type: other

text:
 Charlton Home 52" Enyeart 5 Blade Ceiling Fan - Lamps Online
 Home › Shop by Ceiling Fan › Charlton Home 52" Enyeart 5 Blade Ceiling Fan
 Price: $202.00 Check last updated price NOW.
 Charlton Home 52" Enyeart 5 Blade Ceiling Fan's Details
 Tags: Charlton Home 52" Enyeart 5 Blade Ceiling Fan, Shop by Ceiling Fan
 Why You Should Buy a Charlton Home 52" Enyeart 5 Blade Ceiling Fan?
 My Charlton Home 52" Enyeart 5 Blade Ceiling Fan's Review.
 Charlton Home 52" Enyeart 5 Blade Ceiling Fan Charlton Home 52" Enyeart 5 Blade Ceiling Fan
 This a Beautiful ceiling fan. I'm glad a I bought it. I want to order now! After 3-4 days it comes in a lovely Box. I'm very pleased. Dealraíonn sé níos costasaí ná mar atá sé! Tá na dathanna álainn, dea-ábhar agus inchúlaithe. Cheannaigh mé an táirge seo agus fuair mé roinnt moltaí sa ghearr ama a bhí agam. Ní bheidh díomá ort leis an táirge seo.
 Cheannaigh mé mar láthair na Nollag domsa. Tháinig an táirge mar phictiúr agus is foirfe é! Comhfhreagraíonn sé le gach rud a cheannaigh mé breise le haghaidh lá breithe an chara agus ceannaigh sé dhá bhreis mar bhronntanas. Grá grá Grá! When I saw this product, I immediately thought that it's meant for me. My dear loved it so much.
 Ní féidir leat dul go mícheart leis an táirge seo. Praghas maith. Dath álainn! Níl sé cosúil go saor cosúil leis na daoine eile. Fuair mé go leor moladh. Tá sé i ndáiríre cool agus tá sé iontach. Ceadóidh tú cinnte i dathanna eile! This ceiling fan can be cheaper than the high street, Rather than traipse from one end of the high street to the other, shopping online means you can hunt for the cheapest deals without leaving the comfort of home. It might take a little longer online, but you will be able to purchase your new ceiling fan happy in the knowledge you paid the best price.
 You're reviewing: Charlton Home 52" Enyeart 5 Blade Ceiling Fan


type: legislation

jurisdiction: US

text:
 114 HR 4258 IH: Quarantining the Ayatollah’s State-Sponsored Aggression and Militancy (QASSAM) Act
 U.S. House of Representatives
 2015-12-15
 text/xml
 EN
 Pursuant to Title 17 Section 105 of the United States Code, this file is not subject to copyright protection and is in the public domain.
 I
 114th CONGRESS
 1st Session
 H. R. 4258
 IN THE HOUSE OF REPRESENTATIVES
 December 15, 2015
 Mr. Roskam (for himself, Mr. Nunes, Mr. Pompeo, and Mr. Zeldin) introduced the following bill; which was referred to the Committee on Foreign Affairs, and in addition to the Committee on Financial Services, for a period to be subsequently determined by the Speaker, in each case for consideration of such
 provisions as fall within the jurisdiction of the committee concerned
 A BILL
 To impose sanctions against any entity with respect to which Iran’s Revolutionary Guard Corps owns,
 directly or indirectly, a 20 percent or greater interest in the entity,
 and for other purposes.
 1.Short titleThis Act may be cited as the Quarantining the Ayatollah’s State-Sponsored Aggression and Militancy (QASSAM) Act. IIran’s Revolutionary Guard Corps Watch List and Report 101.FindingsCongress finds the following:
 (1)Iran’s Revolutionary Guard Corps (IRGC) threatens the national security of the United States and United States allies.
 (2)The IRGC provides direct sponsorship and support to numerous foreign terrorist organizations, including Hamas and Hezbollah, and maintains support for the Bashar al-Assad regime in Syria which is responsible for hundreds of thousands of deaths.
 (3)The United States holds the IRGC responsible for severe and continuing human rights violations against the Iranian people, including unlawful arrests, torture, and harassment.
 (4)The United States currently upholds sanctions against the IRGC for its support of terrorism and human rights abuses.
 (5)The Office of Foreign Assets Control of the Department of the Treasury currently includes the IRGC on the list of specially designated nationals and blocked persons maintained by the Office of Foreign Assets Control of the Department of the Treasury (in this section referred to as the SDN list).
 (6)The Office of Foreign Assets Control of the Department of the Treasury includes on the SDN list entities in which the IRGC owns a 50 percent or greater interest. The inclusion of an entity on the SDN list results in the blocking of all assets and property of such entity. This regulation, commonly termed the 50 percent rule, is codified in section 561.405 of title 31, Code of Federal Regulations, and is the standard used by the Office of Foreign Assets Control when determining ownership of entities owned or controlled by blocked or sanctioned persons.
 (7)The IRGC maintains a powerful and expansive presence throughout Iran’s financial, commercial, and oil sectors, owning, controlling, operating, and influencing Iranian entities while producing revenues estimated in the billions of dollars. According to the Department of the Treasury, The IRGC has a growing presence in Iran’s financial and commercial sectors and extensive economic interests in the defense production, construction, and oil industries, controlling billions of dollars in corporate business..
 (8)The IRGC has continuously practiced sanctions evasion and deceptive business practices to conceal its ownership over Iranian entities, owning numerous Iranian entities which are not on the SDN list because IRGC ownership is below 50 percent, leaving such entities unsanctioned and open to business.
 (9)As sanctions are lifted and Iran becomes more open to international commerce, the international community must be aware of any and all entities that are IRGC-owned, -controlled, -operated, or influenced, including those entities that do not make the threshold to be included on the SDN list.
 102.Imposition of sanctions against entities owned in whole or in part by IRGC
 (a)In generalThe President shall impose the sanctions described in subsection (b) against any entity with respect to which Iran’s Revolutionary Guard Corps owns, directly or indirectly, a 20 percent or greater interest in the entity, regardless of whether the entity itself is included on the list of specially designated nationals and blocked persons maintained by the Office of Foreign Assets Control of the Department of the Treasury.
 (b)Sanctions described
 (1)In generalThe blocking, in accordance with the International Emergency Economic Powers Act (50 U.S.C. 1701 et seq.), of all transactions in all property and interests in property of an entity if such property and interests in property are in the United States, come within the United States, or are or come within the possession or control of a United States person.
 (2)Inapplicability of national emergency requirementThe requirements of section 202 of the International Emergency Economic Powers Act (50 U.S.C. 1701) shall not apply for purposes of this section.
 (c)DefinitionsIn this section: (1)PersonThe term person means an individual or entity.
 (2)United States personThe term United States person means— (A)a United States citizen or an alien lawfully admitted for permanent residence to the United States; or
 (B)an entity organized under the laws of the United States or of any jurisdiction within the United States, including a foreign branch of such an entity.
 103.IRGC Watch List and report
 (a)In generalThe Secretary of the Treasury shall establish, maintain, and publish in the Federal Register a list of each entity with respect to which Iran’s Revolutionary Guard Corps—
 (1)owns, directly or indirectly, any interest that is less than 20 percent in the entity; or (2)does not own any interest in the entity but maintains a presence on the board of directors of the entity or otherwise influences the actions, policies, or personnel decisions of the entity.
 (b)ReportNot later than 90 days after the date of the enactment of the Act, and annually thereafter, the Secretary of the Treasury shall submit to Congress a report on any changes to the list required by subsection (a).
 (c)ReferenceThe list required by subsection (a) shall be known as the IRGC Watch List. 104.DefinitionsExcept as otherwise provided, in this title:
 (1)EntityThe term entity means any corporation, business association, partnership, trust, society, or any other entity. (2)IRGCThe term IRGC means Iran’s Revolutionary Guard Corps.
 IIOther provisions
 201.Authority of States and local governments to divest from certain companies that engage in
 investment or business activities with Iran’s Revolutionary Guard Corps
 (a)In generalSubtitle B of title III of the Iran Threat Reduction and Syria Human Rights Act of 2012 (Public Law 112–158; 126 Stat. 1247), is amended by adding at the end the following:
 313.Authority of States and local governments to divest from persons that engage in investment or
 business activities with Iran’s Revolutionary Guard Corps
 (a)Sense of CongressIt is the sense of Congress that the United States should support the decision of any State or local government that for moral, prudential, or reputational reasons divests from, or prohibits the investment of assets of the State or local government in, a person that engages in investment or business activities with Iran’s Revolutionary Guard Corps or Iran’s Revolutionary Guard Corps-related companies, as long as Iran’s Revolutionary Guard Corps is subject to economic sanctions imposed by the United States.
 (b)Authority To divestNotwithstanding any other provision of law, a State or local government may adopt and enforce measures that meet the requirements of subsection (d) to divest the assets of the State or local government from, or prohibit investment of the assets of the State or local government in, any person that the State or local government determines, using credible information available to the public, engages in investment or business activities with Iran’s Revolutionary Guard Corps or Iran’s Revolutionary Guard Corps-related companies described in subsection (c).
 (c)Investment or business activities describedA person engages in investment or business activities with Iran’s Revolutionary Guard Corps or Iran’s Revolutionary Guard Corps-related companies if the person—
 (1)has a financial investment in Iran’s Revolutionary Guard Corps or an Iran’s Revolutionary Guard Corps-related company;
 (2)owns, in whole or in part, an Iran’s Revolutionary Guard Corps-related company; or (3)is a financial institution that extends credit or financing to another person, for 45 days or more, if that person will use the credit or financing for investment in an Iran’s Revolutionary Guard Corps-related company.
 (d)RequirementsAny measure taken by a State or local government under subsection (b) shall meet the following requirements:
 (1)NoticeThe State or local government shall provide written notice to each person to which a measure is to be applied.
 (2)TimingThe measure shall apply to a person not earlier than the date that is 90 days after the date on which written notice is provided to the person under paragraph (1).
 (3)Opportunity for hearingThe State or local government shall provide an opportunity to comment in writing to each person to which a measure is to be applied. If the person demonstrates to the State or local government that the person does not engage in investment or business activities with Iran’s Revolutionary Guard Corps or Iran’s Revolutionary Guard Corps-related companies described in subsection (c), the measure shall not apply to the person.
 (4)Sense of Congress on avoiding erroneous targetingIt is the sense of Congress that a State or local government should not adopt a measure under subsection (b) with respect to a person unless the State or local government has made every effort to avoid erroneously targeting the person and has verified that the person engages in business or investment activities with Iran’s Revolutionary Guard Corps or Iran’s Revolutionary Guard Corps-related companies described in subsection (c).
 (e)Notice to Department of JusticeNot later than 30 days after adopting a measure pursuant to subsection (b), a State or local government shall submit written notice to the Attorney General describing the measure.
 (f)NonpreemptionA measure of a State or local government authorized under subsection (b) or (i) is not preempted by any Federal law or regulation.
 (g)DefinitionsIn this section: (1)Assets (A)In generalExcept as provided in subparagraph (B), the term assets refers to public monies and includes any pension, retirement, annuity, or endowment fund, or similar instrument, that is controlled by a State or local government.
 (B)ExceptionThe term assets does not include employee benefit plans covered by title I of the Employee Retirement Income Security Act of 1974 (29 U.S.C. 1001 et seq.).
 (2)InvestmentThe investment includes— (A)a commitment or contribution of funds or property;
 (B)a loan or other extension of credit; and (C)the entry into or renewal of a contract for goods or services.
 (h)Effective date
 (1)In generalExcept as provided in paragraph (2) or subsection (i), this section applies to measures adopted by a State or local government before, on, or after the date of the enactment of this Act.
 (2)Notice requirementsExcept as provided in subsection (i), subsections (d) and (e) apply to measures adopted by a State or local government on or after the date of the enactment of this Act.
 (i)Authorization for prior enacted measures
 (1)In generalNotwithstanding any other provision of this section or any other provision of law, a State or local government may enforce a measure (without regard to the requirements of subsection (d), except as provided in paragraph (2)) adopted by the State or local government before the date of this section that provides for the divestment of assets of the State or local government from, or prohibits the investment of the assets of the State or local government in, any person that the State or local government determines, using credible information available to the public, engages in business or investment activities with Iran’s Revolutionary Guard Corps or Iran’s Revolutionary Guard Corps-related companies (determined without regard to subsection (c)) or other business or investment activities that are identified in the measure.
 (2)Application of notice requirementsA measure described in paragraph (1) shall be subject to the requirements of paragraphs (1) and (2) and the first sentence of paragraph (3) of subsection (d) on and after the date that is 2 years after the date of the enactment of this Act.
 (j)Rule of constructionNothing in this section or any other provision of law authorizing sanctions with respect to Iran shall be construed to abridge the authority of a State to issue and enforce rules governing the safety, soundness, and solvency of a financial institution subject to its jurisdiction or the business of insurance pursuant to the Act of March 9, 1945 (15 U.S.C. 1011 et seq.) (commonly known as the McCarran-Ferguson Act)..
 (b)Clerical amendmentThe table of contents for the Iran Threat Reduction and Syria Human Rights Act of 2012 is amended by adding after the item relating to section 312 the following:
 Sec. 313. Authority of States and local governments to divest from certain companies that engage in
 investment or business activities with Iran’s Revolutionary Guard Corps..
 IIITermination
 301.TerminationThis Act and the amendments made by this Act shall terminate on the date that is 30 days after the date on which the President makes the certification described in section 401(a) of the Comprehensive Iran Sanctions, Accountability, and Divestment Act of 2010 (22 U.S.C. 8551(a)).


type: contracts

jurisdiction: EU

text:
 Avis juridique important
 |
 21990A1231(08)
 Protocole fixant les droits de pêche et la compensation financière prévus dans l'accord entre la Communauté économique européenne et le gouvernement de la République populaire d'Angola sur la pêche au large de l'Angola, pour la période du 3 mai 1990 au 2 mai 1992
 Journal officiel n° L 379 du 31/12/1990 p. 0034
 PROTOCOLEfixant les droits de pêche et la compensation financière prévus dans l'accord entre la Communauté économique européenne et le gouvernement de la république populaire d'Angola sur la pêche au large de l'Angola, pour la période du 3 mai 1990 au 2 mai 1992LES PARTIES AU PRÉSENT PROTOCOLE, VU l'accord entre la Communauté économique européenne et le gouvernement de la république populaire d'Angola sur la pêche au large de l'Angola, signé le 1er février 1989, SONT CONVENUES DE CE QUI SUIT: Article premierÀ dater du 3 mai 1990, et ce pour une période de deux ans, les limites visées à l'article 2 de l'accord sont les suivantes: 1. Crevettiers: 24 navires (8 128 tonneaux de jauge brute). Les quantités pêchées par les navires de la Communauté ne peuvent dépasser 5 500 tonnes de crevettes par an, dont 30 % de crevettes roses et 70 % de crevettes grises. 2. Thoniers congélateurs océaniques: 28 navires. 3. Thoniers de pêche fraîche: 5 navires. 4. À titre expérimental: Chalutiers de pêche démersale: 600 tonneaux de jauge brute par mois n'excédant pas 2 navires. Article 21. La compensation financière visée à l'article 7 de l'accord pour la période prévue à l'article 1er est fixée à 15 850 000 écus, payables en deux tranches annuelles égales. 2. L'affectation de cette compensation relève de la compétence exclusive de l'Angola. Article 3Durant la période visée à l'article 1er, la Communauté contribue également pour un montant de 800 000 écus au financement de programmes scientifiques et techniques angolais (équipement, infrastructure, séminaires, études, etc.). Ce montant est payable en deux tranches annuelleségales auprès du centre de recherches du ministère de la pêche. La première sera versée au plus tard le 30 septembre 1990. Article 41. Durant la période visée à l'article 1er, la Communauté contribue à la formation des cadres en Angola, à concurrence de 540 000 écus. Ce montant est destiné au financement des salaires du corps des professeurs étrangers du complexe scolaire maritime Hélder Neto, dans la province de Namibe. 2. Un montant complémentaire de 780 000 écus sera destiné à la mise à la disposition de l'Angola par la Communauté de bourses d'études ou de formation pratique dans les diverses disciplines scientifique, technique et économique concernant la pêche dans les différentes institutions des États membres de la Communauté ou des pays ACP; 15 % de ce montant peuvent, à la demande des autorités angolaises, être convertis pour couvrir des frais de participation à des réunions internationales ou à des stages dans le domaine de la pêche. Ce montant est payable au fur et à mesure de son utilisation. Article 5Au cas où la Communauté omettrait d'effectuer les paiements prévus aux articles 2 et 3 dans les délais fixés, l'application de l'accord peut être suspendue. Article 6L'annexe de l'accord entre la Communauté économique européenne et le gouvernement de la république populaire d'Angola sur la pêche au large de l'Angola est abrogée et remplacée par l'annexe du présent protocole. Article 7Le présent protocole entre en vigueur à la date de sa signature. Il est applicable à partir du 3 mai 1990. ANNEXE CONDITIONS D'EXERCICE DE LA PÊCHE DANS LES EAUX DE L'ANGOLA PAR LES NAVIRES DE LA COMMUNAUTÉA. Demande de licences et formalités de délivrancea) La Commission des Communautés européennes introduit auprès de l'autorité angolaise compétente en matière de pêche, par l'intermédiaire de la délégation de la Commission des Communautés européennes en Angola, une demande, établie par l'armateur, pour chaque navire désirant exercer une activité de pêche au titre du présent accord, et ce au moins quinze jours avant la date du début de la période de validité sollicitée. Les demandes sont faites au moyen des formulaires fournis à cet effet par l'Angola, dont les modèles figurent aux appendices 1 et 2. Toutes les demandes de licence doivent être accompagnées d'un document apportant la preuve du paiement. b)Chaque licence est délivrée à l'armateur pour un navire déterminé. À la demande de la Commission des Communautés européennes, la licence valable pour un navire est, en cas de force majeure démontrée, remplacée par une licence valable pour un autre navire de la Communauté. c)Les licences sont remises par les autorités angolaises au capitaine du navire dans le port de Luanda, après visite du navire par l'autorité compétente. Toutefois, dans le cas des thoniers, la licence est remise aux armateurs ou à leurs représentants ou agents. d)La délégation de la Commission des Communautés européennes en Angola reçoit notification des licences délivrées par l'autorité angolaise compétente en matière de pêche. e)La licence doit être conservée à bord en permanence. f)Les licences sont valides pour une durée d'un an ou, dans le cas des crevettiers, jusqu'à la date de l'épuisement du quota prévu à l'article 1er du protocole. g)Chaque navire doit être représenté par un agent agréé par le ministère de la pêche. h)Les autorités angolaises communiquent, avant la date d'entrée en vigueur de l'accord, les modalités de paiement des droits de licence, et notamment les informations relatives aux comptes bancaires et aux devises à utiliser. B. Droits de licenceIII. Dispositions applicables aux crevettiersa) Les droits de licence mensuels sont fixés à 52 écus par tonneau de jauge brute pendant la première année d'application du protocole et à 66 écus par tonneau de jauge brute pendant la deuxième année d'application du protocole. En outre, pendant la période de validité du protocole, les armateurs de la flotte crevettière contribuent à l'amélioration du système de communication de l'Angola à concurrence d'un montant de 100 000 écus. b)- Pendant la durée du protocole, quatre campagnes de recherche scientifique d'une durée ne dépassant pas vingt jours (y compris l'embarquement et le débarquement des scientifiques) devront se dérouler en novembre 1990 et 1991 et mars 1991 et 1992 afin de vérifier l'état des stocks des crustacés dans les eaux angolaises. - Cette recherche est effectuée dans des conditions permettant d'établir des conclusions fiables sur l'état des stocks des crustacés dans la zone de pêche angolaise. - Au lieu de trois marins angolais, le navire prend à bord deux scientifiques angolais et un scientifique d'un État membre de la Communauté. Pendant les périodes de recherche, le capitaine de ce navire suit les instructions données par l'institut de recherche compétent. - De plus, un autre scientifique d'un État membre de la Communauté est chargé, pendant une période n'excédant pas un mois, de collaborer avec l'institut de recherche angolais pour le traitement informatique de données statistiques concernant la pêche des crustacés. - Ces campagnes seront à la charge des armateurs de la flotte crevettière. III. Dispositions applicables aux thoniersLes droits de licence sont fixés à 20 écus par tonne capturée dans la zone de pêche de l'Angola. Ces licences sont délivrées moyennant paiement anticipatif à l'Angola d'une somme forfaitaire de 4 000 écus par an et par thonier congélateur océanique, soit l'équivalent des droits à acquitter pour la capture de200 tonnes de thonidés par an dans les eaux de l'Angola et d'une somme forfaitaire de 2 000 écus par an et par thonier de pêche fraîche, soit l'équivalent des droits à acquitter pour la capture de 100 tonnes de thon par an dans les eaux de l'Angola. Le décompte final des droits dus au titre de la campagne est arrêté par la Commission des Communautés européennes à la fin de chaque année civile, sur la base des déclarations des captures établies par navire et confirmées par un organisme scientifique spécialisé établi dans la région. Ce décompte est communiqué simultanément aux autorités angolaises et aux armateurs. Chaque éventuel paiement additionnel sera effectué par les armateurs au plus tard trente jours après la notification du décompte final, au compte ouvert auprès d'une institution financière ou de tout autre organisme désigné par les autorités angolaises. Toutefois, si le montant du décompte définitif n'atteint pas le montant du paiement anticipatif, la différence n'est pas remboursable. III. Dispositions applicables aux chalutiers de pêche démersaleLes droits de licence annuels sont fixés à 165 écus par tonneau de jauge brute. C. Prises accessoiresLes prises accessoires des crustacés ont été transférées de la propriété des autorités angolaises aux armateurs, moyennant une augmentation de la contrepartie financière. Les crevettiers sont autorisés à pêcher des crabes à concurrence de 500 tonnes par an. D. DébarquementsLes thoniers de pêche fraîche de la Communauté pourraient contribuer à l'approvisionnement des conserveries de thon de l'Angola en fonction de leur effort de pêche dans la zone à un prix fixé d'un commun accord entre les armateurs de la Communauté et les autorités de pêche d'Angola, sur la base des prix courants du marché international. Le montant est acquitté en monnaie convertible. E. TransbordementsTous les transbordements sont notifiés, huit jours à l'avance, aux autorités angolaises compétentes en matière de pêche afin de permettre à ces dernières de contrôler les opérations. Les transbordements s'effectuent dans l'une des baies de Luanda/Lobito en présence des autorités fiscales angolaises. Une copie des documents de transbordement est transmise au département de l'inspection et de la surveillance du ministère de la pêche quinze jours avant la fin de chaque mois pour le mois précédent. F. Déclaration des captures1. Crevettiers et chalutiers de pêche démersalea) Ces navires sont tenus de communiquer au centre d'investigation de la pêche à Luanda, par l'intermédiaire de la délégation des Communautés européennes à Luanda, à la fin de chaque campagne de pêche, une fiche de capture journalière, établie par le capitaine selon le modèle figurant à l'appendice 3. En outre, un rapport mensuel mentionnant les captures effectuées pendant le mois et les quantités détenues à bord le dernier jour du mois doit être adressé pour chaque navire au cabinet du ministère du plan. Ce rapport doit être présenté au plus tard le quarante-cinquième jour suivant le mois en question. En cas de non-respect de ces dispositions, l'Angola se réserve le droit d'appliquer les sanctions prévues à l'article 12 du décret n° 12-A/80 du 6 février 1980. b)De plus, ils doivent communiquer chaque jour leur position géographique et les captures de la veille à la station de Luanda-radio. L'indicatif d'appel est notifié à l'armateur au moment de la délivrance de la licence de pêche. En cas d'impossibilité d'utilisation de cette radio, les navires peuvent utiliser d'autres moyens alternatifs de communication tels que le télex ou le télégramme. Ces navires ne peuvent sortir de la zone de pêche de l'Angola que sur autorisation préalable du département de l'inspection et de la surveillance du ministère de la pêche et après vérification des captures détenues à bord. 2. ThoniersPendant leurs activités de pêche dans la zone de pêche de l'Angola, les navires communiquent, tous les trois jours, leur position et le volume de leurs captures à la station de Luanda-radio. Au moment d'entrer ou de quitter la zone de pêche de l'Angola, les thoniers communiquent leur position et le volume des captures détenues à bord à la station de Luanda-radio. En cas d'impossibilité d'utilisation de cette radio, les navires peuvent utiliser d'autres moyens alternatifs de communication tels que le télex ou le télégramme. En outre, le capitaine tient un journal de pêche, conformément à l'appendice 4, pour chaque période de pêche passée dans la zone de pêche de l'Angola. Le formulaire doit être rempli lisiblement, être signé par le capitaine du navire et être envoyé, dans un délai de 45 jours après la fin de la campagne de pêche passée dans la zone de pêche de l'Angola, au département de l'inspection et de la surveillance du ministère de la pêche par l'intermédiaire de la délégation des Communautés européennes à Luanda. En cas de non-respect de cette disposition, l'Angola se réserve le droit d'appliquer les sanctions prévues à l'article 12 du décret n° 12-A/80 du 6 février 1980. G. Zones de pêchea) Les zones de pêche accessibles aux crevettiers comprennent toutes les eaux relevant de la souveraineté ou de la juridiction de la république populaire d'Angola au nord de 12g20m et au-delà des 12 milles marins mesurés à partir des lignes de base. b)Les zones de pêche accessibles aux thoniers congélateurs océaniques et aux chalutiers démersaux comprennent toutes les eaux relevant de la souveraineté ou de la juridiction de la république populaire d'Angola au-delà des 12 milles marins mesurés à partir des lignes de base. c)Les zones de pêche accessibles aux thoniers de pêche fraîche comprennent toutes les eaux relevant de la souveraineté ou de la juridiction de la république populaire d'Angola au-delà des 6 milles marins mesurés à partir des lignes de base. H. Embarquement des marinsL'armateur auquel une licence de pêche a été délivrée au titre de l'accord contribue à la formation professionnelle pratique de trois marins angolais à bord de chaque navire, à l'exception des thoniers congélateurs océaniques et des thoniers de pêche fraîche. Le salaire des marins, fixé selon les barèmes angolais, et les autres formes de rémunération sont à la charge de l'armateur et sont versés sur un compte ouvert auprès d'une institution financière désignée par le ministère de la pêche. Au cas où les armateurs désireraient engager d'autres membres d'équipage angolais, ils pourront le faire en s'adressant au ministère de la pêche. I. Observateurs scientifiquesTout navire peut être invité à accueillir à son bord un cadre scientifique désigné et salarié par le ministère de la pêche. Les conditions de séjour à bord de cet observateur scientifique sont celles des officiers du bateau; il en va de même, dans toute la mesure du possible, en ce qui concerne le local d'hébergement. L'observateur dispose de toutes les facilités nécessaires à l'exercice de ses fonctions. Les conditions d'embarquement et les travaux de l'observateur ne doivent ni interrompre ni entraver les opérations de pêche. Afin de rembourser l'Angola des frais découlant de la présence des observateurs à bord des navires, il est inclu dans la redevance des armateurs un montant de 4 écus par tonneau de jauge brute par an par navire exerçant ses activités de pêche dans les eaux angolaises. J. Inspection et contrôleSur demande des autorités angolaises, les navires de pêche de la Communauté opérant dans le cadre de l'accord permettent et facilitent la montée à bord et l'accomplissement des fonctions de tout fonctionnaire de l'Angola chargé de l'inspection et du contrôle des activités de pêche. Le temps de présence à bord de ces fonctionnaires ne dépasse pas les délais nécessaires pour l'accomplissement de leurs tâches. K. Approvisionnement en carburant, réparations et prestation d'autres servicesChaque fois que cela est propice et pour autant que l'Angola ait la capacité requise pour la fourniture de ces services, l'approvisionnement en carburant et en eau, de même que les entretiens et les réparations en chantier de tous les navires, à l'exception des thoniers, qui opèrent dans la zone de pêche de l'Angola au titre de l'accord doivent avoir lieu en Angola. Sous réserve des mêmes conditions, le transport des équipages doit être assuré par la compagnie aérienne nationale angolaise. L'approvisionnement en carburant est interdit en dehors des rades de Luanda ou de Lobito sauf en cas d'autorisation du département de l'inspection et de la surveillance du ministère de la pêche. L. MaillageLa dimension minimale de la maille utilisée est la suivante: a) pêche crevettiers: 40 mm; b) pêche démersale: 60 mm. L'introduction d'un nouveau maillage ne sera applicable aux navires de la Communauté qu'à partir du sixième mois suivant la notification à la Commission des Communautés européennes. M. Procédure en cas d'arraisonnementLa délégation de la Commission à Luanda est informée dans un délai de 48 heures de tout arraisonnement d'un bateau de pêche battant pavillon d'un État membre de la Communauté, intervenu dans la zone économique exclusive de l'Angola et reçoit simultanément un rapport succinct des circonstances et raisons qui ont mené à cet arraisonnement. Appendice 1 DEMANDE DE LICENCE POUR PÊCHER LA CREVETTE ET LES ESPÈCES DÉMERSALES DANS LESEAUX DE L'ANGOLAVOLET A 1. Nom du propriétaire/armateur: . 2. Nationalité du propriétaire/armateur: . 3. Adresse commerciale du propriétaire/armateur: ... 4. Additifs chimiques pouvant être utilisés (appellation et composition): ....VOLET BÀ remplir pour chaque navire 1. Durée de validité: . 2. Nom du navire: . 3. Année de construction: . 4. Pavillon d'origine: . 5. Battant actuellement pavillon: . 6. Date d'acquisition du pavillon actuel: . 7. Année d'acquisition: . 8. Port et numéro d'immatriculation: . 9. Type de pêche: .10. Jauge brute: .11. Indicatif d'appel radio: .12. Longueur hors tout (m): .13. Étrave (m): .14. Creux (m): .15. Matériau de construction de la coque: .16. Puissance du moteur: .17. Vitesse (noeuds): .18. Capacité de la chambre de réfrigération: .19. Capacité des réservoirs (m3): .20. Capacité des cales à poisson (m3): .21. Couleur de la coque: .22. Couleur des superstructures: .23. Équipement de communication du bord: .23. >TABLE> 24. Équipement de navigation et de détection: 24. >TABLE>25. Nom du capitaine: .26. Nationalité du capitaine: .Joindre: - trois photographies en couleurs du navire (vue latérale), - une illustration et une description détaillée des engins de pêche utilisés, - un document établissant que le représentant du propriétaire/armateur est habilité à signer la présente demande. .(Date de la demande).(Signature du représentant du propriétaire/armateur)24. Appendice 2 DEMANDE DE LICENCE POUR PÊCHER LES THONIDÉS DANS LES EAUX DE L'ANGOLAVOLET A 1. Nom du propriétaire/armateur: . 2. Nationalité du propriétaire/armateur: . 3. Adresse commerciale du propriétaire/armateur: ...VOLET BÀ remplir pour chaque navire 1. Durée de validité: . 2. Nom du navire: . 3. Année de construction: . 4. Pavillon d'origine: . 5. Battant actuellement pavillon: . 6. Date d'acquisition du pavillon actuel: . 7. Année d'acquisition: . 8. Port et numéro d'immatriculation: . 9. Type de pêche: .10. Jauge brute: .11. Indicatif d'appel radio: .12. Longueur hors tout (m): .13. Étrave (m): .14. Creux (m): .15. Matériau de construction de la coque: .16. Puissance du moteur: .17. Vitesse (noeuds): .18. Cabines: .19. Capacité des réservoirs (m3): .20. Capacité des cales à poisson (m3): .21. Capacité de congélation (tonnes/24 h) et système utilisé: ..22. Couleur de la coque: .23. Couleur des superstructures: .24. . Équipement de communication du bord: . .. >TABLE>25. . Équipement de navigation et de détection: .. >TABLE>26. . Bateaux auxiliaires utilisés (pour chaque navire): .26.1. Jauge brute: .26.2. Longueur hors tout (m): .26.3. Étrave (m): .26.4. Creux (m): .26.5. Matériau de construction de la coque: .26.6. Puissance du moteur: .26.7. Vitesse (noeuds): .27. Équipement aérien auxiliaire de détection du poisson (même s'il n'est pas installé à bord): ..28. Port d'attache: .29. Nom du capitaine: .30. Nationalité du capitaine: .Joindre: - trois photographies en couleurs du navire (vue latérale), des bateaux de pêche auxiliaires et de l'équipement aérien auxiliaire de détection du poisson, - une illustration et une description détaillée des engins de pêche utilisés, - un document établissant que le représentant du propriétaire/armateur est habilité à signer la présente demande. .(Date de la demande).(Signature du représentant du propriétaire/armateur) .. N° L 379/4331. 12. 90Journal officiel des Communautés européennesAppendice 3>TABLE> Appendice 4


text:
Calvin Klein-Miehet-Lompakot & kotelot Postitamme Tilauksen Heti · Laaja Valikoima Calvin Klein-Miehet-Lompakot & kotelot Suomi
 Miehet Lompakot & kotelot Cain Klein Jeans L3ON - Lompakko - black,osta cain...
 Miehet Lompakot & kotelot Cain Klein Jeans ANDR3W - Lompakko - brown,cain klein...
 Miehet Lompakot & kotelot Cain Klein Jeans POWER - Lompakko - black,cain klein...
 Miehet Lompakot & kotelot Cain Klein Jeans ANDR3W - Lompakko - brown,osta cain...
 Miehet Lompakot & kotelot Cain Klein Jeans ANDR3W - Lompakko - black,cain klein...
 Miehet Lompakot & kotelot Cain Klein Jeans BIZZ - Lompakko - black,cain klein...


text:
Odôvodnenie rozhodnutia odvolacieho súdu (§ 387 CSP) | Odvolanie | Najprávo.sk - najlepší právny poradca
 17.1. 2019, 19:37 | najpravo.sk
 Absencia vysporiadania sa s podstatnými tvrdeniami sťažovateľa uvedenými v odvolaní v napadnutom rozsudku krajského súdu je tak závažným nedostatkom tohto rozhodnutia, ktorého intenzita sama osebe zakladá porušenie sťažovateľom namietaného základného práva podľa čl. 46 ods. 1 ústavy aj práva podľa čl. 6 ods. 1 dohovoru.
 (nález Ústavného súdu SR z 13. 11. 2018, sp. zn. III. ÚS 314/2018, zdroj a analytická právna veta: ustavnysud.sk; spracovanie: najpravo.sk)
 1. Ústavný súd Slovenskej republiky (ďalej len „ústavný súd“) uznesením č. k. III. ÚS 314/2018-28 zo 7. augusta 2018 prijal na ďalšie konanie sťažnosť , (ďalej len „sťažovateľ“), podľa § 25 ods. 3 zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 38/1993 Z. z. o organizácii Ústavného súdu Slovenskej republiky, o konaní pred ním a o postavení jeho sudcov v znení neskorších predpisov (ďalej len „zákon o ústavnom súde“) v časti, ktorou namietal porušenie svojho základného práva na súdnu ochranu podľa čl. 46 ods. 1 Ústavy Slovenskej republiky (ďalej len „ústava“) a práva na spravodlivé súdne konanie podľa čl. 6 ods. 1 Dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd (ďalej len „dohovor“) rozsudkom Krajského súdu v Bratislave (ďalej len „krajský súd“) sp. zn. 5 Co 68/2017 z 24. októbra 2017 (ďalej len „napadnutý rozsudok krajského súdu“). V časti, ktorou sťažovateľ namietal porušenie uvedených práv rozsudkom Okresného súdu Bratislava III (ďalej len „okresný súd“) sp. zn. 12 C 305/2014 z 29. apríla 2016 (ďalej len „napadnutý rozsudok okresného súdu“), ústavný súd sťažnosť odmietol pre nedostatok právomoci na jej prerokovanie.
 2. Sťažovateľ v rámci opisu skutkového stavu v sťažnosti okrem iného uviedol: «Dňa 03.04.2014 spoločnosť , so sídlom ako sprostredkovateľ, žalobca (sťažovateľ, pozn.) ako predávajúci a žalovaná ako kupujúci uzavreli Zmluvu o uzavretí budúcej kúpnej zmluvy a dohodu o zložení rezervačnej zálohy (ďalej len „Rezervačná zmluva“). Predmetom tejto Rezervačnej zmluvy bola úprava práv a povinností zmluvných strán súvisiacich s odplatným prevodom vlastníckeho práva k bytu nachádzajúceho sa na ulici , zapísaného na , k.ú. Nové mesto (ďalej len „Byt“) a s ním súvisiacich spoluvlastníckych podielov, ako aj úprava práv a povinností zmluvných strán súvisiacich so zložením rezervačnej zálohy. Zmluva bola uzavretá na dobu určitú odo dňa 03.04.2014 do 30.06.2014. Dňa 29.04.2014 žalovaná požiadala žalobcu o predloženie dokumentácie vedenej príslušným stavebným úradom súvisiacej s rekonštrukciou Bytu, a to v lehote 5 dní odo dňa doručenia jej žiadosti. Žalobca na žiadosť žalovanej reagoval e-mailom, ktorým ju informoval, že ňou určená lehota je pre neho neprijateľná. Požadovanú dokumentáciu v takto určenej lehote nepredložil. Dňa 06.05.2014 tak žalovaná doručila elektronickými prostriedkami žalobcovi odstúpenie od Rezervačnej zmluvy. Žalovaná svoje odstúpenie zdôvodnila tým, že jej žalobca v nej určenej lehote ňou požadovanú dokumentáciu nepredložil, čo malo podľa jej názoru automaticky za následok preukázanie nepravdivosti vyhlásenia žalobcu, že prevádzané nehnuteľnosti nie sú zaťažené žiadnou vadou, ktoré žalobca uviedol v bode 3.4. písm. b) Rezervačnej zmluvy, čím jej podľa jej názoru vzniklo právo na odstúpenie od Rezervačnej zmluvy podľa bodu 3.5 Rezervačnej zmluvy (t.j. právo na odstúpenie z dôvodu podstatného porušenia Rezervačnej zmluvy druhou zmluvnou stranou). Žalobca vôľu žalovanej zrušiť Rezervačnú zmluvu akceptoval. Mal však za to, že dôvody odstúpenia žalovanej boli umelo vykonštruované v úmysle žalovanej obísť jej zmluvné povinnosti a vyhnúť sa platbe odstupného. Podľa názoru žalobcu totiž k podstatnému porušeniu Rezervačnej zmluvy z jeho strany nedošlo. Aj napriek tomu, že žalobca mal za to, že k zániku Rezervačnej zmluvy došlo z dôvodu odstúpenia žalovanej, trval na tom, že svoje povinnosti neporušil a tak toto odstúpenie od zmluvy nebolo možné subsumovať pod prípady podľa ust. bodu 3.5 Rezervačnej zmluvy ale bolo ho potrebné vzhľadom na skutočnú vôľu žalovanej vyhodnotiť ako prípad odstúpenia podľa ust. bodu 4.5 Rezervačnej zmluvy. V dôsledku uvedeného si tak žalobca predžalobnou výzvou zo dňa 21.05.2014 uplatnil voči žalovanej svoj nárok na úhradu odstupného podľa ust. 4.2 Rezervačnej zmluvy. Žalobcom uplatnené odstupné bolo stanovené s odkazom na bod 4.1 Rezervačnej zmluvy vo výške 2.000,- EUR (t.j. ako polovica zo sumy 4.000,- EUR). Aj napriek výzve žalobcu, však žalovaná požadované odstupné žalobcovi neuhradila. Vzhľadom na vyššie uvedené sa tak žalobca návrhom zo dňa 13.08.2014, podaným 13.08.2014, domáhal, aby konajúci súd žalovanú zaviazal na úhradu sumy vo výške 2.000,- EUR s prísl., na ktorú mu podľa jeho názoru vznikol nárok v súvislosti so zrušením Rezervačnej zmluvy žalovanou. Konajúci súd návrhu žalobcu v plnom rozsahu vyhovel a dňa 02.09.2014 vydal platobný rozkaz č.k. 39Ro/2032/2014 (ďalej len „Platobný rozkaz“). Dňa 22.09.2014 podala žalovaná voči Platobnému rozkazu odpor (ďalej len „Odpor“). Žalovaná svoj Odpor zdôvodnila tým, že podľa jej názoru mal byť predmetom Rezervačnej zmluvy prevod vlastníctva k Bytu po kompletnej rekonštrukcii, a preto sa podľa jej názoru právom zaujímala, či bola táto rekonštrukcia vykonaná v súlade so stavebným zákonom. Z uvedeného dôvodu preto žalobcu dožiadala o dokumentáciu, ktorá mala byť podľa jej názoru k predmetnej rekonštrukcii vedená príslušným stavebným úradom. Mala za to, že žalobca jej bol povinný preukazovať pravdivosť jeho vyhlásení, že prevádzaný Byt je bez vád. Inak povedané, žalovaná mala za to, že dôkazné bremeno v danej veci bolo na strane žalobcu. Žalovaná svoj Odpor ďalej zdôvodnila aj tým, že dôvodom pre jej odstúpenie od Rezervačnej zmluvy bolo to, že vyhlásenie žalobcu ako predávajúceho uvedené v bode 3.4 Rezervačnej zmluvy (t.j. vyhlásenie že prevádzané nehnuteľnosti nie sú zaťažené žiadnou vadou) sa ukázalo ako nepravdivé. Na podporu svojich tvrdení následne citovala všeobecné ustanovenia stavebného zákona, ktoré hovoria o tom, že v niektorých prípadoch sa na stavebné práce vyžaduje stavebné povolenie, v niektorých prípadoch sa vyžaduje len ohlásenie prác stavebnému úradu, a v niektorých prípadoch stavebný zákon nevyžaduje ani stavebné povolenie a ani ohlásenie prác. Žalovaná tieto zákonné ustanovenia vo svojom Odpore len citovala, avšak žiadnym spôsobom ich ďalej nesubsumovala na daný prípad, ale iba všeobecne skonštatovala, že ustanovenia stavebného zákona sa vzťahujú na každého stavebníka, a to vrátane žalovaného. Žalovaná mala ďalej za to, že tým, že jej žalobca na základe jej žiadosti nepredložil stavebné povolenie ani kolaudačné rozhodnutie k rekonštrukčným prácam v Byte, tak jej nedokázal, že by rešpektoval požiadavky týkajúce sa verejných záujmov. Podľa názoru žalovanej absencia týchto listín ovplyvňuje kvalitu Bytu a bráni riadnemu a neobmedzenému disponovaniu s ním. Na podporu svojich tvrdení tiež poukázala na emailovú komunikáciu s (sprostredkovateľ) zo dňa 28.04.2014, ktorá sa vyjadrila, že je veľká pravdepodobnosť, že úpravy boli robené bez povolenia a navrhla vypracovanie statického posudku. Žalovaná ďalej uvádza, že podľa vyjadrenia (sprostredkovateľ) sa mal statik údajne ústne vyjadriť, že statický posudok Bytu a jeho nosnej priečky/steny by bol zrejme negatívny a problém by bol zrejme v uložení stropu. Vzhľadom na vyššie uvedené mala žalovaná za to, že jej žalobca nepreukázal pravdivosť svojho vyhlásenia, že prevádzaný byt nie je zaťažený žiadnymi vadami, a preto mala za to, že jej odstúpenie bolo riadne zdôvodnené. Podľa názoru žalovanej sa tak v dôsledku toho potom jednalo o taký prípad odstúpenia od Rezervačnej zmluvy, na základe ktorého nebola viazaná povinnosťou žalobcovi uhradiť zmluvnú pokutu (pozn. v Rezervačnej zmluve sa v tomto prípade pojednáva nie o zmluvnej pokute ale o odstupnom). Dňa 22.09.2015 žalobca podal vyjadrenie k odporu žalovanej v ktorom namietal, že žalovaná poslala žalobcovi žiadosť o predloženie stavebnej dokumentácie až tri týždne po uzavretí Rezervačnej zmluvy, ktorému predchádzala osobná obhliadka Bytu. Žalobca ďalej poukázal na to, že žalovaná vo svojom odstúpení uviedla, že od Rezervačnej zmluvy odstupuje z dôvodu, že jej žalobca nepredložil ňou určenú dokumentáciu v ňou stanovenej lehote. Rovnako poukázal aj na to, že právo žalovanej žiadať od neho takéto dokumenty jej nevyplýva zo žiadneho zákonného a ani zmluvného ustanovenia, a preto nedoloženie požadovanej dokumentácie nie je možné považovať za vadu v zmysle zmluvných alebo zákonných ustanovení. Žalobca tiež poukázal na to, že žalovaná nekonkretizovala žiadne zákonné ustanovenie, ktoré by malo byť zo strany žalobcu porušené a že jej tvrdenie, že rekonštrukčné práce na Byte boli robené bez stavebného povolenia nie je ničím podložené. Žalobca tiež poukázal na to, že v danej veci nebol do dnešného dňa vypracovaný statický posudok a že vyjadrenie statika bolo vykonané bez toho, aby mal k dispozícii potrebnú dokumentáciu a bez toho, aby bolo v danej veci vykonané akékoľvek faktické statické šetrenie. Žalobca tiež uviedol, že podľa jeho názoru, je dokazovanie v smere rekonštrukčných prác a statiky vo vzťahu k odstúpeniu žalovanej nadbytočné. Žalobca tiež namietal, že nepredloženie požadovanej dokumentácie v lehote určenej žalovanou nemá za následok obmedzenie disponovania s Bytom, pričom tiež uviedol, že on túto dokumentáciu v danom čase ani nemal k dispozícii, nakoľko všetky rekonštrukčné práce na byte boli vykonané predchádzajúcim majiteľom...»
 3. Sťažovateľ ďalej popísal vyjadrenia strán na jednotlivých pojednávaniach pred okresným súdom.
 4. Napadnutým rozsudkom okresného súdu bolo rozhodnuté o zamietnutí žaloby sťažovateľa, ktorý súdu prvej inštancie vytkol viaceré pochybenia, najmä, že sa vôbec nevysporiadal s právnou kvalifikáciou uplatneného nároku z titulu odstupného v zmysle bodu 4.5 zmluvy o uzavretí budúcej zmluvy, s námietkou sťažovateľa, že dôvody odstúpenia žalovanej boli umelo vykonštruované v úmysle obísť jej zmluvné povinnosti a vyhnúť sa platbe odstupného, ani s ďalšími otázkami rozhodujúcimi pre vydanie rozhodnutia vo veci samej.
 5. Proti napadnutému rozsudku okresného súdu sťažovateľ podal v celom rozsahu odvolanie z dôvodu, že súd prvej inštancie dospel na základe vykonaných dôkazov k nesprávnym skutkovým zisteniam a jeho rozhodnutie vychádza z nesprávneho právneho posúdenia veci.
 6. Sťažovateľ vo vzťahu k podanému odvolaniu uviedol nasledujúce: „Žalobca v Odvolaní namietal, že sa konajúci súd vôbec nevysporiadal s jeho argumentáciou, že rozhodnutie 1 je arbitrárne, že je založené len na nejakých predpokladoch, že v ňom absentuje vyhodnotenie dôkazov v nadväznosti na argumentáciu strán sporu a že sa vôbec nezaoberá posudzovaním otázky dôkazného bremena. Žalobca vo svojom Odvolaní poukázal, že skutkové zistenie súdu, že sa statický posudok v čase odstúpenia javil ako problematický nemôže byť správne, nakoľko statický posudok, ktorý by spochybňoval spornú priečku nebol do dnešného dňa vyhotovený. Žalobca vo svojom Odvolaní rovnako opätovne poukázal aj na to, že vyjadrenia statika boli iba predbežnej povahy bez akéhokoľvek dôkladného faktického šetrenia stavu Bytu alebo potrebnej dokumentácie. Žalobca tiež poukázal aj na časový sled udalostí, keďže žalovaná od Rezervačnej zmluvy odstúpila dňa 06.05.2014, avšak sprostredkovateľ mal uviesť predbežné stanovisko statika stranám až e-mailom zo dňa 07.05.2014, t.j. až po odstúpení žalovanej. V odvolaní sa tiež žalobca opakovane odvoláva na šikanózne krátku lehotu určenú žalovanou na predloženie ňou požadovaných podkladov. Žalobca ďalej namietal, že konajúci súd nesprávne ustálil predmet konania, keď konštatoval, že sa jedná o nárok žalobcu na zmluvnú pokutu po odstúpení od zmluvy. Žalobca v tejto súvislosti poukázal na skutočnosť, že zmluvné strany mali dohodnuté viaceré spôsoby ukončenia zmluvy v prípade odstúpenia. V prípade odstúpenia od zmluvy bez riadneho preukázania existencie zmluvného alebo zákonného dôvodu sa jedná o odstúpenie od zmluvy upravené v bode 4.5 Rezervačnej zmluvy pri ktorom bolo medzi zmluvnými stranami dojednané, že odstupujúca strana je povinná zaplatiť odstupné, a nie zmluvnú pokutu. Žalobca ďalej namietal, že konajúci súd sa vôbec nezaoberal námietkami žalobcu, že žalovaná s poukazom na zásadu negatívnej dôkaznej teórie neuniesla dôkazné bremeno a že svoje tvrdenia žiadnym kvalifikovaným spôsobom nepreukázala. Konajúci súd vôbec neskúmal oprávnenosť dôvodu odstúpenia žalovanej, ktorý žalovaná vymedzila vo svojom odstúpení zo dňa 06.05.2014. Dôvodom odstúpenia žalovanej nebola narušená statika, vykonanie rekonštrukčných prác bez stavebného povolenia, prebúranie nosnej priečky, problematický statický posudok ale nedodanie neexistujúcej dokumentácie, ktorú si žalovaná od žalobcu vyžiadala nad rámec Rezervačnej zmluvy v ňou určenej šikanózne krátkej lehote. Oprávnenosť odstúpenia, t.j. či bola žalovaná oprávnená od žalobcu takúto dokumentáciu žiadať, či ju bola oprávnená žiadať v takto určenej šikanózne krátkej lehote, či bol žalobca povinný jej žiadosti vyhovieť, či nevyhovenie tejto žiadosti bolo možné považovať za porušenie povinnosti žalobcu, a ak bolo nevyhovenie žiadosti možné považovať za porušenie povinnosti žalobcu tak o porušenie akej konkrétnej povinnosti žalobcu sa malo jednať, kde v zákone alebo zmluve je takáto povinnosť žalobcu upravená... súd žiadnym spôsobom neskúmal a ani sa sním v rámci odôvodnenia rozhodnutia 1 žiadnym spôsobom nevysporiadal. Rovnako je v tejto súvislosti potrebné skúmať, akej intenzity je takéto porušenie a najmä, či je intenzita tohto porušenia takej kvality, že by bolo spôsobilé založiť právo na okamžité odstúpenie od zmluvy. Aj napriek námietkam žalobcu sa však konajúci súd sa však ani jednou z vyššie uvedených otázok nezaoberal.“
 7. O odvolaní sťažovateľa bolo rozhodnuté napadnutým rozsudkom krajského súdu tak, že odvolací súd napadnutý rozsudok okresného súdu potvrdil. Sťažovateľ vytkol, že napriek ním uvedeným podstatným nedostatkom napadnutého rozsudku okresného súdu sa krajský súd v celom rozsahu stotožnil s jeho odôvodnením a obmedzil sa len na konštatovanie správnosti dôvodov uvedených okresným súdom podľa § 387 ods. 2 zákona č. 160/2015 Z. z. Civilný sporový poriadok v znení neskorších predpisov (ďalej len „CSP“).
 8. Sťažovateľ v rámci svojej argumentácie vo vzťahu k napadnutému rozsudku okresného súdu a krajského súdu uviedol: „Máme za to, že rozhodnutie 1 v spojení s rozhodnutím 2 sú z ústavného hľadiska neudržateľné, nakoľko neboli splnené požiadavky na odôvodnenie rozhodnutia z pohľadu práva na spravodlivý súdny proces. Prvostupňový súd sa vôbec nevysporiadal s namietanými skutočnosťami, ktoré boli podstatné pre rozhodnutie vo veci a za skutkové okolnosti považoval skutočnosti ktoré boli založené len na predpokladoch a domnienkach, pričom sa absolútne nevysporiadal s otázkami, ktoré sú podkladom pre vydanie rozhodnutia v takejto veci, ako ani s podstatnými argumentmi sťažovateľa. Takéto rozhodnutie prvostupňového súdu preto nespĺňa základné požiadavky pre zákonné rozhodnutie z pohľadu potreby riadneho odôvodnenia. Len samotné konštatovanie odvolacieho súdu o správnosti rozhodnutia 1 ako prvostupňového rozhodnutia pritom nie je spôsobilé tieto vady žiadnym spôsobom odstrániť. V tejto súvislosti poukazujeme, že odvolací súd zvolil po sťažovateľovom odvolaní postup podľa ust. § 387 ods. 2 CSP v zmysle ktorého v prípade, ak sa súd v celom rozsahu stotožňuje s odôvodnením napadnutého rozhodnutia, môže sa v odôvodnení obmedziť len na skonštatovanie správnosti dôvodov napadnutého rozhodnutia. Aj napriek tomu, že rozhodnutie 1 ako prvostupňové rozhodnutie bolo arbitrárne a nesplnilo ústavnú a zákonnú požiadavku na riadne odôvodnenie rozhodnutia, odvolací súd sa len obmedzil na konštatovanie jeho správnosti, a odôvodnenie rozhodnutia žiadnym spôsobom nedoplnil. Odvolací súd sa ani bližšie nevysporiadal s podstatnými tvrdeniami sťažovateľa uvedenými v odvolaní /právna kvalifikácia nároku titulom odstupného, nedodržanie lehoty poskytnutej žalobcovi na predloženie dokladov samotnou žalovanou ktorá odstúpila od zmluvy pred uplynutím lehoty 5 pracovných dní/ a ani nezvolil postup podľa ust. § 387 ods. 3 CSP. V dôsledku rozhodnutia odvolacieho súdu tak opätovne došlo k porušeniu práva na riadne odôvodnenie rozhodnutia, ktoré je imanentnou súčasťou základného práva podľa čl. 46 ods. 1 ústavy, ako aj práva podľa čl. 6 Dohovoru o ochrane ľudských práv a slobôd. Aj napriek využitiu všetkých dostupných prostriedkov, tak sťažovateľ do dnešného dňa nedostal odpovede na otázky, ktoré sú pre vydanie rozhodnutia v súdnom konaní o jeho nároku podstatné. Ani rozhodnutím 2 ako rozhodnutím odvolacieho súdu tak nebol zásah do ústavného práva sťažovateľa na spravodlivý súdny proces zhojený, a preto nemožno dospieť k záveru, že by bola dosiahnutú spravodlivosť procesu aspoň cez prizmu posudzovania súdneho konania a jeho konečného výsledku ako celku. Sťažovateľ je toho názoru, že aj ak sa odvolací súd v plnom rozsahu stotožní so závermi prvostupňového súdu a CSP mu pre tento prípad priznáva oprávnenie vyhotoviť skrátené odôvodnenie, ani v takomto prípade by sa odvolací súd nemal uchyľovať k arbitrárnosti vlastného odôvodnenia rozhodnutia. Rozhodnutím 2 sa odvolací súd len stotožnil s faktickými a právnymi názormi a závermi prvostupňového súdu, a to bez toho, aby tieto svoje tvrdenia náležite a presvedčivo zdôvodnil, a to aj napriek tomu, že právne závery prvostupňového súdu sú arbitrárne, založené len na predpokladoch bez skúmania otázky dôkazného bremena a časového sledu udalostí a že jeho právne závery v žiadnej možnej interpretácii zo skutkových zistení nevyplývajú.“
 9. Na základe uvedených skutočností sťažovateľ navrhol, aby ústavný súd v náleze vyslovil, že napadnutými rozsudkami okresný súd a krajský súd porušili jeho základné právo podľa čl. 46 ods. 1 ústavy a právo podľa čl. 6 ods. 1 dohovoru, aby napadnutý rozsudok okresného súdu a napadnutý rozsudok krajského súdu zrušil a vec vrátil okresnému súdu na ďalšie konanie a aby prikázal okresnému súdu a krajskému súdu spoločne a nerozdielne zaplatiť sťažovateľovi náhradu trov konania.
 10. Na výzvu ústavného súdu sa podaním sp. zn. 1 SprV/433/2018 z 13. septembra 2018 doručeným ústavnému súdu 14. septembra 2018 vyjadril k sťažnosti predseda krajského súdu, v ktorom na základe vyjadrenia predsedu senátu uviedol, že napadnutý rozsudok krajského súdu bol prijatý „pomerom hlasov 3:0, čo je prejavom presvedčenia senátu 5Co o správnosti rozhodnutia súdu prvej inštancie, a preto predseda senátu uviedol, že odvolací súd aj v súčasnosti konštatuje svoj nezmenený názor o správnosti rozhodnutia súdu prvej inštancie po vecnej i právnej stránke, a teda aj naďalej považuje svoje rozhodnutie za správne“. Predseda senátu tak zotrval na obsahu odôvodnenia napadnutého rozsudku krajského súdu, a teda sťažnosť sťažovateľa je podľa krajského súdu neopodstatnená.
 11. Predseda krajského súdu vo vyjadrení vyslovil súhlas s upustením od ústneho pojednávania v konaní o prijatej sťažnosti v zmysle § 30 ods. 2 zákona o ústavnom súde.
 12. K vyjadreniu krajského súdu zaujala na základe výzvy ústavného súdu stanovisko aj právna zástupkyňa sťažovateľa. Vo svojom podaní doručenom ústavnému súdu 7. októbra 2018 uviedla, že k vyjadreniu krajského súdu nepovažuje za potrebné sa dôkladne vyjadrovať, keďže krajský súd neopodstatnenosť sťažnosti odôvodnil jedine jednomyseľnosťou rozhodovania v rámci napadnutého rozsudku krajského súdu, čo ako argument ústavnosti predmetného rozhodnutia nemôže obstáť, a predseda senátu zotrval na obsahu sťažnosťou napadnutého rozhodnutia odvolacieho súdu, ku ktorému sa sťažovateľ podrobne vyjadril v samotnej sťažnosti.
 13. Právna zástupkyňa sťažovateľa tiež vyslovila súhlas s upustením od ústneho pojednávania v konaní o prijatej sťažnosti v zmysle § 30 ods. 2 zákona o ústavnom súde.
 14. Ústavný súd so súhlasom účastníkov konania podľa ustanovenia § 30 ods. 2 zákona o ústavnom súde upustil od ústneho pojednávania v danej veci, pretože po oboznámení sa s ich vyjadreniami dospel k názoru, že od tohto pojednávania nemožno očakávať ďalšie objasnenie veci.
 15. Ústavný súd rozhoduje podľa čl. 127 ods. 1 ústavy o sťažnostiach fyzických osôb alebo právnických osôb, ak namietajú porušenie svojich základných práv alebo slobôd, alebo ľudských práv a základných slobôd vyplývajúcich z medzinárodnej zmluvy, ktorú Slovenská republika ratifikovala a bola vyhlásená spôsobom ustanoveným zákonom, ak o ochrane týchto práv a slobôd nerozhoduje iný súd.
 16. Sťažovateľ sa sťažnosťou v časti, ktorá bola prijatá na ďalšie konanie, domáhal vyslovenia porušenia svojho základného práva na súdnu ochranu zaručeného čl. 46 ods. 1 ústavy a práva na spravodlivé súdne konanie podľa čl. 6 ods. 1 dohovoru napadnutým rozsudkom krajského súdu.
 18. Podľa čl. 6 ods. 1 dohovoru každý má právo na to, aby jeho záležitosť bola spravodlivo, verejne a v primeranej lehote prejednaná nezávislým a nestranným súdom zriadeným zákonom, ktorý rozhodne o jeho občianskych právach alebo záväzkoch.
 19. Ústavný súd vo vzťahu k čl. 46 ods. 1 ústavy a čl. 6 ods. 1 dohovoru už judikoval, že formuláciou uvedenou v čl. 46 ods. 1 ústavy ústavodarca v základnom právnom predpise Slovenskej republiky vyjadril zhodu zámerov vo sfére práva na súdnu ochranu s právnym režimom súdnej ochrany podľa dohovoru (II. ÚS 71/97). Z uvedeného dôvodu preto v obsahu týchto práv nemožno vidieť zásadnú odlišnosť (IV. ÚS 195/07).
 20. Odôvodnenie súdneho rozhodnutia má podať jasne a zrozumiteľne odpovede na všetky právne a skutkovo relevantné otázky súvisiace s predmetom súdnej ochrany, t. j. s uplatnením nárokov a obranou proti takému uplatneniu (III. ÚS 78/07, IV. ÚS 115/03, III. ÚS 209/04). Všeobecný súd nemusí dať odpoveď na všetky otázky nastolené účastníkom konania, ale len na tie, ktoré majú pre vec podstatný význam, prípadne dostatočne objasňujú skutkový a právny základ rozhodnutia bez toho, aby zachádzali do všetkých detailov uvádzaných účastníkom konania. Preto odôvodnenie rozhodnutia všeobecného súdu, ktoré stručne a jasne objasní skutkový a právny základ rozhodnutia, postačuje na záver o tom, že z tohto aspektu je plne realizované základné právo účastníka na spravodlivý proces (napr. II. ÚS 44/03, III. ÚS 209/04, I. ÚS 117/05).
 21. Pokiaľ ide o základné práva a slobody, ústava rozdeľuje ochranu ústavnosti medzi všeobecné súdy a ústavný súd. Systém tejto ochrany je založený na princípe subsidiarity, ktorý určuje aj rozsah právomoci ústavného súdu pri poskytovaní ochrany základným právam a slobodám vo vzťahu k právomoci všeobecných súdov (čl. 142 ods. 1 ústavy), a to tak, že všeobecné súdy sú primárne zodpovedné za výklad a aplikáciu zákonov, ale aj za dodržiavanie základných práv a slobôd (čl. 144 ods. 1 a 2 a čl. 152 ods. 4 ústavy) (napr. I. ÚS 13/00, I. ÚS 49/01).
 22. Podstata základného práva na súdnu a inú právnu ochranu podľa čl. 46 ods. 1 ústavy spočíva v tom, že každý sa môže domáhať ochrany svojich práv na súde. Tomuto oprávneniu zodpovedá povinnosť súdu nezávisle a nestranne vo veci konať tak, aby bola právu, ktorého porušenie sa namieta, poskytnutá ochrana v medziach zákonov, ktorú tento článok ústavy o základnom práve na súdnu ochranu vykonáva (čl. 46 ods. 4 ústavy v spojení s čl. 51 ústavy).
 23. Ústavný súd vo svojej konštantnej judikatúre pravidelne pripomína, že nie je zásadne oprávnený preskúmavať a posudzovať právne názory všeobecného súdu, ktoré ho pri výklade a uplatňovaní zákonov viedli k rozhodnutiu vo veci samej, ani preskúmavať, či v konaní pred všeobecnými súdmi bol, alebo nebol náležite zistený skutkový stav a aké skutkové a právne závery zo skutkového stavu všeobecný súd vyvodil. Úloha ústavného súdu sa obmedzuje na kontrolu zlučiteľnosti účinkov takejto interpretácie a aplikácie s ústavou, prípadne medzinárodnými zmluvami o ľudských právach a základných slobodách (mutatis mutandis II. ÚS 1/95, II. ÚS 21/96, I. ÚS 4/00, I. ÚS 17/01).
 24. Z tohto postavenia ústavného súdu vyplýva, že môže preskúmavať také rozhodnutie všeobecných súdov, ak v konaní, ktoré mu predchádzalo, alebo samotným rozhodnutím došlo k porušeniu základného práva alebo slobody. Skutkové a právne závery všeobecného súdu môžu byť teda predmetom kontroly zo strany ústavného súdu vtedy, ak by vyvodené závery boli zjavne neodôvodnené alebo arbitrárne a zároveň by mali za následok porušenie základného práva alebo slobody (mutatis mutandis I. ÚS 37/95, II. ÚS 58/98, I. ÚS 5/00, I. ÚS 17/01).
 25. Všeobecné súdy majú poskytovať v občianskom súdnom konaní materiálnu ochranu zákonnosti tak, aby bola zabezpečená spravodlivá ochrana práv a oprávnených záujmov účastníkov (obdobne napr. IV. ÚS 1/02, II. ÚS 174/04, III. ÚS 117/07, III. ÚS 332/09).
 26. Uvedené zásady týkajúce sa odôvodnenia súdneho rozhodnutia a vzťahu ústavného súdu a všeobecných súdov pri ochrane ústavnosti, ktoré možno vyvodiť z doterajšej konštantnej judikatúry ústavného súdu, boli relevantné aj v danej veci. Preto z týchto hľadísk ústavný súd posudzoval aj sťažovateľom napadnutý rozsudok krajského súdu.
 27. Úlohou ústavného súdu bolo preto preskúmať, či požadované limity spravodlivého súdneho konania boli v prípade sťažovateľa dodržané a či sa náležité posúdenie jeho veci odrazilo v jasnom a zrozumiteľnom zodpovedaní všetkých právnych a skutkovo relevantných otázok, teda aj v náležitom odôvodnení namietaného rozhodnutia.
 28. Ústavný súd po oboznámení sa s obsahom napadnutého rozsudku krajského súdu, sťažnostnou argumentáciou, ako aj obsahom vyjadrenia krajského súdu k sťažnosti a stanoviskom sťažovateľa k tomuto vyjadreniu sústredil svoju pozornosť na posúdenie možnosti porušenia základných práv sťažovateľa v príčinnej súvislosti s nedostatočným odôvodnením napadnutého rozsudku krajského súdu a nesprávnou aplikáciou § 387 ods. 2 a 3 CSP krajským súdom v odvolacom konaní.
 29. Podľa § 387 ods. 1 CSP odvolací súd rozhodnutie súdu prvej inštancie potvrdí, ak je vo výroku vecne správne.
 30. Podľa § 387 ods. 2 CSP ak sa odvolací súd v celom rozsahu stotožňuje s odôvodnením napadnutého rozhodnutia, môže sa v odôvodnení obmedziť len na skonštatovanie správnosti dôvodov napadnutého rozhodnutia, prípadne doplniť na zdôraznenie správnosti napadnutého rozhodnutia ďalšie dôvody.
 31. Podľa § 387 ods. 3 CSP odvolací súd sa v odôvodnení musí zaoberať aj podstatnými vyjadreniami strán prednesenými v konaní na súde prvej inštancie, ak sa s nimi nevysporiadal v odôvodnení rozhodnutia súd prvej inštancie. Odvolací súd sa musí v odôvodnení vysporiadať s podstatnými tvrdeniami uvedenými v odvolaní.
 32. Citované ustanovenie § 387 ods. 2 CSP umožňuje odvolaciemu súdu použiť tzv. skrátené odôvodnenie rozhodnutia v prípade, ak sa v celom rozsahu stotožňuje s odôvodnením napadnutého rozhodnutia. V takomto prípade sa môže v odôvodnení obmedziť len na skonštatovanie správnosti dôvodov napadnutého rozhodnutia a prípadne doplniť na zdôraznenie správnosti napadnutého rozhodnutia ďalšie dôvody. Zákon však vyžaduje, aby aj v prípade skráteného odôvodnenia odvolací súd zaujal jasné stanovisko k podstatným vyjadreniam strán predneseným v konaní na súde prvej inštancie, pokiaľ sa s nimi nevysporiadal v odôvodnení rozhodnutia súd prvej inštancie. Povinnosťou odvolacieho súdu je zároveň vysporiadať sa v odôvodnení rozhodnutia s podstatnými tvrdeniami uvedenými v odvolaní.
 33. Krajský súd v odôvodnení napadnutého rozsudku konštatoval, že súd prvej inštancie vo veci samej riadne zistil skutkový stav veci, vykonal dokazovanie v rozsahu potrebnom na zistenie rozhodujúcich skutočností z hľadiska posúdenia opodstatnenosti návrhu, výsledky vykonaného dokazovania správne zhodnotil a na ich základe dospel k správnym skutkovým a právnym záverom, ktoré v napadnutom rozhodnutí aj náležite, jasne a výstižne odôvodnil. Krajský súd obmedzil odôvodnenie potvrdzujúceho napadnutého rozsudku na konštatovanie správnosti dôvodov uvedených súdom prvej inštancie v zmysle § 387 ods. 2 CSP vzhľadom na skutočnosť, že krajský súd sa v celom rozsahu stotožnil s odôvodnením napadnutého rozsudku súdu prvej inštancie.
 34. Ústavný súd poukazuje na skutočnosť, že krajský súd sa napriek výslovnému príkazu obsiahnutému v § 387 ods. 3 CSP, aby sa v odôvodnení vysporiadal s podstatnými tvrdeniami uvedenými v odvolaní, s takýmito tvrdeniami uvedenými sťažovateľom ako odvolateľom v odôvodnení napadnutého rozsudku nevysporiadal, iba skonštatoval správnosť dôvodov uvedených okresným súdom ako súdom prvej inštancie v zmysle § 387 ods. 2 CSP. Sťažovateľ pritom v podanom odvolaní uviedol podstatné tvrdenia týkajúce sa napr. nevyhotovenia statického posudku, nesprávneho právneho posúdenia veci okresným súdom s poukazom na bod 4.5 rezervačnej zmluvy, podľa ktorého v prípade odstúpenia od zmluvy podľa tohto bodu zmluvy je odstupujúca zmluvná strana povinná zaplatiť ostatným zmluvným stranám odstupné vo výške a spôsobom dojednaným pre úhradu zmluvnej pokuty, nesprávneho posúdenia odstúpenia od zmluvy okresným súdom realizovaného podľa bodu 3.5 rezervačnej zmluvy, uplynutia lehoty na doloženie dokladov až po odstúpení od zmluvy, nepreukázania existencie zmluvného alebo zákonného dôvodu, ktorý by oprávňoval žalovanú odstúpiť od zmluvy. Posúdenie veci krajským súdom sa tak neodrazilo v jasnom a zrozumiteľnom zodpovedaní všetkých právnych a skutkovo relevantných otázok.
 35. Ústavný súd zároveň konštatuje, že absencia vysporiadania sa s podstatnými tvrdeniami sťažovateľa uvedenými v odvolaní v napadnutom rozsudku krajského súdu je tak závažným nedostatkom tohto rozhodnutia, ktorého intenzita sama osebe zakladá porušenie sťažovateľom namietaného základného práva podľa čl. 46 ods. 1 ústavy, i práva podľa čl. 6 ods. 1 dohovoru.
 36. Podľa čl. 127 ods. 2 ústavy v spojení s ustanovením § 56 ods. 2 a 3 písm. b) zákona o ústavnom súde ak ústavný súd vyhovie sťažnosti, svojím rozhodnutím vysloví, že právoplatným rozhodnutím, opatrením alebo iným zásahom boli porušené práva alebo slobody podľa odseku 1, a zruší také rozhodnutie, opatrenie alebo iný zásah. Ústavný súd môže zároveň vec vrátiť na ďalšie konanie.
 37. Vzhľadom na to, že ústavný súd vyslovil porušenie základného práva sťažovateľa na súdnu ochranu podľa čl. 46 ods. 1 ústavy a práva na spravodlivé súdne konanie podľa čl. 6 ods. 1 dohovoru napadnutým rozsudkom krajského súdu, bolo pre dovŕšenie ochrany porušených práv potrebné využiť aj právomoc podľa čl. 127 ods. 2 ústavy, resp. podľa § 56 ods. 2 a 3 písm. b) zákona o ústavnom súde, a preto ústavný súd zrušil napadnutý rozsudok krajského súdu a vec mu vrátil na ďalšie konanie.
 38. V ďalšom postupe je krajský súd viazaný právnym názorom ústavného súdu vysloveným v tomto rozhodnutí (§ 56 ods. 6 zákona o ústavnom súde). Krajský súd je tiež viazaný rozhodnutím o vrátení veci na ďalšie konanie, ktoré je vykonateľné jeho doručením (§ 56 ods. 7 zákona o ústavnom súde).
 39. Ústavný súd napokon rozhodol aj o úhrade trov konania sťažovateľa, ktoré mu vznikli v dôsledku právneho zastúpenia pred ústavným súdom. Právna zástupkyňa sťažovateľa si uplatnila trovy konania, ktoré vyčíslila v celkovej sume 325,42 €.
 40. Ústavný súd priznal sťažovateľovi trovy konania z dôvodu právneho zastúpenia advokátkou pozostávajúce z odmeny advokátky, a vychádzal pritom z vyhlášky Ministerstva spravodlivosti Slovenskej republiky č. 655/2004 Z. z. o odmenách a náhradách advokátov za poskytovanie právnych služieb v znení neskorších predpisov (ďalej len „vyhláška“). Podľa § 11 ods. 3 v spojení s § 1 ods. 3 vyhlášky je odmena advokáta (základná tarifa) v konaní pred ústavným súdom za jeden úkon právnej služby 1/6 z výpočtového základu.
 41. Sťažovateľom uplatnená suma trov konania neprevyšuje sumu vypočítanú ústavným súdom, preto ústavný súd priznal sťažovateľovi náhradu trov konania v požadovanej sume.
 42. Priznanú náhradu trov právneho zastúpenia je krajský súd povinný uhradiť na účet právnej zástupkyne sťažovateľa (§ 31a ods. 1 zákona o ústavnom súde v spojení s § 263 ods. 1 CSP) v lehote dvoch mesiacov od právoplatnosti tohto rozhodnutia.
 náhrada trov konania judikatúra dokazovanie ochrana osobnosti bezpodielové spoluvlastníctvo manželov premlčanie odvolanie dedenie spotrebiteľ exekúcia rekodifikácia oslobodenie od súdnych poplatkov úroky z omeškania vedľajší účastník dovolanie podielové spoluvlastníctvo mediácia trovy konania náhrada škody súdne poplatky


text:
Sodba II Ips 562/98
 ECLI:SI:VSRS:1999:II.IPS.562.98
 VS04698
 VSL I Cp 1686/97
 pogodbene obresti - pogodbena obrestna mera - izvršilni naslov
 Pogodbena obrestna mera med posamezniki je omejena s kogentno določbo 1. odstavka 399. člena ZOR tako, da ne sme presegati obrestne mere, ki se v kraju izpolnitve plačuje za hranilne vloge na vpogled. Po določbi 4. odstavka istega člena velja tudi v primeru, če so dogovorjene višje obresti od dovoljenih, največja obrestna mera dovoljenih obresti. Sodišča ne smejo dati pravnega varstva višjim obrestim. Pri tem ni treba ugotavljati elementov oderuške pogodbe po 141. členu ZOR. Pogodbene obresti, višje od tistih, ki jih dovoljuje 1. odstavek 399. člena ZOR, niso dovoljene ne glede na to, ali so sicer podani elementi oderuštva. Toda če so take obresti določene s pravnomočno sodbo ali s sporazumom po 251.c členu ZIP, ki ima moč sodne poravnave, pomenita sodba in sporazum izvršilni naslov v smislu 16. člena ZIP. Z izpodbijanjem terjatev po 176. členu ZIP pa ni mogoče posegati v veljavnost izvršilnih naslovov. Terjatve je mogoče izpodbijati iz drugih razlogov, na primer, ker so plačane, pobotane, zastarane, odpuščene in podobno.
 Reviziji se delno ugodi in se sodbi sodišč prve in druge stopnje delno spremenita tako, da se ugodi tožbenemu zahtevku v naslednjem obsegu:
 Poplačilo terjatve tožene stranke J. Č., L., K. v izvršilnem postopku zoper dolžnika S. in J. R., S., L., po sklepu Temeljnega sodišča v Ljubljani, enote v Domžalah z dne 21.6.1991 št. R 350/91, posojilni pogodbi z dne 21.6.1991 in pogodbi o zastavitvi nepremičnine z dne 21.6.1991 v znesku 450.000,00 SIT z rokom vračila 21.12.1991 in 10 % mesečno obrestno mero, obračunano na konformni način,
 in terjatve tožene stranke E. P. iz B., C., v izvršilnem postopku zoper dolžnika S. in J. R., S., L., po posojilni pogodbi z dne 22.5.1991 v znesku 315.000,00 SIT z obrestmi v višini rasti cen na drobno (R) od 22.5.1991 do 22.5.1992 ter z obrestmi v višini rasti cen na drobno, povečanih za 50 % od 23.5.1992 do plačila,
 pred poplačilom terjatve tožeče stranke ni dovoljeno v obsegu, kolikor obračunane pogodbene obresti presegajo obresti po obrestni meri, ki se v kraju izpolnitve plačuje za hranilne vloge na vpogled in kolikor zamudne obresti presegajo zakonsko določeno obrestno mero.
 Kar tožeča stranka zahteva več ali drugače, se zavrne.
 Izrek o stroških revizijskega postopka se pridrži za končno odločbo o pravdnih stroških.
 Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek na ugotovitev, da toženca v izvršilnem postopku zoper svoja dolžnika S. in J. R.
 uveljavljata obresti, ki presegajo z zakonom dovoljene pogodbene obresti, ter da se smeta v izvršilnem postopku poplačati le z obrestmi po obrestni meri, skladni z zakonskimi določili. Ugotovilo je, da je tožeča stranka postavila tožbeni zahtevek v nasprotju s sklepom, s katerim jo je v izvršilnem postopku sodišče napotilo na pravdo.
 Sodišče druge stopnje je deloma ugodilo pritožbi tožeče stranke in razveljavilo sodbo prve stopnje v izreku o pravdnih stroških, v preostalem pa je zavrnilo pritožbo in potrdilo sodbo prve stopnje. Prvostopno odločitev o glavni stvari je sicer štelo za pravilno, razloge pa za neprepričljive. Po stališču sodišča druge stopnje tožbeni zahtevek ni utemeljen, ker tožeča stranka z njim izpodbija izvršilni naslov, ki je za toženca Č. sporazum po 251.c členu Zakona o izvršilnem postopku, za toženca P. pa sodba zaradi izostanka. Oba izvršilna naslova bi bilo mogoče izpodbijati samo z izrednimi pravnimi sredstvi. Tožnikov zahtevek obravnava pravno vprašanje, na katerega bo moralo odgovoriti izvršilno sodišče.
 Proti tej sodbi vlaga tožeča stranka revizijo iz revizijskih razlogov po 1.,2. in 3. točki prvega odstavka 385. člena Zakona o pravdnem postopku. Predlaga, da revizijsko sodišče izpodbijano sodbo spremeni in tožbenemu zahtevku ugodi ali pa obe sodbi razveljavi in vrne zadevo sodišču prve stopnje v novo sojenje. Navaja, da obrazložitev prvostopne sodbe ni razumljiva. To je navedla že v pritožbi, pa sodišče druge stopnje tega ni upoštevalo. Napačno je prvostopno stališče, da tožeča stranka ni tožila v skladu z napotitvijo.
 Poudarja, da se glede dovoljenosti obresti sklicuje na 399. člen Zakona o obligacijskih razmerjih. Sodišče druge stopnje ni zavzelo jasnega stališča o tem, ali zanika tožeči stranki pravico zahtevati ugotovitev ničnosti zato, ker ni pravilno tožila, ali zato, ker gre za razsojeno stvar, ali pa zato, ker bo to uveljavljala v izvršilnem postopku. Sodba se ni opredelila do bistvenega dela zahtevka, po katerem se toženca smeta poplačati le z obrestmi v skladu s 399.
 členom Zakona o obligacijskih razmerjih . Navaja, da je bila na pravdo napotena v skladu s 176. členom Zakona o izvršilnem postopku. Sporna je višina terjatve, o kateri se odloča v pravdnem postopku. Sodba se napačno sklicuje na razsojeno stvar, saj tožeča stranka ni bila udeležena v nobenem od postopkov, ki sta pripeljala do obeh izvršilnih naslovov. Zato ni imela možnosti uveljavljati, da so obresti določene nad mero, dovoljeno z zakonom. Sicer pa je šlo v obeh primerih za nedovoljeno razpolaganje strank in zato sodišče ne bi smelo izdati izvršilnih naslovov. Ničnost pogodb ne more konvalidirati samo zaradi tega, ker so z nedovoljenim razpolaganjem postale vsebina sodne odločbe.
 Revizija je bila vročena toženima strankama, ki nanjo nista odgovorili, in Državnemu tožilstvu Republike Slovenije, ki se o njej ni izjavilo (3. odstavek 390. člena zakona o pravdnem postopku -
 ZPP).
 Bistvene kršitve določb pravdnega postopka, ki jih uveljavlja revizija, niso podane. Obrazložitev prvostopne sodbe na peti strani spodaj se na prvi pogled res konča nerazumljivo. To pa je posledica razvidne pisne pomote. Namesto besede "saj" bi namreč morala stati beseda "kar", s čimer stavek postane razumljiv in se logično konča. Taka napaka ne predstavlja bistvene kršitve določb pravdnega postopka po 13. točki drugega odstavka ZPP. Zato je sodišče druge stopnje ravnalo pravilno, ko v navedeni pisni napaki ni videlo uveljavljane kršitve postopka.
 Napačno prvostopno stališče, da tožba ni bila vložena v skladu z napotitvenim sklepom, je popravila sodba druge stopnje. Zato tožeča stranka to neutemeljeno ponavlja v reviziji.
 Tudi očitek, da razlogi sodbe druge stopnje niso jasni, ni utemeljen. Sodba druge stopnje navaja kot oviro za uspešnost tožnikovega zahtevka dejstvo, da so sporne terjatve vsebovane v pravnomočni sodbi in sporazumu po 251.c členu ZIP, ki ima moč sodne poravnave.
 Utemeljeno pa tožena stranka poudarja, da se vseskozi sklicuje na določbo 399. člena Zakona o obligacijskih razmerjih (ZOR), ne pa na 141. člen tega zakona. Pogodbena obrestna mera med posamezniki je omejena s kogentno določbo 1. odstavka 399. člena ZOR tako, da ne sme presegati obrestne mere, ki se v kraju izpolnitve plačuje za hranilne vloge na vpogled. Po določbi 4. odstavka istega člena velja tudi v primeru, če so dogovorjene višje obresti od dovoljenih, največja obrestna mera dovoljenih obresti. Sodišča ne smejo dati pravnega varstva višjim obrestim. Pri tem ni treba ugotavljati elementov oderuške pogodbe po 141. členu ZOR. Pogodbene obresti, višje od tistih, ki jih dovoljuje 1. odstavek 399. člena ZOR, niso dovoljene ne glede na to, ali so sicer podani elementi oderuštva. Toda če so take obresti določene s pravnomočno sodbo ali s sporazumom po 251.c členu ZIP, ki ima moč sodne poravnave, pomenita sodba in sporazum izvršilni naslov v smislu 16. člena ZIP. Z izpodbijanjem terjatev po 176. členu ZIP pa ni mogoče posegati v veljavnost izvršilnih naslovov. Terjatve je mogoče izpodbijati iz drugih razlogov, na primer, ker so plačane, pobotane, zastarane, odpuščene in podobno.
 Tožeča stranka navaja, da pravnomočnost izvršilnih naslovov, na podlagi katerih toženca vodita izvršbo, nanjo ne učinkuje, ker ni bila stranka v teh postopkih. To je res, toda pravnomočne sodne odločbe in sodne poravnave poleg strank v postopku vežejo tudi sodišče. Zato v razmerju med upnikoma in dolžnikoma v izvršilnem postopku tožeča stranka kot nadaljnji upnik ne more ničesar spremeniti. Upravičeno zahteva le to, da nedovoljeno razpolaganje tožencev in njunih dolžnikov ne more prikrajšati njene pravice do poplačila svoje terjatve nasproti istima dolžnikoma. Izpodbijanje terjatev obeh tožencev na podlagi 176. člena ZIP ima lahko samo takšen učinek. Preko tega tudi ne sega pravni interes tožeče stranke. Zato ima izpodbijanje pravni učinek le za tožečo stranko in le toliko, kolikor je potrebno za izpolnitev njene terjatve (284. člen ZOR). V obravnavanem primeru to pomeni, da bo v izvršilnem postopku treba opraviti izračun pogodbenih obresti na podlagi 1. odstavka 399. člena ZOR in poplačati terjatve obeh tožencev pred poplačilom terjatve tožeče stranke samo v tem obsegu ter obračunati zamudne obresti in jih enako poplačati po zakonsko določeni obrestni meri. Presežek obeh obresti do zneska po obeh izvršilnih naslovih pa bo mogoče tožencema izplačati šele po poplačilu terjatve tožeče stranke. Samo v tem obsegu je tožbeni zahtevek tožeče stranke utemeljen. Ni pa utemeljen zahtevek na ugotovitev, da terjatvi tožencev obsegata obresti po nedovoljeno visoki obrestni meri, da gre za oderuške obresti ter da so ustrezna pogodbena določila nična. Tožeča stranka ni ponudila nobenega primerjalnega izračuna med vsakokrat veljavnimi in dogovorjenimi obrestmi, zato ni bilo ugotovljeno preseganje dogovorjenih obresti nad dovoljenimi obrestmi. Tožeča stranka se ne sklicuje na 141. člen ZOR, zato ni mogoče govoriti o oderuških obrestih. Ta izraz je za nedovoljene obresti pravno neustrezen.
 Končno za zahtevek na ničnost pogodbenih določil ne more biti podan pravni interes, ker so obresti po spornih pogodbah vsebovane v izvršilnih naslovih, katerih učinka z izpodbijanjem po 176. členu ZIP ni mogoče odpraviti.
 Sodišči prve in druge stopnje nista pravilno uporabili določb 1. in 4. odstavka 399. člena ZOR in 284. člena ZOR. Zato je uveljavljani revizijski razlog zmotne uporabe materialnega prava podan. V skladu s tem je revizijsko sodišče odločilo po 1. odstavku 395. člena ZPP. Pri tem je sodbi spremenilo in ugodilo tožbenemu zahtevku v mejah, ki so določene z 284. členom ZOR.
 Izrek o stroških revizijskega postopka je posledica drugostopne odločitve. Ker mora sodišče prve stopnje odločati o stroških postopka na prvi in drugi stopnji, bo v skladu s tem odločilo tudi o revizijskih stroških. Odločitev o stroških bo glede na revizijsko odločitev o glavni stvari temeljila na enakih kriterijih za stroške na vseh treh stopnjah sojenja. Pri tem bo sodišče prve stopnje moralo upoštevati, da je uspeh tožeče stranke le delen ter presoditi, ali pride v poštev določba 2. odstavka 154. člena ZPP, po kateri pri delnem uspehu trpi vsaka stranka svoje stroške.
 ZOR člen 399, 399/1, 399/4. ZIP člen 16, 176.
 Sodba III Ips 96/94
 P2RvYy01ODM0


type: caselaw

text:
 7.4.2014
 RO
 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
 C 102/10
 Ordonanța Curții (Camera a opta) din 14 noiembrie 2013 (cerere de decizie preliminară formulată de High Court of Justice (Chancery Division) – Regatul Unit) – Glaxosmithkline Biologicals SA, Glaxosmithkline Biologicals, Niederlassung der Smithkline Beecham Pharma GmbH & Co. KG/Comptroller-General of Patents, Designs and Trade Marks
 (Cauza C-210/13) (1)
 ((Medicamente de uz uman - Certificat suplimentar de protecție - Regulamentul (CE) nr. 469/2009 - Noțiunile „principiu activ” și „compoziție de principii active” - Adjuvant))
 2014/C 102/13
 Limba de procedură: engleza
 Instanța de trimitere
 High Court of Justice (Chancery Division)
 Părțile din procedura principală
 Reclamante: Glaxosmithkline Biologicals SA, Glaxosmithkline Biologicals, Niederlassung der Smithkline Beecham Pharma GmbH & Co. KG
 Pârât: Comptroller-General of Patents, Designs and Trade Marks
 Obiectul
 Cerere de decizie preliminară – High Court of Justice (Chancery Division) – Interpretarea articolului 1 litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 469/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 6 mai 2009 privind certificatul suplimentar de protecție pentru medicamente (JO L 152, p. 1) – Noțiunile „principiu activ” și „compoziție de principii active” – Adjuvant fără efect terapeutic propriu, dar care crește efectul terapeutic într-un antigen
 Dispozitivul
 Articolul 1 litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 469/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 6 mai 2009 privind certificatul suplimentar de protecție pentru medicamente trebuie interpretat în sensul că, la fel cum un adjuvant nu intră în sfera noțiunii „principiu activ” în sensul acestei dispoziții, o compoziție de două substanțe, dintre care una este un principiu activ dotat cu efecte terapeutice care îi sunt proprii, în timp ce cealaltă, un adjuvant, permite potențarea acestor efecte terapeutice, fiind însă în sine lipsită de efecte terapeutice proprii, nu intră în sfera noțiunii „compoziție de principii active” în sensul dispoziției menționate.
 (1) JO C 189, 29.6.2013.