text:
 6.5.2006
 NL
 Publicatieblad van de Europese Unie
 C 108/1
 Beroep ingesteld op 6 februari 2006 — Commissie van de Europese Gemeenschappen tegen Ierland
 (Zaak C-66/06)
 (2006/C 108/01)
 Procestaal: Engels
 Partijen
 Verzoekster: Commissie van de Europese Gemeenschappen (vertegenwoordigers: F. Simonetti en X. Lewis, gemachtigden, F. Louis en C. O'Daly, solicitor)
 Verweerder: Ierland
 Conclusies van verzoekster
 —
 vast te stellen dat Ierland, door niet overeenkomstig de artikelen 2, lid 1, en 4, leden 2, 3 en 4, van de MER-richtlijn alle maatregelen te hebben genomen die nodig zijn om te verzekeren dat, alvorens een vergunning wordt verleend, projecten die aanzienlijke milieu-effecten kunnen hebben en vallen onder de projecten van bijlage II, categorie 1, a, b, c en f, onderworpen worden aan het vereiste van een vergunning en aan milieueffectrapportage overeenkomstig de artikelen 5 en 10 van de MER-richtlijn, de krachtens deze richtlijn op hem rustende verplichtingen niet is nagekomen;
 —
 Ierland te verwijzen in de kosten.
 Middelen en voornaamste argumenten
 Het gebruik van uniforme en ongeschikte drempels inzake omvang
 Volgens de Commissie schiet de Ierse omzettingswetgeving tekort, daar zij voor de projecten van bijlage II, categorie 1, a, b, c en f, van de milieueffectrapportage (MER-richtlijn ) niet voorziet in effectieve maatregelen om de door de artikelen 2, lid 1, en 4, leden 2 en 3, van de MER-richtlijn vereiste resultaten te bereiken.
 Ingevolge artikel 4, lid 2, kunnen de lidstaten per geval of op basis van „door de lidstaat vastgestelde criteria of drempelwaarden” de noodzaak van een MER voor projecten van bijlage II vaststellen. Welke keuze de lidstaat ook maakt, de vastgestelde maatstaf moet voldoen aan artikel 4, lid 3, d.w.z. rekening houden met de selectiecriteria van bijlage III. Deze selectiecriteria omvatten bijvoorbeeld de omvang van het project, de nabijheid van andere projecten, de ligging, de kwetsbaarheid van het gebied en de invloed ervan op landschappen met een historische, culturele of archeologische waarde.
 In zijn omzettingswetgeving heeft Ierland voor projecten van bijlage II, categorie 1, a, b, c en f, evenwel een uniforme en ongeschikte drempel inzake omvang toegepast zonder mogelijkheid andere kenmerken van het project te beoordelen.
 Intensieve viskwekerij
 Voor een proefproject inzake viskwekerij lijkt volgens de omzettingswetgeving een MER mogelijk te zijn „indien de minister van oordeel is dat de voorgenomen aquacultuur aanzienlijke milieu-effecten kan hebben”. Deze wetgeving bevat evenwel geen enkele verwijzing naar de selectiecriteria van bijlage III van de MER-richtlijn. De minister is dus niet uitdrukkelijk verplicht rekening te houden met de voorgenomen locatie van een dergelijk proefproject van viskwekerij of met de andere selectiecriteria om te bepalen of een MER noodzakelijk is.
 De Commissie wijst erop dat Ierland de noodzaak erkent de selectiecriteria van bijlage III uitdrukkelijk om te zetten voor viskwekerijprojecten. De Commissie heeft evenwel geen kennis van wijzigingen in de wetgeving en evenmin zijn haar dergelijke wijzigingen meegedeeld.


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 |
 52011PC0276
 EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS yksityisoikeuden alalla määrättyjen suojelutoimenpiteiden vastavuoroisesta tunnustamisesta Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS yksityisoikeuden alalla määrättyjen suojelutoimenpiteiden vastavuoroisesta tunnustamisesta /* KOM/2011/0276 lopull. */
 PERUSTELUT
 1.
 EHDOTUKSEN TAUSTA
 Tämä ehdotus on
 osa lainsäädäntöpakettia, jonka tarkoituksena on parantaa rikoksen uhrin
 oikeuksia EU:ssa. Paketin muut osat ovat tiedonanto uhrin oikeuksien
 lujittamisesta EU:ssa ja direktiivi rikoksen uhrin oikeuksia, tukea ja suojelua
 koskevien vähimmäisvaatimusten vahvistamisesta. Tämä yksityisoikeuden alalla
 määrättyjä suojelumääräyksiä koskeva ehdotus täydentää jäsenvaltioiden
 syyskuussa 2009 esittämän aloitteen pohjalta annettua, eurooppalaista
 suojelumääräystä koskevaa direktiiviä[1], jolla varmistetaan
 rikosoikeuden alalla määrättyjen suojelutoimenpiteiden vastavuoroinen
 tunnustaminen.
 Euroopan unioni on asettanut tavoitteekseen
 pitää yllä ja kehittää unionia vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen
 perustuvana alueena, jonka kulmakivenä on tuomioiden ja muiden
 oikeusviranomaisten päätösten vastavuoroinen tunnustaminen unionin alueella.
 Tukholman
 ohjelmassa (2010–2014)[2] ja sen toteuttamista
 koskevassa komission toimintasuunnitelmassa todetaan, että tarvitaan
 lisätoimia, jotta rikoksen uhrien tarpeet voidaan nostaa keskeiseen asemaan
 eurooppalaisissa oikeusjärjestelmissä. Mainituissa asiakirjoissa uhrien
 oikeudet asetetaan EU:n asialistan kärkisijoille. Tarkoituksena on ottaa
 käyttöön yhdennetty ja koordinoitu lähestymistapa uhrien asemaan lokakuussa
 2009 kokoontuneen oikeus- ja sisäasioiden neuvoston päätelmien[3]
 mukaisesti.
 EU on jo pyrkinyt
 turvaamaan rikoksen uhrien oikeudet antamalla 15. maaliskuuta 2001 neuvoston
 puitepäätöksen 2001/220/YOS uhrin asemasta rikosoikeudenkäyntimenettelyissä.
 Vaikka uhrien oikeuksien suhteen onkin tapahtunut kehitystä, puitepäätöksen
 tavoitteet eivät ole täysin toteutuneet.
 Myös Euroopan
 parlamentti on kehottanut neuvostoa hyväksymään kattavan sääntelykehyksen, joka
 tarjoaa rikoksen uhreille mahdollisimman kattavan suojan.[4]
 Naisiin kohdistuvan väkivallan poistamisesta 26. marraskuuta 2009
 antamassaan päätöslauselmassa[5] Euroopan parlamentti
 kehottaa jäsenvaltioita kehittämään kansallista lainsäädäntöään ja
 toimintalinjojaan kaikenlaisen naisiin kohdistuvan väkivallan torjumiseksi ja
 sen taustalla oleviin syihin puuttumiseksi erityisesti ehkäisevin toimin.
 Parlamentti myös kehottaa unionia varmistamaan, että kaikilla väkivallan
 uhreilla on oikeus suojeluun, apuun ja tukeen.
 Yhteisellä vapauden, turvallisuuden ja
 oikeuden alueella (esimerkiksi perheväkivallan) uhrien tai henkilöiden, joiden
 ruumiillinen ja/tai henkinen koskemattomuus tai vapaus on uhattuna ja joiden
 hyväksi on määrätty jossakin jäsenvaltiossa suojelutoimenpide, olisi saatava samantasoista
 suojelua muissa jäsenvaltioissa, jos he muuttavat tai matkustavat sinne, ilman
 kalliita ja aikaavieviä menettelyjä. Tällaiset toimet ovat myös vastaus
 komission EU:n kansalaisuutta koskevassa katsauksessa[6]
 27. lokakuuta 2010 esittämään kehotukseen jatkaa esteiden poistamista
 kansalaisoikeuksien toteutumisen tieltä.
 Syyskuussa 2009 kaksitoista jäsenvaltiota
 esitti ehdotuksen eurooppalaista suojelumääräystä koskevaksi Euroopan
 parlamentin ja neuvoston direktiiviksi[7]. Ehdotusta koskevien
 neuvottelujen yhteydessä kävi ilmi, että siinä käytetyt mekanismit, jotka
 perustuvat Euroopan unionista tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’SEUT-sopimus’, 82
 artiklaan, joka koskee vastavuoroista tunnustamista rikosoikeuden alalla, eivät
 yllä sille kunnianhimoiselle tasolle, joka on jo saavutettu yksityisoikeuden
 alalla tapahtuvan vastavuoroisen tunnustamisen alalla SEUT-sopimuksen 81
 artiklan nojalla. Sen vuoksi tämän ehdotuksen tarkoituksena on täydentää
 rikosoikeuden alalla määrättyjen suojelutoimenpiteiden vastavuoroista
 tunnustamista koskevaa säädöstä ja näin varmistaa, että käytössä on tehokas
 mekanismi, joka takaa kaikkien jossakin jäsenvaltiossa määrättyjen
 suojelutoimenpiteiden vapaan liikkuvuuden kaikkialla EU:ssa.
 2.
 KUULEMISET JA VAIKUTUSTEN ARVIOINTI
 Vaatimus, jonka
 mukaan tätä ehdotusta olisi sovellettava yksinomaan yksityisoikeudellisissa
 menettelyissä määrättyihin suojelumääräyksiin, tuli esiin neuvoteltaessa
 eurooppalaista suojelumääräystä koskevasta jäsenvaltioiden aloitteesta, jonka
 yhteydessä laadittiin vaikutustenarviointi. Tarkentaakseen
 käsitystään tämän ehdotuksen tarpeellisuudesta ja sen toteuttamiseen
 liittyvistä yksityiskohdista komissio järjesti sarjan lisäkuulemisia
 jäsenvaltioiden, muiden toimielinten ja eri alojen asiantuntijoiden kanssa.
 Komissio järjesti
 ensin 25. toukokuuta 2010 asiantuntijakokouksen. Sen yhteydessä vahvistui, että
 monissa jäsenvaltioissa on käytössä yksityisoikeudellisia suojelutoimenpiteitä,
 joiden vastavuoroisen tunnustamisen tulisi perustua yksityisoikeuden alalla
 noudatettaviin yhteisiin normeihin eikä rikosoikeuden alalla yleensä
 noudatettaviin raskaampiin menettelyihin.
 Lisäksi komissio
 tilasi vaikutusten arvioinnin tueksi ulkopuolisen selvityksen, jossa
 tarkasteltiin rikoksen uhrien tarpeita ja sitä, millaisin toimenpitein niihin
 voitaisiin vastata, sekä eri vaihtoehtojen vaikutuksia.[8]
 Vaikutustenarvioinnin valmistelua varten komissio järjesti 15.7.–30.9.2010
 julkisen kuulemisen, joka oli avoinna sekä yleisölle että valtiosta
 riippumattomille ja valtiollisille organisaatioille. Siinä kysyttiin, millä
 tavoin EU:n olisi pyrittävä parantamaan rikoksen uhrien asemaa esimerkiksi
 suojelumääräysten avulla.
 Lisäksi teetettiin
 toinen tutkimus, jossa selvitettiin eri vaihtoehtoja sen erityistavoitteen
 toteuttamiseksi, että suojeltava henkilö ei menetä suojelumääräykseen
 perustuvaa suojelua matkustaessaan tai muuttaessaan toiseen jäsenvaltioon.[9]
 3.
 EHDOTUKSEEN LIITTYVÄT OIKEUDELLISET NÄKÖKOHDAT
 3.1.
 Oikeusperusta
 Tämä ehdotus
 perustuu SEUT-sopimuksen 81 artiklan 2 kohdan a, e ja f alakohtaan. SEUT-sopimuksen 81 artiklan nojalla unioni kehittää
 oikeudellista yhteistyötä yksityisoikeudellisissa asioissa, joilla on
 rajatylittäviä vaikutuksia; tämä yhteistyö perustuu tuomioistuinten päätösten
 ja muiden päätösten vastavuoroisen tunnustamisen periaatteeseen. Tähän
 yhteistyöhön voi kuulua jäsenvaltioiden lakien ja asetusten lähentämistä
 koskevien toimenpiteiden hyväksymistä.
 Tätä varten
 Euroopan parlamentti ja neuvosto antavat tavallista lainsäätämisjärjestystä
 noudattaen toimenpiteitä, jotka ovat tarpeen erityisesti sisämarkkinoiden
 moitteettoman toiminnan turvaamiseksi ja joiden tarkoituksena on muun muassa
 varmistaa tuomioistuinten päätösten ja muiden päätösten vastavuoroinen
 tunnustaminen ja täytäntöönpano.
 3.2.
 Ehdotetun toimen lyhyt kuvaus
 Väkivallan ja erityisesti perheväkivallan,
 häirinnän tai lapsiin kohdistuvan väkivallan uhrien suojelemiseksi
 jäsenvaltioiden kansallisessa lainsäädännössä säädetään mahdollisuudesta
 määrätä väliaikaisia ja ennaltaehkäiseviä toimenpiteitä sellaisten henkilöiden
 suojelemiseksi, joiden ruumiilliseen ja/tai henkiseen koskemattomuuteen tai
 vapauteen kohdistuu vakava riski. Suojelutoimenpiteen määrää tuomioistuin tai
 muu lainkäyttöviranomainen riskin kohteena olevan henkilön pyynnöstä. Monet
 näistä toimenpiteistä määrätään yksipuolisessa (ex parte) menettelyssä
 eli ilman että riskin aiheuttajaa kutsutaan kuultavaksi. Näin tehdään
 erityisesti silloin kun asialla on kiire. Suojelutoimenpide voi olla
 esimerkiksi lähestymiskielto, jonka nojalla riskin aiheuttajaa kielletään
 tulemasta tiettyä etäisyyttä lähemmäksi suojeltavaa henkilöä tai menemästä
 tiettyihin paikkoihin, joissa suojeltava henkilö asuu tai joissa tämä käy.
 Monien suojelutoimenpiteiden erityisominaisuutena on, että viranomaisten ei
 tarvitse erikseen varmistaa niiden täytäntöönpanoa, vaan jos riskin aiheuttaja
 rikkoo hänelle asetettua kieltoa, hänelle voidaan suoraan määrätä seuraamuksia,
 usein rikosoikeudellisia.
 Vapaan liikkuvuuden lisääntyessä yhä useammat
 ihmiset matkustavat ulkomailla tai muuttavat asumaan toiseen maahan. Sen vuoksi
 on erittäin tärkeää varmistaa, että tällaiset yhdessä jäsenvaltiossa määrätyt
 väliaikaiset suojelutoimenpiteet pysyvät voimassa myös silloin kun suojeltava
 henkilö matkustaa tai muuttaa toiseen jäsenvaltioon, ilman että hänen tarvitsee
 sitä varten käydä läpi aikaa vieviä menettelyjä. Yksityisoikeuden alalla
 tehtävä oikeudellinen yhteistyö on kehittynyt sitä mukaa kuin Euroopassa on
 kehitetty sisämarkkinoita, jotka perustuvat tuomioiden ja muiden päätösten
 vastavuoroisen tunnustamisen periaatteeseen. Tällaista vastavuoroista
 tunnustamista on asteittain parannettu vähentämällä toisessa EU:n
 jäsenvaltiossa annettujen päätösten valvontaa. Tämän ehdotuksen tavoitteena on
 ottaa käyttöön nopea ja tehokas mekanismi sen varmistamiseksi, että
 jäsenvaltio, johon riskin kohteena oleva henkilö muuttaa, tunnustaa toisessa
 jäsenvaltiossa määrätyn suojelutoimenpiteen ilman mitään välimuodollisuuksia.
 Samoin kuin muihin yksityisoikeuden alalla sovellettaviin vastavuoroisen
 tunnustamisen välineisiin, myös tähän ehdotukseen liittyy vakiomuotoinen
 todistus, joka sisältää kaikki suojelutoimenpiteen tunnustamista ja
 tarvittaessa sen täytäntöönpanoa varten tarvittavat tiedot. Todistuksen myöntää
 suojelutoimenpiteen määräävän jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen joko
 viran puolesta tai suojeltavan henkilön pyynnöstä. Tämän jälkeen suojeltavan
 henkilön on itse otettava yhteyttä toisen jäsenvaltion toimivaltaisiin
 viranomaisiin ja toimitettava niille kyseinen todistus. Toisen jäsenvaltion
 toimivaltaiset viranomaiset ilmoittavat riskin aiheuttajalle ulkomailla
 määrätyn suojelutoimenpiteen maantieteellisen soveltamisalan laajentamisesta ja
 sen rikkomisesta aiheutuvista seuraamuksista. Tarvittaessa ne myös huolehtivat
 toimenpiteen täytäntöönpanosta.
 Jotta voitaisiin varmistaa, että
 suojelutoimenpiteet voivat liikkua EU:ssa nopeasti, edullisesti ja tehokkaasti,
 on noudatettu samaa mallia kuin ns. Bryssel II a -asetuksessa eli
 tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja
 täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa ja
 asetuksen (EY) N:o 1347/2000 kumoamisesta 27 päivänä marraskuuta 2003 annetussa
 neuvoston asetuksessa (EY) N:o 2201/2003[10] ja erityisesti
 sen 41 ja 42 artiklassa. Lisäksi lähteenä on käytetty komission ehdotusta
 neuvoston asetuksen (EY) N:o 44/2001 (Bryssel I) uudelleenlaatimiseksi[11].
 Ehdotuksessa säädetään välimenettelyjen poistamisesta. Siinä ei esitetä
 kieltäytymisperusteita, lukuun ottamatta tilannetta, jossa asiasta on annettu
 tunnustamisjäsenvaltiossa päätös, joka on ristiriidassa suojelutoimenpiteen
 kanssa.
 Automaattinen
 tunnustaminen pätee myös silloin kun jäsenvaltiossa, jossa suojelutoimenpiteen
 tunnustamista ja/tai täytäntöönpanoa haetaan, ei ole käytössä yksityisoikeuden
 alalla määrättäviä suojelutoimenpiteitä. Kyseessä on yksityisoikeuden alalla
 sovellettavan vastavuoroisen tunnustamisen perusperiaate: se, että
 jäsenvaltiossa, jossa tunnustamista ja/tai täytäntöönpanoa haetaan, ei ole
 käytössä tällaista kansalliseen lainsäädäntöön perustuvaa toimenpidettä, ei saa
 vaikuttaa jäsenvaltion velvollisuuteen tunnustaa ja tarvittaessa panna
 täytäntöön toisessa jäsenvaltiossa määrätty toimenpide. Tässä suhteessa ei ole
 merkitystä sillä, mikä viranomainen suojelutoimenpiteen on määrännyt
 (siviilituomioistuin, rikostuomioistuin tai esimerkiksi kaupunginjohtaja).
 Sen lisäksi, että
 välimenettelystä luovutaan, käyttöön otetaan eräitä perusoikeuksiin liittyviä
 takeita:
 –
 Sillä suojelutoimenpiteen määränneen jäsenvaltion
 viranomaisella, jolta suojelutoimenpidettä koskevaa todistusta pyydetään, on
 velvollisuus tarkistaa, että riskin aiheuttavan henkilön oikeutta
 oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin ja erityisesti hänen oikeuttaan tulla
 kuulluksi (vastaajan oikeutta) on noudatettu. Jos nämä oikeudet eivät ole
 toteutuneet, todistusta ei voida antaa.
 –
 Jos suojelutoimenpiteen määrännyt jäsenvaltio
 keskeyttää toimenpiteen täytäntöönpanon tai peruuttaa sen, toisen jäsenvaltion
 toimivaltaisen viranomaisen on riskin aiheuttavan henkilön pyynnöstä
 keskeytettävä tai peruutettava myös toimenpiteen tunnustaminen ja mahdollinen
 täytäntöönpano.
 –
 Molempien jäsenvaltioiden toimivaltaisten
 viranomaisten on ilmoitettava sekä riskin aiheuttajalle että suojeltavalle
 henkilölle kaikki tiedot, jotka koskevat suojelutoimenpiteen myöntämistä, tunnustamista,
 mahdollista täytäntöönpanoa ja siihen liittyviä seuraamuksia tai toimenpiteen
 täytäntöönpanon keskeyttämistä tai sen peruuttamista.
 Näiden takeiden
 avulla varmistetaan perusoikeuksien ja erityisesti Euroopan unionin
 perusoikeuskirjassa vahvistettujen periaatteiden noudattaminen. Niiden ansiosta
 voidaan myös välttää eksekvatuurimenettelyyn liittyvä viivytys ja kustannukset.
 Ehdotuksessa ei
 käsitellä rikosoikeudellisia seuraamuksia, jotka jäsenvaltioiden on otettava
 käyttöön suojelumääräyksen rikkomisen varalta. Tämä kysymys on ratkaistava
 kunkin jäsenvaltion kansallisen lainsäädännön puitteissa.
 3.3.
 Analyysi tärkeimmistä artikloista
 Ehdotuksen
 tarkoituksena on ottaa käyttöön vastavuoroisen tunnustamisen mekanismi
 yksityisoikeuden alalla, joten se on jatkoa oikeudellista yhteistyötä siviili-
 ja kauppaoikeuden alalla koskeville nykyisille EU:n välineille, joihin se myös
 pitkälti perustuu. Monet ehdotuksen artikloista ovatkin identtisiä näiden
 säädösten vastaavien artiklojen kanssa tai muutoin vastaavat niitä.
 1 artikla -
 Soveltamisala
 Eräistä
 suojelutoimenpiteistä säädetään jo Bryssel I[12]- ja Bryssel II a
 -asetuksissa, minkä vuoksi on tarpeen selventää niiden ja tämän ehdotuksen
 välistä suhdetta.
 Tässä asetuksessa
 vahvistetaan suojelutoimenpiteitä koskevat erityiset säännöt. Yleisen
 oikeusperiaatteen mukaisesti sitä sovelletaan tämän vuoksi ensisijaisesti
 Bryssel I ‐asetuksessa vahvistettuihin yleisiin sääntöihin nähden.
 Bryssel II a
 -asetuksen suhteen tilanne on erilainen, sillä sen tarkoituksena on keskittää
 kaikki tiettyyn avio- tai asumuseroon liittyvät menettelyt yhteen paikkaan.
 Tämä ehdotus ei saa vaarantaa sääntöjä, jotka säätelevät Bryssel II a
 -asetuksen soveltamisalaan kuuluvaa lainkäyttövaltaa ja siihen liittyvien
 tuomioiden tunnustamista niin, että sen nojalla olisi mahdollista viedä
 vireillä olevien menettelyjen yhteydessä määrätyt suojelutoimenpiteet
 käsiteltäväksi toiseen jäsenvaltioon. Tämän vuoksi kaikkiin Bryssel II a
 -asetuksen soveltamisalaan kuuluviin suojelutoimenpiteisiin sovelletaan edelleen
 tuon säädöksen säännöksiä. Tätä ehdotusta sen sijaan sovelletaan sellaisiin
 suojelutoimenpiteisiin, jotka eivät kuulu Bryssel II a -asetuksen
 soveltamisalaan vaan koskevat esimerkiksi pariskuntaa, joka ei ole koskaan
 ollut avioliitossa keskenään tai jonka osapuolet ovat samaa sukupuolta, tai
 vaikkapa naapuruksia.
 2 artikla - Määritelmät
 Suojelutoimenpiteet - ’Suojelutoimenpiteiden’ määritelmässä korostetaan toimenpiteiden
 ennaltaehkäisevää ja väliaikaista luonnetta. Toimenpiteet hyväksytään jäsenvaltiossa
 tietyn henkilön suojelemiseksi, kun on vakavat syyt katsoa, että hänen
 ruumiillinen ja/tai henkinen koskemattomuutensa tai vapautensa ovat uhattuina.
 ’Suojelutoimenpide’ voidaan hyväksyä joko yksipuolisessa menettelyssä (ex
 parte) eli riskin aiheuttajaa kuulematta tai menettelyssä, joka annetaan
 tiedoksi kummallekin osapuolelle.
 Viranomainen - ’Viranomainen’ on määritelty laajasti siten, että määritelmä kattaa
 myös viranomaiset, joille jäsenvaltio on antanut toimivallan tämän asetuksen
 soveltamisalaan kuuluvissa asioissa. Siten määritelmä kattaa tuomioistuinten
 lisäksi myös hallinto- ja muut viranomaiset, jotka jäsenvaltion kansallisen
 lainsäädännön nojalla ovat toimivaltaisia tämän asetuksen soveltamisalaan
 kuuluvissa asioissa.
 3 artikla - Lainkäyttövalta
 Lainkäyttövaltaa koskevien sääntöjen tulisi
 olla hyvin ennakoitavissa. Sen vuoksi ne perustuvat periaatteeseen, jonka
 mukaan lainkäyttövalta kuuluu sen jäsenvaltion viranomaisille, jossa
 suojeltavan henkilön ruumiillinen ja/tai henkinen koskemattomuus ovat uhattuina
 niin, että hän tarvitsee suojelua. Useimmiten kyseessä on suojeltavan henkilön
 asuinpaikka, mutta se voi olla myös esimerkiksi ulkomailla sijaitseva
 paikkakunta, jonne henkilö muuttaa määrätyksi, suhteellisen lyhyeksi ajaksi
 vaikkapa opiskelua varten.
 4 artikla - Tunnustaminen
 Tämä artikla perustuu muihin yksityisoikeuden
 alalla käytössä oleviin vastavuoroisen tunnustamisen välineisiin eli
 ehdotukseen Bryssel I -asetuksen uudelleenlaatimisesta ja Bryssel II a
 -asetukseen, joka koskee lapsen tapaamisoikeutta ja lapsen palauttamista. Välimenettelyä
 ei vaadita, vaan tunnustaminen tapahtuu automaattisesti.
 5 artikla - Todistus
 Riskin kohteena
 oleva henkilö tarvitsee todistuksen voidakseen vedota suojelutoimenpiteeseen
 toisessa jäsenvaltiossa. Todistuksen laatimisessa on otettu mallia Bryssel II a
 -asetuksen 41 ja 42 artiklasta, jotka koskevat lapsen tapaamisoikeutta ja
 lapsen palauttamista.
 Todistuksen
 myöntää alkuperäjäsenvaltion toimivaltainen viranomainen joko viran puolesta
 tai suojeltavan henkilön pyynnöstä käyttäen tämän asetuksen liitteessä
 esitettyä vakiolomaketta. Tämän jälkeen sen osapuolen, joka haluaa vedota
 toimenpiteeseen toisessa jäsenvaltiossa, on toimitettava todistus asianomaisen
 jäsenvaltion viranomaisille. Todistukseen merkitään kaikki ulkomailla määrätyn
 suojelutoimenpiteen tunnustamista ja/tai täytäntöönpanoa varten tarvittavat
 tiedot, muun muassa suojelutoimenpiteen kuvaus, joka on muotoiltava siten, että
 toisen jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset voivat sen perusteella
 tunnustaa toimenpiteen ja tarvittaessa panna sen täytäntöön kansallisen
 lainsäädäntönsä mukaisesti. Sen vuoksi todistukseen ei pidä merkitä tarkkoja
 viittauksia kansalliseen lakiin, esimerkiksi jonkin säädöksen tiettyyn
 artiklaan, eikä tiettyihin maantieteellisiin paikkoihin, kuten tiettyyn
 osoitteeseen, vaan siinä on kuvattava toimenpide ja määriteltävä yleisesti,
 että se koskee työ- tai asuinpaikkaa.
 Toisen
 jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset voivat pyytää todistuksen sisällöstä
 eli toimenpiteen kuvauksesta käännöstä tai translitteraatiota.
 8 artikla - Mukauttaminen
 Tämä artikla
 koskee tilannetta, jossa ulkomailla määrättyä suojelutoimenpidettä ei tunneta
 toisen jäsenvaltion kansallisessa lainsäädännössä. Tällöin toisen jäsenvaltion
 toimivaltaisen viranomaisen on mahdollisuuksien mukaan mukautettava
 suojelutoimenpide sellaiseksi oman lainsäädäntönsä mukaiseksi
 suojelutoimenpiteeksi, jolla on vastaavat oikeusvaikutukset, tavoitteet ja
 intressit. Mukauttamista käytetään muutenkin yleisesti yksityisoikeuden alalla
 sovellettavan vastavuoroisen tunnustamisen yhteydessä.
 9 artikla - Eräiden suojelutoimenpiteiden
 tunnustaminen
 Kansallisen lainsäädännön nojalla vain harvat
 suojelutoimenpiteet edellyttävät, että toimivaltaisten viranomaisten on
 toteutettava aktiivisesti toimia niiden voimaan saattamiseksi.
 Tällöin
 täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on sovellettava
 sääntöjä, jotka sen kansallisessa lainsäädännössä vahvistetaan vastaavia
 suojelutoimenpiteitä varten, ilman että ne vaativat mitään muita
 erityismenettelyjä.
 10 artikla -
 Perusoikeuksia koskevat takeet
 Yksilön perusoikeuksien suojelu on saanut
 EU:ssa entistä enemmän painoarvoa Lissabonin sopimuksen voimaantulon myötä:
 Perusoikeuskirja on nyt unionia oikeudellisesti sitova asiakirja, ja EU on
 liittymässä Euroopan ihmisoikeussopimukseen. Monet perusoikeudet ovat uhrien
 kannalta olennaisia: ihmisarvo, oikeus elämään, oikeus henkilökohtaiseen
 koskemattomuuteen, oikeus vapauteen ja turvallisuuteen, oikeus yksityis- ja
 perhe-elämän suojaan, oikeus henkilötietojen suojaan, omistusoikeus, liikkumis-
 ja oleskeluvapaus, yhdenvertaisuus lain edessä, lapsen oikeudet, ikääntyneiden
 henkilöiden oikeudet, vammaisten sopeutuminen yhteiskuntaan, oikeus
 tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin ja oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin sekä
 syyttömyysolettama ja vastaajan oikeudet.
 Kuten tämän
 ehdotuksen liitteenä olevassa vaikutusten arvioinnissa ja EU:n
 perusoikeuskirjan tehokasta täytäntöönpanoa koskevassa Euroopan unionin
 strategiassa[13] esitetään, kaikki
 asetuksen osatekijät täyttävät perusoikeuskirjassa ja erityisesti sen 47
 artiklassa vahvistetut tehokkaita oikeussuojakeinoja ja oikeutta
 oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin koskevat vaatimukset.
 Koska kaikki
 yhdessä jäsenvaltiossa määrätyn suojelutoimenpiteen tunnustamista ja
 tarvittaessa täytäntöönpanoa toisessa jäsenvaltiossa koskevat
 välimuodollisuudet on poistettu, on otettava käyttöön perusoikeuksia koskevat
 takeet. Tässä artiklassa säädettävät takeet ovat vankat, sillä todistusta ei
 voida myöntää, jos riskin aiheuttajan oikeutta oikeudenmukaiseen
 oikeudenkäyntiin ei ole varmistettu.
 12 artikla -
 Tunnustamisesta tai täytäntöönpanosta kieltäytyminen tai niiden keskeyttäminen
 tai peruuttaminen
 Jäsenvaltioissa määrättyjen
 suojelutoimenpiteiden tunnustamisen ja mahdollisen täytäntöönpanon olisi
 perustuttava keskinäisen luottamuksen periaatteeseen, ja perusteet, joiden
 nojalla tunnustamisesta voidaan kieltäytyä, olisi rajoitettava ainoastaan
 välttämättömimpiin. Tämän periaatteen mukaisesti ehdotuksessa esitetään
 ainoastaan yksi kieltäytymisperuste. Lainkäytön yhdenmukaisuus edellyttää, että
 ristiriitaisten päätösten mahdollisuus saadaan mahdollisimman vähiin. Siksi
 tunnustamisjäsenvaltion toimivaltainen viranomainen voi riskin aiheuttajan
 pyynnöstä kieltäytyä tunnustamasta toisen jäsenvaltion tuomioistuimen määräämää
 suojelutoimenpidettä, jos se on ristiriidassa tunnustamisjäsenvaltiossa annetun
 päätöksen kanssa.
 On tärkeää
 varmistaa, että silloin kun suojelutoimenpiteen täytäntöönpano on keskeytetty
 tai kun toimenpide on peruutettu alkuperäjäsenvaltiossa,
 tunnustamisjäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on keskeytettävä tai
 peruutettava suojelutoimenpiteen tunnustaminen tai mahdollinen täytäntöönpano.
 Tällaisen hakemuksen esittäminen on riskin aiheuttajan tehtävä. Ehdotukseen on
 liitetty tätä varten vakiolomake.
 13 artikla -
 Ilmoittaminen
 Samoin kuin muissa yksityisoikeuden alalla
 sovellettavissa vastavuoroisen tunnustamisen välineissä, tässä artiklassa
 säädetään niiden vähimmäisvaatimusten yhdenmukaistamisesta, jotka koskevat
 velvollisuutta ilmoittaa sekä riskin aiheuttajalle että suojeltavalle
 henkilölle kaikki tiedot, jotka koskevat suojelutoimenpiteen myöntämistä,
 tunnustamista ja mahdollista täytäntöönpanoa sekä siihen liittyviä seuraamuksia
 tai toimenpiteen täytäntöönpanon keskeyttämistä tai peruuttamista siinä
 jäsenvaltiossa, jossa se on määrätty. Artiklan 2 kohdassa asetetaan sama
 velvollisuus myös toiselle jäsenvaltiolle. Näin voidaan varmistaa, että
 Euroopan unionin perusoikeuskirjassa vahvistettuja perusoikeuksia noudatetaan.
 4.
 Toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteet
 Jäsenvaltiot eivät
 yksinään voi saavuttaa ehdotuksen tavoitetta riittävässä määrin, koska asiaan
 liittyy rajatylittäviä näkökohtia. On tärkeää varmistaa, että suojeltavat
 henkilöt eivät menetä heille myönnettyä suojelua, kun he matkustavat tai
 muuttavat ulkomaille. Jäsenvaltiot eivät voi yksinään toteuttaa tässä
 asetuksessa säädettyä mekanismia, joka muodostuu välimuodollisuuksien
 poistamisesta siten, että käytetään vakiomuotoista todistusta, joka voidaan
 laatia eri kielillä. Tasavertaiset toimintaedellytykset voidaan taata vain EU:n
 tasolla annettavan lainsäädännön avulla. Näin ollen ehdotus on
 toissijaisuusperiaatteen mukainen.
 Ehdotus on myös
 suhteellisuusperiaatteen mukainen, koska siinä ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen
 näiden tavoitteiden saavuttamiseksi Euroopan tasolla.
 2011/0130 (COD)
 Ehdotus
 EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS
 yksityisoikeuden alalla määrättyjen
 suojelutoimenpiteiden vastavuoroisesta tunnustamisesta
 EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN
 UNIONIN NEUVOSTO, jotka
 ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta
 tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 81 artiklan 2 kohdan a, e ja
 f alakohdan,
 ottavat huomioon Euroopan komission
 ehdotuksen,
 sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä
 hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille,
 ottavat huomioon Euroopan talous- ja
 sosiaalikomitean lausunnon,[14]
 ottavat huomioon alueiden komitean lausunnon[15],
 noudattavat tavallista
 lainsäätämisjärjestystä,
 sekä katsovat seuraavaa:
 (1)
 Euroopan unioni on asettanut tavoitteekseen
 pitää yllä ja kehittää yhteisöä vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen
 perustuvana alueena, jossa helpotetaan oikeussuojan saatavuutta erityisesti
 yksityisoikeuden alalla annettujen tuomioistuinten päätösten ja tuomioistuinten
 ulkopuolella annettujen päätösten vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen
 avulla. Tällaisen alueen toteuttamiseksi asteittain unionin on hyväksyttävä
 muun muassa yksityisoikeuden alalla tehtävään oikeudelliseen yhteistyöhön
 liittyviä toimenpiteitä, erityisesti jos ne ovat tarpeen sisämarkkinoiden
 moitteettoman toiminnan kannalta.
 (2)
 Tämä asia kuuluu Euroopan unionin toiminnasta
 tehdyn sopimuksen 81 artiklassa tarkoitetun, yksityisoikeuden alalla
 tehtävän oikeudellisen yhteistyön piiriin.
 (3)
 Suojelutoimenpiteitä koskevien kansallisten
 sääntöjen väliset eroavuudet haittaavat sisämarkkinoiden moitteetonta
 toimintaa. Säännökset, joiden avulla voidaan varmistaa niissä jäsenvaltioissa,
 joita tämä asetus sitoo, määrättyjen suojelutoimenpiteiden nopea ja
 yksinkertainen tunnustaminen ja tarvittaessa täytäntöönpano, ovat
 välttämättömiä sen varmistamiseksi, että myönnetty suojelu pysyy voimassa, kun
 henkilö matkustaa tai muuttaa toiseen jäsenvaltioon.
 (4)
 Suojelutoimenpiteiden vapaan liikkuvuuden
 tavoitteen saavuttamiseksi on tarpeellista ja asianmukaista, että
 lainkäyttövaltaa sekä suojelutoimenpiteiden tunnustamista ja mahdollista
 täytäntöönpanoa koskevista säännöistä säädetään velvoittavalla
 unionin säädöksellä, jota sovelletaan sellaisenaan.
 (5)
 Tätä asetusta sovelletaan yksityisoikeudellisissa
 menettelyissä määrättyihin suojelutoimenpiteisiin riippumatta siitä, onko
 toimenpiteen määrännyt tuomioistuin tai hallintoviranomainen tai jokin muu
 viranomainen.
 (6)
 Tätä asetusta sovelletaan kaikkiin siinä
 määriteltyihin suojelutoimenpiteisiin. Sitä ei kuitenkaan sovelleta
 suojelutoimenpiteisiin, jotka kuuluvat tuomioistuimen toimivallasta sekä
 tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja
 vanhempainvastuuta koskevissa asioissa ja asetuksen (EY) N:o 1347/2000
 kumoamisesta 27 päivänä marraskuuta 2003 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o
 2201/2003 soveltamisalaan. Tämä asetus korvaa soveltamisalaansa
 kuuluvien toimenpiteiden osalta tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden
 tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22
 päivänä joulukuuta 2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 44/2001.
 (7)
 Lainkäyttövaltaa koskevien sääntöjen tulisi olla
 erittäin ennustettavia ja niiden tulisi perustua periaatteeseen, jonka mukaan
 lainkäyttövalta kuuluu sille jäsenvaltiolle, jossa henkilön ruumiillinen ja/tai
 henkinen koskemattomuus tai vapaus ovat uhattuina. Lainkäyttövalta olisi aina
 voitava määrittää tällä perusteella.
 (8)
 Oikeudenkäytön yhdenmukaisuus edellyttää sen
 varmistamista, ettei kahdessa jäsenvaltiossa tehdä keskenään ristiriitaisia
 päätöksiä. Tätä varten tässä asetuksessa olisi säädettävä perusteesta, jonka
 nojalla tunnustamisesta ja/tai täytäntöönpanosta voidaan kieltäytyä riskin
 aiheuttajan pyynnöstä, jos asiassa tehdyt päätökset ovat keskenään
 ristiriitaisia.
 (9)
 Keskinäinen luottamus oikeudenkäyttöön unionissa ja
 tavoite vähentää suojelutoimenpiteiden käsittelyyn kuluvaa aikaa ja
 kustannuksia Euroopan unionissa oikeuttavat suojelutoimenpiteiden tunnustamista
 ja/tai täytäntöönpanoa koskevat menettelyt, joihin ei kuulu mitään välitoimia.
 Tämän vuoksi missä tahansa jäsenvaltiossa määrättyä suojelutoimenpidettä olisi
 sen tunnustamista ja mahdollista täytäntöönpanoa varten käsiteltävä niin kuin
 se olisi määrätty siinä jäsenvaltiossa, jossa sen tunnustamista ja/tai
 täytäntöönpanoa haetaan.
 (10)
 Jos toisen jäsenvaltion laki edellyttää tuon
 jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten toimenpiteitä suojelutoimenpiteen
 voimaan saattamiseksi, tällaista suojelutoimenpiteen täytäntöönpanomenettelyä
 olisi säänneltävä tuon jäsenvaltion lain mukaisesti.
 (11)
 Tässä asetuksessa ei säädetä rikosoikeudellisista
 seuraamuksista, joita jäsenvaltiot ottavat käyttöön suojelumääräyksen
 rikkomisen varalta, vaan ne kuuluvat kunkin jäsenvaltion kansallisen lainsäädännön
 piiriin.
 (12)
 Jotta voitaisiin helpottaa suojelutoimenpiteiden
 vapaata liikkuvuutta Euroopan unionissa, tällä asetuksella olisi otettava
 käyttöön suojelutoimenpidettä koskevan todistuksen malli ja nimettävä
 viranomainen, jolla on toimivalta antaa todistus. Toissijaisuusperiaatteen
 noudattamiseksi tämä todistus ei saisi korvata jäsenvaltioiden sisäisiä
 menettelyjä.
 (13)
 Todistukseen ei pitäisi voida hakea muutosta. Jos
 suojelutoimenpiteen täytäntöönpano keskeytetään tai jos toimenpide peruutetaan
 siinä jäsenvaltiossa, jossa se on määrätty, toisen jäsenvaltion toimivaltaisen
 viranomaisen olisi kuitenkin riskin aiheuttajan pyynnöstä keskeytettävä tai
 peruutettava suojelutoimenpiteen tunnustaminen ja/tai täytäntöönpano.
 (14)
 Tämän asetuksen nopean ja tehokkaan toiminnan
 varmistamiseksi komissiolle olisi siirrettävä valta hyväksyä Euroopan unionin
 toiminnasta tehdyn sopimuksen 290 artiklan mukaisesti säädösvallan siirron
 nojalla annettavia delegoituja säädöksiä, joilla muutetaan liitteissä
 esitettyjä lomakkeita. On erityisen tärkeää, että komissio toteuttaa
 valmistelutyön aikana asianmukaisia kuulemisia, myös asiantuntijatasolla.
 Komission olisi delegoituja säädöksiä valmistellessaan ja laatiessaan
 varmistettava, että asiaankuuluvat asiakirjat toimitetaan Euroopan parlamentille
 ja neuvostolle samanaikaisesti, ajoissa ja asianmukaisesti.
 (15)
 Tässä asetuksessa kunnioitetaan perusoikeuksia ja
 otetaan huomioon erityisesti Euroopan unionin perusoikeuskirjassa tunnustetut
 periaatteet. Siinä pyritään erityisesti varmistamaan perusoikeuskirjan 47
 artiklassa vahvistetut vastaajan oikeudet ja oikeus oikeudenmukaiseen
 oikeudenkäyntiin. Tätä asetusta olisi sovellettava näiden oikeuksien ja
 periaatteiden mukaisesti.
 (16)
 Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla
 saavuttaa asetuksen tavoitteita, vaan ne voidaan saavuttaa paremmin unionin
 tasolla, joten unioni voi toteuttaa toimenpiteitä Euroopan unionista tehdyn
 sopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti.
 Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä
 asetuksessa ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen näiden tavoitteiden
 saavuttamiseksi.
 (17)
 [Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan
 unionin toiminnasta tehtyyn sopimukseen liitetyn, Yhdistyneen kuningaskunnan ja
 Irlannin asemasta vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueen osalta tehdyn
 pöytäkirjan 1–4 artiklan mukaisesti Yhdistynyt kuningaskunta ja Irlanti ovat
 ilmoittaneet haluavansa osallistua tämän asetuksen hyväksymiseen ja
 soveltamiseen] TAI [Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan unionin
 toiminnasta tehtyyn sopimukseen liitetyn, Yhdistyneen kuningaskunnan ja
 Irlannin asemasta vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueen osalta tehdyn
 pöytäkirjan 4 artiklan mukaisesti Yhdistynyt kuningaskunta ja Irlanti eivät aio
 osallistu tämän asetuksen hyväksymiseen, joten asetus ei sido niitä eikä sitä
 sovelleta niihin].
 (18)
 Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan
 unionin toiminnasta tehtyyn sopimukseen liitetyn, Tanskan asemaa koskevan
 pöytäkirjan 1 ja 2 artiklan mukaisesti Tanska ei osallistu tämän asetuksen
 antamiseen eikä asetus sen vuoksi sido Tanskaa eikä sitä sovelleta Tanskaan,
 OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN ASETUKSEN:
 I LUKU
 Soveltamisala,
 määritelmät ja lainkäyttövalta
 1 artikla – Soveltamisala
 Tätä asetusta sovelletaan yksityisoikeudellisissa
 asioissa määrättyihin suojelutoimenpiteisiin riippumatta siitä, mikä
 viranomainen ne on määrännyt. Sitä ei sovelleta suojelutoimenpiteisiin, jotka
 kuuluvat asetuksen (EY) N:o 2201/2003 soveltamisalaan.
 2 artikla – Määritelmät
 Tässä asetuksessa tarkoitetaan
 a) ’suojelutoimenpiteellä’
 toimenpiteen nimestä riippumatta mitä tahansa ehkäisevää ja väliaikaista
 päätöstä, jonka jäsenvaltion viranomainen määrää kansallisen lainsäädäntönsä
 mukaisesti tietyn henkilön suojelemiseksi, kun on vakavat syyt katsoa hänen
 ruumiillisen ja/tai henkisen koskemattomuutensa tai vapautensa olevan
 uhattuina. Se käsittää myös toimenpiteet, jotka on määrätty ilman että riskin
 aiheuttajaa on kutsuttu kuultavaksi.
 Suojelutoimenpiteitä ovat erityisesti seuraavat:
 i) kielto mennä tietyille paikkakunnille,
 tiettyihin paikkoihin tai määritellyille alueille, joilla suojeltava henkilö
 asuu, työskentelee tai vierailee; tai
 ii) kielto ottaa yhteyttä suojeltuun
 henkilöön millään tavalla, kuten puhelimitse, sähköpostitse tai postitse,
 faksitse tai muilla keinoin; tai
 iii) kielto lähestyä suojeltavaa henkilöä
 määrättyä etäisyyttä lähemmäksi; tai
 iv) päätös, jossa kahden henkilön yhteisen
 asunnon käyttöoikeus myönnetään yksinomaan suojeltavalle henkilölle.
 b) ’viranomaisella’ mitä tahansa
 viranomaista, jonka jäsenvaltio on nimennyt käyttämään toimivaltaa tämän
 asetuksen soveltamisalaan kuuluvissa asioissa;
 c) ’alkuperäjäsenvaltiolla’ jäsenvaltiota,
 jossa suojelutoimenpide on määrätty;
 d) ’tunnustamisjäsenvaltiolla’
 jäsenvaltiota, jossa suojelutoimenpiteen tunnustamista ja tarvittaessa
 täytäntöönpanoa haetaan.
 3 artikla – Lainkäyttövalta
 Lainkäyttövalta kuuluu sen jäsenvaltion
 viranomaisille, jossa henkilön ruumiillinen ja/tai henkinen koskemattomuus tai
 vapaus ovat uhattuina.
 II LUKU
 Suojelutoimenpiteiden tunnustaminen ja
 täytäntöönpano
 4 artikla – Tunnustaminen
 Jossakin jäsenvaltiossa määrätty
 suojelutoimenpide on tunnustettava muissa jäsenvaltioissa ilman erillisiä
 menettelyjä ja ilman mahdollisuutta vastustaa sen tunnustamista, jos kyseisestä
 päätöksestä on annettu alkuperäjäsenvaltiossa 5 artiklan mukainen todistus.
 5 artikla – Todistus
 1. Kun osapuoli haluaa vedota
 toisessa jäsenvaltiossa tämän artiklan nojalla tunnustettuun
 suojelumääräykseen, sen on toimitettava tämän artiklan mukaisesti myönnetty
 todistus tunnustamisjäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille.
 2. Alkuperäjäsenvaltion
 toimivaltaisten viranomaisten on myönnettävä todistus käyttäen liitteessä
 olevaa vakiolomaketta, jossa esitetään muun muassa kuvaus toimenpiteestä;
 kuvaus on muotoiltava niin, että se helpottaa toimenpiteen tunnustamista ja
 mahdollista täytäntöönpanoa toisessa jäsenvaltiossa.
 3. Todistus on myönnettävä
 i) viran puolesta, jos kyseessä on
 rajatylittävä tilanne silloin kun suojelutoimenpide määrätään; tämän asetuksen
 soveltamista varten tilannetta pidetään rajatylittävänä, jollei suojeltavan
 henkilön ruumiilliseen ja/tai henkiseen koskemattomuuteen tai vapauteen
 kohdistuva riski sijaitse ainoastaan alkuperäjäsenvaltiossa;
 ii) kaikissa muissa tapauksissa suojeltavan
 henkilön pyynnöstä; alkuperäjäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on
 suojelutoimenpiteen määräämisen yhteydessä ilmoitettava suojeltavalle
 henkilölle, että tämä voi pyytää tällä asetuksella käyttöön otettua todistusta.
 4. Tunnustamisjäsenvaltion
 toimivaltaiset viranomaiset voivat tarvittaessa pyytää todistuksen sisällöstä
 käännöksen tai translitteraation 15 artiklan mukaisesti.
 6 artikla – Todistuksen oikeusvaikutukset
 Todistus on voimassa vain siltä osin kuin
 päätös on täytäntöönpanokelpoinen.
 7 artikla – Todistuksen oikaiseminen
 1. Todistuksen mahdolliseen
 oikaisemiseen sovelletaan alkuperäjäsenvaltion lainsäädäntöä.
 2. Todistuksen myöntämiseen ei
 voida hakea muutosta.
 8 artikla – Ulkomailla määrätyn
 suojelutoimenpiteen mukauttaminen
 Jos jokin suojelutoimenpide ei ole käytössä
 tunnustamisjäsenvaltiossa, tuon jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on
 mahdollisuuksien mukaan mukautettava suojelutoimenpidettä sen lainsäädännön
 mukaan käytössä olevaksi toimenpiteeksi, jolla on samanlaiset
 oikeusvaikutukset, tavoitteet ja intressit.
 9 artikla – Eräiden suojelutoimenpiteiden
 tunnustaminen
 1.
 Jos jossakin jäsenvaltiossa määrätyn
 suojelutoimenpiteen voimaansaattaminen edellyttää toisen jäsenvaltion lain
 mukaan tuon jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten toimenpiteitä,
 suojelutoimenpide pannaan täytäntöön toisessa jäsenvaltiossa ilman
 täytäntöönpanokelpoiseksi julistamista.
 2.
 Toisessa jäsenvaltiossa määrättyjen
 suojelutoimenpiteiden täytäntöönpanomenettelyä säännellään
 tunnustamisjäsenvaltion lain mukaan, 8 artiklan mukaisesti tehtävää
 suojelutoimenpiteen mukauttamista koskeva muutoksenhaku mukaan lukien.
 10 artikla – Perusoikeuksia koskevat takeet
 1. Alkuperäjäsenvaltion
 viranomaiset myöntävät 5 artiklassa tarkoitetun todistuksen vain jos tässä
 artiklassa säädettyjä perusoikeuksia koskevia takeita on noudatettu.
 2. Riskin aiheuttajalla, joka ei
 tullut saapuville alkuperäjäsenvaltiossa, on oikeus pyytää suojelutoimenpiteen
 uudelleentarkastelua tuon jäsenvaltion toimivaltaisessa viranomaisessa, jos
 (a)
 hänelle ei ollut annettu tiedoksi haastehakemusta
 tai vastaavaa asiakirjaa riittävän ajoissa ja sellaisella tavalla, että hän
 olisi voinut valmistautua vastaamaan siihen; tai
 b) hän ei voinut kiistää
 suojelutoimenpidettä ylivoimaisen esteen tai hänestä riippumattomien
 poikkeuksellisten olosuhteiden vuoksi;
 paitsi jos hän ei ollut kiistänyt
 suojelutoimenpidettä, vaikka olisi voinut niin tehdä.
 2. Jos suojelutoimenpide on
 määrätty ilman, että riskin aiheuttajaa on kutsuttu kuultavaksi, ja se on
 tarkoitus tunnustaa ja/tai panna täytäntöön antamatta sitä ensin tiedoksi
 hänelle, riskin aiheuttajalla on oikeus kiistää toimenpide alkuperäjäsenvaltion
 lainsäädännön mukaisesti.
 11 artikla – Asiaratkaisun uudelleen
 tutkimisen kieltäminen
 Jäsenvaltiossa määrätyn suojelutoimenpiteen
 asiaratkaisua ei saa missään tapauksessa tutkia uudelleen jäsenvaltiossa, jossa
 tunnustamista ja/tai täytäntöönpanoa haetaan.
 12 artikla – Tunnustamisesta tai
 täytäntöönpanosta kieltäytyminen tai niiden keskeyttäminen tai peruuttaminen
 1. Tunnustamisjäsenvaltion
 toimivaltainen viranomainen voi riskin aiheuttajan pyynnöstä kieltäytyä
 tunnustamasta toisen jäsenvaltion tuomioistuimen määräämää
 suojelutoimenpidettä, jos se on ristiriidassa tunnustamisjäsenvaltiossa annetun
 päätöksen kanssa.
 2. Jos suojelutoimenpiteen
 täytäntöönpano keskeytetään tai jos toimenpide peruutetaan
 alkuperäjäsenvaltiossa, tunnustamisjäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on
 riskin aiheuttajan hakemuksesta keskeytettävä tai peruutettava
 suojelutoimenpiteen tunnustaminen tai sen mahdollinen täytäntöönpano. Hakemus
 on tehtävä liitteessä II esitetyllä lomakkeella.
 4. Suojelutoimenpiteen
 tunnustamisesta ei voida kieltäytyä sillä perusteella, että
 tunnustamisjäsenvaltiossa ei kansallisen lainsäädännön nojalla voida määrätä
 tällaista toimenpidettä samojen tosiseikkojen perusteella.
 13 artikla – Ilmoittaminen
 1. Alkuperäjäsenvaltion
 toimivaltaisten viranomaisten on viipymättä ja kansallisen lainsäädäntönsä
 mukaisesti ilmoitettava riskin aiheuttajalle ja suojeltavalle henkilölle
 i) suojelutoimenpiteen myöntämisestä;
 ii) tarvittaessa siihen liittyvistä
 täytäntöönpanotoimenpiteistä;
 iii) tarvittaessa seuraamuksista, joita
 suojelutoimenpiteen rikkomisesta voidaan määrätä;
 iv) suojelutoimenpiteen täytäntöönpanon
 keskeyttämisestä tai toimenpiteen peruuttamisesta.
 2. Kun tunnustamisjäsenvaltion
 toimivaltaiset viranomaiset ovat saaneet suojeltavalta henkilöltä 5 artiklassa
 tarkoitetun todistuksen, niiden on viipymättä ja tarvittaessa asetuksen (EY)
 N:o 1393/2007[16] sääntöjen mukaisesti
 ilmoitettava riskin aiheuttajalle ja suojeltavalle henkilölle
 i) suojelutoimenpiteen tunnustamisesta;
 ii) tarvittaessa siihen liittyvistä
 täytäntöönpanotoimenpiteistä;
 iii) tarvittaessa seuraamuksista, joita
 suojelutoimenpiteen rikkomisesta voidaan määrätä;
 iv) suojelutoimenpiteen täytäntöönpanon
 keskeyttämisestä tai toimenpiteen peruuttamisesta.
 III LUKU
 Muut säännökset
 14 artikla – Laillistaminen ja muut
 vastaavat muodollisuudet
 Tämän asetuksen yhteydessä ei vaadita
 laillistamista eikä muuta vastaavaa muodollisuutta.
 15 artikla – Translitteraatio tai käännös
 Kun tämän asetuksen mukaisesti vaaditaan
 translitteraatio tai käännös, ne on laadittava tunnustamisjäsenvaltion
 virallisella kielellä tai jollakin niistä, tai millä tahansa muulla kielellä,
 jonka tuo jäsenvaltio on ilmoittanut hyväksyvänsä. Tämän asetuksen mukaisesti
 laaditun käännöksen on oltava sellaisen henkilön laatima, jolla on kelpoisuus
 laatia käännöksiä jossakin jäsenvaltiossa.
 16 artikla – Oikeus oikeusapuun
 Jos suojelutoimenpiteen täytäntöönpanon hakija
 on alkuperäjäsenvaltiossa saanut korvauksetta tai osakorvausta vastaan
 oikeusapua tai vapautuksen kulujen tai maksujen suorittamisesta, on hänellä
 myös missä tahansa suojelutoimenpiteen täytäntöönpanokelpoiseksi julistamista
 koskevassa menettelyssä oikeus saada tunnustamisjäsenvaltion lain mukainen
 laajin mahdollinen oikeusapu tai vapautus kulujen tai maksujen suorittamisesta.
 IV LUKU
 Yleiset säännökset ja loppusäännökset
 17 artikla – Siirtymäsäännökset
 Tätä asetusta sovelletaan suojelutoimenpiteisiin,
 jotka on määrätty sen soveltamispäivästä alkaen, vaikka näitä
 suojelutoimenpiteitä koskeva hakemus olisi jätetty ennen tuota päivämäärää.
 18 artikla – Lomakkeen muuttaminen
 Komissio valtuutetaan antamaan 19 artiklan
 mukaisesti delegoituja säädöksiä, jotka koskevat liitteissä esitettyjen
 lomakkeiden muuttamista.
 19 artikla – Siirretyn säädösvallan käyttö
 1. Komissiolle siirrettyyn
 valtaan antaa delegoituja säädöksiä sovelletaan tässä artiklassa säädettyjä
 ehtoja.
 2. Edellä 18 artiklassa
 tarkoitettu säädösvalta siirretään määräämättömäksi ajaksi [tämän asetuksen
 voimaantulopäivästä] alkaen.
 3. Euroopan parlamentti tai
 neuvosto voi milloin tahansa peruuttaa 18 artiklassa tarkoitetun säädösvallan
 siirron. Peruuttamispäätöksellä lopetetaan päätöksessä mainittu säädösvallan
 siirto. Päätös tulee voimaan sitä päivää seuraavana päivänä, jona se
 julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä tai jonakin myöhempänä,
 siinä mainittuna päivänä. Päätös ei vaikuta aiemmin annettujen delegoitujen
 säädösten voimassaoloon.
 4. Heti kun komissio on
 hyväksynyt delegoidun säädöksen, se antaa säädöksen tiedoksi samanaikaisesti
 Euroopan parlamentille ja neuvostolle.
 5. Edellä 18 artiklan nojalla
 hyväksytty delegoitu säädös tulee voimaan vain jos Euroopan parlamentti tai
 neuvosto ei ole vastustanut sitä kahden kuukauden kuluessa siitä kun säädös on
 annettu niille tiedoksi, tai jos sekä Euroopan parlamentti että neuvosto ovat
 ennen tämän määräajan päättymistä ilmoittaneet komissiolle, etteivät ne aio
 vastustaa säädöstä. Euroopan parlamentin tai neuvoston aloitteesta määräaikaa
 pidennetään [2 kuukaudella].
 20 artikla – Uudelleentarkastelulauseke
 Komissio esittää Euroopan parlamentille,
 neuvostolle ja Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle kertomuksen tämän
 asetuksen soveltamisesta viimeistään [viisi vuotta 23 artiklassa määritellyn
 asetuksen soveltamisen alkamisen jälkeen]. Kertomukseen liitetään
 tarvittaessa ehdotuksia asetuksen mukauttamiseksi.
 21 artikla – Yleisön saataville asetettavat
 tiedot
 Jäsenvaltioiden on toimitettava päätöksellä
 2001/470/EY[17] perustetun siviili- ja
 kauppaoikeuden alan Euroopan oikeudellisen verkoston puitteissa kuvaus
 suojelutoimenpiteitä koskevista kansallisista säännöistä ja menettelyistä, muun
 muassa tunnustamista ja/tai täytäntöönpanoa käsittelevistä toimivaltaisista
 täytäntöönpanoviranomaisista, niiden asettamiseksi yleisön saataville.
 Jäsenvaltioiden on pidettävä nämä tiedot
 jatkuvasti ajan tasalla.
 22 artikla – Tiedot, jotka jäsenvaltioiden
 on ilmoitettava
 Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle
 viimeistään [yksi vuosi ennen asetuksen voimaantuloa]
 a) millä viranomaisilla on toimivalta tämän
 asetukseen soveltamisalaan kuuluvissa asioissa;
 b) kielet, jotka on hyväksytty 15 artiklassa
 tarkoitettujen lomakkeiden käännöksiä varten.
 Komissio saattaa nämä tiedot yleisön
 saataville tarkoituksenmukaisella tavalla, kuten päätöksellä 2001/470/EY
 perustetun siviili- ja kauppaoikeuden alan Euroopan oikeudellisen verkoston
 kautta.
 23 artikla – Voimaantulo ja soveltaminen
 Tämä asetus tulee voimaan kahdentenakymmenentenä
 päivänä sen päivän jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin
 virallisessa lehdessä.
 Sitä sovelletaan [12 kuukauden kuluttua
 voimaantulosta].
 Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava,
 ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa perussopimusten
 mukaisesti.
 Tehty [...]
 LIITE I
 15
 ARTIKLASSA TARKOITETTU TODISTUS
 1. ALKUPERÄJÄSENVALTIO
 Belgia □ Bulgaria
 □ Tšekki □ Saksa □ Viro □ Irlanti □ Kreikka
 □ Espanja □ Ranska □ Italia □ Kypros □ Latvia
 □ Liettua □ Luxemburg □ Unkari □ Malta □
 Alankomaat □ Itävalta □ Puola □ Portugali □ Romania
 □ Slovenia □ Slovakia □ Suomi □ Ruotsi □
 Yhdistynyt kuningaskunta □
 2. TODISTUKSEN ANTAVA TOIMIVALTAINEN
 VIRANOMAINEN
 2.1 Nimi:
 2.2 Osoite:
 2.3 Puhelin/faksi/sähköpostiosoite:
 3. SUOJELTAVA HENKILÖ
 3.1 Nimi (sukunimi, etunimi):
 3.2 Osoite, johon 13 artiklassa
 tarkoitettu ilmoitus toimitetaan:
 3.3 Syntymäaika ja -paikka (jos
 tiedossa)
 4. RISKIN AIHEUTTAJA
 4.1 Nimi (sukunimi, etunimi):
 4.2 Osoite, johon 13 artiklassa
 tarkoitettu ilmoitus toimitetaan:
 4.3 Syntymäaika ja -paikka (jos
 tiedossa)
 5. SUOJELUTOIMENPIDE
 5.1 Päivämäärä ja viitenumero:
 6. SUOJELUTOIMENPITEEN KUVAUS[18]:
 Allekirjoittanut
 vahvistaa, että suojelutoimenpide on määrätty alkuperäjäsenvaltiossa
 4 kohdassa mainittua riskin aiheuttajaa vastaan ja että 10 artiklassa
 mainittuja perusoikeuksia koskevia takeita on noudatettu.
 Jos käytetään lisälehtiä,
 sivujen lukumäärä: ...
 Paikka: ...
 Alkuperäjäsenvaltion
 toimivaltaisen viranomaisen allekirjoitus ja/tai leima:
 LIITE II
 HAKEMUS
 SUOJELUTOIMENPITEEN VOIMASSAOLON TAI TUNNUSTAMISEN TAI TÄYTÄNTÖÖNPANON
 KESKEYTTÄMISEKSI 12 ARTIKLAN MUKAISESTI
 1. HAKIJA (RISKIN AIHEUTTAJA)
 1.1 Nimi (sukunimi, etunimi):
 1.2 Osoite, johon 13 artiklassa
 tarkoitettu ilmoitus toimitetaan:
 1.3 Syntymäaika ja -paikka (jos
 tiedossa)
 2. ALKUPERÄJÄSENVALTION TOIMIVALTAINEN
 VIRANOMAINEN
 2.1 Nimi
 2.2 Osoittaja
 2.3 Jäsenvaltio
 Belgia □ Bulgaria
 □ Tšekki □ Saksa □ Viro □ Irlanti □ Kreikka
 □ Espanja □ Ranska □ Italia □ Kypros □ Latvia
 □ Liettua □ Luxemburg □ Unkari □ Malta □
 Alankomaat □ Itävalta □ Puola □ Portugali □ Romania
 □ Slovenia □ Slovakia □ Suomi □ Ruotsi □
 Yhdistynyt kuningaskunta □
 2.4. Puhelin/faksi/sähköpostiosoite:
 3. PÄÄTÖS SUOJELUTOIMENPITEEN TÄYTÄNTÖÖNPANON
 KESKEYTTÄMISESTÄ TAI TOIMENPITEEN PERUUTTAMISESTA
 3.1 Päivämäärä ja viitenumero:
 3.2 Yhteenveto
 suojelutoimenpiteen täytäntöönpanon keskeyttämistä tai toimenpiteen peruuttamista
 koskevasta päätöksestä
 4. SUOJELTAVA HENKILÖ
 4.1 Nimi (sukunimi, etunimi):
 4.2 Osoite, johon 13 artiklassa
 tarkoitettu ilmoitus toimitetaan:
 4.3 Syntymäaika ja -paikka (jos
 tiedossa)
 Jos käytetään lisälehtiä,
 sivujen lukumäärä: ...
 Paikka: ...
 Allekirjoitus:
 [1] EUVL C 69, 18.3.2010, p. 5–18, 13577/09 COPEN 176,
 23.9.2009.
 [2] Monivuotinen ohjelma, jossa vahvistetaan Euroopan
 unionin painopisteet vapauden, turvallisuuden ja oikeuden aluetta varten
 vuosiksi 2010–2014: Tukholman ohjelma – Avoin ja turvallinen Eurooppa
 kansalaisia ja heidän suojeluaan varten, EUVL C 115, 4.5.2010, s. 1.
 [3] Neuvoston 2969. istunto (oikeus- ja sisäasiat),
 23.10.2009, 14936/09 (Presse 306).
 [4] Euroopan parlamentin päätöslauselma, annettu 7.5.2009,
 EU:n rikosoikeudellisen alueen kehittämisestä, P6_TA(2009)0386.
 [5] Euroopan parlamentin päätöslauselma, annettu 26.11.2009,
 naisiin kohdistuvan väkivallan poistamisesta, P7_TA(2009)0098.
 [6] Katsaus Euroopan unionin kansalaisuuteen vuonna 2010,
 Unionin kansalaisoikeuksien esteiden poistaminen, KOM(2010) 603 lopullinen.
 [7] 13577/09 COPEN 176, 23.9.2009.
 [8] Matrix Insight/ Andersson, Elfers Felix: A Study for
 an Impact Assessment on Ways of Improving the Support, Protection and Rights of
 Victims across Europe, loppuraportti 3.11.2010.
 [9] Burkhard Hess: Feasibility Study: The European
 Protection Order and the European Law of Civil Procedure, saatavilla pian
 osoitteessa http://ec.europa.eu/justice/index_en.htm.
 [10] Neuvoston asetus (EY) N:o 2201/2003, annettu
 27 päivänä marraskuuta 2003, tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden
 tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta
 koskevissa asioissa ja asetuksen (EY) N:o 1347/2000 kumoamisesta, EUVL L 338,
 23.12.2003, s. 1.
 [11] Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi
 tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja
 täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla (uudelleenlaadittu
 toisinto) - KOM(2010) 748, 14.12.2010.
 [12] Neuvoston asetus (EY) N:o 44/2001, annettu 22 päivänä
 joulukuuta 2000, tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta
 ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla, EYVL L 12, 16.1.2001,
 s. 1.
 [13] Komission tiedonanto ”Euroopan unionin strategia
 perusoikeuskirjan panemiseksi tehokkaasti täytäntöön”, KOM(2010) 573,
 19.10.2010.
 [14] EUVL C [...], [...], s. [...].
 [15] EUVL C [...], [...], s. [...].
 [16] EUVL L 324, 10.12.2007, s. 79.
 [17] EYVL L 174, 27.6.2001, s. 25.
 [18] Suojelutoimenpiteen kuvaus on muotoiltava niin että toisen
 jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset voivat tunnustaa sen ja tarvittaessa
 panna sen täytäntöön kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti. Sen vuoksi
 todistukseen ei pidä merkitä yksityiskohtaisia viittauksia kansalliseen lakiin,
 esimerkiksi tietyn säädöksen tiettyyn artiklaan, eikä tiettyihin
 maantieteellisiin paikkoihin, kuten tiettyyn osoitteeseen, vaan siinä on
 kuvattava toimenpide ja määriteltävä yleisellä tasolla, että se koskee työ- tai
 asuinpaikkaa. Toimenpide on kuvattava yleisellä tasolla niin, että siinä
 esimerkiksi kielletään menemästä suojeltavan henkilön työpaikalle, sen sijaan
 että kiellettäisiin menemästä tiettyyn osoitteeseen tai että määrättäisiin
 suojelutoimenpide jonkin tietyn lainkohdan nojalla. Jos jokin suojelutoimenpide
 ei ole käytössä toisessa jäsenvaltiossa, tuon jäsenvaltion toimivaltaisten
 viranomaisten on mahdollisuuksien mukaan mukautettava toimenpidettä sen
 lainsäädännön mukaan käytössä olevaksi toimenpiteeksi, jolla on samanlaiset
 oikeusvaikutukset ja tavoitteet.


text:
N° L 279/28 Journal officiel des Communautés européennes 30 . 10 . 75
 DÉCISION DE LA COMMISSION
 du 22 octobre 1975
 portant nomination de ses représentants dans le conseil d'administration du
 Centre européen pour le développement de la formation professionnelle
 (75/643/CEE)
 LA COMMISSION DES COMMUNAUTÉS EUROPÉENNES
 vu le traité instituant la Communauté économique européenne,
 vu le règlement (CEE) n° 337/75 du Conseil, du 10 février 1975, portant création d'un
 Centre européen pour le développement de la formation professionnelle ( 1), et notamment
 son article 4,
 considérant qu'il lui appartient de nommer ses trois représentants dans le conseil
 d'administration du Centre ;
 considérant qu'il est opportun de choisir ses trois représentants en fonction de la
 contribution spécifique qu'ils doivent apporter aux travaux de cet organe du Centre,
 DÉCIDE :
 Article unique
 Monsieur Michael Shanks, directeur général des affaires sociales, monsieur Giuseppe
 Porcasi, chef de la division «Orientation et formation professionnelles», et monsieur
 Karl-Heinz Massoth, chef de division à la direction générale «Recherche, science et
 éducation » sont nommés membres du conseil d'administration du Centre européen pour
 le développement de la formation professionnelle en tant que représentants de la
 Commission, pour la période du 16 octobre 1975 au 15 octobre 1978 .
 Fait a Bruxelles, le 22 octobre 1975.
 Par la Commission
 Le vice-président
 Patrick J. HILLERY
 (!) JO n° L 39 du 13 . 2. 1975, p. 1 .


type: wikipedia

text:
Datorprogramma (bieži saukta arī vienkārši par programmu) ir instrukciju saraksts, kas nosaka datoram veicamās darbības. Lielākā daļa programmu sastāv no ielādējamas instrukciju kopas, kura nosaka, kā dators reaģēs uz lietotāja ievadi programmas darbības laikā. Datorprogrammu parasti sastāda programmētājs kādā noteiktā programmēšanas valodā. Mūsdienās dažādi programmēšanas aspekti ir automatizēti, tāpēc bieži vien viena datorprogramma izveido citu (piemēram, Vikipēdijas lapas kods tiek automātiski ģenerēts no datubāzē esošās informācijas).
 Skatīt arī
 Operētājsistēma
 Pirmkods
 Programmētājs
 Programmēšanas valoda
 Tjūringa mašīna
 Ārējās saites
 Datorzinātne
 Programmatūra
 Programmēšana


text:
 Tärkeä oikeudellinen huomautus
 |
 52009PC0435
 Ehdotus : neuvoston päätös, luvan antamisesta Puolan tasavallalle soveltaa yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY 287 artiklasta poikkeavaa toimenpidettä /* KOM/2009/0435 lopull. */
 [pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |Bryssel 26.8.2009KOM(2009) 435 lopullinenEhdotus:NEUVOSTON PÄÄTÖS,luvan antamisesta Puolan tasavallalle soveltaa yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY 287 artiklasta poikkeavaa toimenpidettäPERUSTELUT1. Ehdotuksen taustaNeuvosto voi yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28 päivänä marraskuuta 2006 annetun direktiivin 2006/112/EY, jäljempänä ’alv-direktiivi’, 395 artiklan mukaan antaa yksimielisesti komission ehdotuksesta jäsenvaltiolle luvan soveltaa mainitun direktiivin säännöksistä poikkeavia erityistoimenpiteitä arvonlisäveron kantamisen yksinkertaistamiseksi tai tietyntyyppisten veropetosten taikka veron kiertämisen estämiseksi.Komission pääsihteeristön 22. kesäkuuta 2009 vastaanottamassa kirjeessä Puolan tasavalta, jäljempänä ’Puola’, pyysi lupaa soveltaa alv-direktiivin 287 artiklasta poikkeavaa erityistoimenpidettä voidakseen myöntää 1. tammikuuta 2010 alkaen verovapauden sellaisille verovelvollisille, joiden vuosittainen liikevaihto on enintään 30 000 euroa.Alv-direktiivin 395 artiklan 2 kohdan mukaisesti komissio toimitti 22. kesäkuuta 2009 päivätyllä kirjeellä Puolan esittämän pyynnön muille jäsenvaltioille. Komissio ilmoitti Puolalle 3. heinäkuuta 2009 päivätyllä kirjeellä saaneensa kaikki pyynnön arviointia varten tarpeellisina pitämänsä tiedot.Alv-direktiivin XII osaston 1 luvussa jäsenvaltioille annetaan mahdollisuus soveltaa pieniin yrityksiin erityisjärjestelmiä, kuten mahdollisuutta ottaa käyttöön vapaaehtoinen verovapausjärjestelmä sellaisille verovelvollisille, joiden vuosittainen liikevaihto on tiettyä raja-arvoa alempi.Vuosittaisen liikevaihdon raja-arvo vaihtelee jäsenvaltioittain riippuen erityisesti siitä, milloin ne liittyivät yhteisöön.Jäsenvaltiot, jotka liittyivät yhteisöön ennen 1. tammikuuta 1978 ja jotka ovat käyttäneet 11. huhtikuuta 1967 annetun neuvoston direktiivin 67/288/ETY 14 artiklassa säädettyä mahdollisuutta ottaa tällainen järjestelmä käyttöön, voivat pitää verovapauden voimassa (ks. alv-direktiivin 284 artiklan 1 kohta). Jäsenvaltiot, jotka sovelsivat 17. toukokuuta 1977 verovapautta verovelvollisiin, joiden vuosittainen liikevaihto oli pienempi kuin 5 000 Euroopan laskentayksikön vasta-arvo kansallisena valuuttana kyseisenä päivänä voimassa olleen muuntokurssin mukaan, voivat korottaa tätä raja-arvoa enintään 5 000 euroon (ks. alv-direktiivin 284 artiklan 2 kohta). Sen sijaan jäsenvaltiot, joiden soveltama vuosittaista liikevaihtoa koskeva raja-arvo oli yhtä suuri tai suurempi kuin mainittu vasta-arvo, voivat korottaa sitä verovapauden todellisen arvon säilyttämiseksi (ks. alv-direktiivin 286 artikla).Jäsenvaltiot, jotka eivät ole käyttäneet tätä mahdollisuutta, voivat myöntää verovapauden verovelvollisille, joiden vuosittainen liikevaihto on enintään 5 000 euroa tai sen vasta-arvo kansallisena valuuttana (ks. alv-direktiivin 285 artikla).Jäsenvaltiot, jotka liittyivät yhteisöön 1. tammikuuta 1978 jälkeen, voivat myöntää verovapauden verovelvollisille, joiden vuosittaisen liikevaihdon määrä on enintään liittymisen yhteydessä vahvistetun raja-arvon suuruinen. Nämä raja-arvot vaihtelevat jäsenvaltioittain ja ne vastaavat jäsenvaltioiden liittymispäivänä voimassa olleen muuntokurssin mukaista vasta-arvoa kansallisena valuuttana. Kaikkien jäsenvaltioiden raja-arvot luetellaan alv-direktiivin 287 artiklan 1–16 kohdassa.Alv-direktiivin 287 artiklan 14 kohdan mukaan Puola voi myöntää verovapauden verovelvollisille, joiden vuosittaisen liikevaihdon vasta-arvo kansallisena valuuttana on enintään 10 000 euroa sen liittymispäivänä voimassa olleen muuntokurssin mukaan.Puola perusteli enimmäismäärän korottamista 30 000 euroon koskevaa pyyntöään erityisesti sillä, että tällaisen korotuksen ansiosta se voisi soveltaa laajemmin pieniä yrityksiä koskevia yksinkertaistuksia ja siten lieventää useamman yrityksen hallinnollisia rasitteita ja edistää niiden kehitystä. Puolan mukaan tällaisilta verovelvollisilta perittävien arvonlisäverojen kantamisesta aiheutuu sille huomattavia kustannuksia saataviin tuloihin nähden.Puola mainitsee, että tällaisella toimenpiteellä olisi vain vähäinen vaikutus loppukulutusvaiheessa kerättävien alv-tulojen kokonaismäärään. Puola arvioi, että verovapauteen hiljattain oikeutetuista 360 000 verovelvollisesta verovapauden voisi ottaa käyttöön noin 90 000 verovelvollista, mikä tarkoittaisi noin 500 miljoonan zlotyn menetystä (eli 0,4 prosenttia vuoden 2010 arvioiduista arvonlisäverotuloista).Olisi muistettava, että 29. lokakuuta 2004 annettuun alv-velvoitteiden yksinkertaistamista koskevaan komission direktiiviehdotukseen (KOM(2004) 728 lopullinen) sisältyy säännöksiä, joiden tarkoituksena olisi antaa jäsenvaltioille mahdollisuus vahvistaa verovapauden raja-arvona käytettävän vuosittaisen liikevaihdon enimmäismääräksi 100 000 euroa tai sen vasta-arvo kansallisena valuuttana. Tätä enimmäismäärää voitaisiin tarkistaa vuosittain.Alv-direktiivin 395 artiklan säännökset ja Puolan esittämät perusteet huomioon ottaen komissio arvioi, että pyydetty poikkeus vastaa mainitun artiklan säännöksiä ja erityisesti että sillä yksinkertaistetaan veronkantoa. Näin ollen ja myös edellä mainitut taustatiedot huomioon ottaen komissio ei vastusta tätä pyyntöä ja arvioi, että asiaa koskeva ehdotus on syytä esittää neuvostolle.Komissio katsoo kuitenkin, että poikkeuksen soveltamisaikaa olisi rajoitettava, jotta Puolan toimittamien asianmukaisten tietojen perusteella voitaisiin arvioida määräajoin, täyttyvätkö pyynnön myöntämisedellytykset edelleen. Lisäksi komissio katsoo, että tämän poikkeuksen soveltaminen olisi joka tapauksessa lopetettava silloin, kun komission tällä alalla ehdottamat yhdenmukaiset säännöt tulevat voimaan.2. Kuulemiset ja vaikutusten arviointiPäätösehdotuksen tarkoituksena on laajentaa arvonlisäveron kantamisen yksinkertaistamiseen tähtäävän toimenpiteen soveltaminen koskemaan useampia pieniä yrityksiä. Sillä on sen vuoksi myönteinen vaikutus erityisesti pienille yrityksille ja asianomaiselle jäsenvaltiolle. Ulkopuolista asiantuntemusta ei tarvittu. Asianomaisia osapuolia ei myöskään tarvittu kuulla eikä päätöksen vaikutusta arvioida. Joka tapauksessa ehdotuksen vaikutus on vähäinen, koska poikkeuksen soveltamisala ja -aika ovat rajalliset.3. Ehdotukseen liittyvät oikeudelliset näkökohdatPäätösehdotuksen tarkoituksena on antaa Puolalle lupa soveltaa alv-direktiivin 287 artiklasta poikkeavaa erityistoimenpidettä verovapauden myöntämiseksi 1. tammikuuta 2010 alkaen sellaisille verovelvollisille, joiden vuosittainen liikevaihto on enintään 30 000 euroa eikä 10 000 euroa.Tämän päätöksen oikeusperustana ovat alv-direktiivin 395 artiklan säännökset, jotka annettiin Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan nojalla. Näiden säännösten mukaan jäsenvaltion, joka haluaa ottaa käyttöön alv-direktiivistä poikkeavia toimenpiteitä, on saatava tähän neuvoston lupa, joka annetaan neuvoston päätöksenä. Koska kyseessä on liikevaihtoverosta annetun lainsäädännön yhdenmukaistamista koskeva täytäntöönpanotoimenpide, toissijaisuusperiaatetta on noudatettu.Ehdotus on suhteellisuusperiaatteen mukainen eikä sillä sen vuoksi ylitetä sitä, mikä on tarpeen yksinkertaistamistavoitteen saavuttamiseksi, koska sillä laajennetaan Puolassa sovellettavan verovapausjärjestelmän soveltamisalaa ainoastaan hyvin rajoitetusti lisäämällä verovapauden piiriin vain rajoitettu määrä pieniä yrityksiä, joille tämän järjestelmän käyttöönotto on vapaaehtoista. Sen vuoksi se poikkeaa alv-direktiivin periaatteista ainoastaan rajoitetusti ja asianmukaisella tavalla.4. TalousarviovaikutuksetEhdotus ei vaikuta yhteisön talousarvioon.5. LisätiedotEhdotuksen mukaan päätöksen soveltamisaika päättyy ilman eri toimenpiteitä päivänä, jona kaikissa jäsenvaltioissa sovellettavaa pienten yrityksen verovapausjärjestelmää koskevat säännökset tulevat voimaan.Ehdotus:NEUVOSTON PÄÄTÖS,luvan antamisesta Puolan tasavallalle soveltaa yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY 287 artiklasta poikkeavaa toimenpidettäEUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jokaottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 93 artiklan,ottaa huomioon yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28 päivänä marraskuuta 2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY[1] ja erityisesti sen 395 artiklan 1 kohdan,ottaa huomioon komission ehdotuksen[2],sekä katsoo seuraavaa:(1) Komission pääsihteeristön 22 päivänä kesäkuuta 2009 vastaanottamassa kirjeessä Puolan tasavalta pyysi lupaa soveltaa alv-direktiivin 287 artiklasta poikkeavaa erityistoimenpidettä voidakseen myöntää 1 päivästä tammikuuta 2010 alkaen verovapauden sellaisille verovelvollisille, joiden vuosittaisen liikevaihdon vasta-arvo kansallisena valuuttana on enintään 30 000 euroa liittymispäivänä voimassa olleen muuntokurssin mukaan.(2) Direktiivin 2006/112/EY 395 artiklan 2 kohdan mukaisesti komissio antoi 22 päivänä kesäkuuta 2009 päivätyllä kirjeellä Puolan tasavallan esittämän pyynnön tiedoksi muille jäsenvaltioille. Komissio ilmoitti Puolan tasavallalle 3 päivänä heinäkuuta 2009 päivätyllä kirjeellä saaneensa kaikki pyynnön arviointia varten tarpeellisina pitämänsä tiedot.(3) Direktiivin 2006/112/EY XII osaston 1 luvussa jäsenvaltioille annetaan mahdollisuus soveltaa pieniin yrityksiin erityisjärjestelmiä, kuten sellaisia verovelvollisia koskevaa valinnaista verovapausjärjestelmää, joiden vuosittainen liikevaihto on tiettyä raja-arvoa pienempi.(4) Direktiivin 2006/112/EY 287 artiklan 14 kohdan mukaan Puolan tasavalta voi myöntää verovapauden sellaisille verovelvollisille, joiden vuosittaisen liikevaihdon vasta-arvo kansallisena valuuttana on enintään 10 000 euroa sen liittymispäivänä voimassa olleen muuntokurssin mukaan.(5) Tämän enimmäismäärän korottaminen 30 000 euroon mahdollistaa sen, että Puolan tasavalta voi soveltaa yksinkertaistuksia useampiin pieniin yrityksiin, mutta rajoittuen kuitenkin liikevaihdoltaan kaikkein pienempiin yrityksiin, ja edistää niiden kehitystä.(6) Komissio sisällytti 29 päivänä lokakuuta 2004 annettuun alv-velvoitteiden yksinkertaistamista koskevaan direktiiviehdotukseensa (KOM(2004) 728 lopullinen[3]) säännöksiä, joiden tarkoituksena on antaa jäsenvaltioille mahdollisuus vahvistaa verovapauden raja-arvona käytettävän vuosittaisen liikevaihdon enimmäismääräksi 100 000 euroa tai sen vasta-arvo kansallisena valuuttana; tätä enimmäismäärää voidaan tarkistaa vuosittain. Puolan tasavallan esittämä pyyntö on tämän ehdotuksen mukainen.(7) Ehdotettu poikkeus ei vaikuta arvonlisäverosta saataviin Euroopan yhteisöjen omiin varoihin,ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:1 artiklaPoiketen siitä, mitä direktiivin 2006/112/EY 287 artiklassa säädetään, Puolan tasavalta voi myöntää verovapauden sellaisille verovelvollisille, joiden vuosittaisen liikevaihdon vasta-arvo kansallisena valuuttana on enintään 30 000 euroa sen liittymispäivänä voimassa olleen muuntokurssin mukaan.2 artiklaTätä päätöstä sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2010 siihen päivään, jona verovapauden raja-arvona käytettävän vuosittaisen liikevaihdon enimmäismääriä muuttavan direktiivin säännökset tulevat voimaan, ja joka tapauksessa enintään 31 päivään joulukuuta 2012.3 artiklaTämä päätös on osoitettu Puolan tasavallalle.Tehty BrysselissäNeuvoston puolestaPuheenjohtaja [1] EUVL L 347, 11.12.2006, s. 1,[2] EUVL C [...], [...], s. [...].[3] EUVL C 24, 29.1.2005, s. 10.


type: other

text:
Højesteretspræsidenten - Dreyersfond
 Dreyersfond / Nyheder / Højesteretspræsidenten
 Dreyers Fonds Hæderspris til advokater går i 2020 til højesteretspræsident Thomas Rørdam. Det er første gang, at fonden uddeler prisen til en jurist, der ikke er advokat, og det har modtageren ikke været i 18 år. Men selv uden advokattitlen har Thomas Rørdam gjort en stor forskel for advokatbranchen og samtidig sikret at landets højeste retsinstans har udviklet sig i takt med tiden. Desuden sætter han som dommer lige så stor pris på livet i en retssal, som han gjorde som advokat.
 Retssagerne har været den røde tråd i Thomas Rørdams karriere, siden han blev advokat i 1985, og det er stadig dem, der dominerer hans hverdag som højesteretspræsident. Som advokat var han især kendt for at tage komplekse sager og forsvarede dem, alle andre allerede havde dømt, før domstolene gjorde det. Som ansvarlig for landets højeste retsinstans er hans rolle og ansvar et helt andet, men han har gjort det til sin mission at sikre, at domsstolenes afgørelser er anvendelige i forhold til både kommende retssager og samfundet som helhed.
 ”Højesteret har udviklet sig meget igennem det sidste årti, og vi stræber hele tiden mod at begrunde vores domsafsigelser så grundigt som muligt. Den juridiske præcision må og skal altid udgøre fundamentet, men vi supplerer i dag med en omhyggelig og sprogligt mere letlæselig udgave,” fortæller Thomas Rørdam og forklarer:
 ”Det kan være en stor hjælp for embedsværk og ministre, der skal forklare, hvorfor en given dom er faldet ud, som det er. Det er også gavnligt for journalister og andre, der ønsker et mere indgående indblik og en større forståelse. Endelig, og allervigtigst, skaber det mere klarhed om afgørelserne, så de også kan danne præcedens for lignende, fremtidige sager”.
 Kritik er en anledning til forbedring
 I en højesteretssag er der altid mindst fem dommere for at sikre, at hver en sten er vendt, inden sagens afgørelse. I Højesterets to retssale på Slotsholmen er der endda plads til op til 15 dommere, i fald en sag er så afgørende, at endnu flere øjne skal på.
 Kun principielle sager kommer for Højesteret, der som landets sidste retsinstans, har det sidste ord. Institutionen agerer i en tid, hvor sociale medier har givet forbrugerne magt, og hvor folkets dom indimellem får mere spalteplads i dagbladene end landets domstole.
 ”Det er da sket, vores afgørelser har fået en kritik, vi slet ikke havde set komme, og så kan vi da ærgre os over, at begrundelsen ikke var endnu mere grundig, eller var blevet formidlet mere tydeligt,” siger Thomas Rørdam.
 Han er ikke blind for, at sociale medier kan give plads til frustrationer, og at nogen reagerer, så snart de kender resultatet af en sag. Ofte kommer de mest kraftige reaktioner fra dem, der ikke har sat sig ind i begrundelsen for afgørelsen. Det er en realitet for enhver domstol.
 ”Vi orienterer om vores afgørelser på Twitter, men ellers skal Højesteret ikke være på en masse sociale medier og skal slet ikke gå ind i diskussioner dér. Vi lytter til kritik og vi prøver at lære af den, men vi indgår ikke i offentlig dialog om vores afgørelser.”
 Advokat og dommer – essensen er det samme
 Før Thomas Rørdam blev præsident for Højesteret i 2017, var han dommer samme sted. Da han blev udnævnt i 2002, var det kun tredje gang, at en advokat blev højesteretsdommer. Rekrutteringen af dommere til Højesteret har ændret sig inden for de sidste 25 år. Den brede rekruttering sikrer en alsidig dommerstand, hvad præsidenten er overbevist om er gavnligt for alle. Hvad der kan synes mere overraskende, er hans syn på forskellen mellem at være advokat og dommer.
 ”Som advokat var min drivkraft at hjælpe min klient. Der var sager, hvor jeg kunne blive indigneret over, hvordan min klient var blevet behandlet. Uanset hvad var det opgaven, der drev mig. Som dommer er samfundet min klient, så fokus er et andet. Men mit engagement og min drivkraft er det samme, som da jeg var advokat”.
 Det er en noget anden opgave at være præsident for Højesteret end for eksempel en landsret med mange flere ansatte og mange flere administrative opgaver. Det giver mulighed for, at Højesterets præsident kan møde meget mere i retten, end hvad der er muligt for en landsretspræsident.
 Derfor har Thomas Rørdam på trods af sine administrative og repræsentative opgaver kun to dage mindre om måneden i retssalen end de øvrige højesteretsdommere. Det passer ham rigtig godt, at retssagerne fortsat udgør den største del af det arbejdsliv, der spænder bredt med både fagligt engagement i Advokatrådet og en lang række tillidshverv samt undervisning, forfatterskab og rollen som juridisk redaktør på Karnov. Thomas Rørdam har som både advokat og dommer bidraget positivt til advokatbranchen, og får nu Dreyers Fonds Hæderspris.
 Læs også bestyrelsens motivering for advokathædersprisen og bestyrelsens motivering for arkitekthædersprisen og se videoer med interview af tegnestuen og interview af højesteretspræsidenten.
 Advokathædersprisen 2020
 Højesteretspræsident (2017-)
 Højesteretsdommer (2002-2017)
 Møderet for Højesteret (1991)
 Møderet for Landsret (1986)
 Selvstændigt advokatfirma Nyborg & Rørdam (1985 – 2002)
 Ekstern lektor ved KU (1980-1996)
 Fuldmægtig i Justitsministeriet (1977-1985)
 Cand.jur. fra AU (1977)
 LLM-grad fra University of California at Berkley (1976)
 Medlem af Advokatrådet 1991-1997 – herunder medlem af råd og udnævn inden for strafferet, menneskerettigheder og retsudvalg
 Medlem af bestyrelser for bl.a. Landsforeningen af Beskikkede Advokater, Thorvaldsens Museum og flere fonde
 Medlem og leder af flere arbejdsgrupper og nævn under Justitsministeriet
 Formand for Pressenævnet (2009-2017)
 Forfatter til bogen ’Forsvareren’ (2012)
 Medforfatter på bogen ’Pant’ (med Vagn Carstensen)
 Medforfatter til udgivelserne ’Kommenteret Retsplejelov’, ’Straffeprocessen’ og ’Proceduren’
 Hovedredaktør på Karnovs Lovsamling


type: caselaw

text:
 12.6.2004
 SK
 Úradný vestník Európskej únie
 C 156/5
 Odvolanie podané 8. apríla 2004 (faxom: 6. apríla 2004) Deutsche SiSi-Werke GmbH & Co. Betriebs KG proti rozsudku Súdu prvého stupňa Európskych spoločenstiev (druhá komora) z 28. januára 2004 v spojených veciach T-146/02 až T-153/02, Deutsche SiSi-Werke GmbH & Co. Betriebs KG proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory).
 (Vec C-173/04 P)
 (2004/C 156/09)
 Deutsche SiSi-Werke GmbH & Co. Betriebs KG podal na Súdny dvor Európskych spoločenstiev dňa 8. apríla 2004 (faxom: 6. apríla 2004) odvolanie proti rozsudku Súdu prvého stupňa Európskych spoločenstiev (druhá komora) z 28. januára 2004 v spojených veciach T-146/02 až T-153/02, Deutsche SiSi-Werke GmbH & Co. Betriebs KG proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory). Odvolateľa zastupuje Anja Franke, advokátka, Grünecker Kinkeldey Stockmair & Schwanhässer, Maximilienstr. 58, D-80538 Mníchov v spolupráci s Martin Aufenanger, patentovým poradcom, Maximilianstr. 58, D-80538 Mníchov.
 Odvolateľ navrhuje, aby Súdny dvor:
 1.
 zrušil rozsudok Súdu prvého stupňa z 28. januára 2004 v spojených veciach T-146/02 až T-153/02 (1);
 2.
 zaviazal žalovaného a odporcu v konaní o odvolaní na náhradu trov tak odvolacieho konania ako aj konania pred Súdom prvého stupňa.
 Žalobné dôvody a hlavné argumenty
 Odvolanie je založené na porušení práva spoločenstva Súdom prvého stupňa.
 —
 Súd prvého stupňa zaznáva odvetvie výrobkov a teda tvary obalov, ktoré majú slúžiť na porovnanie v rámci posúdenia rozlišovacej spôsobilosti v súlade s článkom 7, odsek 1, písmeno b) nariadenia č. 40/94 ochranných známok, pre ktoré bola podaná prihláška. Súd prvého stupňa pri posudzovaní nezobral do úvahy tvary obalov, ktoré sú už uvedené na trh pre konkrétne určené výrobky, v tomto prípade „ovocné nápoje a džúsy“, ale tvary obalov všetkých „potravinových tekutín“ vo všeobecnosti. Otázka do akej miery sa odlišujú ochranné známky, pre ktoré bola podaná prihláška, od tradičných obalov pre nápoje nie je posúdená. Súd prvého stupňa uskutočnil preskúmanie iba z pohľadu fiktívnych základných tvarov prihlasovaných ochranných známok a z pohľadu možného používania v budúcnosti stojacich vrecúšok pre „ovocné nápoje a džúsy“.
 —
 Tým, že Súd prvého stupňa založil svoje posúdenie na týchto prvkoch, stanovil príliš vysoké požiadavky na tvar prihlasovaných ochranných známok vo vzťahu k nízkemu stupňu požadovanej rozlišovacej spôsobilosti.
 —
 Pri posudzovaní verejného záujmu podľa článku 7 odsek 1, písmeno b) nariadenia č. 40/94, Súd prvého stupňa vychádza výlučne z verejného záujmu prípadných konkurentov bez toho, aby zobral do úvahy skutočné fakty a síce skutočnosť, že odvolateľ používa desiatky rokov stojace vrecúška bez toho, aby ho niekto napodobňoval. Verejný záujem spotrebiteľov je úplne zanedbaný.
 (1) Ešte neuverejneného v Zbierke rozhodnutí.


text:
 22.5.2010
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 134/45
 Жалба, подадена на 17 март 2010 г. — Lidl Stiftung/СХВП — Vinotasia (VITASIA)
 (Дело T-124/10)
 2010/C 134/74
 Език на жалбата: немски
 Страни
 Жалбоподател: Lidl Stiftung & Co. KG (Некарсулм, Германия) (представители: M. Schaeffer и A. Marx, Rechtsanwälte)
 Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
 Друга страна в производството пред апелативния състав: Vinotasia GmbH (Кобленц, Германия)
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени решението на четвърти апелативен състав от 14 януари 2010 г. по преписка R 1054/2008-4,
 —
 да се отхвърли подаденото на 30 юни 2006 г. възражение No B 1 027 947 в частта, в която е уважено с решение на отдела по споровете от 30 май 2008 г.,
 —
 да се осъди ответникът да заплати разноските по производствата пред Общия съд на Европейския съюз и пред четвърти апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели),
 —
 при условията на евентуалност, да се спре производството до постановяването на окончателно решение по подаденото пред германското Патентно ведомство искане за обявяване на недействителност на по-ранната германска марка „VINOTASIA“, регистрирана под No 302 15 015.
 Правни основания и основни доводи
 Заявител на марката на Общността: жалбоподателят.
 Марка на Общността, предмет на спора: словна марка „VITASIA“ за стоки от класове 29, 30, 31, 32 и 33 (заявка No 4 691 101)
 Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: Vinotasia GmbH
 Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: германска словна марка „VINOTASIA“, регистрирана под No 302 15 015 за стоки и услуги от класове 32, 33 и 35.
 Решение на отдела по споровете: частично уважава възражението.
 Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата.
 Изложени правни основания: нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент No 207/2009 (1), доколкото не съществува вероятност от объркване на конфликтните марки.
 (1) Регламент (ЕО) No 207/2009 на Съвета от 26 февруари 2009 година относно марката на Общността (ОВ L 78, стр. 1).


text:
 11.10.2008
 MT
 Il-Ġurnal Uffiċjali ta’ l-Unjoni Ewropea
 C 260/3
 Sentenza tal-Qorti tal-Ġustizzja (L-Ewwel Awla) ta' l-10 ta' Lulju 2008 (talba għal deċiżjoni preliminari magħmula mill-Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu — Repubblika tal-Polonja) — Alicja Sosnowska vs Dyrektor Izby Skarbowej we Wrocławiu Ośrodek Zamiejscowy w Wałbrzychu
 (Kawża C-25/07) (1)
 (VAT - Direttivi 67/227/KEE u 77/388/KEE - Leġiżlazzjoni nazzjonali li tistabbilixxi regoli għal rifużjonijiet ta' VAT eċċessiva - Prinċipji ta' newtralità fiskali u ta' proporzjonalità - Miżuri speċjali għal deroga)
 (2008/C 260/04)
 Lingwa tal-kawża: Il-Pollakk
 Qorti tar-rinviju
 Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu
 Partijiet fil-kawża prinċipali
 Rikorrenti: Alicja Sosnowska
 Konvenut: Dyrektor Izby Skarbowej we Wrocławiu Ośrodek Zamiejscowy w Wałbrzychu
 Suġġett
 Talba għal deċiżjoni preliminari — Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu — Interpretazzjoni tat-tielet inċiż ta' l-Artikolu 5 KE, u ta' l-Artikolu 2 tad-Direttiva tal-Kunsill 67/227/KEE, tal-11 ta' April 1967, fuq l-armonizzazzjoni tal-leġiżlazzjoni ta' l-Istati Membri dwar it-taxxi fuq il-bejgħ (ĠU 71, p. 1301), kif ukoll ta' l-Artikoli 18(4) u 27(1) tas-Sitt Direttiva tal-Kunsill 77/388/KEE, tas-17 ta' Mejju 1977, fuq l-armonizzazzjoni tal-liġijiet ta' l-Istati Membri dwar taxxi fuq id-dħul mill-bejgħ — Sistema komuni ta' taxxa fuq il-valur miżjud: bażi uniformi ta' stima (ĠU L 145, p. 1) — Leġislazzjoni nazzjonali fir-rigward ta' taxxa fuq id-dħul mill-bejgħ li tipprovdi, f'dak li jirrigwarda ż-żmien li fih trid issir restituzzjoni ta' l-eċċess, modalitajiet inqas favorevoli għall-persuni taxxabbli li jkunu bdew iwettqu tranżazzjonijiet taxxabbli u jkunu reġistrati bħala persuni taxxabbli li jwettqu provvisti intrakomunitarji — Prinċipji tan-newtralità fiskali u ta' proporzjonalità
 Dispożittiv
 1)
 L-Artikolu 18(4) tas-Sitt Direttiva tal-Kunsill 77/388/KEE, tas-17 ta' Mejju 1977, fuq l-armonizzazzjoni tal-liġijiet ta' l-Istati Membri dwar taxxi fuq id-dħul mill-bejgħ — Sistema komuni ta' taxxa fuq il-valur miżjud: bażi uniformi ta' stima, kif emendata mid-Direttiva tal-Kunsill 2005/92/KE, tat-12 ta' Diċembru 2005, u l-prinċipju ta' proporzjonalità jipprekludu leġiżlazzjoni nazzjonali, bħal dik in kwistjoni fil-kawża prinċipali li, bil-għan li tippermetti l-kontrolli neċessarji sabiex jiġu pprevenuti l-evażjoni u l-evitar tat-taxxa, testendi l-perijodu li l-amministrazzjoni fiskali għandha sabiex tirrifondi t-taxxa eċċessiva fuq il-valur miżjud, lil kategorija ta' persuna taxxabbli, minn 60 għal 180 jum, b'effett mid-data li fiha titressaq id-dikjarazzjoni tat-taxxa fuq il-valur miżjud mill-persuna taxxabbli, sakemm din ma tkunx iddepożitat depożitu ta' sigurtà ta' PLN 250 000.
 2)
 Dispożizzjonijiet bħal dawk in kwistjoni fil-kawża prinċipali, ma jikkostitwixxux “miżuri speċjali għal deroga” intiżi sabiex ikunu pprevenuti ċerti tipi ta' evażjoni u ta' evitar ta' taxxa skond l-Artikolu 27(1) tas-Sitt Direttiva 77/388, kif emendata mid-Direttiva 2005/92.
 (1) ĠU C 69, 24.3.2008.


text:
 7.11.2009
 SV
 Europeiska unionens officiella tidning
 C 267/69
 Talan väckt den 24 augusti 2009 — Fédération Internationale des Logis mot harmoniseringsbyrån (Brun kvadrat med konvexa sidor)
 (Mål T-329/09)
 2009/C 267/126
 Ansökan avfattad på franska
 Parter
 Sökande: Fédération Internationale des Logis (Paris, Frankrike) (ombud: advokaten C. Champagner Katz)
 Svarande: Byrån för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken, mönster och modeller)
 Sökandens yrkanden
 Sökanden yrkar att förstainstansrätten ska
 —
 ogiltigförklara det beslut som fattats av harmoniseringsbyråns första överklagandenämnd den 11 juni 2009 i ärende R 0202/2009-1 och godkänna registreringen av det sökta varumärket, och
 —
 förplikta harmoniseringsbyrån att ersätta rättegångskostnaderna.
 Grunder och huvudargument
 Sökt gemenskapsvarumärke: Varumärket föreställande en brun kvadrat med konvexa sidor för varor och tjänster i klasserna 3, 18, 24, 43 och 44 — ansökan nr 6468722
 Granskarens beslut: Avslag på registreringsansökan
 Överklagandenämndens beslut: Avslag på överklagandet
 Grunder: Åsidosättande av artikel 7.1 b i förordning 207/2009 då en kvadrat med konvexa sidor i en särskild och specifik brun färg är särskiljande beträffande de varor och tjänster som är föremål för registreringsansökan, eftersom dessa beståndsdelar ger varumärket ett särskilt utseende för dessa varor och tjänster.