i podataka potrebnih za različite carinske postupke na ugovorne stranke Konvencije koje nisu članice Unije.
 Odredbe zakonskog paketa Carinskog zakonika Unije povezane s podacima primjenjivat će se nakon 1. svibnja 2016., uzimajući u obzir potrebu za ažuriranjem ili uvođenjem odgovarajućih transeuropskih i nacionalnih elektroničkih carinskih sustava čiji je završetak planiran u idućih nekoliko godina i zahtjev gospodarskih subjekata da im se omogući dovoljno vremena da se pripreme na nova pravila i na odgovarajući način prilagode svoje carinske sustave.
 Kako bi se i ugovornim strankama Konvencije koje nisu članice Unije omogućilo dovoljno vremena za pripremu na primjenu izmijenjenih odredaba i zahtjeva u pogledu podataka kad se oni budu u potpunosti primjenjivali u skladu s carinskim zakonodavstvom Unije, Konvenciju je potrebno izmijeniti da bi se u potpunosti uskladila sa zakonskim paketom Carinskog zakonika Unije.
 Postupak utvrđivanja zajedničkog stajališta EU-a o nacrtu odluke u vezi s izmjenama Konvencije o pojednostavljivanju formalnosti u trgovini robom trebao bi biti relativno neometan jer se sadržaj temelji na pravilima EU-a o kojima su se države članice dogovorile i koje su uključene u Carinski zakonik Unije koji je stupio na snagu 1. svibnja 2016.
 Komisiju se poziva da donese nacrt odluke te da je proslijedi Vijeću.
 Odluka Zajedničkog odbora o izmjeni Konvencije postaje obvezujuća za ugovorne stranke u skladu s člankom 2. te odluke kojim se propisuje da „Odluka stupa na snagu na dan donošenja”.
 U skladu s člankom 11. stavkom 3. Konvencije ugovorne stranke provode takvu odluku u skladu sa svojim zakonodavstvom.
 •Dosljednost s postojećim odredbama politike u određenom području
 Cilj je izmjene Konvencije njezino usklađivanje s određenim odredbama delegiranih i provedbenih akata Carinskog zakonika Unije koje se odnose na zajedničke zahtjeve u pogledu podataka za carinske deklaracije koji će se primjenjivati od određenih datuma u budućnosti.
 Tim će se usklađivanjem poboljšati pojednostavljivanje formalnosti u trgovini robom među ugovornim strankama. Poboljšanja bi trebala donijeti znatne i konkretne koristi trgovcima i carinskim upravama.
 •Dosljednost u odnosu na druge politike Unije
 Predložena odluka usklađena je sa zajedničkom politikom u području trgovine.
 3.STAJALIŠTE KOJE TREBA DONIJETI U IME UNIJE
 Prijedlogom se izmjenjuju odredbe u prilozima Konvenciji. U izmjenama se predlaže usklađivanje određenih odredaba u Konvenciji s odredbama delegiranih i provedbenih akata Carinskog zakonika Unije koje se odnose na zahtjeve u pogledu podataka koji se upotrebljavaju za potrebe carinskih deklaracija za uvoz, izvoz i provoz, a koji će se početi primjenjivati tek od određenih datuma u budućnosti.
 Cilj je očuvati usklađenost zahtjeva u pogledu podataka koji se primjenjuju za carinske deklaracije u okviru trgovine među ugovornim strankama. Izmjene bi trebale donijeti znatne i konkretne koristi trgovcima i carinskim upravama zbog veće jasnoće i osiguravanja neometanog prelaska na nove elektroničke sustave.
 Predloženi instrument: odluka Zajedničkog odbora EU-a i EFTA-e o pojednostavnjenju formalnosti u trgovini robom.
 Ne postoji drugi, prikladniji instrument.
 Predložena odluka usklađena je sa zajedničkom politikom u područjima trgovine i prometa.
 4.PRAVNA OSNOVA
 4.1.Postupovna pravna osnova
 4.1.1.
 Načela
 Člankom 218. stavkom 9. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU) predviđeno je donošenje odluka kojima se utvrđuju „stajališta koja u ime Unije treba donijeti tijelo osnovano na temelju sporazuma kada je to tijelo pozvano donositi akte koji proizvode pravne učinke, uz iznimku akata kojima se dopunjuje ili mijenja institucionalni okvir sporazuma”.
 U skladu s člankom 11. stavkom 3. Konvencije Zajednički odbor EU-a i EFTA-e odlukama donosi izmjene prilogâ Konvenciji.
 4.1.2.
 Primjena u ovom slučaju
 Zajednički odbor je tijelo osnovano na temelju članka 10. Konvencije.
 Odluka koju Zajednički odbor treba donijeti akt je koji proizvodi pravni učinak. Ta će odluka biti obvezujuća na temelju međunarodnog prava u skladu s člankom 15. Konvencije.
 Odlukom se ne dopunjuje niti izmjenjuje institucionalni okvir Konvencije.
 Stoga je postupovna pravna osnova predložene odluke članak 218. stavak 9. UFEU-a.
 4.2.Materijalna pravna osnova
 Materijalna pravna osnova odluke na temelju članka 218. stavka 9. UFEU-a prije svega ovisi o cilju i sadržaju predviđenog akta u odnosu na koji se donosi stajalište u ime Unije.
 Stoga je materijalna pravna osnova predložene odluke članak 207. UFEU-a.
 Pojednostavnjenja ostvarena Konvencijom i predviđenom izmjenom odnose se na učinkovite carinske formalnosti i stoga na zajedničku trgovinsku politiku EU-a.
 4.3.Zaključci
 Pravna osnova predložene odluke trebao bi biti članak 207. UFEU-a u vezi s člankom 218. stavkom 9. UFEU-a.
 2017/0258 (NLE)
 Prijedlog
 ODLUKE VIJEĆA
 o stajalištu koje treba donijeti u ime Europske unije u okviru Zajedničkog odbora uspostavljenog Konvencijom od 20. svibnja 1987. o pojednostavljivanju formalnosti u trgovini robom u vezi s prijedlozima izmjena te Konvencije
 VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
 uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 207. u vezi s člankom 218. stavkom 9.,
 uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
 budući da:
 (1)Europska unija sklopila je Odlukom Vijeća
 1
 Konvenciju o pojednostavljivanju formalnosti u trgovini robom („Konvencija”) i ona je stupila na snagu 1. siječnja 1988.
 (2)U skladu s člankom 11. stavkom 3. Konvencije Zajednički odbor EU-a i EFTA-e o pojednostavnjenju formalnosti u trgovini robom uspostavljen tom Konvencijom („Zajednički odbor”) može odlukom donijeti izmjene prilogâ Konvenciji.
 (3)Očekuje se da će Zajednički odbor 5. prosinca 2017. na svojem 30. sastanku donijeti Odluku o izmjeni prilogâ Konvenciji.
 (4)Budući da će Odluka Zajedničkog odbora biti obvezujuća za Uniju, primjereno je utvrditi stajalište koje treba u ime Unije donijeti u Zajedničkom odboru.
 (5)U Uredbi (EU) br. 952/2013 Europskog parlamenta i Vijeća o Carinskom zakoniku Unije
 2
 i njezinim delegiranim i provedbenim aktima utvrđeni su zajednički zahtjevi u pogledu podataka za carinske deklaracije te oblici i oznake tih zajedničkih zahtjeva u pogledu podataka. Te će se odredbe u potpunosti primjenjivati kad se relevantni elektronički sustavi ažuriraju ili uvedu kako je predviđeno Prilogom Provedbenoj odluci Komisije (EU) 2016/578 оd 11. travnja 2016. o uspostavi programa rada u pogledu razvoja i uvođenja elektroničkih sustava iz Carinskog zakonika Unije
 3
 .
 (6)Kako bi se osiguralo neometano i učinkovito odvijanje trgovine između Unije i ugovornih stranaka Konvencije, odredbe o zahtjevima u pogledu podataka za carinske deklaracije iz prilogâ Konvenciji trebalo bi uskladiti s onima iz odgovarajućeg zakonodavstva Unije.
 (7)Sve države članice Unije izrazile su pozitivno mišljenje u pogledu predloženih izmjena u okviru radne skupine EU-a i EFTA-e o pojednostavnjenju formalnosti u trgovini robom.
 (8)Budući da će se Odlukom Zajedničkog odbora izmijeniti Konvencija, potrebno ju je nakon donošenja objaviti u Službenom listu Europske unije.
 (9)U skladu s člankom 17. stavkom 1. Ugovora o Europskoj uniji Uniju će u Zajedničkom odboru zastupati Komisija. Stajalište Unije o predloženoj izmjeni trebalo bi se stoga temeljiti na priloženom nacrtu Odluke,
 DONIJELO JE OVU ODLUKU:
 Članak 1.
 Stajalište koje treba donijeti u ime Unije na sastanku Zajedničkog odbora u pogledu izmjena Konvencije temelji se na nacrtu Odluke br. 1/2017 Zajedničkog odbora priloženom ovoj Odluci.
 Predstavnici Unije u Zajedničkom odboru mogu dogovoriti manje izmjene nacrta Odluke bez daljnje odluke Vijeća.
 Članak 2.
 Nakon donošenja Odluka Zajedničkog odbora objavljuje se u Službenom listu Europske unije.
 Članak 3.
 Ova je Odluka upućena Komisiji.
 Sastavljeno u Bruxellesu
 Za Vijeće
 Predsjednik
 (1)
 SL L 134, 22.5.1987., str. 2.
 (2)
 SL L 269, 10.10.2013., str. 1.
 (3)
 SL L 99, 15.4.2016., str. 6.
 ---documentbreak---
 EUROPSKA KOMISIJA
 Bruxelles, 13.10.2017.
 COM(2017) 593 final
 PRILOG
 Prijedlog odluke br. 1/2017 Zajedničkog odbora EU-a i EFTA-e opojednostavnjenju formalnosti u trgovini robom odXX. XXXX 2017.kojom se izmjenjuje Konvencija od 20. svibnja 1987. o pojednostavljivanju formalnosti u trgovini robomPrijedlogODLUKE VIJEĆAo stajalištu koje treba donijeti u ime Europske unije u okviru Zajedničkog odbora uspostavljenog Konvencijom od 20. svibnja 1987. o pojednostavljivanju formalnosti u trgovini robom u vezi s prijedlozima izmjena te Konvencije
 PRILOG
 Prijedlog odluke br. 1/2017 Zajedničkog odbora EU-a i EFTA-e o
 pojednostavnjenju formalnosti u trgovini robom od
 XX. XXXX 2017.
 kojom se izmjenjuje Konvencija od 20. svibnja 1987. o pojednostavljivanju formalnosti u trgovini robom
 ZAJEDNIČKI ODBOR,
 uzimajući u obzir Konvenciju od 20. svibnja 1987. o pojednostavljivanju formalnosti u trgovini robom
 1
 , a posebno njezin članak 11. stavak 3.,
 budući da:
 (1)Člankom 11. stavkom 3. Konvencije od 20. svibnja 1987. o pojednostavljivanju formalnosti u trgovini robom („Konvencija”) ovlašćuje se Zajednički odbor uspostavljen tom Konvencijom („Zajednički odbor”) da odlukama donosi izmjene prilogâ Konvenciji.
 (2)U Uredbi (EU) br. 952/2013 Europskog parlamenta i Vijeća o Carinskom zakoniku Unije
 2
 i njezinim delegiranim i provedbenim aktima utvrđeni su novi zahtjevi u pogledu podataka za carinske deklaracije i izmijenjene su oznake koje se odnose na određene postojeće elemente podataka. Te će se odredbe u potpunosti primjenjivati kasnije jer je za njihovu primjenu potrebno da se relevantni elektronički sustavi ažuriraju ili uvedu, što će se dogoditi kako je predviđeno Prilogom Provedbenoj odluci Komisije (EU) 2016/578 оd 11. travnja 2016. o uspostavi programa rada u pogledu razvoja i uvođenja elektroničkih sustava iz Carinskog zakonika Unije
 3
 .
 (3)Kako bi se osiguralo neometano, učinkovito i usklađeno odvijanje trgovine između Unije i ugovornih stranaka Konvencije, odredbe iz prilogâ Konvenciji koje se odnose na ispunjavanje jedinstvene carinske deklaracije trebalo bi uskladiti s odgovarajućim odredbama u delegiranim i provedbenim aktima Carinskog zakonika Unije koje će se primjenjivati tek u kasnijoj fazi. U tu su svrhu neophodne izmjene prilogâ Konvenciji.
 (4)Stoga se Konvenciju mora na odgovarajući način izmijeniti, °
 DONIO JE OVU ODLUKU:
 Članak 1.
 (1)Tekst Dodatka 3. Prilogu II. Konvenciji od 20. svibnja 1987. o pojednostavljivanju formalnosti u trgovini robom („Konvencija”) mijenja se kako je utvrđeno u Prilogu A ovoj Odluci.
 (2)Tekst Priloga III. Konvenciji mijenja se kako je utvrđeno u Prilogu B ovoj Odluci.
 Članak 2.
 Ova Odluka stupa na snagu na dan donošenja.
 Sastavljeno u Oslu
 Za Zajednički odbor
 Predsjednik
 PRILOG A
 Glava II. Dodatka 3. Prilogu II. Konvenciji od 20. svibnja 1987. o pojednostavljivanju formalnosti u trgovini robom mijenja se kako slijedi:
 (1)Dio I. „Formalnosti u zemlji izvoza” mijenja se kako slijedi:
 (a)u napomenama koje se odnose na „Polje 44: Posebne primjedbe/Priloženi dokumenti/Uvjerenja i dozvole” prva rečenica zamjenjuje se kako slijedi:
 „Upisati podatke koji se zahtijevaju u okviru posebnih propisa primjenjivih u zemlji izvoza zajedno s referentnim oznakama dostavljenih isprava priloženih uz deklaraciju ili s dodatnim upućivanjima koja se smatraju neophodnima u vezi s deklaracijom ili robom obuhvaćenom deklaracijom. (To može uključivati broj izvozne dozvole, podatke u pogledu veterinarskih i fitosanitarnih propisa, broj teretnice ili upućivanje na stranke, carinski ured ili otpis dozvola itd.).”;
 (b)u napomenama koje se odnose na „Polje 50: Glavni obveznik i ovlašteni zastupnik, mjesto, datum i potpis” prvi stavak zamjenjuje se kako slijedi:
 „Upisati puno ime (osobe ili trgovačkog društva) i adresu korisnika provoznog postupka (glavnog obveznika), te ako postoje, identifikacijske brojeve koje su dodijelila nadležna tijela. Prema potrebi, upisati puno ime (osobe ili trgovačkog društva) ovlaštenog zastupnika koji potpisuje u ime korisnika provoznog postupka (glavnog obveznika).”
 (2)U dijelu III. „Formalnosti u zemlji odredišta” napomene koje se odnose na „Polje 44: Posebne primjedbe/Priloženi dokumenti/Uvjerenja i dozvole” zamjenjuju se sljedećim tekstom:
 „Upisati podatke koji se zahtijevaju u okviru posebnih propisa primjenjivih u zemlji odredišta zajedno s referentnim oznakama dostavljenih isprava priloženih uz deklaraciju ili s dodatnim upućivanjima koja se smatraju neophodnima u vezi s deklaracijom ili robom obuhvaćenom deklaracijom. (To može uključivati broj izvozne dozvole, podatke u pogledu veterinarskih i fitosanitarnih propisa, broj teretnice ili upućivanje na stranke, carinski ured ili otpis dozvola itd.). Ako se u vezi s predmetnim carinskim postupkom zahtijeva pružanje jamstva, u ovo se polje mogu unijeti pojedinosti o tom jamstvu. Ne ispunjava se podpolje „šifra dodatnih podataka (D.P.)”.”
 PRILOG B
 Prilog III. Konvenciji od 20. svibnja 1987. o pojednostavljivanju formalnosti u trgovini robom „Šifre koje treba primjenjivati u jedinstvenoj carinskoj deklaraciji” mijenja se kako slijedi:
 (1)u napomenama koje se odnose na „Polje 1: Deklaracija” tekst koji se odnosi na prvo podpolje tog polja zamjenjuje se kako slijedi:
 „Prvo podpolje:
 Oznaka EU može se rabiti za:
 —
 deklaraciju za izvoz u zemlju druge ugovorne stranke,
 —
 deklaraciju za uvoz iz zemlje druge ugovorne stranke.”;
 (2)u napomenama koje se odnose na „Polje 25: Vrsta prometa na granici”, opis šifri „5” i „9” zamjenjuje se kako slijedi:
 A
 B
 Naziv/oznaka
 ...
 5
 ...
 9
 ...
 50
 ...
 90
 ...
 Pošta (aktivni način prijevoza nepoznat)
 ...
 Način nepoznat (tj. vlastiti pogon)
 (1)
 SL L 134, 22.5.1987., str. 2.
 (2)
 SL L 269, 10.10.2013., str. 1.
 (3)
 SL L 99, 15.4.2016., str. 6.


text:
 8.10.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 298/14
 Преюдициално запитване, отправено от Комисия за защита от дискриминация (България) на 25 юли 2011 година — Валери Хариев Белов/„ЧЕЗ Електро България“ АД, „ЧЕЗ Разпределение България“ АД
 (Дело C-394/11)
 2011/C 298/27
 Език на производството: български
 Препращаща юрисдикция
 Комисия за защита от дискриминация
 Страни в главното производство
 Жалбоподател: Валери Хариев Белов
 Ответници:„ЧЕЗ Електро България“ АД, „ЧЕЗ Разпределение България“ АД Държавна комисия за енергийно и водно регулиране
 Преюдициални въпроси
 Въпрос 1: Разглежданият случай попада ли в приложното поле на Директива 2000/43 на Съвета от 29 юни 2000 година (1) относно прилагане на принципа на равно третиране на лица без разлика на расата или етническия произход (в това по чл.3, пар.1, б.„з“)?
 Въпрос 2; Какво следва да се разбира под „третирано по-малко благоприятно“ по смисъла на чл.2, пар.2, б.„а“ от Директива 2000/43 и под „биха поставили лицата от дадена раса или етнически произход в особено неблагоприятно положение“ по смисъла на чл.2, пар.2, б.„б“ от Директива 2000/43:
 2.1.
 дали за квалифицирането на по-малко благоприятното третиране като пряка дискриминация е непременно необходимо третирането да е по-неблагоприятно и да засяга пряко или косвено изрично установени в закон права или интереси или следва да се разбира като всяка една форма на отнасяне (отношение) в по-широк смисъл на думата, което е по-малко удобно в сравнение с отнасянето в сравнимосходна ситуация
 2.2.
 дали за квалифицирането на поставянето в особено неблагоприятно положение като непряка дискриминация се изисква същото да засяга пряко или косвено изрично установени в закон права или интереси или следва да се разбира в по-широк смисъл като всяка една форма на поставяне в особено неизгодно/неудобно положение ?
 Въпрос 3: В зависимост от отговора на втори въпрос, ако за квалификацията на пряката или непряката дискриминация по смисъла на чл.2, пар.2, б„а“ и „б“ от Директива 2000/43 се изисква по-малко благоприятното третиране или поставянето в особено неблагоприятно положение да засягат пряко или косвено установени в закон право или интерес, то
 3.1.
 разпоредбите на чл.38 от Хартата на основните права на ЕС, Директива 2006/32/ЕО (2) (съображение 29 от Преамбюла, чл.1,чл.13,пар.1), Директива 2003/54/ЕО (3) (чл. 3,пар.5) Директива 2009/72/ЕО (4) (чл.3,пар.7) установяват ли в полза на крайния потребител на електроенергия право или интерес да може редовно да проверява показанията на електромера, които да могат да се противопоставят пред националните юрисдикции в производство като главното
 и
 3.2.
 тези разпоредби допускат ли национално законодателство и/или административна практика, осъществявана с одобрението на държавния енергиен регулатор, при които се предоставя свобода на разпределителното предприятие да монтира електромерите на труднодостъпни или недостъпни места, непозволяващи на потребителите лично и редовно да проверяват и проследяват показанията на електромера?
 Въпрос 4: В зависимост от отговора на втори въпрос, ако за квалификацията на пряката или непряката дискриминация не се изисква непременно пряко или косвено засягане на установени в закон право или интерес, то тогава разпоредбите чл.2, пар.2, б„а“ и „б“ от Директива 2000/43
 —
 допускат ли национално законодателство и съдебна практика, като тези в главното производство, според които за квалификацията като дискриминация се изисква по-неблагоприятното третиране и поставянето в по-неблагоприятно положение да засягат пряко или косвено установени в закон права или интереси
 —
 и ако не допускат, националната юрисдикция длъжна ли е в случая да ги остави без приложение и да приложи дефинициите, уредени в директивата?
 Въпрос 5: Как следва да се тълкува разпоредбата на чл.8, пар.1 от Директива 2000/43:
 5.1.
 дали тя изисква жертвата да докаже факти, от които се налага категоричен, несъмнен и сигурен извод или заключение за пряка или непряка дискриминация или е достатъчно фактите да налагат само предположение/съмнение за такава
 5.2.
 фактите, че:
 а) само в двата известни като ромски квартали в града електромерите са поставени на уличните електрически стълбове на височина, недостъпна за визуален контрол над показанията им от страна на потребителите, с известни изключения вътре в някои части на тези два квартала и б) а във всички останали квартали на града електромерите са поставени на различна достъпна за визуален контрол височина (до 1,7м), най-често в имота на потребителите или на фасадата на сградата, или на оградата,
 налагат ли преместване на доказателствената тежест върху ответната страна
 5.3.
 фактите, че
 а) в двата известни като ромски квартали в града живеят не само роми, а и хора от друг етнически произход и/или б) съответно какъв е делът на хората в тези два квартала, които действително се самоопределят като роми и/или в) сочените от разпределителното предприятие за ноторно известни причини за преместване на електромерите в тези два квартала на тази височина от 7 м,
 изключват ли преместването на доказателствената тежест върху ответната страна?
 Въпрос 6: В зависимост от отговора на въпрос 5,
 6.1.
 ако правилата на чл.8, пар.1 от Директива 2000/43 следва да се тълкуват като изискващи предположение/презумпция за наличие на дискриминация и ако посочените факти налагат преместване на доказателствената тежест върху ответната страна, то тогава тези факти каква форма на дискриминация презумират — пряка, непряка и/или тормоз;
 6.2.
 разпоредбите на Директива 2000/43 допускат ли пряката дискриминация и/или тормозът да бъдат оправдавани с преследването на законна цел посредством необходими и подходящи средства;
 6.3.
 в случая с оглед изтъкнатите от разпределителното дружество законни цели, които то преследва, може ли да бъде оправдана приложената в двата квартала мярка при положение, че
 а)
 мярката се прилага заради натрупани неплатени сметки в двата квартала, чести нарушения на потребителите, нарушаващи или застрашаващи сигурното, качествено, непрекъснато и безопасно функциониране на енергийните съоръжения
 и
 мярката се прилага колективно без оглед на това дали конкретният потребител плаща или не плаща сметките си за разпределение и за доставка на електрическа енергия, и без оглед на това дали е установено конкретният потребител да е извършил някакво нарушение (манипулиране показанията на електромера, неправомерно присъединяване и/или отклоняване/консумиране на електрическа енергия, без тя да се измерва и заплаща, или каквито и да са други посегателства върху мрежата, нарушаващи или застрашаващи нейното сигурно, качествено, непрекъснато и безопасно функциониране)
 б)
 за всяко едно подобно нарушение в законодателството и в общите условия на договора за разпределение са предвидени отговорности, включително гражданска, административна и наказателна
 в)
 предвидената в чл.27, ал.2 от Общите условия на договора за разпределение клауза — разпределителното предприятие да осигурява възможност за визуален контрол над показанията на електромера по изрично писмено искане на потребителя, реално не позволява потребителят лично и редовно да проверява показанията му
 г)
 наличието на възможност за монтиране на контролен електромер в дома на потребителя въз основа на изрично писмено заявление, за което потребителят трябва да плати такса
 д)
 мярката е своеобразен и видим белег за некоректност на потребителя в една или друга форма, заради твърдяния от разпределителното дружество ноторно известен характер на причините за прилагането й
 е)
 наличие на други технически начини и средства за защита от посегателства върху електромерите
 ж)
 твърдение на процесуалния представител на разпределителното дружество, че приложената подобна мярка в ромски квартали в друг град не е била в състояние реално да предотврати посегателства
 з)
 изграденият в единия от тези квартали енергиен обект — трафопост не изглежда да е подложен на подобни мерки за сигурност като електромерите?
 (1) Директива 2000/43/ЕО на Съвета от 29 юни 2000 година относно прилагане на принципа на равно третиране на лица без разлика на расата или етническия произход (OB L 180, стр. 22; Специално българско издание, глава 20, том 1, стр. 19)
 (2) Директива 2006/32/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 5 април 2006 година относно ефективността при крайното потребление на енергия и осъществяване на енергийни услуги и за отмяна на Директива 93/76/ЕИО на Съвета (OB L 114, стр. 64; Специално българско издание, глава 12, том 2, стр. 222)
 (3) Директива 2003/54/ЕO на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2003 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия и отменяща Директива 96/92/ЕО (OB L 176, стр. 37; Специално българско издание, глава 12, том 2, стр. 61)
 (4) Директива 2009/72/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия и за отмяна на Директива 2003/54/ЕО (OB L 211, стр. 55)


jurisdiction: US

text:
 226 Md. 97 (1961)
 172 A.2d 490
 PATTISON
 v.
 CORBY ET AL.
 [No. 332, September Term, 1960.]
 Court of Appeals of Maryland.
 Decided July 6, 1961.
 Motion for rehearing filed August 2, 1961.
 Denied September 14, 1961.
 *98 The cause was argued before HENDERSON, PRESCOTT, HORNEY, MARBURY and SYBERT, JJ.
 William H. Pattison, Jr., for appellant.
 Warren Browning and Richard J. Sincoff, Assistant County Attorney, with whom was Alfred H. Carter, County Attorney, on the brief, for appellees.
 Denied September 14, 1961, and opinion modified as to costs.
 HORNEY, J., delivered the opinion of the Court.
 The sole question in this case is whether the appellant (William H. Pattison, Jr.) was an "aggrieved" person and as such entitled to appeal to the Circuit Court for Montgomery County from a rezoning resolution of the Montgomery County District Council.
 The appellant by his order for and petition to appeal sought to vacate and set aside the rezoning resolution and the denial by the council of his petition for a reconsideration of that action. The applicants for the rezoning (Karl W. Corby and Mary Ellen Brewer) as well as Montgomery County demurred to the petition on the ground that the appellant did not allege that he had suffered or would suffer special damage by reason of the rezoning resolution. The lower court sustained both demurrers with leave to amend.
 The appellant then filed an amended petition to appeal in which he reasserted the allegations of his original petition and added other allegations in an attempt to show that he would be affected by the granting of the reclassification. Again, both appellees demurred on the same ground of failure to show special damage, and again the lower court sustained both demurrers, without leave to amend in this instance, and entered a judgment for costs against the appellant. This appeal followed.
 The amended petition alleged, among other things, that *99 the applicants requested the reclassification of 96.8283 acres of land in the fourth election district, located west of the old Rockville Pike, north of Grosvenor Lane and east of new Route 240, from R-90 zoning (one-family detached restricted residential) to R-10 zoning (multiple-family high density residential) or R-30 zoning (multiple-family low density residential) and that the Maryland-National Capital Park and Planning Commission, upon the finding and recommendation of its technical staff and planning board, suggested denial of the application of the entire acreage sought and instead recommended approval of rezoning for 54.6630 acres fronting on Rockville Pike.
 The petition further alleged that at the public hearing before the council the applicants had urged that there was need for additional apartment zoning in the area; that the construction of Route 70-S had served to separate and isolate the property in question from any established residential area; that the topography rendered it more desirable for apartment rather than single family residential development; that the proposed R-10 development would not adversely affect existing school facilities; and that such R-10 development would be compatible with the individual, public service and non-residential future development of an adjacent 300-acre tract owned by the Corby family.
 On the other hand, the appellant, who resides in the Luxmanor subdivision in the same planning district, but at a considerable distance to the west, and out of sight of the property of the applicants (according to the aerial photograph exhibit), urged that there was little need for apartment zoning in the area; that the applicants had failed to show any error in the original zoning or any change in the character of the neighborhood; that the future development plan offered by the applicants for the adjacent 300-acre tract posed an "immediate and dangerous threat" to the stability and continued orderly development of neighboring areas such as that in which the appellant is a resident property owner; that the granting of even this partial reclassification prior to the promulgation and adoption of a master plan for the area was *100 premature and contrary to the orderly development of the planning district in accordance with a comprehensive plan; and that the granting of the requested rezoning would effect a change in the character of the community upon which the Corby family would predicate further rezoning requests directed toward implementing the non-residential development of adjacent acreage to the discomfort, depreciation and devaluation of surrounding residentially developed areas, including that in which the appellant resides.
 The petition also alleged that the denial by the council of the petition for reconsideration of the reclassification  in which the reasons why rezoning should not have been granted were reiterated in part and in part amplified  "was, and is, arbitrary, capricious, unreasonable, contrary to law and invalid," but the appellant did not state (other than those hereinbefore enumerated) any additional reasons why he was entitled to appeal to the circuit court.
 The appellees, in reply to the contention of the appellant that he is a "person aggrieved" and therefore entitled to appeal, assert that the appellant failed to show that he has any interest in the subject matter or that he will suffer any damage as a result of the granting of the reclassification, which gave him a right to appeal. The appellees also printed in their brief, pursuant to Maryland Rule 836 d, a motion to dismiss the appeal on the ground that the appellant does not have an interest in the subject matter of the appeal. Following normal procedure, we heard arguments on the motion first and then heard arguments on the merits of the appeal, but, for the purpose of this case, we shall assume that the appellant had a right to appeal to this Court and rule on the question  posed by the sustaining of the demurrers to the amended petition  as to whether the appellant had standing to seek judicial review of the action of the council in granting the reclassification applied for. The answer to the question depends, of course, on whether the appellant was a "person aggrieved by the decision" of the council under the provisions of § 78A of Ch. 780 of the Acts of 1959, now codified as Montgomery County Code (1960), § 72-85.
 *101 The general rule is that one is not an aggrieved party so as to be entitled to appeal unless the judgment or order appealed from was rendered on a matter in which the appellant has some interest or right of property. Patterson v. Gelston, 23 Md. 432 (1865). See also the cases collected in 2 Md. Dig., Appeal and Error, key number 151 (1), (2), and 2 M.L.E., Appeals, § 82.
 In 1 Rothkopf, Zoning, § 38-14, the author, in stating "who is an aggrieved party" says that "[a]ny property owner or person having an interest in property which is or may be affected by a permit or variance illegally issued or denied is an aggrieved party, and may apply to the court for relief." In § 38-17, in stating "who are not aggrieved persons" it is said that "[t]here must be a specific, personal and legal interest in the subject matter thereof as distinguished from a general interest such as is the concern shared by all members of a community" and adds that "[a] person is entitled to proceed to attack the validity of a decision only where he is specially and adversely affected thereby." See also 2 Metzenbaum, Zoning, p. 1035, et seq.; 58 Am. Jur., Zoning, § 253; 101 C.J.S., Zoning, § 321, for similar statements.
 This Court, in the absence of a statute creating a private right as a taxpayer or otherwise, has long adhered to the rule of law that an owner of zoned property has no right to enforce zoning regulations in a court of equity (even in a taxpayers' suit) unless he is able to allege and prove that he has or will suffer a private and special wrong different in character and kind from that suffered by the public generally. Bauernschmidt v. Standard Oil Co.,[1] 153 Md. 647, 139 A. 531 (1927); Weinberg v. Kracke, 189 Md. 275, 55 A.2d 797 (1947); Cassel v. City of Baltimore, 195 Md. 348, 73 A.2d 486 (1950); Crozier v. County Com'rs of Pr. George's County, 202 Md. 501, 97 A.2d 296 (1953); Loughborough v. Rivermass, 213 Md. 239, 131 A.2d 461 (1957); Baltimore v. N.A.A.C.P., 221 Md. 329, 157 A.2d 433 (1960); Pressman v. Baltimore, 222 Md. 330, 160 A.2d 379 (1960); *102 Kreatchman v. Ramsburg, 224 Md. 209, 167 A.2d 345 (1961). Cf. Ellicott v. Mayor & C.C. of Baltimore, 180 Md. 176, 23 A.2d 469 (1942), and Mayor & C.C. of Baltimore v. Byrd, 191 Md. 632, 62 A.2d 588 (1948), in both of which it was held that the protestants had standing as taxpayers under the Baltimore City zoning ordinance. Also compare Lynn v. Goldman, 216 Md. 562, 141 A.2d 172 (1958), in which it was noted that the zoning regulations of Baltimore County accord standing to any person whose property is affected by a violation whether specially damaged or not.
 But the status of the protestants in those cases was not exactly the same as that of the protestants in this case where the pleadings purport to be an appeal, pursuant to Maryland Rule 1101 c, from an administrative agency to a court of law under the provisions of § 72-85 (of the Montgomery County Code). Nevertheless, the situation is much the same in that the petitioner is entitled to attack the validity of the decision of the council (without alleging special damage) if by his petition he clearly indicates that he has standing to appeal by showing that his property interests are such as are or will be adversely affected by the granting of the rezoning.
 As to this, the text writers and the cases in this and other jurisdictions are in general agreement that an adjacent owner  in the sense of being near or close by  as well as an abutting owner, whose legal rights have been infringed, is an aggrieved person. But the farther a protestant resides from the zoning objected to, the more difficult it is, in the absence of other pertinent circumstances, to decide whether he has standing to appeal. However, such of the prior Maryland decisions as have dealt with the question of the effect of the nearness or remoteness of reclassified property are in point here and should afford a basis for a decision in this case.
 In the Weinberg case, supra, the property owners in the immediate neighborhood had a right to seek injunctive relief. In the Crozier case, supra, the protestants, who either adjoined, or were in close proximity to the rezoned property, had standing to sue. In the N.A.A.C.P. case, supra, an adjacent owner had standing to attack the validity of a zoning *103 ordinance. In the Pressman case, supra, (though the question was held to have been waived), it was indicated that the protestants, who were two city blocks distant from, but in sight of, the proposed shopping center, had standing to protest. In Costello v. Sieling, 223 Md. 24, 161 A.2d 824 (1960), (though the point was not in issue), the protestant, whose farm was immediately opposite the proposed trailer park had standing to sue. And in the Cassel case, supra, a distance of less than one hundred feet from, and a view of the rear yard of, residential property reclassified as a funeral home, was close enough to give the protestants standing to sue and to appeal. But in the Loughborough case, supra, a rezoned area one-half mile away and effectively hidden from view was too far to give the protestants standing to sue in the absence of a showing of special damage. And in the Kreatchman case, supra, (though for reasons other than the distance from the reclassified property), an intervenor one and one-half miles from the rezoned premises was held not to be "aggrieved" and therefore without standing to appeal on the ground that threatened competition did not constitute special damage.
 In the instant case, where the appellant, other than predicting that the present reclassification was but the first step in a planned non-residential development of adjacent acreage (to that presently rezoned) which will in time adversely affect his property along with other properties in the neighboring subdivisions in the same planning district, assigned no other reason why he was aggrieved, we think that the position of his property in a residentially zoned area  remotely located as it is at a considerable distance from and out of sight of the area rezoned for apartment use  was not enough to show that the appellant had such an interest in the subject matter as bestowed on him standing to attack the validity of the decision of the council.
 It follows, since the demurrers to the amended petition to appeal were properly sustained without leave to further amend, that the judgment for costs must be affirmed.
 The motion of the appellant pursuant to Rule 882 c to require the appellees to pay the cost of printing the unnecessary *104 matter included in the record extract is granted, except as to the inclusion of appellees' Exhibit 18 (general zoning plan) and Exhibit 21 (aerial photograph of area surrounding proposed rezoning), which were properly included in the record extract, the appellant to pay one-tenth of the cost of printing pages E15 through E48 and the appellees to pay the remaining nine-tenths of such cost.
 Judgment affirmed; appellant to pay the costs except as noted in last paragraph of opinion.
 NOTES
 [1] The Bauernschmidt case was not directly concerned with a zoning matter.