text:
C 247/34 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 26.8.2000
 Motivi e principali argomenti — concedere la somma di 25 000 EUR con riserva di
 aumento o diminuzione nel corso del giudizio, a risarci-
 mento del danno materiale subito per non essere stato
 La ricorrente nella presente causa si oppone alla decisione
 nominato a tale posto vacante e, conseguentemente, per
 con cui il suo superiore diretto l’ha sollevata dall’ufficio di
 essere stato privato di una possibilità di promozione;
 capogruppo all’interno della sezione italiana della Traduzione.
 — condannare la Commissione a tutte le spese.
 A sostegno del ricorso, fa valere i seguenti motivi:
 — incompetenza del suo diretto superiore ad adottare l’atto Motivi e principali argomenti
 impugnato, in quanto la ricorrente era stata nominata
 capogruppo dallo stesso Direttore della Traduzione; Il ricorrente contesta il mancato accoglimento della sua
 candidatura all’ufficio di capo unità corrispondente al posto
 — violazione delle forme sostanziali in quanto non si è vacante COM/091/99 IV/E/2 «Industria di base».
 proceduto alla consultazione del Comitato dello Statuto;
 A sostegno del ricorso fa valere:
 — violazione dei diritti della difesa in quanto la ricorrente
 non ha potuto prendere posizione prima dell’adozione — la violazione dell’art. 25 dello Statuto e dell’obbligo di
 dell’atto impugnato; motivazione;
 — violazione del dovere di motivazione degli atti. — la violazione dell’art. 45 dello Statuto, della procedura di
 promozione e del principio della parità di trattamento;
 — la violazione dell’art. 7 dello Statuto;
 — l’esistenza nel caso di specie di un errore manifesto di
 valutazione e di uno sviamento di potere.
 Ricorso proposto il 16 giugno 2000 dal signor Carmelo
 Morello contro la Commissione delle Comunità europee
 (Causa T-164/00)
 Ricorso del Consorzio Industrie Fiammiferi (CIF) contro
 (2000/C 247/60) la Commissione delle Comunità europee, proposto il
 19 giugno 2000
 (Lingua processuale: il francese) (Causa T-165/00)
 Il 16 giugno 2000, il signor Carmelo Morello, domiciliato in (2000/C 247/61)
 Bruxelles, con gli avv.ti Jacques Sambon e Pierre Paul van
 Gehuchten, del foro di Bruxelles, ha proposto dinanzi al
 Tribunale di primo grado delle Comunità europee un ricorso (Lingua processuale: l’italiano)
 contro la Commissione delle Comunità europee.
 Il 19 giugno 2000, il Consorzio Industrie Fiammiferi (CIF),
 Il ricorrente chiede che il Tribunale voglia: con gli avvocati Antonio Tizzano e Gian Michele Roberti, del
 foro di Napoli, Place du Grand Sablon, 36, Bruxelles, ha
 — annullare la decisione con cui la Commissione ha nomina- proposto dinanzi al Tribunale di primo grado delle Comunità
 to un altro funzionario all’impiego COM/091/99 IV/E/2 europee un ricorso contro la Commissione delle Comunità
 «Industria di base» corrispondente ad un posto A5/A4 di europee.
 capo unità;
 Il ricorrente chiede che il Tribunale voglia:
 — annullare la decisione di non accogliere la candidatura del
 ricorrente al posto di capo unità COM/091/99 IV/E/2; — annullare la decisione della Commissione europea, conte-
 nuta nella lettera del Segretariato generale del 7 aprile
 — concedere la somma di 100 000 EUR con riserva di 2000, con la quale è stato negato l’accesso a taluni
 aumento o diminuzione nel corso del giudizio, a risarci- documenti relativi a determinati procedimenti istruiti
 mento del danno morale subito a causa delle informazioni dalla stessa Commissione nel quadro del regime di
 irregolari o incomplete raccolte dalla convenuta circa il produzione e vendita di fiammiferi in Italia
 fascicolo individuale del ricorrente e a causa dello stato di
 incertezza e di preoccupazione in cui questi si è trovato — condannare la Commissione al pagamento delle spese di
 in merito al suo futuro professionale; procedura.
 ---pagebreak--- 26.8.2000 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 247/35
 Motivi e principali argomenti assunzione non sarebbe stata determinata in funzione delle
 necessità e dell’interesse del servizio.
 I motivi e principali argomenti sono quelli invocati nella causa
 T-107/00 Consorzio Industrie Fiammiferi c. Comissione (1). Esso sostiene inoltre che, essendo idoneo alla promozione nel
 grado A4 dal 1o aprile 1998, la decisione impugnata del
 13 dicembre 1999, che lo nomina al posto che occupava da più
 (1) Non ancora pubblicate nel GUCE.
 di due anni, implicava necessariamente l’obbligo di prendere in
 esame le possibilità di promuoverlo.
 Ricorso del signor Peter Hirschfeldt contro l’Agenzia
 europea dell’ambiente, proposto il 19 giugno 2000
 Ricorso del signor «D» contro la Commissione delle
 (Causa T-166/00) Comunità europee, proposto il 19 giugno 2000
 (2000/C 247/62) (Causa T-167/00)
 (Lingua processuale: il francese) (2000/C 247/63)
 Il 19 giugno 2000 il signor Peter Hirschfeldt, residente in
 Copenaghen, con gli avv.ti Jean-Noël Louis e Veronique Peere, (Lingua processuale: il francese)
 del foro di Bruxelles, ha proposto dinanzi al Tribunale di
 primo grado delle Comunità europee un ricorso contro Il 19 giugno 2000 il signor «D», residente in Lussemburgo, con
 l’Agenzia europea dell’ambiente. gli avv.ti Jean-Noël Louis e Véronique Peere, del foro di
 Bruxelles, ha proposto dinanzi al Tribunale di primo grado
 Il ricorrente chiede che il Tribunale voglia: delle Comunità europee un ricorso contro la Commissione
 delle Comunità europee
 — annullare la decisione che annulla il concorso interno
 EEA/T/99/1, decisione notificata al ricorrente con lettera
 Il ricorrente chiede che il Tribunale voglia:
 del 27 settembre 1999;
 — annullare la decisione 13 dicembre 1999, recante trasferi- — annullare la decisione 20 agosto 1999 con cui la Commis-
 mento del ricorrente dalla Commissione all’Agenzia euro- sione si rifiuta di riconoscergli lo stato civile di convivente
 pea dell’ambiente, nei limiti in cui essa fissa il suo di una persona in una «stabile unione omosessuale» e di
 inquadramento nel grado A5, terzo scatto, con effetto a concedere a lui e al suo convivente tutti i diritti che ne
 decorrere dal 1o novembre 1999; risultano, in particolare, la copertura da parte del regime
 comune di assicurazione malattie e infortuni, l’assegno di
 — condannare la convenuta alle spese. famimglia e i diritti derivanti dal protocollo sui privilegi e
 sulle immunità, ivi compreso il diritto di non essere
 soggetti alle disposizioni che limitano l’emigrazione e le
 Motivi e principali argomenti formalità di registrazione degli stranieri;
 — condannare la convenuta alle spese.
 Nei confronti delle decisioni impugnate, il ricorrente fa valere:
 — la violazione degli artt. 8, 45 e 27 dello Statuto;
 Motivi e principali argomenti
 — la violazione dell’art. 5 dello Statuto, nonché del principio
 di parità di trattamento; Il ricorrente, dipendente della Commissione, ha concluso
 con un partner dello stesso sesso un contratto solenne di
 — l’esistenza, nel caso di specie, di uno sviamento di convivenza («stabile unione omosessuale») ai sensi della legge
 procedura. catalana 15 luglio 1998. Secondo il ricorrente, tale contratto
 comporta per i conviventi diritti e obblighi reciproci, in
 Secondo il ricorrente, l’annullamento del concorso EEA/T/99/1 particolare l’obbligo di contribuire agli oneri familiari e alle
 sarebbe stato deciso in seguito ad un accordo interistituzionale, spese comuni. In seguito, il ricorrente ha presentato una
 intervenuto tra la Commissione e l’Agenzia convenuta, ai sensi domanda intesa al riconoscimento del suo stato civile di
 del quale la procedura di trasferimento sarebbe stata preferita convivente di una persona nell’ambito di una «stabile unione
 a quella del concorso allo scopo di evitare che, pur conservando omosessuale» ed all’ottenimento dell’assegno di famiglia. Con
 il proprio posto alla Commissione, egli fosse immesso in ruolo la decisione impugnata la Commissione ha qualificato il
 all’Agenzia. In un caso siffatto, la scelta della procedura di ricorrente celibe e gli ha negato l’assegno di famiglia.


type: wikipedia

text:
David Levi (; born December 2, 1962 in Tel Aviv, Israel) is an Israeli professional poker player and former professional footballer who in his poker career has won over $2.6 million in live tournaments.
 Levi, who was born and raised in Israel, was a paratrooper in the Israel Defense Forces and then later played soccer professionally for Hapoel Ramat Gan. After his soccer career was cut short by a knee injury, he then moved to Los Angeles, California where he was introduced to poker and was once the roommate of professional poker player and friend Amir Vahedi. A few years later he moved to Las Vegas, Nevada where he currently resides.
 As of 2020, his total live tournament winnings exceed $4,000,000. His 37 cashes at the WSOP account for $553,434 of those winnings.
 World Series of Poker
 Levi has multiple cashes at the World Series of Poker (WSOP), which includes two final tables, and has made the final table of the 2005 WSOP Tournament of Champions. His highest finish in the Main Event was 121st in 2007.
 World Poker Tour
 Levi has finished in the money at 10 World Poker Tour (WPT) championship events, making the final table in season six at the 2007 Mandalay Bay Poker Championship where he finished 3rd earning $229,540. He also made a final table of the WPT offspring known as the Professional Poker Tour, where he finished 3rd at the Mirage Poker Showdown event in 2005.
 Other poker events
 Levi has over 20 first place victories in various event over his poker career. In April 2002, he won the '$3,100 No Limit Hold'em' event at the Bellagio High Buy-in Tournament Series, after he had defeated WPT Champion Alan Goehring during heads-up play, earning $159,468, winning the $1,500 Limit Hold'em event at the 2003 Bellagio Five-Diamond World Poker Classic, earning $144,917 and winning California State Poker Championship in 2000, earning $26,751, and then again in 2004, earning $99,745.
 References
 External links
 World Poker Tour profile
 CardPlayer.com profile
 1962 births
 Living people
 Israeli footballers
 People from Tel Aviv
 Israeli poker players
 Association footballers not categorized by position


type: contracts

jurisdiction: EU

text:
 8.10.2015
 ET
 Euroopa Liidu Teataja
 L 263/35
 EMP ÜHISKOMITEE OTSUS
 nr 246/2014,
 13. november 2014,
 millega muudetakse EMP lepingu XXI lisa „Statistika” [2015/1805]
 EMP ÜHISKOMITEE,
 võttes arvesse Euroopa Majanduspiirkonna lepingut (edaspidi „EMP leping”), eriti selle artiklit 98,
 ning arvestades järgmist:
 (1)
 EMP lepingusse tuleb inkorporeerida komisjoni 29. aprill 2014. aasta rakendusmäärus (EL) nr 439/2014, millega muudetakse määrust (EÜ) nr 250/2009, millega rakendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EÜ) nr 295/2008 ettevõtluse struktuurstatistika kohta seoses näitajate määratluste ja andmete edastamise tehnilise vorminguga (1).
 (2)
 Seetõttu tuleks EMP lepingu XXI lisa vastavalt muuta,
 ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:
 Artikkel 1
 EMP lepingu XXI lisa punkti 1k (komisjoni määrus (EÜ) nr 250/2009) järele lisatakse järgmine taane:
 „—
 32014 R 0439: komisjoni rakendusmäärus (EL) nr 439/2014, 29. aprill 2014 (ELT L 128, 30.4.2014, lk 72).”
 Artikkel 2
 Rakendusmääruse (EL) nr 439/2014 islandi- ja norrakeelne tekst, mis avaldatakse Euroopa Liidu Teataja EMP kaasandes, on autentsed.
 Artikkel 3
 Käesolev otsus jõustub 14. novembril 2014 tingimusel, et kõik EMP lepingu artikli 103 lõike 1 kohased teated on edastatud (2).
 Artikkel 4
 Käesolev otsus avaldatakse Euroopa Liidu Teataja EMP osas ja EMP kaasandes.
 Brüssel, 13. november 2014
 EMP Ühiskomitee nimel
 eesistuja
 Kurt JÄGER
 (1) ELT L 128, 30.4.2014, lk 72.
 (2) Põhiseadusest tulenevaid nõudeid ei ole nimetatud.


text:
Marians Pahars (sündinud 5. augustil 1976; Tšornobai, Tšornobai rajoon, Tšerkassõ oblast, Ukraina NSV) on läti jalgpallitreener ja endine Läti jalgpallikoondise ründaja.
 Läti rahvuskoondises mängis Pahars aastatel 1996–2007 75 korda ja lõi 15 väravat. Debüüt koondises toimus 12. märtsil 1996, kui kohtuti Küprosega ja kaotati 0:1. Esimese värava lõi ta rahvuskoondises 17. veebruaril 1997 mängus Poolaga, mis kaotati 2:3.
 Aastatel 2013–2017 oli ta Läti jalgpallikoondise peatreener. Alates 2018. aastast on ta Läti kõrgliiga klubi FK Jelgava peatreener,
 Klubid
 1994 Pārdaugava
 1995 Skonto-Metāls
 1995–1998 Riia Skonto
 1998–2006 Southampton FC
 2006–2008 Anorthosis Famagusta
 2008 Skonto FC
 2009 FK Jūrmala
 Saavutused
 Läti meister 1995, 1996, 1997 ja 1998
 Läti parim jalgpallur 1999, 2000 ja 2001
 Isiklikku
 Marians Pahars on 176 cm pikk ja kaalub 70 kg.
 Välislingid
 Marians Pahars Läti Jalgpalliföderatsiooni lehel
 Läti jalgpallurid
 Läti jalgpallitreenerid
 Southampton FC mängijad
 Premier League'i mängijad
 The Championshipi mängijad
 Sündinud 1976


type: legislation

text:
 |
 52013PC0430
 Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS BESLUT om ett utökat samarbete mellan de offentliga arbetsförmedlingarna /* COM/2013/0430 final - 2013/0202 (COD) */
 MOTIVERING
 1. BAKGRUND TILL FÖRSLAGET
 Det här förslaget till rättsakt är en stimulansåtgärd enligt artikel
 149 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt och syftar till att stärka
 samarbetet mellan de offentliga arbetsförmedlingarna i medlemsstaterna. De
 offentliga arbetsförmedlingarna ansvarar för att genomföra den aktiva
 arbetsmarknadspolitiken och tillhandahålla arbetsförmedlingstjänster i
 allmänhetens intresse. De ingår i relevanta ministerier, offentliga organ eller
 (icke vinstdrivande) offentligrättsliga företag. De offentliga
 arbetsförmedlingarna erbjuder tjänster som arbetsmarknadsinformation, stöd för
 att söka arbete, rådgivning, yrkesvägledning, platsförmedling och stöd för
 yrkesmässig och geografisk rörlighet. I många fall handhar de offentliga
 arbetsförmedlingarna också arbetslöshetsförmåner och andra sociala förmåner.
 Hur effektivt de arbetar är också en viktig faktor för hur väl
 arbetsmarknadspolitiken ska fungera.
 Att stärka samarbetet mellan de offentliga
 arbetsförmedlingarna i EU har konstaterats vara ett viktigt inslag i arbetet
 för att uppnå sysselsättningsmålen i Europa 2020-strategin[1]. Kommissionen har förespråkat
 en modernisering av de offentliga arbetsförmedlingarnas arbete, partnerskap
 mellan offentliga arbetsförmedlingar och andra arbetsförmedlingar samt en
 omvandling av de offentliga arbetsförmedlingarna till ”övergångsbyråer” med en
 ny kombination av ”aktiva” och ”passiva” arbetsmarknadsåtgärder[2]. Rådet har nyligen uppmanat
 till partnerskap mellan offentliga och privata arbetsförmedlingar,
 arbetsgivare, arbetsmarknadens parter och företrädare för ungdomar när det
 gäller att genomföra ungdomsgarantierna[3].
 De offentliga arbetsförmedlingarna behandlas också direkt i de gällande
 EU-riktlinjerna för medlemsstaternas nationella arbetsmarknadspolitik, de s.k.
 sysselsättningsriktlinjerna[4].
 Krympande offentliga budgetar och behovet av ökad kostnadseffektivitet
 inom de offentliga arbetsförmedlingarna har lett till att flera medlemsstater
 har reformerat sina offentliga arbetsförmedlingar genom att integrera dem med
 olika organ som tillhandahåller arbetslöshetsförmåner, lägga ut tjänster på
 entreprenad till privata företag, föra ut arbetsförmedlingarnas verksamhet på
 regioner och kommuner samt förbättra tjänsterna med hjälp av olika it-verktyg
 och självbetjäningsverktyg. Samtidigt förändras de offentliga
 arbetsförmedlingarnas utgifter fortlöpande (bortsett från
 arbetslöshetsförmånerna): en regelbunden undersökning bland de offentliga
 arbetsförmedlingarna[5]
 visade att utgifterna ökade under 2007–2010 och att de mestadels minskade under 2011. Den senaste
 budgetprognosen visar att de flesta offentliga arbetsförmedlingar tror att
 utgifterna kommer att vara högre 2013 än under föregående år.
 De nationella skillnaderna i fråga om de offentliga arbetsförmedlingarnas
 affärsmodell, förhållandena på arbetsmarknaden och de rättsliga ramarna har
 lett till att arbetsmarknadsprogrammen genomförs med olika verkningsgrad i de
 olika länderna. Medlemsstaterna kommer även i fortsättningen att ansvara för att
 organisera, anställa personal och leda arbetet inom sina offentliga
 arbetsförmedlingar. Genom detta förslag inrättas ett europeiskt nätverk för
 offentliga arbetsförmedlingar, vilket gör det möjligt att jämföra
 arbetsförmedlingarnas resultat på europeisk nivå, kartlägga god praxis och
 främja ömsesidigt lärande för att förbättra arbetsförmedlingarnas kapacitet och
 effektivitet. Erfarenheten har visat att medlemsstaterna inte deltar i
 ömsesidigt lärande och benchmarking i tillräcklig utsträckning på eget initiativ.
 De offentliga arbetsförmedlingarna började samarbeta på europeisk nivå
 1997, när kommissionen inrättade en informell rådgivande grupp med offentliga
 arbetsförmedlingar för att främja samarbete, utbyte och ömsesidigt lärande
 mellan medlemsorganisationerna[6]
 och få återkoppling från experter på sysselsättningsområdet. Trots de framsteg
 som gjorts under åren är den nuvarande samarbetsmodellen alltför begränsad i
 flera avseenden.
 De nationella offentliga arbetsförmedlingarnas deltagande i denna
 verksamhet är fortfarande frivilligt, och detta försvårar möjligheterna att i
 ett tidigt skede upptäcka bristande resultat hos de offentliga
 arbetsförmedlingarna och eventuella strukturella arbetsmarknadsproblem som
 beror på detta. Det saknas också en rapporteringsmekanism, vilket innebär att
 politiska beslutsfattare på nationell och europeisk nivå inte informeras
 systematiskt om resultaten av nuvarande metoder för benchmarking och ömsesidigt
 lärande.
 Arbetet med att göra de offentliga arbetsförmedlingarna mer jämförbara
 genom att gruppera dem efter affärsmodell har hittills inte fungerat.
 Kopplingarna mellan insatserna för benchmarking och ömsesidigt lärande är svaga
 och inkonsekventa, och det nuvarande programmet för ömsesidigt lärande har
 ingen vetenskapligt solid evidensbas. Det är bara några få offentliga
 arbetsförmedlingar som deltar i ömsesidigt lärande och effekterna är därför
 alltför begränsade.
 De offentliga arbetsförmedlingarna måste
 anpassa sina organisationsmodeller, affärsstrategier och processer till den
 snabba utvecklingen om de ska kunna bli ”lärande organisationer” och bidra till
 sysselsättningskommitténs arbete. I sitt aktuella dokument PES Strategy EU
 2020[7]
 fastställer nätverket fem nyckelområden för förändring för att uppnå målen för
 Europa 2020-strategin: i) skapa en koppling till efterfrågesidan, ii) inta en
 ledande roll genom samarbete/partnerskap, iii) utveckla färdighetsbaserade
 insatser, iv) sträva efter varaktiga resultat i fråga om aktivering samt v)
 förbättra karriärmöjligheterna.
 Detta förslag syftar till att utvidga, stärka
 och befästa pågående initiativ för att gynna alla offentliga
 arbetsförmedlingar. Förslaget om utökat samarbete mellan de offentliga
 arbetsförmedlingarna utgör en samlad insats för att modernisera
 arbetsförmedlingarna och ge dem möjlighet att agera effektivt tillsammans i den
 aktuella ekonomiska krisen.
 Ett europeiskt nätverk för offentliga
 arbetsförmedlingar som inrättas på en solid rättslig grund skulle kunna
 förbättra samordningen av insatser mellan de offentliga arbetsförmedlingarna
 och ge nätverket befogenhet att agera. En formaliserad struktur är en
 förutsättning för att man ska kunna öka nätverkets potential att bidra till att
 ta fram innovativa, evidensbaserade åtgärder för genomförande av politiken i
 linje med Europa 2020-målen. En sådan struktur skulle också göra det lättare
 att genomföra arbetsmarknadsprojekt som finansieras via Europeiska socialfonden
 (ESF). Det föreslagna initiativet kan bidra till ökad kostnadseffektivitet.
 Det nätverk som inrättas enligt detta beslut
 kommer att ta initiativ i form av stimulansåtgärder som syftar till att
 förbättra samarbetet mellan medlemsstaterna på sysselsättningsområdet. Dessa
 kompletterar det samarbete mellan offentliga arbetsförmedlingar som sker inom
 Eures på grundval av artiklarna 45 och 46 i fördraget.
 2. RESULTAT AV SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER OCH
 KONSEKVENSBEDÖMNINGAR
 Eftersom större vikt läggs vid evidensbaserade
 politiska åtgärder grundar sig detta förslag på en rad undersökningar och
 samråd med berörda parter.
 Särskilt
 relevanta var undersökningarna om affärsmodeller för offentliga
 arbetsförmedlingar[8],
 om system för att mäta de offentliga arbetsförmedlingarnas resultat och om
 arbetskraftens geografiska rörlighet[9],
 om de offentliga arbetsförmedlingarnas roll i fråga om trygghet och
 flexibilitet på arbetsmarknaden (flexicurity)[10], om de offentliga arbetsförmedlingarnas roll när det
 gäller att förutse kompetensbehov inom arbetskraften och utrusta arbetstagarna
 för nya jobb[11].
 Resultaten av programmet för ömsesidigt lärande mellan de offentliga
 arbetsförmedlingarna[12]
 och resultaten av frågeformuläret om krisåtgärder för de offentliga
 arbetsförmedlingarna 2009–2013[13]
 har beaktats, liksom resultaten av det aktuella benchmarkingprojektet för
 offentliga arbetsförmedlingar[14],
 som samfinansieras av kommissionen.
 Benchmarkinginitiativets framtid har
 diskuterats flera gånger under 2012 och 2013 med den nuvarande rådgivande
 gruppen med arbetsförmedlingar. Ett samråd med gruppen om viktiga inslag i
 detta förslag ägde rum i mars och maj 2013, och medlemmarna uppmanades att
 lämna synpunkter om tänkbara mål, initiativ och politiska handlingsalternativ
 som rör detta förslag.
 I januari 2013 lade gruppen fram ett
 diskussionsunderlag med titeln Towards an integrated European Public Employment
 Services bench-learning initiative. Det diskuterades vid det informella
 mötet i rådet (sysselsättning, socialpolitik, hälso- och sjukvård samt
 konsumentfrågor) och av sysselsättningskommittén. Vid det
 informella mötet i rådet konstaterades att ett utökat och mer fokuserat
 samarbete mellan de offentliga arbetsförmedlingarna skulle leda till ett
 förbättrat utbyte av bästa praxis och man bad därför att ett detaljerat förslag
 till initiativ om benchlearning skulle utarbetas[15].
 Dessa samråd och undersökningar visar att
 berörda parter är eniga om att det behövs ett utökat samarbete mellan de
 offentliga arbetsförmedlingarna. Alla offentliga arbetsförmedlingar bör bli
 aktiva deltagare i nätverket. Det fanns också ett brett stöd för att utvidga
 benchmarking-mekanismen och skapa en starkare koppling mellan insatserna för
 benchmarking och ömsesidigt lärande.
 De offentliga arbetsförmedlingarna har också
 deltagit på ett öppet sätt i lämpliga skeden av förberedelserna inför
 meddelandet av beslutet i kommissionens arbetsprogram 2013–2014, och här
 presenteras de mer detaljerade förberedelserna av denna text. De offentliga
 arbetsförmedlingarnas synpunkter har inhämtats både skriftligt och genom öppna
 samrådsmöten och har beaktats när det gäller centrala aspekter som direkt berör
 dem, dvs. nätverkets initiativ/verksamhet och styrningsstrukturer,
 kommissionens roll och samarbetet med andra arbetsförmedlingar och med rådet,
 särskilt sysselsättningskommittén.
 Eftersom förslaget främst kommer att få
 indirekta effekter och de huvudsakliga tekniska inslagen i initiativet för
 benchmarking och ömsesidigt lärande kommer att fastställas i en delegerad akt,
 ansågs en konsekvensbedömning vara överflödig. Några budgetkonsekvenser
 förväntas inte heller.
 3. FÖRSLAGETS RÄTTSLIGA
 ASPEKTER
 Rätten att vidta åtgärder grundar sig på
 artikel 149 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, enligt vilket
 Europaparlamentet och rådet får besluta om stödåtgärder för att främja
 samarbete mellan medlemsstaterna och stödja deras insatser på sysselsättningsområdet
 genom initiativ som syftar till att utveckla utbyte av information och
 beprövade erfarenheter, tillhandahålla jämförande analys och rådgivning, främja
 nyskapande tillvägagångssätt och utvärdera erfarenheter, särskilt med hjälp av
 pilotprojekt.
 Unionsåtgärder är motiverade även på grund av
 att förslaget om ett utökat samarbete mellan de offentliga arbetsförmedlingarna
 kommer att bidra till fördragets mål, särskilt att främja full sysselsättning
 (artikel 3 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt).
 Hela förslaget om utökat samarbete mellan de
 offentliga arbetsförmedlingarna är en stimulansåtgärd i enlighet med artikel
 149. Med tanke på den föreslagna stimulansåtgärdens karaktär är en rättsakt –
 dvs. ett beslut av Europaparlamentet och rådet – det lämpligaste alternativet.
 Ett utökat samarbete genom incitament för de
 offentliga arbetsförmedlingarna att samarbeta inom specifika initiativ är i
 linje med subsidiaritetsprincipen, eftersom syftet är att stödja
 medlemsstaterna i deras strävan att modernisera sina offentliga
 arbetsförmedlingar med tanke på den pågående ekonomiska krisen och i syfte att
 uppnå Europa 2020-strategins sysselsättningsmål.
 Beträffande samordning mellan de offentliga
 arbetsförmedlingarna innebär unionens åtgärder ett mervärde jämfört med om
 medlemsstaterna agerar själva. De offentliga arbetsförmedlingarna har ett
 uppdrag att främja nationella intressen och prioriteringar, och samverkar
 oftast inte över hela EU. De insatser för benchmarking och ömsesidigt lärande
 som görs på EU-nivå förstärker liknande mindre insatser som kanske bara
 omfattar några få nationella offentliga arbetsförmedlingar som vill bidra till
 att utforma ett EU-omfattande samarbete.
 Förslaget överensstämmer med
 proportionalitetsprincipen eftersom det läggs fram som en stimulansåtgärd för
 de offentliga arbetsförmedlingarna och dess varaktighet är begränsad till
 Europa 2020-strategins löptid som beslutats av rådet.
 4. BUDGETKONSEKVENSER
 Kommissionens förslag till flerårig budgetram
 omfattar ett förslag om 958,19 miljoner euro för ett EU-program för social
 förändring och social innovation för perioden 2014–2020. Det utökade samarbetet
 mellan de offentliga arbetsförmedlingarna kommer att finansieras via avsnitten
 för programmet för social förändring och social
 innovation/Progress/sysselsättning. Ett vägledande årligt belopp på 4 miljoner
 euro budgeteras för denna stimulansåtgärd. Ca 3 miljoner euro budgeteras
 för insatserna för benchmarking och ömsesidigt lärande, och flera
 anbudsinfordringar kan komma att offentliggöras. Upp till 1 miljon euro per år
 kommer sannolikt att användas för nätverksmöten och vetenskapliga
 undersökningar om frågor som rör de offentliga arbetsförmedlingarna.
 Förslaget är budgetneutralt och kräver inte
 extra personalresurser. Kommissionens personal (2,5 heltidsekvivalenter) som
 idag arbetar inom GD Sysselsättning med frågor som rör de offentliga
 arbetsförmedlingarna kommer att fungera som sekretariat för nätverket för
 offentliga arbetsförmedlingar.
 5. DELEGERADE AKTER
 Förslaget innehåller en bestämmelse som ger
 kommissionen befogenhet att anta delegerade akter. Det gäller främst en
 delegerad akt för att införa en allmän ram för genomförandet av initiativen för
 benchmarking och ömsesidigt lärande.
 Det är motiverat att använda delegerade akter
 som rättsligt instrument eftersom det kompletterar grundrättsakten med mer
 detaljerade icke väsentliga inslag, i det här fallet en allmän ram för
 genomförandet av initiativen för benchmarking och ömsesidigt lärande.
 Den allmänna ramen kommer att omfatta de
 tekniska inslagen i benchmarkingsystemen, t.ex. metoder, grundläggande
 kvantitativa och kvalitativa indikatorer för att bedöma produkter, resultat,
 konsekvenser och kostnader för olika affärsmodeller, processer, resultat och
 verktyg för de offentliga arbetsförmedlingarna samt andra kriterier för att
 fastställa bästa praxis. I denna fastställs vilka uppgifter de offentliga
 arbetsförmedlingarna ska lämna varje månad respektive varje år,
 inlärningsinstrumenten i det integrerade programmet för ömsesidigt lärande,
 t.ex. seminarier, ömsesidiga bedömningar, tekniskt stöd, studiebesök och
 villkor för deltagandet i insatserna för benchmarking och ömsesidigt lärande.
 Insamlingen av uppgifter och analysen av
 benchmarking-insatsen ska enligt planerna skötas externt. De offentliga
 arbetsförmedlingarna kommer att knytas till denna process för att de ska bli
 delaktiga i benchmarking-resultaten.
 De pågående frivilliga benchmarking-projekten för offentliga
 arbetsförmedlingar kan till stor del användas, om de offentliga
 arbetsförmedlingarna godkänner detta. Det finns tillgängliga tidsserier för
 flera indikatorer som mäter arbetssökandes övergång till arbetsmarknaden, t.ex.
 från arbetslöshet, korttidsarbetslöshet, eller utbildningsåtgärd till
 sysselsättning. Tillgången till lediga platser och matchningen med lämpliga
 sökande samt arbetssökandes och arbetsgivarnas nöjdhet med tjänsterna mäts
 också med flera indikatorer.
 Ytterligare indikatorer och kontextvariabler kommer att behöva
 definieras för att bedöma samspelet mellan affärsmodellerna och processerna i
 förhållande till resultat.
 De flesta av inslagen i insatserna för
 benchmarking och ömsesidigt lärande kommer att fastställas i den allmänna
 ramen. Tekniska uppgifter som kan förändras med tiden kommer att ingå i
 nätverkets arbetsprogram.
 2013/0202 (COD)
 Förslag till
 EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS BESLUT
 om ett utökat samarbete mellan de offentliga
 arbetsförmedlingarna
 (Text av betydelse för EES)
 EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA
 UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA BESLUT
 med beaktande av fördraget om Europeiska
 unionens funktionssätt, särskilt artikel 149,
 med beaktande av Europeiska kommissionens
 förslag,
 efter översändande av utkastet till
 lagstiftningsakt till de nationella parlamenten,
 med beaktande av Europeiska ekonomiska och
 sociala kommitténs yttrande[16],
 med beaktande av Regionkommitténs yttrande[17],
 i enlighet med det ordinarie
 lagstiftningsförfarandet, och
 av följande skäl:
 (1)
 Den 17 juni 2010 godkände Europeiska rådet[18] kommissionens förslag om en
 Europa 2020-strategi för sysselsättning och smart och hållbar tillväxt för alla[19]. Europeiska rådet förespråkade
 full mobilisering av passande EU-instrument och EU-politik för att bidra till
 att de gemensamma målen uppnås och uppmanade medlemsstaterna att utöka de samordnade
 åtgärderna. De offentliga arbetsförmedlingarna spelar en central roll när det
 gäller att förverkliga Europa 2020-strategins mål att en sysselsättningsgrad på
 75 % för kvinnor och män i åldern 20–64 år ska ha uppnåtts senast 2020.
 (2)
 Genom artikel 45 i fördraget säkerställs fri
 rörlighet för arbetstagare inom unionen och i artikel 46 fastställs åtgärder
 för att genomföra denna frihet, särskilt genom ett nära samarbete mellan de
 offentliga arbetsförmedlingarna. Det nätverk för offentliga arbetsförmedlingar
 som inrättas genom detta beslut kommer dock inte bara att behandla allmänna
 aspekter på geografisk rörlighet, utan också en rad olika mål och initiativ som
 rör stimulansåtgärder för att förbättra medlemsstaternas samarbete på
 sysselsättningsområdet. Artikel 149 i fördraget är därför en lämplig rättslig
 grund för detta beslut.
 (3)
 I enlighet med artikel 148.4 i fördraget om
 Europeiska unionens funktionssätt antog rådet den 21 oktober 2010 riktlinjer
 för sysselsättningspolitiken. Dessa integrerade
 riktlinjer ger medlemsstaterna vägledning så att de kan utarbeta egna
 nationella reformprogram och genomföra reformerna. Sysselsättningsriktlinjerna
 utgör grunden för de landsspecifika rekommendationer som rådet utfärdar till
 medlemsstaterna enligt artikel 148.4 i fördraget om Europeiska unionens
 funktionssätt. Under de senaste åren har dessa inkluderat särskilda
 rekommendationer om de offentliga arbetsförmedlingarnas funktionssätt och
 kapacitet och den aktiva arbetsmarknadspolitikens verkningsgrad i
 medlemsstaterna.
 (4)
 Dessa rekommendationer skulle
 behöva stödjas ytterligare genom en utökad evidensbas, återkoppling om
 resultaten av politiska åtgärder och samarbete mellan medlemsstaternas
 offentliga arbetsförmedlingar. Det nätverk för offentliga arbetsförmedlingar
 som inrättas genom detta beslut bör därför ta konkreta initiativ som gemensamma
 evidensbaserade benchmarkingsystem, motsvarande insatser
 för ömsesidigt lärande, ömsesidigt bistånd mellan medlemmarna i nätverket och
 strategiska åtgärder för att modernisera de offentliga arbetsförmedlingarna.
 Nätverkets och de enskilda medlemmarnas expertis bör också utnyttjas för att på
 begäran av rådet (sysselsättning, socialpolitik, hälso- och sjukvård samt
 konsumentfrågor) och sysselsättningskommittén ta fram en evidensbas för utarbetande
 av sysselsättningspolitiska åtgärder.
 (5)
 Vid det informella mötet mellan ministrarna i rådet
 (sysselsättning, socialpolitik, hälso- och sjukvård samt konsumentfrågor)
 konstaterades att ett utökat och mer fokuserat samarbete mellan de offentliga
 arbetsförmedlingarna skulle leda till ett förbättrat utbyte
 av bästa praxis och man bad därför om ett detaljerat
 förslag till initiativ om benchlearning[20].
 (6)
 Det nätverk för offentliga arbetsförmedlingar som
 inrättas genom detta beslut bör ha ett nära samarbete med
 sysselsättningskommittén på grundval av artikel 150 i fördraget om Europeiska
 unionens funktionssätt och bidra till dess arbete genom att tillhandahålla
 faktaunderlag och rapporter om genomförandet av politiken. Nätverket kommer att
 bidra till rådets arbete via sysselsättningskommittén. Nätverkets samlade
 kunskaper om genomförandet av sysselsättningspolitiken och den jämförande
 analysen av de offentliga arbetsförmedlingarna kan vara värdefulla för
 politiska beslutsfattare på både nationell och europeisk nivå vid bedömning och
 utarbetande av sysselsättningspolitiska åtgärder.
 (7)
 Nätverket bör bidra till genomförandet av
 sysselsättningspolitiska initiativ som t.ex. rådets rekommendation om att
 inrätta en ungdomsgaranti[21].
 Nätverket kan också stödja initiativ som syftar till att underlätta övergången
 från skola till arbetsliv, bland annat genom ökad öppenhet när det gäller
 färdigheter och kvalifikationer.
 (8)
 Nätverket bör stödja samarbetet mellan medlemmarna,
 utveckla gemensamma initiativ för utbyte av information och bästa praxis på
 alla områden där de offentliga arbetsförmedlingarna är verksamma, jämförande
 analyser och rådgivning samt främja innovativa metoder för
 arbetsförmedlingarnas arbete. Genom detta nätverk möjliggörs heltäckande,
 evidensbaserade och resultatinriktade jämförelser mellan alla offentliga
 arbetsförmedlingar så att bästa praxis kan identifieras. Med dessa resultat bör
 medlemmarna kunna utforma och tillhandahålla arbetsmarknadstjänster inom sina
 ansvarsområden. Nätverkets initiativ bör leda till större genomslagskraft för
 de offentliga arbetsförmedlingarnas åtgärder och till mer effektiv användning
 av offentliga medel.
 (9)
 För att införa en allmän ram för genomförandet av
 initiativen för benchmarking och ömsesidigt lärande bör befogenheter att anta
 rättsakter i enlighet med artikel 290 i fördraget om Europeiska unionens
 funktionssätt delegeras till kommissionen när det gäller att fastställa de
 tekniska inslagen i benchmarkingsystemen och insatserna för ömsesidigt lärande.
 Här bör ingå metoder, grundläggande kvantitativa och kvalitativa indikatorer
 för resultatbedömning, inlärningsinstrumenten i det integrerade programmet för
 ömsesidigt lärande och villkoren för deltagande i dessa initiativ. Det är
 särskilt viktigt att kommissionen genomför lämpliga samråd under sitt
 förberedande arbete, inklusive på expertnivå – särskilt med experter från
 arbetsförmedlingarna. Kommissionen bör, då den förbereder och utarbetar
 delegerade akter, se till att relevanta handlingar översänds samtidigt till
 Europaparlamentet och rådet och att detta sker så snabbt som möjligt och på
 lämpligt sätt.
 (10)
 Eftersom de offentliga arbetsförmedlingarna har
 olika modeller, uppgifter och sätt att tillhandahålla tjänsterna är det varje
 medlemsstats sak att bland ledningen för den offentliga arbetsförmedlingen utse
 en person till ledamot av nätverkets styrelse. Om tillämpligt bör ledamoten
 även representera medlemsstatens övriga offentliga arbetsförmedlingar i
 styrelsen. De utsedda ledamöterna bör ha befogenhet att fatta beslut på de
 sändande organisationernas vägnar. Nätverkets verksamhet bör vara öppen för
 deltagare på alla nivåer, för att skapa delaktighet för alla offentliga
 arbetsförmedlingar.
 (11)
 Nätverket bör ersätta den
 befintliga informella rådgivande gruppen för offentliga arbetsförmedlingar i EU
 och EES, som kommissionen har stött sedan 1997, och i sitt arbete utgå från
 dess erfarenheter. Gruppens synpunkter har beaktats vid
 utarbetandet av detta beslut.
 (12)
 De huvudsakliga insatsområden
 som anges i den informella expertgruppens rapport PES
 Strategy 2020[22] bör användas som vägledning för att tillämpa det planerade
 konceptet för modernisering och förstärkning av de offentliga
 arbetsförmedlingarna.
 (13)
 Nätverket bör ge ömsesidigt stöd för medlemmarna så
 att de kan stödja varandra i arbetet med att modernisera
 organisationsstrukturer och tillhandahållandet av tjänster genom utökat
 samarbete, särskilt kunskapsöverföring, studiebesök och personalutbyten.
 (14)
 Nätverket och dess initiativ bör finansieras via Progress/sysselsättningsdelen av
 programmet för social förändring och social innovation inom ramen för de anslag
 som fastställs av budgetmyndigheten.
 (15)
 När det gäller projekt som
 utvecklas av nätverket eller fastställs i samband med insatserna för ömsesidigt
 lärande och sedan genomförs i de individuella offentliga arbetsförmedlingarna
 har medlemsstaterna tillgång till finansiering via Europeiska socialfonden
 (ESF), Europeiska regionala utvecklingsfonden (Eruf) och
 Horisont 2020.
 (16)
 Kommissionen kommer att vidta de administrativa
 åtgärder som behövs för att inrätta nätverket.
 HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
 Artikel 1
 Inrättande
 Ett EU-omfattande nätverk för offentliga
 arbetsförmedlingar (nedan kallat nätverket) inrättas härmed för perioden
 från och med den 1 januari 2014 till och med den 31 december 2020. Nätverket
 kommer att genomföra initiativ enligt vad som fastställs i artikel 3.
 I nätverket ingår
 a) de offentliga
 arbetsförmedlingar som medlemsstaterna utser, och
 b) kommissionen.
 Medlemsstater med regionala autonoma
 offentliga arbetsförmedlingar ska se till att dessa är representerade i
 tillräcklig grad i nätverkets särskilda initiativ.
 Artikel 2
 Mål
 Genom nätverket ska den planerade
 stimulansåtgärden bidra till
 a) genomförandet av Europa
 2020-strategin för sysselsättning och smart och hållbar tillväxt för alla samt
 till uppnåendet av dess överordnade mål, särskilt de som rör sysselsättning,
 b) ett bättre funktionssätt för
 arbetsmarknaderna i EU,
 c) bättre integration av
 arbetsmarknaderna,
 d) ökad geografisk och yrkesmässig
 rörlighet, och
 e) bekämpning av social utestängning
 och integration av personer som är utestängda från arbetsmarknaden.
 Artikel 3
 Nätverkets initiativ
 1. Nätverket ska särskilt göra
 följande:
 a) Utveckla och genomföra EU-omfattande
 evidensbaserade benchmarkingsystem bland de offentliga arbetsförmedlingarna på
 grundval av kvantitativa och kvalitativa indikatorer för att bedöma de
 offentliga arbetsförmedlingarnas resultat och samla evidens för att skapa en
 lämplig metod för ömsesidigt lärande. Nätverket ska också delta aktivt i
 genomförandet av dessa insatser genom att dela med sig av uppgifter, kunskaper
 och metoder.
 b) Tillhandahålla ömsesidigt stöd i form av
 ömsesidiga insatser eller gruppinsatser genom samarbete, utbyte av information,
 erfarenheter och personal mellan medlemmarna, inklusive stöd för genomförandet
 av landsspecifika rekommendationer från rådet som rör de offentliga
 arbetsförmedlingarna.
 c) Anta och tillämpa ett koncept för
 modernisering och förstärkning av de offentliga arbetsförmedlingarna på viktiga
 områden.
 d) Utarbeta rapporter på sysselsättningsområdet,
 antingen på begäran av rådet eller kommissionen eller på eget initiativ.
 e) Bidra till genomförandet av
 sysselsättningspolitiska initiativ.
 f) Anta och genomföra ett årligt program
 som innehåller arbetsmetoder, förväntade resultat och andra uppgifter som rör
 genomförandet av benchmarkingsystemen.
 2. Nätverket ska upprätta en
 rapporteringsmekanism för initiativen 3.1.a och 3.1.b. I enlighet med denna
 bestämmelse ska medlemmarna i nätverket avlägga årliga rapporter till
 nätverket.
 Artikel 4
 Samarbete
 Nätverket ska samarbeta med berörda parter på
 arbetsmarknadsområdet, bland annat andra arbetsförmedlingar, genom att låta dem
 medverka i relevanta insatser och möten i nätverket samt genom att utbyta
 information och uppgifter.
 Artikel 5
 Nätverkets funktionssätt
 1. Nätverket ska ledas av en
 styrelse, till vilken varje medlemsstat ska utse en ordinarie styrelseledamot
 och en suppleant som hämtas från den offentliga arbetsförmedlingens ledning.
 Kommissionen ska utse en ordinarie styrelseledamot och en suppleant.
 Suppleanterna ska ersätta de ordinarie ledamöterna vid behov.
 2. En ordförande och två vice
 ordföranden ska utses bland de styrelseledamöter som representerar offentliga
 arbetsförmedlingar; ordföranden representerar nätverket. De vice ordförandena
 ska ersätta ordföranden vid behov.
 3. Styrelsen ska enhälligt anta
 sin arbetsordning, som bland annat ska innehålla bestämmelser om styrelsens
 beslutsfattande och om utnämning av ordförande och vice ordförande och deras
 mandatperiod. Styrelsen ska genom majoritetsbeslut anta ett årligt
 arbetsprogram, som omfattar inrättandet av arbetsgrupper och regler för
 språkanvändning vid nätverkets möten, samt den årliga rapport som nätverket ska
 offentliggöra.
 4. Styrelsen ska biträdas av ett
 sekretariat som tillhandahålls av och finns inom kommissionen. Sekretariatet
 ska i samarbete med ordföranden och de vice ordförandena förbereda
 styrelsemöten, det årliga arbetsprogrammet och den årliga rapporten.
 Artikel 6
 Finansiellt stöd för stimulansåtgärden
 De sammanlagda medlen för genomförandet av
 detta beslut ska fastställas inom ramen för programmet för social förändring
 och social innovation, vars årliga anslag ska godkännas av budgetmyndigheten
 inom budgetramen.
 Artikel 7
 Antagande av en allmän ram
 Kommissionen
 ska ges befogenhet att anta delegerade akter enligt artikel 8 med avseende på
 en allmän ram för att genomföra de initiativ för benchmarking och ömsesidigt
 lärande som anges i artikel 3.1, inklusive metoder, grundläggande kvantitativa
 och kvalitativa indikatorer för att bedöma de offentliga arbetsförmedlingarnas
 resultat, inlärningsinstrument för det integrerade programmet för ömsesidigt
 lärande och villkoren för deltagande i dessa initiativ.
 Artikel 8
 Delegeringens utövande
 1. Befogenheten att anta delegerade
 akter ges till kommissionen med förbehåll för de villkor som anges i denna
 artikel.
 2. Den befogenhet att anta
 delegerade akter som avses i artikel 7 ska ges till kommissionen för en period
 av sju år från och med den dag då beslutet träder i kraft.
 3. Den delegering av befogenhet
 som avses i artikel 7 får när som helst återkallas av Europaparlamentet eller
 rådet. Ett beslut om återkallelse innebär att delegeringen av den befogenhet
 som anges i beslutet upphör att gälla. Beslutet får verkan dagen efter det att
 det offentliggörs i Europeiska unionens officiella tidning, eller vid
 ett senare i beslutet angivet datum. Det påverkar inte giltigheten av
 delegerade akter som redan har trätt i kraft.
 4. Så snart kommissionen antar
 en delegerad akt ska den samtidigt delge Europaparlamentet och rådet denna.
 5. En delegerad akt som antas
 enligt artikel 7 ska träda i kraft endast om varken Europaparlamentet eller
 rådet har gjort invändningar mot den delegerade akten inom en period av två
 månader från den dag då akten delgavs Europaparlamentet och rådet, eller om
 både Europaparlamentet och rådet, före utgången av den perioden, har
 underrättat kommissionen om att de inte kommer att invända. Denna period
 ska förlängas med två månader på Europaparlamentets eller rådets initiativ.
 Artikel 9
 Översyn
 Fyra år efter detta besluts ikraftträdande ska
 kommissionen lämna en rapport om dess tillämpning till Europaparlamentet, rådet
 och Europeiska ekonomiska och sociala kommittén. Rapporten ska särskilt bedöma
 i vilken utsträckning nätverket har bidragit till uppnåendet av de mål som
 anges i artikel 2 och om det har fullgjort sina uppgifter.
 Artikel 10
 Adressater
 Detta beslut
 riktar sig till medlemsstaterna.
 Utfärdat i Bryssel den
 På Europaparlamentets vägnar På
 rådets vägnar
 Ordförande Ordförande
 [1] Kommissionens meddelande Europa 2020 En strategi för
 smart och hållbar tillväxt för alla, KOM(2010) 2020 slutlig.
 [2] Kommissionens meddelande En agenda för ny kompetens
 och arbetstillfällen: EU:s bidrag till full sysselsättning, KOM(2010) 682
 slutlig, kommissionens meddelande Att skapa förutsättningar för en
 återhämtning med ökad sysselsättning, COM(2012) 173 final.
 [3] Slutsatserna från rådet (sysselsättning, socialpolitik,
 hälso- och sjukvård samt konsumentfrågor) av den 28 februari 2013.
 [4] Rådets beslut 2010/707/EU av den 21 oktober 2010 om riktlinjer
 för medlemsstaternas sysselsättningspolitik.
 [5] PES Crisis response
 questionnaire 2010-2013, European Job Mobility
 Laboratory.
 [6] I gruppen ingår de offentliga arbetsförmedlingarna från
 EU:s medlemsstater, Norge, Island och Liechtenstein (EES)
 [7] Public Employment Services’ Contribution to EU 2020,
 PES 2020 Strategy Output Paper, 2012.
 [8] Study on PES business models, European Job
 Mobility Laboratory 2012.
 [9] PES performance measurement systems and geographical
 labour mobility, Ecorys 2012.
 [10] The role of the Public Employment Services related to
 ‘Flexicurity’ in the European Labour Markets, Teknologisk Institut i
 Danmark, 2009.
 [11] Anticipating skill needs of the labour force and
 equipping people for new jobs - Which role for Public Employment Services in
 early identification of skill needs and labour up-skilling?, Teknologisk
 Institut i Danmark, 2010.
 [12] Dialogen mellan offentliga arbetsförmedlingar är
 Europeiska kommissionens stödprogram för ömsesidigt lärande för offentliga
 arbetsförmedlingar. Mer information finns på
 http://ec.europa.eu/social/main.jsp?catId=423&langId=sv
 [13] PES Crisis response questionnaire 2010-2013,
 European Job Mobility Laboratory.
 [14] Benchmarkingprojektet för offentliga arbetsförmedlingar är
 ett frivilligt projekt som samfinansieras av Progress. Mer information finns på
 http://www.pes-benchmarking.eu/english/about.asp?IdPageLv=1
 [15] Informellt möte mellan ministrarna i rådet
 (sysselsättning, socialpolitik, hälso- och sjukvård samt konsumentfrågor) i Dublin den 7–8 februari 2013.
 [16] EUT C , , s. .
 [17] EUT C , , s. .
 [18] EUCO 13/10, 17.6.2010.
 [19] Kommissionens meddelande Europa 2020 En strategi för
 smart och hållbar tillväxt för alla, KOM(2010) 2020 slutlig, 3.3.2010.
 [20] Informellt möte mellan ministrarna i rådet (sysselsättning, socialpolitik, hälso- och sjukvård samt
 konsumentfrågor) i Dublin den 7–8 februari 2013.
 [21] Rådets rekommendation om att inrätta en ungdomsgaranti
 (7123/13).
 [22] Public Employment Services’ Contribution to EU 2020,
 PES 2020 Strategy Output Paper, 2012.


text:
 3.7.2020
 PL
 Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej
 L 211/1
 ROZPORZĄDZENIE WYKONAWCZE KOMISJI (UE) 2020/956
 z dnia 26 czerwca 2020 r.
 dotyczące klasyfikacji niektórych towarów według Nomenklatury scalonej
 KOMISJA EUROPEJSKA,
 uwzględniając Traktat o funkcjonowaniu Unii Europejskiej,
 uwzględniając rozporządzenie Parlamentu Europejskiego i Rady (UE) nr 952/2013 z dnia 9 października 2013 r. ustanawiające unijny kodeks celny (1), w szczególności jego art. 57 ust. 4 i art. 58 ust. 2,
 a także mając na uwadze, co następuje:
 (1)
 W celu zapewnienia jednolitego stosowania Nomenklatury scalonej, stanowiącej załącznik do rozporządzenia Rady (EWG) nr 2658/87 (2), konieczne jest przyjęcie środków dotyczących klasyfikacji towaru określonego w załączniku do niniejszego rozporządzenia.
 (2)
 Rozporządzeniem (EWG) nr 2658/87 ustanowiono Ogólne reguły interpretacji Nomenklatury scalonej. Reguły te stosuje się także do każdej innej nomenklatury, która jest w całości lub w części oparta na Nomenklaturze scalonej bądź która dodaje do niej jakikolwiek dodatkowy podpodział i która została ustanowiona szczególnymi przepisami unijnymi, w celu stosowania środków taryfowych i innych środków odnoszących się do obrotu towarowego.
 (3)
 Stosownie do wymienionych wyżej ogólnych reguł towar opisany w kolumnie 1 tabeli zamieszczonej w załączniku należy klasyfikować do kodu CN wskazanego w kolumnie 2, na mocy uzasadnień określonych w kolumnie 3 tej tabeli.
 (4)
 Należy zagwarantować, aby wiążąca informacja taryfowa wydana odnośnie do towarów, o których mowa w niniejszym rozporządzeniu, która nie jest zgodna z niniejszym rozporządzeniem, mogła być nadal przywoływana przez posiadacza przez pewien okres zgodnie z art. 34 ust. 9 rozporządzenia (UE) nr 952/2013. Okres ten powinien wynosić trzy miesiące.
 (5)
 Środki przewidziane w niniejszym rozporządzeniu są zgodne z opinią Komitetu Kodeksu Celnego,
 PRZYJMUJE NINIEJSZE ROZPORZĄDZENIE:
 Artykuł 1
 Towar opisany w kolumnie 1 tabeli zamieszczonej w załączniku klasyfikuje się w Nomenklaturze scalonej do kodu CN wskazanego w kolumnie 2 tej tabeli.
 Artykuł 2
 Wiążąca informacja taryfowa, która nie jest zgodna z niniejszym rozporządzeniem, może być nadal przywoływana przez okres trzech miesięcy od daty wejścia w życie niniejszego rozporządzenia, zgodnie z art. 34 ust. 9 rozporządzenia (UE) nr 952/2013.
 Artykuł 3
 Niniejsze rozporządzenie wchodzi w życie dwudziestego dnia po jego opublikowaniu w Dzienniku Urzędowym Unii Europejskiej.
 Niniejsze rozporządzenie wiąże w całości i jest bezpośrednio stosowane we wszystkich państwach członkowskich.
 Sporządzono w Brukseli dnia 26 czerwca 2020 r.
 W imieniu Komisji,
 za Przewodniczącą,
 Philip KERMODE
 p.o. Dyrektora Generalnego
 Dyrekcja Generalna ds. Podatkówi Unii Celnej
 (1) Dz.U. L 269 z 10.10.2013, s. 1.
 (2) Rozporządzenie Rady (EWG) nr 2658/87 z dnia 23 lipca 1987 r. w sprawie nomenklatury taryfowej i statystycznej oraz w sprawie Wspólnej Taryfy Celnej (Dz.U. L 256 z 7.9.1987, s. 1).
 ZAŁĄCZNIK
 Opis towarów
 Klasyfikacja
 (kod CN)
 Uzasadnienie
 (1)
 (2)
 (3)
 Artykuł w kształcie prostopadłościanu wykonany ze stopu aluminium o wymiarach w przybliżeniu 370 mm × 194 mm × 42 mm. Jest wyposażony w żeberka chłodzące i dwa przyłącza, wlot i wylot, dla cieczy chodzącej po jednej stronie.
 Artykuł jest przeznaczony do umieszczenia w układzie chłodzącym silnika (w tak zwanym małym obiegu chłodzącym) pod deską rozdzielczą pojazdów silnikowych objętych pozycjami od 8701 do 8705 z silnikami tłokowymi wewnętrznego spalania.
 Artykuł przenosi ciepło pochłaniane przez ciecz chłodzącą (pochodzące z silnika pojazdu) do powietrza. Podgrzane powietrze jest następnie przenoszone do kabiny pojazdu za pomocą dodatkowych urządzeń, które nie są uwzględniane podczas przedstawiania.
 Artykuł umożliwia również osiągnięcie przez silnik optymalnej temperatury roboczej w fazie rozgrzewania.
 8708 91 35
 Klasyfikacja wyznaczona jest przez reguły 1 i 6 Ogólnych reguł interpretacji Nomenklatury scalonej, uwagę 2 e) do sekcji XVII, uwagę 3 do sekcji XVII oraz brzmienie kodów CN 8708, 8708 91 oraz 8708 91 35 .
 Wyklucza się klasyfikację do podpozycji 8419 50 jako wymiennik ciepła, ponieważ na podstawie jego obiektywnych cech, poprzez przenoszenie ciepła pochłanianego przez ciecz chłodzącą do powietrza, artykuł pełni funkcję chłodnicy dla artykułów z sekcji XVII (zob. uwaga 1 l) do sekcji XVI, uwaga 2 e) do sekcji XVII i uwaga 1 g) do działu 84).
 Wyklucza się klasyfikację do podpozycji 8708 29 jako pozostałe części i akcesoria nadwozi (jako urządzenia grzewcze i odmrażające nieelektryczne, wykorzystujące ciepło wytwarzane przez silnik pojazdu, o których mowa w Notach wyjaśniających do Systemu Zharmonizowanego do pozycji 8708 (B)), ponieważ artykuł nie wykorzystuje ciepła bezpośrednio do ogrzewania lub odmrażania, lecz jedynie przenosi ciepło pochłonięte przez ciecz chłodzącą do powietrza.
 W związku z tym artykuł należy klasyfikować do kodu CN 8708 91 35 jako chłodnice do pojazdów silnikowych objętych pozycjami od 8701 do 8705.


text:
 Důležité právní upozornění
 |
 22009A0402(01)
 Dohoda mezi Evropským společenstvím a Státem Izrael o některých aspektech leteckých služeb
 Úřední věstník L 090 , 02/04/2009 S. 0010 - 0019
 Dohodamezi Evropským společenstvím a Státem Izrael o některých aspektech leteckých služebEVROPSKÉ SPOLEČENSTVÍna jedné straně aSTÁT IZRAEL (dále jen "Izrael"),na straně druhé(dále jen "strany"),po oznámení Evropským společenstvím, že:mezi několika členskými státy Evropského společenství a Izraelem byly uzavřeny dvoustranné dohody o leteckých službách, které obsahují ustanovení, jež nejsou v souladu s právem Společenství,Evropské společenství má výlučnou pravomoc ohledně řady aspektů, které mohou být obsaženy ve dvoustranných dohodách o leteckých službách mezi členskými státy Evropského společenství a třetími zeměmi, včetně Izraele,podle práva Evropského společenství mají letečtí dopravci Společenství usazení v členském státě právo na nediskriminační přístup na letecké trasy mezi členskými státy Evropského společenství a třetími zeměmi,některá ustanovení dvoustranných dohod o leteckých službách mezi členskými státy Evropského společenství a Izraelem musí být uvedena do souladu s právem Společenství, aby se vytvořil řádný právní základ pro letecké služby mezi Evropským společenstvím a Izraelem a aby se zachovala nepřetržitost těchto leteckých služeb,podle práva Evropského společenství nesmějí letečtí dopravci v zásadě uzavírat dohody, které by mohly ovlivnit obchod mezi členskými státy Evropského společenství a jejichž cílem nebo výsledkem je vyloučení, omezení nebo narušení hospodářské soutěže,ustanovení ve dvoustranných dohodách o leteckých službách uzavřených mezi členskými státy Evropského společenství a Izraelem, která i) požadují nebo upřednostňují přijetí dohod mezi podniky, rozhodnutí sdružení podniků nebo jednání ve vzájemné shodě, které brání hospodářské soutěži mezi leteckými dopravci na příslušných trasách nebo ji narušují či omezují, ii) zesilují účinek všech takových dohod, rozhodnutí či jednání ve vzájemné shodě, nebo iii) přenášejí na letecké dopravce nebo jiné soukromé hospodářské subjekty odpovědnost za přijetí opatření, která brání hospodářské soutěži mezi leteckými dopravci na příslušných trasách nebo ji narušují či omezují, mohou činit pravidla hospodářské soutěže platná pro podniky neúčinnými,záměrem Evropského společenství není zvýšit touto dohodou celkový objem letecké dopravy mezi Evropským společenstvím a Izraelem, ovlivnit rovnováhu mezi leteckými dopravci Společenství a leteckými dopravci Izraele ani vyjednávat o změnách ustanovení stávajících dvoustranných dohod o leteckých službách, která se týkají přepravních práv,SE STRANY DOHODLY TAKTO:Článek 1Obecná ustanovení1. Pro účely této dohody se "členskými státy" rozumějí členské státy Evropského společenství.2. Ve všech dohodách uvedených v příloze I se odkazy na státní příslušníky členského státu, který je stranou dané dohody, považují za odkazy na státní příslušníky členských států Evropského společenství.3. Ve všech dohodách uvedených v příloze I se odkazy na letecké dopravce nebo letecké společnosti členského státu, který je stranou dané dohody, považují za odkazy na letecké dopravce nebo letecké společnosti určené daným členským státem.Článek 2Určení členským státem1. Odstavce 2 a 3 tohoto článku mají přednost před odpovídajícími ustanoveními článků uvedených v písmenech a) a b) přílohy II týkajícími se určení leteckých dopravců dotčeným členským státem, jejich oprávnění a povolení udělených Izraelem a zamítnutí, zrušení, dočasného odnětí nebo omezení oprávnění nebo povolení udělených leteckému dopravci.2. Po obdržení určení provedeného členským státem udělí Izrael příslušná oprávnění a povolení s minimálním procedurálním zpožděním za předpokladu, že:i) letecký dopravce je usazen podle Smlouvy o založení Evropského společenství na území členského státu, který provedl určení, a má platnou provozní licenci v souladu s právem Evropského společenství,ii) členský stát odpovědný za vydání osvědčení provozovatele letecké dopravy (AOC) leteckému dopravci nad ním vykonává a udržuje účinnou regulativní kontrolu a v určení je zřetelně označen příslušný letecký úřad aiii) letecký dopravce je vlastněn přímo nebo prostřednictvím většinového vlastnického podílu a skutečně kontrolován členskými státy nebo státními příslušníky členských států nebo jinými státy uvedenými v příloze III nebo státními příslušníky těchto jiných států.3. Izrael může zamítnout, zrušit, dočasně odejmout nebo omezit oprávnění nebo povolení leteckého dopravce určeného členským státem, pokudi) letecký dopravce není usazen podle Smlouvy o založení Evropského společenství na území členského státu, který provedl určení, nebo nemá platnou provozní licenci v souladu s právem Evropského společenství,ii) členský stát odpovědný za vydání osvědčení provozovatele letecké dopravy (AOC) leteckému dopravci nad ním nevykonává ani neudržuje účinnou regulativní kontrolu nebo v určení není zřetelně označen příslušný letecký úřad neboiii) letecký dopravce není vlastněn přímo nebo prostřednictvím většinového vlastnického podílu nebo skutečně kontrolován členskými státy nebo státními příslušníky členských států nebo jinými státy uvedenými v příloze III nebo státními příslušníky těchto jiných států neboiv) letecký dopravce má již oprávnění k provozu podle dvoustranné dohody mezi Izraelem a jiným členským státem a Izrael může prokázat, že vykonáváním provozních práv podle této dohody na trase, která zahrnuje místo v uvedeném jiném členském státě, by letecký dopravce obcházel omezení přepravních práv uložená dvoustrannou dohodou mezi Izraelem a uvedeným jiným členským státem.Při výkonu svého práva podle tohoto odstavce Izrael nediskriminuje letecké dopravce Společenství z důvodu státní příslušnosti.Článek 3Bezpečnost1. Odstavec 2 tohoto článku doplňuje odpovídající ustanovení článků uvedených v písmenu c) přílohy II.2. Pokud členský stát určil leteckého dopravce, nad nímž regulativní kontrolu vykonává a udržuje jiný členský stát, uplatňují se práva Izraele podle bezpečnostních ustanovení dohody mezi členským státem, který určil leteckého dopravce, a Izraelem stejným způsobem na přijímání, vykonávání nebo udržování bezpečnostních norem tímto jiným členským státem a na oprávnění k provozu tohoto leteckého dopravce.Článek 4Tarify za přepravu v rámci Evropského společenství1. Odstavec 2 tohoto článku doplňuje odpovídající ustanovení článků uvedených v písmenu d) přílohy II.2. Tarify za přepravu uskutečněnou zcela v rámci Evropského společenství, které jsou podle některé z dohod uvedených v příloze I a obsahujících ustanovení uvedené v písmenu d) přílohy II účtovány leteckým dopravcem nebo leteckými dopravci určenými Izraelem, podléhají právu Evropského společenství.Článek 5Slučitelnost s pravidly hospodářské soutěže1. Bez ohledu na ustanovení, která stanoví jinak, nesmějí dohody uvedené v příloze I: i) požadovat nebo upřednostňovat přijetí dohod mezi podniky, rozhodnutí sdružení podniků nebo jednání ve vzájemné shodě, které vylučují nebo narušují hospodářskou soutěž, ii) zesilovat účinky takové dohody, rozhodnutí či jednání ve vzájemné shodě ani iii) přenášet na soukromé hospodářské subjekty odpovědnost za přijetí opatření, která vylučují, narušují nebo omezují hospodářskou soutěž.2. Ustanovení dohod uvedených v příloze I, která nejsou slučitelná s odstavcem 1 tohoto článku, se nepoužijí.Článek 6Přílohy dohodyPřílohy této dohody tvoří její nedílnou součást.Článek 7Revize nebo změnaStrany mohou po vzájemné dohodě tuto dohodu kdykoli revidovat nebo změnit v souladu s článkem 8.Článek 8Vstup v platnostTato dohoda vstupuje v platnost, jakmile si strany vzájemně písemně oznámí, že byly dokončeny jejich vnitřní postupy nezbytné pro vstup dohody v platnost.Článek 9Ukončení platnosti1. V případě, že dojde k ukončení platnosti některé z dohod uvedených v příloze I, pozbývají současně platnosti všechna ustanovení této dohody, která se týkají příslušné dohody uvedené v příloze I.2. V případě, že dojde k ukončení platnosti všech dohod uvedených v příloze I, pozbývá současně platnosti tato dohoda.NA DŮKAZ ČEHOŽ připojili níže podepsaní řádně zplnomocnění zástupci k této dohodě své podpisy.V Bruselu ve dvou vyhotoveních dne devátého prosince dva tisíce osm, což odpovídá dni dvanáctého kislevu pět tisíc sedm set šedesát devět v hebrejském kalendáři v jazyce anglickém, bulharském, českém, dánském, estonském, finském, francouzském, italském, litevském, lotyšském, maďarském, maltském, německém, nizozemském, polském, portugalském, rumunském, řeckém, slovenském, slovinském, španělském, švédském a hebrejském.За Европейската общнoстPor la Comunidad EuropeaZa Evropské společenstvíFor Det Europæiske FællesskabFür die Europäische GemeinschaftEuroopa Ühenduse nimelΓια την Ευρωπαϊκή ΚοινότηταFor the European CommunityPour la Communauté européennePer la Comunità europeaEiropas Kopienas vārdāEuropos bendrijos varduAz Európai Közösség részérőlGħall-Komunità EwropeaVoor de Europese GemeenschapW imieniu Wspólnoty EuropejskiejPela Comunidade EuropeiaPentru Comunitatea EuropeanăZa Európske spoločenstvoZa Evropsko skupnostEuroopan yhteisön puolestaFör Europeiska gemenskapen+++++ TIFF ++++++++++ TIFF ++++++++++ TIFF +++++За държавата ИзраелPor el Estado de IsraelZa Stát IzraelFor Staten IsraelFür den Staat IsraelIisraeli Riigi nimelΓια το Κράτος του ΙσραήλFor the State of IsraelPour l'État d'IsraëlPer lo Stato d'IsraeleIzraēlas Valsts vārdāIzraelio Valstybės varduIzrael Állam részérőlGħall-Istat ta' l-IżraelVoor de Staat IsraëlW imieniu Państwa IzraelPelo Estado de IsraelPentru Statul IsraelZa Izraelský štátZa Državo IzraelIsraelin valtion puolestaFör Staten Israel+++++ TIFF ++++++++++ TIFF +++++--------------------------------------------------PŘÍLOHA ISeznam dohod, na které se odkazuje v článku 1 této dohodyDohody o leteckých službách mezi Izraelem a členskými státy Evropského společenství v platném znění, které jsou ke dni podpisu této dohody uzavřeny, podepsány nebo prozatímně prováděny- Dohoda mezi spolkovou vládou Rakouska a vládou Státu Izrael o letecké dopravě, podepsaná v Jeruzalémě dne 2. srpna 1963, v příloze II jen "dohoda Izrael – Rakousko",- Dohoda mezi vládou Belgie a vládou Izraele o leteckých službách mezi územími těchto států a mimo ně, podepsaná v Hakiryi dne 30. června 1952, v příloze II jen "dohoda Izrael – Belgie",- Dohoda mezi vládou Bulharské republiky a vládou Státu Izrael o letecké dopravě mezi územími těchto států a mimo ně, podepsaná v Sofii dne 25. března 1991, v příloze II jen "dohoda Izrael – Bulharsko",- Dohoda mezi vládou Kyperské republiky a vládou Státu Izrael o leteckých službách, podepsaná v Jeruzalémě dne 21. prosince 1993, v příloze II jen "dohoda Izrael – Kypr",- Dohoda mezi vládou České a Slovenské federativní republiky a vládou Státu Izrael o letecké dopravě, na jejímž základě Česká republika prohlásila, že se cítí být ustanoveními této dohody vázána, podepsaná v Jeruzalémě dne 24. dubna 1991, v příloze II jen "dohoda Izrael – Česká republika",- Dohoda mezi vládou Dánského království a vládou Státu Izrael o leteckých službách, podepsaná v Jeruzalémě dne 18. dubna 1977, v příloze II jen "dohoda Izrael – Dánsko",- Dohoda mezi vládou Finské republiky a vládou Státu Izrael o leteckých službách, podepsaná v Helsinkách dne 24. června 1997, v příloze II jen "dohoda Izrael – Finsko",- Dohoda mezi vládou Francouzské republiky a vládou Státu Izrael o letecké dopravě, podepsaná v Tel Avivu dne 29. dubna 1952, v příloze II jen "dohoda Izrael – Francie",- Dohoda mezi Spolkovou republikou Německo a Státem Izrael o letecké dopravě, podepsaná v Bonnu dne 12. února 1971, v příloze II jen "dohoda Izrael – Německo",- Dohoda mezi královskou řeckou vládou a vládou Státu Izrael o leteckých službách mezi územími těchto států a mimo ně, podepsaná v Athénách dne 15. července 1952, v příloze II jen "dohoda Izrael – Řecko",- Dohoda mezi vládou Maďarské lidové republiky a vládou Státu Izrael o letecké dopravě, podepsaná v Jeruzalémě dne 1. března 1989, v příloze II jen "dohoda Izrael – Maďarsko",- Dohoda mezi vládou Státu Izrael a vládou Irska o letecké dopravě, podepsaná v Jeruzalémě dne 19. října 1993, v příloze II jen "dohoda Izrael – Irsko",- Dohoda mezi Italskou republikou a Státem Izrael o leteckých službách mezi územími těchto států, podepsaná v Římě dne 18. května 1979, v příloze II jen "dohoda Izrael – Itálie",- Dohoda mezi vládou Lotyšské republiky a vládou Státu Izrael o letecké dopravě, podepsaná v Jeruzalémě dne 3. listopadu 1993, v příloze II jen "dohoda Izrael – Lotyšsko",- Dohoda mezi vládou Státu Izrael a vládou Litevské republiky o leteckých službách, parafovaná a připojená ke schválenému protokolu podepsanému v Jeruzalémě dne 20. listopadu 1997, v příloze II jen "dohoda Izrael – Litva",- Dohoda mezi vládou Lucemburského velkovévodství a vládou Státu Izrael o letecké dopravě, podepsaná v Lucemburku dne 14. června 1994, v příloze II jen "dohoda Izrael – Lucembursko",- Dohoda mezi vládou Státu Izrael a vládou Malty o letecké dopravě, podepsaná v Jeruzalémě dne 20. února 1995, v příloze II jen "dohoda Izrael – Malta",- Dohoda mezi vládou Nizozemska a vládou Izraele o letecké dopravě, podepsaná v Jeruzalémě dne 23. října 1950, v příloze II jen "dohoda Izrael – Nizozemsko",- Dohoda mezi vládou Polské republiky a vládou Státu Izrael o letecké dopravě, podepsaná ve Varšavě dne 27. února 1990, v příloze II jen "dohoda Izrael – Polsko",- Dohoda mezi Portugalskou republikou a Státem Izrael o letecké dopravě, podepsaná v Lisabonu dne 8. května 1997, v příloze II jen "dohoda Izrael – Portugalsko",- Dohoda mezi vládou Rumunské socialistické republiky a vládou Státu Izrael o letecké dopravě, podepsaná v Izraeli dne 19. prosince 1967, v příloze II jen "dohoda Izrael – Rumunsko",- Dohoda mezi vládou Slovenské republiky a vládou Státu Izrael o letecké dopravě, podepsaná v Bratislavě dne 22. srpna 1994, v příloze II jen "dohoda Izrael – Slovenská republika",- Dohoda mezi Republikou Slovinsko a Státem Izrael o letecké dopravě, podepsaná v Lublani dne 16. června 1993, v příloze II jen "dohoda Izrael – Slovinsko",- Dohoda mezi Španělským královstvím a Státem Izrael o letecké dopravě, podepsaná v Jeruzalémě dne 31. července 1989, v příloze II jen "dohoda Izrael – Španělsko",- Dohoda mezi vládou Švédského království a vládou Státu Izrael o leteckých službách, podepsaná ve Stockholmu dne 9. listopadu 1977, v příloze II jen "dohoda Izrael – Švédsko",- Dohoda mezi Státem Izrael a Spojeným královstvím Velké Británie a Severního Irska o leteckých službách, podepsaná v Londýně dne 24. září 1975, dále jen "dohoda Izrael – Spojené království z roku 1975",- Dohoda mezi vládou Státu Izrael a vládou Spojeného království Velké Británie a Severního Irska o leteckých službách, podepsaná v Tel Avivu dne 6. prosince 2001, dále jen "dohoda Izrael – Spojené království z roku 2001".--------------------------------------------------PŘÍLOHA IISeznam článků dohod uvedených v příloze I, na které se odkazuje v článcích 2 až 4 této dohodya) Určení členským státem:- článek 3 dohody Izrael – Rakousko,- článek 3 dohody Izrael – Belgie,- článek III dohody Izrael – Bulharsko,- článek 4 dohody Izrael – Kypr,- článek III dohody Izrael – Česká republika,- článek 4 dohody Izrael – Dánsko,- článek 3 dohody Izrael – Finsko,- článek XIII dohody Izrael – Francie,- článek 3 dohody Izrael – Německo,- článek IV dohody Izrael – Řecko,- článek III dohody Izrael – Maďarsko,- článek III dohody Izrael – Irsko,- článek 4 dohody Izrael – Itálie,- článek 3 dohody Izrael – Lotyšsko,- článek III dohody Izrael – Litva,- článek III dohody Izrael – Lucembursko,- článek III dohody Izrael – Malta,- článek II dohody Izrael – Nizozemsko,- článek III dohody Izrael – Polsko,- článek 3 dohody Izrael – Portugalsko,- článek 3 dohody Izrael – Rumunsko,- článek 3 dohody Izrael – Slovenská republika,- článek III dohody Izrael – Slovinsko,- článek III dohody Izrael – Španělsko,- článek 4 dohody Izrael – Švédsko,- článek 4 dohody Izrael – Spojené království z roku 1975,- článek 4 dohody Izrael – Spojené království z roku 2001.b) Zamítnutí, zrušení, dočasné odnětí nebo omezení oprávnění nebo povolení:- článek 5 dohody Izrael – Rakousko,- článek 4 dohody Izrael – Belgie,- článek IV dohody Izrael – Bulharsko,- Článek 5 dohody Izrael – Kypr,- článek IV dohody Izrael – Česká republika,- článek 4 dohody Izrael – Dánsko,- článek 4 dohody Izrael – Finsko,- článek VIII dohody Izrael – Francie,- článek 4 dohody Izrael – Německo,- článek IV dohody Izrael – Řecko,- článek IV dohody Izrael – Maďarsko,- článek IV dohody Izrael – Irsko,- článek 5 dohody Izrael – Itálie,- článek 4 dohody Izrael – Lotyšsko,- článek IV dohody Izrael – Litva,- článek IV dohody Izrael – Lucembursko,- článek IV dohody Izrael – Malta,- článek VI dohody Izrael – Nizozemsko,- článek IV dohody Izrael – Polsko,- článek 4 dohody Izrael – Portugalsko,- článek 4 dohody Izrael – Rumunsko,- článek 4 dohody Izrael – Slovenská republika,- článek IV dohody Izrael – Slovinsko,- článek IV dohody Izrael – Španělsko,- článek 4 dohody Izrael – Švédsko,- článek 4 dohody Izrael – Spojené království z roku 1975,- článek 5 dohody Izrael – Spojené království z roku 2001.c) Bezpečnost:- článek XIV dohody Izrael – Bulharsko,- článek 13 dohody Izrael – Kypr,- článek IX dohody Izrael – Česká republika,- článek 8 dohody Izrael – Dánsko,- článek 11 dohody Izrael – Finsko,- článek VIII dohody Izrael – Řecko,- článek IX dohody Izrael – Maďarsko,- článek IX dohody Izrael – Irsko,- článek 12 dohody Izrael – Itálie,- článek 9 dohody Izrael – Lotyšsko,- článek IX dohody Izrael – Litva,- článek IX dohody Izrael – Lucembursko,- článek IX dohody Izrael – Malta,- článek IV dohody Izrael – Nizozemsko,- článek 8 dohody Izrael – Portugalsko,- článek 9 dohody Izrael – Slovenská republika,- článek IX dohody Izrael – Slovinsko,- článek X dohody Izrael – Španělsko,- článek 8 dohody Izrael – Švédsko,- článek 12 dohody Izrael – Spojené království z roku 2001.d) Tarify za přepravu v rámci Evropského společenství:- článek 8 dohody Izrael – Rakousko,- článek 8 dohody Izrael – Belgie,- článek IX dohody Izrael – Bulharsko,- Článek 17 dohody Izrael – Kypr,- článek VI dohody Izrael – Česká republika,- článek 10 dohody Izrael – Dánsko,- článek 10 dohody Izrael – Finsko,- článek XVII dohody Izrael – Francie,- článek 9 dohody Izrael – Německo,- článek VI dohody Izrael – Řecko,- článek VI dohody Izrael – Maďarsko,- článek VI dohody Izrael – Irsko,- článek 8 dohody Izrael – Itálie,- článek 6 dohody Izrael – Lotyšsko,- článek VI dohody Izrael – Litva,- článek VI dohody Izrael – Lucembursko,- článek VI dohody Izrael – Malta,- odstavec 7 přílohy dohody Izrael – Nizozemsko,- článek VI dohody Izrael – Polsko,- článek 16 dohody Izrael – Portugalsko,- článek 7 dohody Izrael – Rumunsko,- článek 6 dohody Izrael – Slovenská republika,- článek VI dohody Izrael – Slovinsko,- článek VI dohody Izrael – Španělsko,- článek 10 dohody Izrael – Švédsko,- článek 8 dohody Izrael – Spojené království z roku 1975,- článek 8 dohody Izrael – Spojené království z roku 2001.--------------------------------------------------PŘÍLOHA IIISeznam jiných států, na které se odkazuje v článku 2 této dohodya) Islandská republika (v rámci Dohody o Evropském hospodářském prostoru);b) Lichtenštejnské knížectví (v rámci Dohody o Evropském hospodářském prostoru);c) Norské království (v rámci Dohody o Evropském hospodářském prostoru);d) Švýcarská konfederace (v rámci dohody mezi Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací o letecké dopravě).--------------------------------------------------


type: other

text:
 ATF 142 III 153 - La représentation de l'enfant dans une procédure de divorce (art. 299 CPC) | LawInside.
 19 février 2016 /dans Procédure civile /par Emilie Jacot-Guillarmod
 ATF 142 III 153 | TF, 17.12.2015, 5A_52/2015*
 Une avocate intervient en tant que représentante des enfants dans une procédure de divorce (art. 299 CPC). Elle agit à ce titre tout au long de la procédure, qui dure plusieurs années. A l’issue du procès, l’Obergericht lui alloue une indemnité pour son travail en tant que représentante bien moindre que celle demandée.
 L’avocate recourt au Tribunal fédéral, qui est ainsi appelé à préciser le rôle du représentant de l’enfant dans une procédure de divorce et les principes présidant son indemnisation.
 L’indemnité du représentant de l’enfant dans une procédure de divorce fait partie des frais de justice (art. 95 al. 2 lit. e CPC). Pour assurer une défense effective du bien de l’enfant (art. 299 ss CPC ; art. 12 al. 2 Convention de l’ONU relative aux droits de l’enfant), l’indemnité du représentant doit être proportionnelle au temps effectivement consacré, pour autant que celui-ci soit approprié. La jurisprudence fédérale a qualifié à plusieurs reprises d’arbitraires les décisions fixant l’indemnité du représentant de l’enfant sans tenir compte de ce critère.
 En l’espèce, le droit cantonal ne prévoit pas la prise en compte du temps effectivement consacré. La fixation de l’indemnité ne viole toutefois le droit fédéral que si elle n’est pas proportionnelle au temps consacré par le représentant ni dans son principe ni dans son résultat. En l’espèce, l’avocate a produit une note d’honoraires détaillant ses opérations. L’indemnité allouée par l’instance précédente s’écartant considérablement du montant réclamé, elle ne peut être proportionnelle dans son résultat au temps effectivement consacré par l’avocate que si de nombreuses opérations de cette dernière doivent être retranchées au motif qu’elles ne ressortissaient pas à ses devoirs en qualité de représentante des enfants.
 Les devoirs du représentant de l’enfant ne sont pas décrits dans la loi. Le tribunal nomme un représentant de l’enfant dans une procédure de divorce lorsque la sauvegarde des intérêts de celui-ci n’est plus suffisamment garantie par ses parents (art. 299 CPC). Le représentant de l’enfant est ainsi garant du bien de ce dernier. Tranchant une controverse doctrinale, les juges fédéraux retiennent que le représentant défend le bien objectif de l’enfant, et non la conception subjective de l’enfant de ce qui est bon pour lui. En effet, même representé, l’enfant ne devient pas partie à la procédure de divorce, ce pour quoi le rôle du représentant n’est pas similaire à celui de l’avocat d’une partie.
 S’agissant des attributions du représentant au sens de l’art. 299 CPC, elles doivent ensuite être mises en lien avec la maxime inquisitoire applicable aux enfants. Le représentant de l’enfant doit ainsi se renseigner en profondeur sur la situation de fait et en informer le tribunal. Contrairement à ce qui est soutenu par une partie de la doctrine, la désignation d’un représentant de l’enfant ne peut toutefois pas remplacer l’audition de ce dernier au sens de l’art 298 al. 1 CPC. En revanche, le représentant peut rapporter au tribunal le contenu de ses entretiens avec un enfant qui ne serait pas encore en âge d’être entendu par le tribunal.
 En outre, le représentant de l’enfant assure la communication entre le tribunal et l’enfant, explique la procédure à l’enfant et accompagne ce dernier au cours du procès.
 Enfin, le représentant au sens de l’art. 299 CPC peut prendre des conclusions propres s’agissant de décisions relatives à l’attribution de l’autorité parentale ou de la garde, ainsi que de questions importantes concernant les relations personnelles ou de mesures de protection de l’enfant (300 CPC).
 Le Tribunal fédéral souligne par ailleurs qu’en vertu du principe e maiore minus, le tribunal (auquel il incombe de décider si la désignation d’un curateur est nécessaire aux termes de l’art. 299 CPC) peut également limiter le mandat du représentant à certains aspects dans la mesure appropriée au regard des circonstances du cas d’espèce.
 En l’espèce, l’instance précédente n’a pas statué sur la question de savoir si l’avocate avait outrepassé le cadre de son mandat. Il convient dès lors de lui renvoyer l’affaire pour nouvelle décision. Dans la mesure où le mandat de l’avocate n’a pas été restreint par le tribunal, le principe de la bonne foi (art. 9 Cst. féd.) et le droit à une procédure équitable (art. 30 Cst. féd.) imposent à l’instance précédente de contrôler avec réserve le caractère approprié des opérations de l’avocate.
 Proposition de citation : Emilie Jacot-Guillarmod, La représentation de l’enfant dans une procédure de divorce (art. 299 CPC), in : www.lawinside.ch/183/
 Mots-clés : 142 III 153, 5A_52/2015*, atf 142 III 153, bien de l'enfant, CPC 298, CPC 299, CPC 300, CPC 95, curatelle, divorce, indemnité, représentant de l'enfant
 La curatelle de représentation en paternité (art. 308 al. 2 CC)
 La négation du génocide arménien et le droit à la liberté d’expression... L’appel en cause non chiffré


type: caselaw

text:
 28.4.2007
 ES
 Diario Oficial de la Unión Europea
 C 96/4
 Sentencia del Tribunal de Justicia (Sala Segunda) de 26 de abril de 2007 (petición de decisión prejudicial planteada por la Court of Appeal — Reino Unido) — Boehringer Ingelheim KG, Boehringer Ingelheim Pharma GmbH & Co. KG/Swingward Ltd, y Boehringer Ingelheim KG, Boehringer Ingelheim Pharma GmbH & Co. KG/Dowelhurst Ltd, y Glaxo Group Ltd/Swingward Ltd, y Glaxo Group Ltd, The Wellcome Foundation Ltd/Dowelhurst Ltd, y SmithKline Beecham plc, Beecham Group plc, SmithKline & French Laboratories Ltd/Dowelhurst Ltd, y entre Eli Lilly and Co./Dowelhurst Ltd
 (Asunto C-348/04) (1)
 (Propiedad industrial y comercial - Derecho de marca - Productos farmacéuticos - Importación paralela - Reenvasado del producto que lleva la marca)
 (2007/C 96/07)
 Lengua de procedimiento: inglés
 Órgano jurisdiccional remitente
 Court of Appeal
 Partes en el procedimiento principal
 Demandantes: Boehringer Ingelheim KG, Boehringer Ingelheim Pharma GmbH & Co. KG, Glaxo Group Ltd, The Wellcome Foundation Ltd, SmithKline Beecham plc, Beecham Group plc, SmithKline & French Laboratorios Ltd, Eli Lilly and Co.
 Demandadas: Swingward Ltd, Dowelhurst Ltd
 Objeto
 Petición de decisión prejudicial — Court of Appeal (Reino Unido) — Libre circulación de mercancías — Utilización de una marca por el importador paralelo de un producto farmacéutico — Modificación del envase — Requisitos de comercialización establecidos en la sentencia del Tribunal de Justicia Bristol-Myers Squibb/Paranova, asuntos acumulados C-427/93, C-429/93 y C-436/93 — Interpretación
 Fallo
 1)
 El artículo 7, apartado, 2 de la Primera Directiva 89/104/CEE del Consejo, de 21 de diciembre de 1988, relativa a la aproximación de las legislaciones de los Estados miembros en materia de marcas, en su versión modificada por el Acuerdo sobre el Espacio Económico Europeo, de 2 de mayo de 1992, debe interpretarse en el sentido de que el titular de la marca puede oponerse legítimamente a la comercialización ulterior de un producto farmacéutico importado de otro Estado miembro en su embalaje interno y externo original, al que el importador ha adherido una etiqueta externa adicional, a menos que:
 —
 se acredite que la utilización del derecho de marca, por parte de su titular, para oponerse a la comercialización de los productos que han sido objeto de un nuevo etiquetado con esta marca contribuiría a compartimentar artificialmente los mercados entre Estados miembros;
 —
 se demuestre que el reenvasado no puede afectar al estado original del producto contenido en el embalaje;
 —
 se indique claramente en el embalaje el autor del reenvasado del producto y el nombre del fabricante de éste;
 —
 la presentación del producto que ha sido objeto de un nuevo etiquetado no sea tal que pueda perjudicar la reputación de la marca y la de su titular; así, el embalaje no debe ser defectuoso, de mala calidad o descuidado, y
 —
 el importador advierta, antes de la comercialización del producto que ha sido objeto de un nuevo etiquetado, al titular de la marca y le proporcione, a petición de éste, un ejemplar de este producto.
 2)
 El requisito según el cual el reenvasado de un producto farmacéutico, mediante un nuevo embalaje de éste o al adherir una etiqueta sobre el embalaje que lo contiene, ha de ser necesario para su comercialización ulterior en el Estado miembro de importación, en la medida en que constituye uno de los requisitos que, si se cumplen, impiden al titular de la marca oponerse a dicha comercialización, con arreglo al artículo 7, apartado 2, de la Directiva 89/104, en su versión modificada por el Acuerdo sobre el Espacio Económico Europeo, de 2 de mayo de 1992, se refiere únicamente al hecho del nuevo envasado, y no a la forma y al estilo concretos de éste.
 3)
 El requisito según el cual la presentación del producto reenvasado no ha de ser tal que pueda perjudicar la reputación de la marca y la de su titular, en la medida en que constituye un requisito necesario para que éste último, con arreglo al artículo 7, apartado 2, de la Directiva 89/104, en su versión modificada por el Acuerdo sobre el Espacio Económico Europeo, de 2 de mayo de 1992, no pueda oponerse legítimamente a la comercialización ulterior de un producto farmacéutico, cuando el importador paralelo ha realizado un nuevo embalaje del producto incluyendo de nuevo la marca o cuando ha adherido una etiqueta sobre el embalaje que contiene el producto, no se limita a los supuestos en los que el nuevo embalaje es defectuoso, de mala calidad o descuidado.
 4)
 La cuestión de determinar si el hecho de que el importador paralelo:
 —
 no incluya la marca en el nuevo embalaje exterior («de-branding»), o
 —
 aplique en el nuevo embalaje exterior su propio logotipo o su propio estilo o presentación o una presentación que utiliza para varios productos diferentes («co-branding»), o
 —
 adhiera una etiqueta externa adicional de modo que oculte total o parcialmente una de las marcas del titular, o
 —
 no señale en la etiqueta adicional que la marca de que se trata pertenece a su titular, o incluso
 —
 imprima su nombre en letras mayúsculas,
 puede perjudicar la reputación de la marca es una cuestión de hecho cuya apreciación corresponde al juez nacional a la vista de las circunstancias propias de cada caso.
 5)
 En situaciones como las que son objeto de los litigios principales, corresponde a los importadores paralelos acreditar la existencia de los requisitos según los cuales:
 —
 la utilización del derecho de marca, por parte de su titular, para oponerse a la comercialización de los productos reenvasados con esta marca contribuiría a compartimentar artificialmente los mercados entre Estados miembros;
 —
 el reenvasado no puede afectar al estado original del producto contenido en el embalaje;
 —
 se indica claramente en el nuevo embalaje el autor del reenvasado del producto y el nombre del fabricante de éste;
 —
 la presentación del producto reenvasado no ha de ser tal que pueda perjudicar la reputación de la marca y la de su titular. Así, el embalaje no debe ser defectuoso, de mala calidad o descuidado, y
 —
 el importador debe advertir, antes de la comercialización del producto reenvasado, al titular de la marca y proporcionarle, a petición de éste, un ejemplar del producto reenvasado,
 y que, si se cumplen, impiden al titular de la marca oponerse legítimamente a la comercialización ulterior de un producto farmacéutico reenvasado.
 En el caso del requisito según el cual debe demostrarse que el reenvasado no puede afectar al estado original del producto contenido en el embalaje, basta, no obstante, con que el importador paralelo proporcione elementos de prueba que permitan presumir razonablemente que se cumple este requisito. Lo anterior se aplica con mayor razón al requisito según el cual la presentación del proyecto reenvasado no sea tal que pueda perjudicar la reputación de la marca o de su titular. Cuando el importador aporta algún principio de prueba respecto de este último requisito, corresponde, en su caso, al titular de la marca, que es el mejor situado para apreciar si el reenvasado puede perjudicar su reputación y la de la marca, probar que se ha producido tal perjuicio.
 6)
 Cuando un importador paralelo ha omitido realizar la advertencia previa referente a un producto reenvasado al titular de la marca, infringe los derechos de dicho titular con cada importación posterior de dicho producto, en tanto que no proceda a tal advertencia. La sanción de esta infracción no sólo debe ser proporcionada, sino también lo suficientemente efectiva y disuasoria para asegurar la plena eficacia de la Directiva 89/104. No resulta, como tal, contraria al principio de proporcionalidad una medida nacional en virtud de la cual, en caso de producirse tal infracción, el titular de la marca tiene derecho a una reparación económica en las mismas condiciones que si los productos hubieran sido falsificados. No obstante, corresponde al juez nacional determinar, caso por caso, teniendo en cuenta en particular el alcance de los daños y perjuicios causados al titular del derecho de marca por la infracción cometida por el importador paralelo y respetando el principio de proporcionalidad, el importe de la reparación económica.
 (1) DO C 273, de 6.11.2004.


text:
 |
 52015PC0155
 Ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS, millega rakendatakse dumpinguvastastest meetmetest kõrvalehoidmise vältimise mehhanismi, mis võimaldab ühelt poolt Euroopa Liidu ja Euroopa Aatomienergiaühenduse ning nende liikmesriikide ja teiselt poolt Gruusia vahelises assotsieerimislepingus sätestatud tariifsete soodustuste ajutist peatamist /* COM/2015/0155 final - 2015/0080 (COD) */
 SELETUSKIRI
 1. ETTEPANEKU TAUST
 Ettepaneku põhjused ja eesmärgid
 Käesolev ettepanek käsitleb ELi ja Gruusia
 assotsieerimislepingus ette nähtud dumpinguvastastest meetmetest
 kõrvalehoidmise vältimise mehhanismi inkorporeerimist Euroopa Liidu õigusesse.
 Üldine taust
 Assotsieerimisleping Gruusiaga sisaldab nn
 dumpinguvastastest meetmetest kõrvalehoidmise vältimise mehhanismi, mis
 võimaldab taaskehtestada enamsoodustusrežiimi tollimaksumäära, kui teatavate
 põllumajandustoodete import Gruusiast ületab teatava künnise ilma nõuetekohase
 põhjenduseta nende täpse päritolu kohta.
 Selleks et luua ELi õiguskorras vajalik
 vahend, mis võimaldaks kohaldada dumpinguvastastest meetmetest kõrvalehoidmise
 vältimise mehhanismi, on vaja Euroopa Parlamendi ja nõukogu rakendusmäärust.
 2. HUVITATUD ISIKUTEGA
 KONSULTEERIMISE JA MÕJU HINDAMISE TULEMUSED
 Käesolev rakendusmääruse ettepanek tuleneb
 otseselt Gruusiaga sõlmitud lepingu tekstist. Seetõttu ei ole vaja korraldada
 huvitatud isikutega eraldi konsulteerimist ega mõju hindamist.
 3. ETTEPANEKU ÕIGUSLIK KÜLG
 Kavandatud meetmete kokkuvõte
 Lisatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse
 ettepanek on õigusakt ELi ja Gruusia vahel juba sõlmitud lepingu
 dumpinguvastastest meetmetest kõrvalehoidmise vältimise mehhanismi
 rakendamiseks.
 Õiguslik alus
 Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 207
 lõige 2.
 2015/0080 (COD)
 Ettepanek:
 EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS,
 millega rakendatakse dumpinguvastastest
 meetmetest kõrvalehoidmise vältimise mehhanismi, mis võimaldab ühelt poolt
 Euroopa Liidu ja Euroopa Aatomienergiaühenduse ning nende liikmesriikide ja
 teiselt poolt Gruusia vahelises assotsieerimislepingus sätestatud tariifsete
 soodustuste ajutist peatamist
 EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU
 NÕUKOGU,
 võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise
 lepingut, eriti selle artikli 207 lõiget 2,
 võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,
 olles edastanud seadusandliku akti eelnõu
 liikmesriikide parlamentidele,
 toimides seadusandliku tavamenetluse kohaselt[1]
 ning arvestades järgmist:
 (1) 10. mail 2010 volitas nõukogu
 komisjoni alustama läbirääkimisi Gruusiaga uue lepingu sõlmimiseks Euroopa
 Liidu ja Gruusia vahel.
 (2) Need läbirääkimised on viidud
 lõpule ning assotsieerimislepingule ühelt poolt Euroopa Liidu ja Euroopa
 Aatomienergiaühenduse ning nende liikmesriikide ja teiselt poolt Gruusia vahel[2] (edaspidi „leping”)
 kirjutati alla 27. juunil 2014 ja seda on ajutiselt kohaldatud alates 1.
 septembrist 2014.
 (3) Vaja on sätestada menetlused
 dumpinguvastastest meetmetest kõrvalehoidmise vältimise mehhanismi tulemusliku
 kohaldamise tagamiseks, et peatada ajutiselt lepingus sisalduvad tariifsed
 soodustused.
 (4) Tuleks luua võimalus peatada
 soodustollimaks maksimaalselt kuueks kuuks, kui teatavate põllumajandustoodete
 ja töödeldud põllumajandustoodete import ületab kindlaksmääratud iga-aastase
 impordimahu.
 (5) Läbipaistvuse huvides peaks
 komisjon Euroopa Parlamendile ja nõukogule igal aastal esitama lepingu
 rakendamist ning dumpinguvastastest meetmetest kõrvalehoidmise vältimise
 mehhanismi kohaldamist käsitleva aruande.
 (6) Dumpinguvastastest meetmetest
 kõrvalehoidmise vältimise mehhanismi rakendamine lepingus sätestatud tariifsete
 soodustuste ajutiseks peatamiseks eeldab ühetaoliste tingimuste olemasolu.
 Selleks et tagada ühetaolised tingimused käesoleva määruse rakendamiseks,
 tuleks komisjonile anda rakendamisvolitused. Neid volitusi tuleks teostada kooskõlas
 Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EL) nr 182/2011[3].
 (7) Rakendusaktide vastuvõtmisel
 tuleks kasutada nõuandemenetlust, kuna neid akte on vaja pärast asjaomase
 künnise ületamist lepingu II-C lisas loetletud tooteliikide puhul kiiresti
 kohaldada, sest nende kohaldamisaeg on väga piiratud.
 (8) Selleks, et vältida impordi
 suurenemise negatiivset mõju liidu turule, peaks komisjon nõuetekohaselt
 põhjendatud juhtudel, kui seda nõuavad eriti kiireloomulised asjaolud, vastu
 võtma viivitamata kohaldatavad rakendusaktid, mis käsitlevad soodustariifide
 ajutist peatamist lepingus sätestatud dumpinguvastastest meetmetest
 kõrvalehoidmise vältimise mehhanismi raames,
 ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:
 Artikkel 1
 Reguleerimisese ja -ala
 1. Käesoleva määrusega kehtestatakse
 sätted dumpinguvastastest meetmetest kõrvalehoidmise vältimise mehhanismi
 rakendamiseks, mis võimaldavad ühelt poolt Euroopa Liidu ja Euroopa
 Aatomienergiaühenduse ning nende liikmesriikide ja teiselt poolt Gruusia
 vahelises assotsieerimislepingus sätestatud tariifsete soodustuste ajutist
 peatamist.
 2. Käesolevat määrust
 kohaldatakse Gruusiast pärit toodete suhtes.
 Artikkel 2
 Dumpinguvastastest meetmetest
 kõrvalehoidmise vältimise mehhanism teatavate põllumajandustoodete ja töödeldud
 põllumajandustoodete puhul
 1. Lepingu II-C lisas loetletud
 toodete impordile, mille suhtes kohaldatakse lepingu artikli 27 kohast
 dumpinguvastastest meetmetest kõrvalehoidmise vältimise mehhanismi, on määratud
 keskmine aastane impordikogus. Nõuetekohaselt põhjendatud eriti
 kiireloomulistel juhtudel seoses ühe või mitme tooteliigiga, mis saavutavad
 mingil aastal lepingu II-C lisas osutatud impordimahu, kusjuures aasta alguseks
 loetakse 1. jaanuari, ning saamata Gruusialt selle kohta kindlat põhjendust,
 võtab komisjon vastu viivitamata kohaldatava rakendusakti vastavalt käesoleva
 määruse artikli 4 lõikes 2 osutatud menetlusele. Komisjon võib otsustada
 asjaomasele tootele või toodetele kehtestatud soodustollimaksu ajutiselt
 peatada või otsustada, et selline peatamine ei ole asjakohane.
 2. Soodustollimaksu ajutist
 peatamist on võimalik kohaldada kuni kuueks kuuks alates soodustollimaksu
 peatamise otsuse avaldamise kuupäevast. Enne nimetatud kuuekuulise perioodi
 lõppu ning nõuetekohaselt põhjendatud eriti kiireloomulistel juhtudel seoses
 soodustollimaksude peatamisega, võib komisjon võtta vastu viivitamata
 kohaldatava rakendusakti vastavalt käesoleva määruse artikli 4 lõikes 2
 osutatud menetlusele, et soodustollimaksu ajutine peatamine tühistada, kui tal
 on piisavalt tõendeid, et asjaomaste kaubaliikide impordi maht ületas käesoleva
 lepingu II-C lisas osutatud mahtu seetõttu, et Gruusias muutus asjaomase toote
 või toodete tootmis- ja ekspordimaht.
 Artikkel 3
 Aruanne
 1. Komisjon esitab Euroopa
 Parlamendile ja nõukogule igal aastal aruande lepingu IV jaotise ja käesoleva
 määruse kohaldamise ja rakendamise ning nendes sätestatud kohustuste täitmise
 kohta.
 2. Aruandes esitatakse ka
 kokkuvõtlik statistika ja ülevaade kaubanduse arengu kohta Gruusiaga.
 3. Euroopa Parlament võib ühe
 kuu jooksul alates komisjoni aruande esitamisest kutsuda komisjoni oma
 vastutava parlamendikomisjoni erakorralisele koosolekule tutvustama ja
 selgitama määruse rakendamisega seotud küsimusi.
 4. Komisjon avalikustab aruande
 hiljemalt kolm kuud pärast selle esitamist Euroopa Parlamendile ja nõukogule.
 Artikkel 4
 Komiteemenetlus
 1. Komisjoni abistab
 põllumajandusturgude ühise korralduse komitee, mis on asutatud määruse (EL) nr
 1308/2013 artikli 229 lõike 1 alusel, ning seoses töödeldud põllumajandustoodetega
 abistab komisjoni I lisas loetlemata töödeldud põllumajandustoodetega
 kauplemise horisontaalküsimusi käsitlev komitee, mis on asutatud määruse (EL)
 nr 510/2014 artikli 44 lõike 1 alusel[4].
 Need on komiteed määruse (EL) nr 182/2011 tähenduses.
 2. Käesolevale lõikele
 viitamisel kohaldatakse määruse (EL) nr 182/2011 artiklit 8 koostoimes
 nimetatud määruse artikliga 4.
 Artikkel 5
 Jõustumine
 Käesolev määrus jõustub järgmisel päeval
 pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
 Määrust kohaldatakse Gruusiast pärit impordile
 alates lepingu jõustumiskuupäevast.
 Käesolev
 määrus on tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides.
 Brüssel,
 Euroopa Parlamendi nimel Nõukogu
 nimel
 president eesistuja
 [1]
 [2] Nõukogu otsus 2014/494/EL, 16. juuni 2014, ühelt poolt
 Euroopa Liidu ja Euroopa Aatomienergiaühenduse ning nende liikmesriikide ja
 teiselt poolt Gruusia vahelisele assotsieerimislepingule Euroopa Liidu nimel
 allakirjutamise ja selle ajutise kohaldamise kohta (ELT L 261, 30.8.2014, lk 4).
 [3] Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr 182/2011,
 16. veebruar 2011, millega kehtestatakse eeskirjad ja üldpõhimõtted, mis
 käsitlevad liikmesriikide läbiviidava kontrolli mehhanisme, mida kohaldatakse
 komisjoni rakendamisvolituste teostamise suhtes (ELT
 L
 55, 28.2.2011, lk 13.
 [4] Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr 510/2014,
 16. aprill 2014, millega nähakse ette põllumajandustoodete töötlemisel saadud
 teatavate toodetega kauplemise kord ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu
 määrused (EÜ) nr 1216/2009 ja (EÜ) nr 614/2009 (ELT L 150, 20.5.2014, lk
 1).