text:
Rättegång vid konkurs - PDF
 Rättegång vid konkurs
 Download "Rättegång vid konkurs"
 1 JURIDISKA FAKULTETEN vid Lunds universitet Evelina Tejle Rättegång vid konkurs - med fokus på ansvar för rättegångskostnader Examensarbete 30 högskolepoäng Ulf Maunsbach Förmögenhetsrätt Termin 9
 2 Innehåll SUMMARY 1 SAMMANFATTNING 3 FÖRKORTNINGAR 4 1 INLEDNING Introduktion Syfte och frågeställning Metod och material Avgränsningar Disposition 8 2 BAKGRUND Bolagsrättslig bakgrund Inledning Det begränsade aktieägaransvaret Aktiebolagets organ Upplösning Konkursrättslig bakgrund Konkursförfarandet Konkursförvaltarens roll Rådighetsavskärningen Massafordran och konkursfordran 14 3 REGLERING AV RÄTTEGÅNG VID KONKURS Inledning Tvist om fordran Tvist om tillgång Underrättelseskyldighet Återinträde Upplöst bolags talerätt Förlikning 19 4 FÖRDELNING AV RÄTTEGÅNGSKOSTNADER 21
 3 4.1 Inledning Tvistig egendom Tvistig fordran Ersättningsansvar Bakomliggande principer 23 5 PERSONLIGT BETALNINGSANSVAR Inledning Vem bör åläggas personligt betalningsansvar? Styrelsen Aktieägarna Rättegångsombud Utomstående Ansvariga konstituerar ett enkelt bolag Sammanfattning Betalningsansvar genom ansvarsgenombrott NJA 1947 s Kriterier för ansvarsgenombrott Mål T 1746/ Bakgrund Yrkande samt grunder Tingsrättens dom Hovrättens dom Betalningsansvar enligt ABL Betalningsansvar enligt RB kap. 7 RB kap. 3 RB samt 18 kap. 6 RB Sammanfattning 34 6 ALTERNATIV TILL BETALNINGSANSVAR Inledning Säkerhet Bulvanskap Återinträde 36 7 TILLGÅNGAR SOM TILLDÖMS KONKURSBOLAGET Inledning Utmätning Konkursbolag i konkurs 38
 4 7.4 Likvidation 39 8 ANALYS Utformning av rättslig reglering Processens ekonomiska väntevärde Ändring av gällande rätt Alternativa lösningsförslag Personligt betalningsansvar Processbenägenhet Säkerhet Slutsats 46 KÄLL- OCH LITTERATURFÖRTECKNING 48 RÄTTSFALLSFÖRTECKNING 50
 5 Summary If a limited company is a party in a civil case, and the company thereafter goes bankrupt, the bankruptcy estate is allowed to enter the proceeding. Should the litigation proceedings concern such property as belongs to the bankruptcy estate, the bankruptcy estate may take over the bankrupt company s action, Chapter 3, Section 9, The Swedish Bankruptcy Act (1987:672). If the litigation in question concerns a claim that may be made in the bankruptcy, the bankruptcy estate may enter into the litigation on the side of the bankrupt company. Thus the bankruptcy estate has a possibility, but no obligation, to enter a judicial process that began before the bankruptcy. The administrator, who administrates the bankruptcy estate, will make the decision of whether the estate shall enter the judicial process. If the process is likely to drag on for a long while, or if the case concerns a small amount of money, the administrator ought to refrain from entering the process since the estate in bankruptcy will be wound up swiftly and inexpensively. If the estate in bankruptcy refrains from entering the process, the parties are free to continue. Whether the bankruptcy estate enters the judicial process or not affects the allocation of litigation costs. The main rule in Swedish law concerning the allocation of litigation costs in civil cases is that the losing party shall reimburse the opposing party for litigation costs, Chapter 18, Section 1, The Swedish Code of Judicial Procedure (1942:740). If the procedure concerns property and the bankruptcy estate takes over the bankrupt company s action, the allocation of the litigation costs are regulated in accordance with Chapter 13, Section 7, The Swedish Code of Judicial Procedure. If the bankruptcy estate has taken over the company s action, and the company is the plaintiff, then the estate and the company are liable, jointly and severally, for the litigation costs incurred prior to the taking over and costs incurred thereafter shall be borne solely by the estate. If the company is the defendant and the estate takes over in place of the defendant, the estate is solely liable for the litigation costs. Should the litigation concern a claim and not property the bankruptcy estate enters into the litigation on the side of the company. In that case, the main rule regarding the allocation of litigation costs is that the parties are jointly and severally liable for the costs. If the bankruptcy estate does not enter the litigation in question the litigation costs incurred prior to the bankruptcy decision constitutes a claim without priority rights. The bankruptcy estate has no obligation to pay for the litigation fees that have occurred after the bankruptcy decision. The opposing party must then turn to the bankrupt company with their claim for compensation. However, the bankrupt company has no property that can be used to pay for the opposing party s costs, since all the property that belonged to the company is now controlled by the bankruptcy estate. This leaves a winning party with few possibilities to receive compensation for their litigation cost if the bankruptcy estate refrains from entering the 1
 6 litigation process. In reality, an opposing party to a bankrupt company must consider if they should withdraw their action or try to seek a settlement. Alternatively, the opposing party may consider if they can turn their claims for compensation towards someone else, such as the shareholders or the members of the board of the bankrupt company. 2
 7 Sammanfattning Om ett aktiebolag är part i en rättegång och bolaget sedermera går i konkurs så har konkursförvaltaren rätt att träda in i rättegången. Rör tvisten en tillgång så får konkursboet överta bolagets talan, 3 kap. 9 konkurslag (1987:672), (KL). Rör tvisten däremot en fordran så träder konkursboet in i processen som bolagets medpart, 3 kap. 9 andra stycket KL. Således ges konkursboet en möjlighet, inte en skyldighet, att träda in i en process som påbörjats innan konkursutbrottet. Konkursförvaltaren, som företräder konkursboet, fattar själv beslutet om huruvida konkursboet ska träda in i rättegången. Riskerar processen att bli långdragen eller rör tvisten ett litet belopp bör konkursförvaltaren avstå från att träda in i rättegången då konkursens avveckling ska ske snabbt, billigt och effektivt. Avstår konkursboet från att träda in i rättegången står det parterna fritt att fortsätta processen. Huruvida konkursboet väljer att träda in i rättegången påverkar fördelningen av ansvaret för rättegångskostnader. Huvudregeln i svensk rätt vad gäller fördelning av rättegångskostnader vid tvistemål är att tappande part ska ersätta motparts rättegångskostnader, 18 kap. 1 rättegångsbalk (1942:740), (RB). Om rättegången gäller en tillgång och konkursboet övertar bolagets talan regleras fördelning av rättegångskostnader i enlighet med reglerna i 13 kap. 7 RB. Träder konkursboet in på kärandesidan, så har konkursboet och konkursbolaget ett solidariskt ansvar för rättegångskostnader som har uppstått innan överlåtelsen och konkursboet svarar ensamt för kostnader som har uppstått därefter. Sker överlåtelsen på svarandesidan så svarar konkursboet ensamt för samtliga rättegångskostnader. Gäller tvisten en fordran så träder konkursboet in i rättegången vid sidan av konkursbolaget som dess medpart. Rörande fördelningen av rättegångskostnader gäller då som huvudregel att parterna har ett solidariskt betalningsansvar. Träder konkursboet inte in i rättegången utgör de rättegångskostnader som uppstått innan konkursutbrottet en oprioriterad fordran. För rättegångskostnader som uppstår därefter har konkursboet överhuvudtaget inget ansvar för. Motparten får istället vända sig mot konkursbolaget med sitt kostnadsanspråk. Konkursbolaget har emellertid inga tillgångar som kan användas för att ersätta motpartens rättegångskostnader då alla tillgångar har tillfallit konkursboet i och med konkursen. En vinnande motpart har därmed små möjligheter att få sina rättegångskostnader ersatta om konkursboet avstår från att träda in. I realiteten leder detta till att part som processar mot ett konkursbolag får överväga om de bör återkalla sin talan eller söka få till stånd en förlikning. Alternativt kan motparten undersöka om de kan rikta sina ersättningskrav mot någon annan, såsom exempelvis konkursbolagets aktieägare/styrelse. 3
 8 Förkortningar KL Konkurslag (SFS 1987:672) RB Rättegångsbalk (SFS 1942:740) ABL Aktiebolagslag (SFS 2005:551) SBL Skattebetalningslag (SFS 1997:483) ÅRL Årsredovisningslag (SFS 1995:1554) SUK HD HovR NJA Prop. SOU Lag (1980:307) om skyldighet för utländska kärande att ställa säkerhet för rättegångskostnader Högsta domstolen Hovrätten Nytt juridiskt arkiv Proposition Statens offentliga utredningar 4
 9 1 Inledning 1.1 Introduktion Anta att vi har ett företag, AB X, som stämmer ett annat företag, AB Y, för X hävdar att de har bättre rätt till viss egendom. Rättegång inleds men innan den har hunnit avslutas går X i konkurs. Konkursförvaltaren har då rätt att träda in i rättegången enligt reglerna i KL. Väljer han emellertid att inte göra det har X, konkursbolaget, en sekundär rätt att fortsätta att driva processen vidare. Om konkursbolaget väljer att driva processen vidare befinner sig Y som motpart i en svår situation. Förlorar Y processen måste bolaget betala konkursbolagets rättegångskostnader. Om Y däremot vinner så har konkursbolaget ingen möjlighet att täcka Y:s rättegångskostnader. Detta leder till situationer då ett bolag i konkurs har möjlighet att driva processer på motpartens bekostnad. Att det i svensk rätt bereds möjlighet för företag att i vissa situationer driva processer utan att de har möjlighet att bära motpartens kostnader vid en eventuell förlust kan verka förvånande. Därmed är det intressant att granska de principer som ligger bakom den reglering som ger företag denna möjlighet, samt att undersöka om man i praktiken har hittat lösningar där kostnaden läggs på rätt bärare. Om kostnader inte bärs av den part som har ett intresse av att processen drivs försvinner lätt de ekonomiska incitament som hindrar att onödiga processer bedrivs. Jag kom i kontakt med denna fråga när jag var sommarnotarie på en affärsjuridisk advokatbyrå. Jag ombads då att göra en rättsutredning om möjligheterna att ålägga styrelseledamöter i ett konkursbolag personligt betalningsansvar för rättegångskostnader som uppstått i samband med en tvist. Klienten vi representerade befann sig i en olustig situation där de riskerade att bli indragna i en lång och kostsam process utan möjlighet att få sina rättegångskostnader ersatta vid en eventuell framgång. Jag upptäckte ett rättsfall som behandlade en liknande situation där frågan om ansvarsgenombrott hade varit uppe till prövning. I fallet hade inget personligt betalningsansvar ålagts. 1 För mig framstod det som förvånande att konkursbolag kan ges en möjlighet att driva processer utan någon möjlighet att ersätta motpartens kostnader. Att detta förvånade mig hjälpte inte klienten ifråga men det gav i alla fall mig uppslaget till ett intressant uppsatsämne. 1.2 Syfte och frågeställning Uppsatsens syfte är att utreda hur regleringen av konkursbolags rätt att träda in i rättegång ser ut i Sverige samt vilka följder utformningen av reglerna 1 Svea hovrätt beslut , mål T 1746/95 5
 10 har på fördelningen av rättegångskostnader. Vidare undersöks vilka konsekvenser fördelningen av rättegångskostnader har för parternas incitament att driva processen vidare. Inom ramen för detta syfte ställs följande frågor: Hur påverkar regleringen av konkursbolags rätt att träda in i rättegång fördelningen av ansvaret för rättegångskostnader? Finns det skäl att misstänka att regleringen av konkursbolags rätt att träda in i rättegång leder till att en risk uppstår för att konkursbolag otillbörligen används för att driva processer på motpartens risk? Om det finns skäl att misstänka att den gällande regleringen leder till att en risk uppstår för att konkursbolag otillbörligen används för att driva processer på motpartens risk, hur bör detta åtgärdas? 1.3 Metod och material I uppsatsen har traditionell juridisk metod använts. Detta innebär att gällande rätt utreds genom granskning av lagstiftning, förarbeten, rättsfall samt doktrin. Eftersom mitt uppsatsämne ligger i gränsområdet mellan ett flertal rättsområden har det varit nödvändigt att undersöka både konkursrättsliga, aktiebolagsrättsliga samt, i viss mån, processrättsliga regelverk. Förarbeten, och då främst propositioner, har använts som en utgångspunkt för att utröna vad den bakomliggande tanken med lagreglering varit. Därefter har praxis undersökts för att se hur domstolarna tillämpat reglerna i praktiken. Det finns även exempel där praxis inte bara visar hur regler ska tolkas utan även medfört ändringar i gällande rätt. Användningen av praxis bör dock göras med viss försiktighet då utslaget i ett fall till stor del kan bero på de omständigheter som förelegat i det specifika fallet. Dessutom har en del fall som refereras till aldrig tolkats i högsta instans utan har stannat på hovrättsnivå. Detta innebär självfallet inte att hovrättsavgöranden inte kan vara vägledande men de ska inte tillmätas lika stor vikt som avgöranden från högsta domstolen. Eftersom mina frågeställningar berör både insolvensrättsliga, aktiebolagsrättsliga och processrättsliga områden har litteratur från samtliga områden använts. Att litteratur från flera olika områden har använts torde vara berikande för uppsatsen då en och samma situation har betraktas utifrån olika perspektiv. Heuman, Lehrberg, Welamson och Mellqvist är författare som har skrivit mycket matnyttigt om denna fråga. De är samtliga väl etablerade författare och stor vikt har lagts vid deras tolkningar av gällande rätt samt kritik och förslag på en bättre reglering. I och med att de i många fall har uttryckt sina personliga, samt i vissa fall även motstridiga, åsikter så har en viss källkritik varit nödvändig vid nyttjandet av deras texter. En viss försiktighet har dessutom varit nödvändig då viss litteratur, såsom Lehrbergs i Aktiebolagens skymningsland härstammar från 90-talet och det kom en ny aktiebolagslag år Många av grundfrågorna rörande aktiebolags rättskapacitet och partshabilitet har dock inte ändrats. Även 6
 11 Johanssons Nials Svensk Associationsrätt i huvuddrag gavs ut innan den nya aktiebolagslagen trädde i kraft. Christer Söderlund, delägare på advokatfirman Vinge, har skrivit en artikel som heter Ansvarar någon för konkursbolagets rättegångskostnader? som har använts i uppsatsen i stor utsträckning. 2 I analysen, som har diskussionen i doktrin som utgångspunkt, har ett ekonomiskt perspektiv anlagts. Därmed undersöks vilka incitament som skapas genom att ålägga, alternativt inte ålägga, olika parter ansvar för uppkomna processkostnader. Genomgående har, för enkelhetens skull, han använts istället för han eller hon i texten. 1.4 Avgränsningar För att detta arbete inte ska bli allför omfattande eller ytligt så har vissa avgränsningar gjorts. Fokus har varit konkursbolag, dvs. bolag som är i konkurs. När konkursen avslutas utan överskott så anses bolaget upplöst, vilket innebär att den juridiska personen upphör att existera. Upplösta bolags talerätt är ett annat intressant område att undersöka men eftersom en utförligare redogörelse för detta område skulle ha krävt mer utrymme så har området enbart berörts översiktligt. Trots utrymmesbrist har detta område inte utelämnats helt då det är sammankopplat med konkursbolags talerätt. Uppsatsen behandlar enbart situationer när en rättegång är anhängiggjord vid konkursbeslutet. Väcks talan mot gäldenär först efter konkursbeslutet följer det av bestämmelsen i 3 kap. 1 KL att talerätten tillkommer boet och inte gäldenären, och konkursförvaltare har exklusiv talerätt. Normalt har varken enskild borgenär eller gäldenär interventionsrätt i dessa fall, även om gäldenären träffas av domens rättskraft. 3 Uppsatsen har fokuserat på associationsformen aktiebolag, och därmed inte andra associationer eller fysiska personer. En annan avgränsning som gjorts är att enbart konkurs har behandlats och inte andra avvecklingsformer såsom fusion och likvidation. Förklaringen till detta är att det vid fusion finns, även efter att det ursprungliga bolaget avvecklats, ett rättssubjekt till vilket bolagets rättigheter och skyldigheter knyts. Vid likvidation fortsätter bolaget att vara ett rättssubjekt, men bolagets styrelse och VD ersätts av en eller flera likvidatorer, 13 kap. 29 KL. Till skillnad från konkursfallet uppstår således inget nytt rättssubjekt. Svårigheten med konkurssituationen är att det finns två rättsubjekt där båda i vissa fall äger rätt att agera som part i en rättegång. Denna problematik uppstår inte med de andra avvecklingsformerna. Det vore intressant att se bortom Sveriges gränser och göra en jämförelse med andra länders reglering av konkursbolags rätt att vara part i rättegång. 2 Söderlund, Christer, Ansvarar någon för konkursbolagets rättegångskostnader?, Juridisk Tidskrift Welamson och Mellqvist, Konkurs, s
 12 Detta speciellt med tanke på att det inom doktrinen ges olika förslag på hur ansvaret på rättegångskostnader bör fördelas mer rättvist. Tyvärr har, på grund av arbetets begränsade omfattning, en komparativ jämförelse inte kunnat genomföras. 1.5 Disposition Uppsatsen inleds med en bakgrund till ämnet ur både ett aktiebolagsrättsligt och ett konkurrensrättsligt perspektiv. Den bolagsrättsliga bakgrunden ger en kort introduktion till aktiebolagsrätten med fokus på aktiebolagets organ, dess bildande och upplösning samt det begränsade aktieägaransvaret. Den konkursrättsliga bakgrunden behandlar gången i en konkurs, konkursförvaltarens roll samt gäldenärens rådighetsavskärning. Vissa begrepp förklaras, såsom konkursfordran och massafordran, som återkommer senare i texten. Syftet med bakgrunden är att ge läsaren en introduktion till ämnet och en grundläggande förståelse för de överväganden som ligger bakom gällande rätts utformning. Därefter följer en redogörelse för gällande rätt med fokus på 3 kap. 9 KL. Konkursförvaltarens inträdesrätt behandlas vad gäller tvist om tillgångar och tvist om fordran. En kort redogörelse kommer även att göras över upplösta bolags talerätt, underrättelseskyldigheten, förlikningsregeln i 3 kap. 10 KL, samt konkursförvaltarens rätt till återinträde. I kapitel fyra ges en redogörelse för fördelningen av rättegångskostnader mot bakgrund av gällande rätt, där de principer som ligger bakom ansvarsfördelningen, såsom investerings-, skörde- och missbruksprincipen, presenteras. Nästföljande kapitel behandlar möjligheterna att ålägga aktieägare/styrelse, eller eventuellt andra personer, personligt betalningsansvar. Frågan om vem som, och i så fall på vilken grund, skulle kunna åläggas betalningsansvar utreds. Även alternativa lösningar som förespråkas i doktrinen, såsom ställande av säkerhet för rättegångskostnader samt hot om återinträde, redogörs för. I sjunde kapitlet beskrivs vad som händer med tillgångar som tilldöms konkursbolaget om de vinner processen. Möjligheten för konkursborgenärer att begära utmätning av egendomen utreds. Sista kapitlet innehåller en analys av den rättsliga regleringen av konkursbolags talerätt och hur det påverkar fördelningen av ansvar för rättegångskostnader, med fokus på utformningens eventuella negativa konsekvenser. Sedan följer en sammanfattning och granskning av en del av de olika lösningsförslag av rättekostnadsfrågan som redovisats i kapitel fem. Uppsatsen avslutas med en sammanfattande slutsats där frågeställningarna besvaras. 8
 13 2 Bakgrund 2.1 Bolagsrättslig bakgrund Inledning Aktiebolaget är en väldigt populär associationsform. Enligt Bolagsverkets statistik fanns år 2007 över aktiebolag i Sverige. 4 Anledningen till att just denna verksamhetsform används i så stor omfattning är bland annat det begränsade aktieägaransvaret samt att företagsformen kan användas till ett flertal skilda verksamheter på grund av dess anpassbarhet. 5 Aktiebolag kan användas till all verksamhet med undantag för sådan som är förbehållen vissa företagstyper. Ett aktiebolag bildas när stiftelseurkunden skrivs under. Stiftelseurkunden är det dokument som främst reglerar frågor om den förmögenhet som stiftarna ska tillskjuta för varje aktie samt vilka personer som ska vara ledamöter i bolagets styrelse, 2 kap. 5 aktiebolagslag (2005:551), (ABL). Att bolaget bildas innebär inte att bolaget samtidigt blir en juridik person, dvs. får rättskapacitet. En juridisk person blir bolaget först när det registrerats i aktiebolagsregistret. När bolaget registreras kontrollerar Bolagsverket att de i lagen uppställda reglerna följts vid bolagets bildande. Dessutom ska vissa handlingar rörande bolaget sändas in till myndigheten som gör dem tillgängliga för allmänheten. Detta är viktigt då bland annat information om vem som tecknar bolagets firma offentliggörs, vilket kan få följder för tredje mans hävdande av god tro vid ingående av avtal med bolaget. 6 Att ett bolag är en juridisk person och har rättskapacitet innebär att bolaget är, vad gäller förmögenhetsrättsliga förhållanden, jämställd en fysisk person. 7 Bolaget har rättskapacitet, dvs. förmåga att inneha rättigheter och förpliktelser. Detta medför att bolaget kan ingå avtal, äga tillgångar och ha skulder i eget namn. Dessutom har bolaget partshabilitet, dvs. bolaget kan vara part i rättegång. 8 Talerätt för bolaget har dess ställföreträdare, t.ex. styrelse eller särskild firmatecknare, se 11 kap. 2 RB. Företar någon en rättshandling i bolagets namn innan bolaget registrerats, och därmed blivit en juridisk person, svarar de personer som har deltagit i beslutet eller åtgärden personligen för förpliktelsen. När bolaget väl har registrerats övergår ansvaret på bolaget, om förpliktelsen följer av stiftelseurkunden eller har tillkommit efter bolagets bildande, 2 kap. 26 ABL. Bestämmelsen riktar sig i första hand mot stiftare, styrelseledamöter och bolagets VD. Även särskilda firmatecknare kan ådra sig ansvar. Syftet Johansson, Nials Svensk associationsrätt i huvuddrag, s. 42 f. 6 Johansson, Nials Svensk associationsrätt i huvuddrag, s. 48 f. 7 Johansson, Nials Svensk associationsrätt i huvuddrag, s Agell och Malmström, Civilrätt, s. 60 9
 14 med bestämmelsen är att genom uppkomsten av personligt ansvar hindra dessa personer från att börja driva verksamheten och rättshandla för bolagets räkning innan det har registrerats Det begränsade aktieägaransvaret En av aktiebolagsrättens grundidéer är att aktieägare inte har något betalningsansvar för bolagets förbindelser, 1 kap. 3 ABL. Aktieägarnas ansvar begränsas istället till det kapital som de ursprungligen satsat, och de kan inte tvingas att göra fler tillskott senare. På så sätt sätts ett tak för ägarnas risk och fordringsägare får försöka få täckning för sina fordringar ur aktiekapitalet. 10 För att skydda fordringsägarna finns regler i ABL som syftar till att skapa ett visst bundet kapital samt att bevara det. Storleken på aktiekapitalet skiljer sig för privata och publika aktiebolag. För publika aktiebolag, dvs. de som får anskaffa kapital genom att vända sig till allmänheten, krävs ett aktiekapital på minst kr, 1 kap. 14 ABL. För privata aktiebolag krävs endast ett aktiekapital på minst kr, 1 kap. 5 ABL Aktiebolagets organ Bolagsstämman är aktiebolagets högsta beslutande organ. Det är här aktieägarna samlas och fattar beslut. Stämman har exklusiv bestämmanderätt i en rad frågor och de ska ge företagsledningen direktiv. Företagsledningen ska i sin tur verkställa stämmans beslut. De verkställande organen i ett aktiebolag är styrelsen och VD:n. Styrelsen, som utses av stämman, ansvarar för bolagets organisation och förvaltningen av bolagets angelägenheter, 8 kap. 8 ABL samt 8 kap. 4 ABL. VD:n, som väljs av styrelsen, har hand om den löpande förvaltningen enligt styrelsens riktlinjer och anvisningar, 8 kap. 29 ABL. Förutom att de verkställande organen ska driva verksamheten enligt bolagsordningen och stämmans direktiv så har de även andra uppgifter. Bland annat är det de som sammankallar stämman och förbereder de ärenden som ska behandlas. Företagsledningen är även de som företräder aktiebolaget utåt, vid tecknande av avtal samt inför domstol Upplösning Ett aktiebolag kan upplösas genom konkurs, likvidation och fusion. Fusion innebär att ett bolag slås samman med ett annat bolag, vilket medför att det överlåtande bolaget upphör. Det ursprungliga bolagets samtliga tillgångar och skulder övergår då till det förvärvande bolaget. 12 Likvidation, eller avveckling som det också kallas, innebär att verksamheten läggs ner även om bolaget inte är konkursmässigt. Likvidation kan ske frivilligt eller genom ett tvångsförfarande. Beslut om frivillig likvidation ska fattas av 9 Prop. 2004/05:85 s Sandström, Svensk Aktiebolagsrätt, s Johansson, Nials Svensk associationsrätt i huvuddrag, s. 116 f. 12 Johansson, Nials Svensk associationsrätt i huvuddrag, s
 15 stämman med absolut majoritet, 25 kap. 1 ABL. Frivillig likvidation kan ske av olika skäl, exempelvis för att ägarna vill byta företagsform eller för att bolaget ger för lite avkastning. Vid tvångslikvidation fattar rätten eller Bolagsverket beslut om likvidation när likvidationsgrund föreligger. Detta är en i ABL angiven grund som medför att bolaget ska likvideras. Exempel på sådana grunder är när bolaget inte har anmält en behörig styrelse eller VD. Annan orsak till tvångslikvidation är kapitalbrist och majoritetsmissbruk, se närmare 25 kap samt 25 kap. 21 ABL. 13 Tidigare kunde även aktiebolag vars faktiska verksamhet upphört och som varken har tillgångar eller skulder, upplösas genom avregistrering. Registreringsmyndigheten fick då, om ingen anmälan inkommit till dem under en tioårsperiod, avregistrera bolaget. 14 Möjligheten att avregistrera bolag togs bort år Ett bolag som upplöses genom likvidation förlorar sin rättskapacitet i samband med att likvidatorn lägger fram sin slutredovisning på stämman, 25 kap. 41 ABL. Om bolaget är försatt i konkurs, och denna avslutas utan överskott, förlorar bolaget sin rättskapacitet i samband med att domstolen fastställer utdelningsförslaget, 25 kap. 50 ABL. Avslutas konkursen med ett överskott, eller läggs konkursen ned genom en frivillig uppgörelse eller genom att egendom återställs till bolaget till följd av att ett ackord fastställes så ska bolaget gå i likvidation, 25 kap. 51 ABL. Följden av att ett bolag upplöses är som tidigare sagt att bolaget förlorar sin rättskapacitet. Detta medför att bolaget som regel inte längre kan vara part i rättegång vilket kommer att redogöras närmare för i kapitel Konkursrättslig bakgrund Konkursförfarandet Ett aktiebolag som inte har tillräckligt med tillgångar för att betala sina skulder kan sättas i konkurs förutsatt att oförmågan inte enbart är tillfällig. Bolaget ska alltså vara insolvent. Insolvens, eller obestånd som det också kallas, innebär att bolaget inte rätteligen kan betala sina skulder och denna oförmåga inte endast är tillfällig, 1 kap. 2 andra stycket KL. Det ska således inte vara ett fall av övergående betalningsoförmåga, s.k. illikviditet. Vid konkurs används hela gäldenärens förmögenhet till att betala borgenärerna i den mån det är möjligt. På så sätt fördelas förlusten proportionellt på alla borgenärer med hänsyn till fordringarnas storlek, och den kapplöpning som skulle uppstå mellan borgenärerna om först-tillkvarn-principen gällde förhindras. 15 Istället får borgenärerna betalt för sina fodringar under ordnade former. I praktiken är det dock ovanligt att 13 Sandström, Svensk Aktiebolagsrätt, s Johansson, Nials Svensk associationsrätt i huvuddrag, s. 322 ff 15 Heuman, Specialprocess. Utsökning och konkurs, s
 16 borgenärer med oprioriterade fordringar, dvs. fordringar utan särskild förmånsrätt, får någon utdelning. En konkurs startas med att en konkursansökan inges till tingsrätten. Antingen kan berörda borgenärer eller gäldenären själv inge ansökan om försättande i konkurs. En gäldenär som själv inger ansökan om konkurs behöver inte styrka att han är på obestånd utan rätten ska godta denna uppgift om det inte finns särskild anledning att inte göra det, 2 kap. 7 KL. Om det däremot inte är gäldenären själv utan borgenärerna som inger ansökan så åligger det borgenärerna att styrka att gäldenären är på obestånd. För att detta inte ska vara för svårt för borgenärerna att bevisa så finns särskilda presumtionsregler som reglerar situationer när gäldenären förutsätts vara på obestånd. Om borgenär styrkt att gäldenär är på obestånd genom att använda sig av en presumtionsregel så går bevisbördan över på gäldenären som i sin tur måste få fram motbevisning som styrker att han är solvent. Lyckas inte gäldenären med detta så försätts han i konkurs. 16 Ställföreträdare för juridiska personer kan i vissa fall ådra sig personlig betalningsansvar för uppkomna skulder om de inte vidtar åtgärder i rätt tid när bolaget är på obestånd, 25 kap. 18 ABL. När ett bolag går i konkurs uppstår ett nytt rättssubjekt parallellt med bolaget, konkursboet. Konkursboet är både en benämning för det rättssubjekt som uppstår samt för den förmögenhetsmassa som ingår i konkursboet. 17 En konkursförvaltare tillsätts med uppgift att se till att förmögenhetsmassan som ingår i konkursboet förvandlas till pengar som sedan kan delas ut till borgenärerna. Konkursförvaltaren företräder även konkursboet. Utdelningen ska ske så snart all tillgänglig egendom har förvandlats till pengar. 18 Konkursförvaltaren upprättar då ett utdelningsförslag som rätten fastställer, förutsatt att inga ändringar anses behöva göras. När utdelning är fastställd anses konkursen vara avslutad, 11 kap. 18 KL. Om konkursen avslutas utan överskott upplöses bolaget i och med konkursavslutet, 25 kap. 50 ABL. Borgenärerna har intresse av att få högsta möjliga utdelning för sina fordringar, vilket medför att kostnaderna för konkursen bör hållas nere. Därför ställer man krav på att avvecklingen av konkursen ska ske snabbt, billigt och effektivt Konkursförvaltarens roll Konkursförvaltarens roll är att tjäna borgenärskollektivet samt verka för en snabb avveckling av konkursboet. Konkursförvaltaren har en självständig ställning i förhållande till borgenärerna. Det är han som fattar besluten och tar ansvar för dem. I viktigare frågor ska dock konkursförvaltaren, om 16 Heuman, Specialprocess. Utsökning och konkurs, s. 170 f. 17 Welamson och Mellqvist, Konkurs, s Welamson och Mellqvist, Konkurs, s Heuman, Specialprocess. Utsökning och konkurs, s
 17 möjligt, höra särskilt berörda borgenärer. 20 Konkursförvaltaren står under tillsyn av en tillsynsmyndighet. Tillsynsmyndighetens uppgift är att övervaka att förvaltningen bedrivs på ett ändamålsenligt sätt i överensstämmelse med KL och andra författningar, 7 kap. 27 KL. I viktigare frågor ska konkursförvaltaren höra tillsynsmyndigheten, samt särskilt berörda borgenärer, om det inte föreligger hinder mot det, 7 kap. 10 KL. Detta innebär inte att förvaltaren ska inhämta ett godkännande från tillsynsmyndigheten eller särkilt berörda borgenärer innan han fattar ett beslut. Syftet med bestämmelsen är snarare att se till att tillsynsmyndigheten får den information de behöver för att fullgöra sitt uppdrag, dvs. att i efterhand kontrollera hur förvaltaren har skött sin uppgift. Skyldigheten att höra tillsynsmyndigheten ger även förvaltaren möjlighet att dra nytta av myndighetens kompetens. Exempel på sådana frågor där skyldighet att höra tillsynsmyndigheten kan aktualiseras är frågor om fortsatt drift av gäldenärens verksamhet eller talan angående betydande belopp. Högsta domstolen har ansett att underlåtenhet att höra myndigheten i viktiga frågor kan leda till nedsättning av förvaltarens arvode. 21 Om det föreligger hinder för att höra särskilt berörda borgenärer behöver inte förvaltaren höra dem. Detta kan exempelvis vara fallet när det rör sig om utländska borgenärer som inte kan höras utan att mycket tid tas i anspråk eller medför betydande kostnader. Bara det faktum att antalet berörda borgenärer är stort ger inte förvaltaren rätt att underlåta att höra dem. 22 Enligt 7 kap. 10 andra meningen KL ska förvaltaren även höra gäldenären i viktigare frågor om det lämpligen kan ske. Eftersom skyldighet att höra gäldenären enbart aktualiseras när detta lämpligen kan ske är utrymmet för förvaltaren att inte höra gäldenären större än vad gäller borgenärerna. Om det skulle orsaka avsevärda förseningar av utförandet av viktiga åtgärder eller medföra inte obetydliga kostnader behöver förvaltaren inte höra gäldenären. I vissa situationer föreligger det en större skyldighet för förvaltaren att höra gäldenären, som exempelvis innan han antar ett förlikningsanbud. Om förvaltaren inte hör gäldenär eller borgenär när han borde ha gjort detta medför inte detta att rättshandlingen i sig blir ogiltig. Däremot riskerar förvaltaren att skiljas från sitt uppdrag samt ådra sig skadeståndskyldighet. 23 En förvaltare kan bli skadeståndsskyldig om han uppsåtligen eller av oaktsamhet tillfogar boet, borgenär eller gäldenär skada, 17 kap. 1 KL. Enligt förarbetena bör det dock vara svårt för en borgenär som inte försökt få förvaltarens åtgärd prövad under konkursen att nå framgång med en skadeståndstalan. Frågan om förvaltares eventuella skadeståndskyldighet gentemot tredje man har inte reglerats i KL Welamson och Mellqvist, Konkurs, s NJA 2003 s Palmér och Savin, Konkurslagen. En kommentar, s. 7:19 23 Palmér och Savin, Konkurslagen. En kommentar, s. 7: Welamson och Mellqvist, Konkurs, s. 234 f. 13
 18 2.2.3 Rådighetsavskärningen När ett aktiebolag går i konkurs förlorar den part som tidigare företrätt bolaget rådigheten över dess tillgångar, 3 kap. 1 KL. Han får inte heller åta sig förbindelser som kan göras gällande i konkursen. Om konkursgäldenären ändå skulle företa en rättshandling så blir den ogiltig. Detta gäller som huvudregel oberoende av om konkursgäldenärens motpart har kännedom om konkursen eller inte. 25 Istället träder konkursförvaltaren in och övertar ansvaret över den egendom som ingår i konkursboet, den s.k. konkursegendomen. Konkursegendom är sådan egendom som enligt 3 kap. 3 KL tillfaller konkursboet om inget annat följer av 3 kap. 2 KL. Lagrummet stadgar att konkursegendom är all egendom som tillhörde gäldenären när beslutet fattades, som tillfaller gäldenären under konkursen och som kan återvinnas till konkursboet, 3 kap. 3 KL Massafordran och konkursfordran För den fortsätta framställningen är det viktigt att skillnaden mellan konkursfordran och massafordran klargörs. Konkursfordran är sådan fordran som uppkommit före konkursutbrottet och görs gällande mot konkursgäldenären. Massafordran är fordran som uppkommit efter konkursutbrottet och görs gällande mot konkursboet. Det kan exempelvis röra sig om kostnader för den fortsatta driften av rörelsen för en övergångsperiod. För att part ska våga ingå avtal med konkursboet så har en massafordran högre prioritet än andra fordringar som görs gällande i konkursen. Först sedan konkursboets skulder har betalats får prioriterade och oprioriterade fordringsägare betalt, 14 kap. 2 KL. För en borgenär med en massafordran innebär massafordrans högre prioritet vid en utdelning att han har större chanser att få sin fordran ersatt än om han haft en konkursfordran Heuman, Specialprocess. Utsökning och konkurs, s Heuman, Specialprocess. Utsökning och konkurs, s. 162 ff. 14
 19 3 Reglering av rättegång vid konkurs 3.1 Inledning När ett bolag går i konkurs förlorar den part som tidigare företrätt bolaget rådigheten över dess tillgångar (se kap ). Av detta följer att talan angående sådan tillgång inte kan väckas av eller mot gäldenären under konkursen. Om en talan angående sådan tillgång ändå skulle väckas bör den inte tas upp till prövning av domstol. Om talan likväl skulle tas upp till prövning och dom meddelas bör den inte vara bindande för konkursboet. Talan om egendom som inte utgör konkursegendom enligt KL kan däremot väckas av gäldenären, eftersom denna faller under gäldenärens rådighet. Konkursboet kan även avstå sin rätt till viss egendom, vilket får till följd att gäldenären har rätt att föra talan om just den egendomen. 27 Bestämmelsen om att talan av eller mot gäldenär efter konkursutbrottet om sådan egendom som ingår i konkursboet ska avvisas är inte absolut. Som regel ska en sådan talan delges konkursboet som då beslutar om de vill överta talan eller inte. Först efter det att boet beslutat att inte överta talan ska talan avvisas. Därmed kan gäldenärens bristande behörighet ses som ett avhjälpbart processhinder Tvist om fordran Om det föreligger en tvist om fordran mot gäldenären som kan göras gällande i konkursen så prövas tvisten normalt inom ramen för konkursförfarandet, antingen vid utdelningsförfarandet eller vid förlikningssammanträdet om bevakningsförfarande har anordnats. Om förlikning inte träffas vid förlikningssammanträdet kan fordringen prövas i en s.k. jävsprocess. Beslut som fattas i samband med dessa förfaranden får inte rättskraft utanför konkursen. En borgenär kan därmed ha ett intresse av att få sin fordran prövad i vanlig rättegång. På grund av borgenärs intresse att få ett beslut med rättskraft utanför konkursen har man inte velat hindra borgenär att under konkursen fortsätta tidigare påbörjad rättegång eller anhängiggöra en vanlig rättegång mot gäldenären. 29 Om en talan förs mot gäldenären angående en fordran som kan göras gällande i konkursen så berövar inte konkursen gäldenären hans ställning som part. Dock får boet träda in i rättegången vid sidan av gäldenären som hans medpart, 3 kap. 9 KL andra stycket. 27 Palmér och Savin, Konkurslagen. En kommentar, s. 3:31 28 Palmér och Savin, Konkurslagen. En kommentar, s. 3:31 29 Welamson och Mellqvist, Konkurs, s. 124 f. 15
 20 3.3 Tvist om tillgång Pågår det en rättegång vid tiden för konkursbeslutet mellan gäldenär och tredje man avseende egendom som skulle kunna höra till konkursboet om gäldenären vann processen, ges i 3 kap. 9 KL en rätt för konkursboet att ta över gäldenärens talan. Konkursboet ges därmed en möjlighet att träda in i rättegången men är inte skyldig att göra så. Konkursförvaltaren avgör själv om det är värt att träda in i processen. Eftersom konkursförvaltaren fattar besluten i konkursen så har varken borgenär eller gäldenär någon möjlighet att förmå konkursboet att träda in i en pågående rättegång. Detta bör ses mot bakgrund av konkursförvaltarens skadeståndsansvar. Konkursförvaltaren, som ska handla för borgenärsmassans bästa, bör avstå från att träda in i en pågående rättegång om han anser att värdet av den omtvistade egendomen är litet. Det är då onödigt att konkursboet drar på sig de rättegångskostnader som en förlorad rättegång kan medföra. 30 Även den omständigheten att det kan tänkas bli en långdragen process talar för att konkursförvaltaren bör avstå från att överta gäldenärens talan, eftersom boet ska försöka avvecklas så fort som möjligt. Konkursförvaltaren kan även tänkas vilja undvika att dras in i en process som redan inletts, när han inte delar konkursgäldenärens bedömning av möjligheterna att nå framgång med talan. 31 Om boet väljer att träda in i rättegången förs talan fortsättningsvis enbart av boet och gäldenären deltar inte i processen. Om boet når framgång med processen tillfaller den omtvistade egendomen boet. 32 Avstår konkursboet från att träda in i rättegången så får konkursbolaget och dess motpart fritt fortsätta rättegången. Följden av att boet väljer att inte träda in i rättegång är att den omtvistade egendomen inte anses tillhöra konkursboet. Boet har därmed gett upp sin rätt till den omtvistade egendomen, till förmån för gäldenären. 33 Om gäldenären vinner talan så tillfaller den omtvistade egendomen gäldenären, inte konkursboet. Om boet inte övertar talan så får egendomen, som då anses tillhöra gäldenären, så länge konkursen pågår inte utmätas för en fordran som kan göras gällande i konkursen, 3 kap. 9 första stycket KL. Utmätningsförbudet infördes år 1975 mot bakgrund av NJA 1968 s I fallet avstod ett konkursbo från att överta en av gäldenären väckt talan angående ett fodringsbelopp. Därefter begärde borgenär, när konkursen fortfarande pågick, utmätning av den fordran som processen gällde. HD ansåg att utmätning av fordran var möjlig. Konsekvensen av avgörandet blev att ett avstående i praktiken var värdelöst, då en borgenär enkelt kunde få ut den omtvistade egendomen genom att begära utmätning. Avgörandet medförde egendomliga konsekvenser för de inblandade parterna. Att tillåta enskild konkursborgenär att genom säraktion få utmätning i viss egendom 30 Prop. 1975:6 s Söderlund, Ansvarar någon för konkursbolagets rättegångskostnader?, s Heuman, Specialprocess. Utsökning och konkurs, s Prop. 1975:6 s
 21 medan konkursen pågår ansågs även strida mot konkursinstitutets syfte. Detta medförde att ett utmätningsförbud infördes genom lagstiftning år För fordringar som har uppkommit efter konkursutbrottet får utmätning däremot ske Underrättelseskyldighet I 3 kap. 9 tredje stycket KL föreskrivs en informationsskyldighet för gäldenären och domstolen. Gäldenären ska underrätta domstolen om konkursen och rätten ska underrätta boet om processen. Rätten ska i samband med underrättelsen även i övrigt vidta de åtgärder som behövs för att boet ska ges tillfälle att träda in i rättegången, exempelvis att besluta om uppskov. I mål om betalningsföreläggande eller handräckning ska detsamma gälla för kronofogdemyndighet Återinträde Att en konkursförvaltare har rätt att återta sin förklaring att boet inte avsåg att överta gäldenärens talan konstaterades i NJA 1996 s. 46. Fallet rörde ett skadeståndsanspråk som framställts av aktiebolaget Belin & Belin AB som sedermera försattes i konkurs. Konkursförvaltaren meddelade, i enlighet med 3 kap. 9 KL, tingsrätten den 2 februari 1993 att konkursboet avstod från att överta konkursbolagets talan. Cirka en månad senare, den 11 mars 1993, underrättade konkursförvaltaren tingsrätten att konkursboet ändrat sin ståndpunkt och nu avsåg att överta konkursboets talan. Konkursförvaltaren uppgav samtidigt att boet träffat en förlikning med svaranden och att målet därmed borde avskrivas. Fråga uppstod om konkursboet kunde återta sin tidigare avgivna förklaring att det avsåg att avstå från att överta gäldenärens talan och inträda i rättegången. Belin & Belin AB bestred konkursboets rätt att överta konkursbolagets talan i målet eftersom de ansåg att konkursbolagets tidigare avståendeförklaring var definitiv och oåterkallelig. HD konstaterade att det i fallet rörde sig om en sådan tvistig egendom som avses i 3 kap. 9 KL, och konkursboet därmed hade rätt att överta gäldenärens talan. Övertar konkursboet gäldenärens talan har förvaltaren befogenhet att ingå förlikning med svaranden. Avstår konkursboet från att överta talan ska konkursboet anses ha gett upp den omtvistade egendomen till förmån för gäldenären. Angående frågan om boets avståendeförklaring skulle anses vara oåterkallelig så konstaterade HD att huvudregeln är att en processhandling kan ändras och återtas i den instans den avgetts om inte särskilda omständigheter föranleder annat. Omständigheter som talar för att en avståendeförklaring inte ska kunna återtas är intresset av ordning och reda i processen samt att en avståendeförklaring medför långtgående rättsverkningar för gäldenären. 34 Prop. 1975:6 s Palmér och Savin, Konkurslagen. En kommentar, s. 3:34 17
 22 Därutöver påverkas motpartens möjligheter att nå ekonomisk framgång med processen. En möjlighet att återta en avståendeförklaring medför även en risk för att konkursboet spekulerar i rättegångens utfall. Enligt HD måste dock risken för spekulation ses mot bakgrund av konkursförvaltarens skadeståndansvar enligt 17 kap. KL. Sammanfattningsvis ansåg HD att dessa skäl inte motiverade ett avsteg från huvudregeln beträffande processhandlingar i allmänhet. Därmed kan en förklaring som konkursboet lämnar, avseende att de avstår från att överta gäldenärens talan, återtas. 36 Att återtagandet av förklaringen skett två år efter den ursprungliga förklaringen medför ingen annan bedömning Upplöst bolags talerätt Om ett aktiebolag är försatt i konkurs och konkursen avslutas utan överskott upplöses bolaget, 25 kap. 50 ABL. En konkurs avslutas utan överskott när full utdelning inte utgått till alla borgenärer i konkursen. 38 Huvudregeln är att upplösta bolag inte har någon rättskapacitet och därmed inte kan vara part i rättegång. 39 En talan mot ett upplöst bolag ska avvisas enligt grunderna för 42 kap. 4 andra stycket RB eftersom frånvaro av partshabilitet utgör ett rättegångshinder. Ett flertal undantag från huvudregeln har emellertid gjorts i rättspraxis. Bland annat har upplösta bolag tillåtits föra talan om klander av konkursförvaltares slutredovisning, talan om skadestånd från förvaltare eller rättens ombud i konkursen och överklagande av beslut om bolagets försättande i konkurs. I NJA 1999 s. 237 sammanfattar HD de principer som bör vara vägledande vid bedömningen av ett upplöst bolags rätt att vara part i rättegång. Enligt HD kan undantag från huvudregeln att upplösta bolag inte har talerätt motiveras av rättsäkerhetsskäl. En avvägning bör dock göras mot motpartens intresse av att inte bli indragen i en lång och kostsam process utan möjlighet att som vinnande part få ersättning för sina rättegångskostnader. En annan omständighet som talar för att ett upplöst bolag borde medges talerätt är när processen har gått så långt att första instans meddelat dom och domen därefter har överklagats. Då kan det verka oskäligt och godtyckligt att avbryta processen och därmed hindra möjligheterna till överprövning. Även om processen inte har gått vidare till högre rätt kan det ändå framstå som mindre önskvärt att avbryta processen i vissa fall. HD nämner här som exempel situationer när det upplösta bolaget är svarandepart och käranden trots den avslutade konkursen önskar få ett krav mot bolaget fastställt. Om aktieägarna eller ställföreträdarna för aktiebolaget vill fortsätta rättegången finns det möjlighet att före konkursens avslutande överlåta tvisteföremålet till aktieägare eller annan enligt 13 kap. 7 RB. Då kommer 36 NJA 1996 s. 50 ff. 37 Hovrätten för Övre Norrland, beslut , mål Ö Lindskog, Aktiebolagslagen. 12:e och 13:e kapitlet. Kapitalskydd och likvidation, s NJA 1979 s
 23 den till vilken tvisteföremålet överlåtits ansvara för motpartens rättegångskostnader i enlighet med 18 kap. 10 RB. 3.5 Förlikning Om förvaltaren får ett förlikningsanbud angående en osäker eller tvistig tillgång och han tycker anbudet ska antas, så ges i 3 kap. 10 KL en möjlighet för gäldenären att själv utföra tvisten om han ställer säkerhet motsvarande det belopp som erbjuds genom förlikningen. Här regleras således situationen när förvaltaren har valt att träda in i rättegången genom att överta gäldenärens talan enligt 3 kap. 9 KL och därefter förhandlar fram en förlikning. Även situationen att någon rättegång angående viss egendom inte pågår vid konkursutbrottet och förvaltaren väljer att ingå förlikning sedan talan väckts täcks av paragrafen. 40 Det är upp till förvaltaren att avgöra om ett förlikningsanbud ska antas eller inte. Han kan emellertid vara tvungen att i enlighet med 7 kap. 10 KL höra tillsynsmyndigheten eller särskilt berörda borgenärer innan han fattar ett sådant beslut. Förvaltaren är även skyldig att höra gäldenären enligt reglerna i 7 kap. 10 KL, om det inte finns grundad anledning att tro att gäldenären inte vill använda sin rätt att själv utföra tvisten eller om det är svårt att nå gäldenären. Väljer gäldenären att själv utföra tvisten, är han redovisningsskyldig gentemot boet för vad han får om han vinner tvisten. Detta innebär att om gäldenären vinner talan så får han inte själv behålla det belopp som döms ut. Efter att gäldenären dragit av sina rättegångskostnader så ska överskjutande belopp redovisas till boet. Av detta följer att gäldenären bör kunna få ersättning av konkursboet upp till det belopp som motsvarar mervärdet av det som vunnits till boet, om han inte kan få dessa kostnader ersätta av förlorande motpart. Förlorar däremot gäldenären talan får han själv betala för de rättegångskostnader som uppstått efter att han övertagit talan. Reglerna om förlikningsavtal är även vägledande för konkursförvaltarens rätt att sluta skiljeavtal. 41 När förlikning väl träffats mellan konkursförvaltaren och motparten så försvinner konkursgäldenärens möjlighet att själv utföra tvisten, se NJA 1996 s Det spelar ingen roll att gäldenären inte har underrättas om att förhandlingar om förlikning förts och att förlikning träffats. Att konkursboet inte har meddelat tingsrätten i rätt tid att boet avsåg att träda in i målet förändrar inte heller bedömningen eftersom boet genom förlikningen rent faktiskt trätt in i rättegången. 42 Syftet med regleringen i 3 kap. 10 KL är att gäldenären ska ha möjlighet att tillföra boet ett högre belopp än vad som bjudits genom förlikningen, vilket är positivt för borgenärerna som får mer utdelning. Eftersom det 40 Palmér och Savin, Konkurslagen. En kommentar, s. 3:35 f. 41 Palmér och Savin, Konkurslagen. En kommentar, s. 3:35-37 samt prop. 1986/87:90 s. 211 f. 42 Svea hovrätt, mål T
 24 eventuella överskottet ska tillföras konkursboet så har gäldenären själv ofta inte något att vinna på att ställa säkerhet och utföra processen. Undantaget är om processen rör så stora summor att konkursen kan avslutas med ett överskott som då även gäldenären får ta del av Heuman, Specialprocess. Utsökning och konkurs, s
 SKATTENYTT 2001 689 Gunilla Thorslund Upplösta aktiebolags partshabilitet i skatteprocessen Denna artikel avser att behandla det inte helt enkla spörsmålet i vilken utsträckning upplösta aktiebolag kan
 Aktiebolagets rättskapacitet under och efter upplösning
 JURIDISKA FAKULTETEN vid Lunds universitet Andreas Mattsson Aktiebolagets rättskapacitet under och efter upplösning Examensarbete 20 poäng Birgitta Nyström Associationsrätt/Insolvensrätt Våren 2005 Innehåll
 Sida 1 av 9 Högsta Domstolen NJA 1999 s. 237 (NJA 1999:33) Målnummer: Ö3605-96 Avdelning: Domsnummer: Avgörandedatum: 1999-05-07 Rubrik: Ett konkursbolag som upplösts enligt 13 kap 19 1 st aktiebolagslagen


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 20.4.2016
 FR
 Journal officiel de l'Union européenne
 L 104/1
 DÉCISION (PESC) 2016/602 DU CONSEIL
 du 23 mars 2016
 relative à la signature et à la conclusion de l'accord de participation entre l'Union européenne et la Confédération suisse relatif à la participation de la Confédération suisse à la mission de conseil de l'Union européenne sur la réforme du secteur de la sécurité civile en Ukraine (EUAM Ukraine)
 LE CONSEIL DE L'UNION EUROPÉENNE,
 vu le traité sur l'Union européenne, et notamment son article 37, en liaison avec l'article 218, paragraphes 5 et 6, du traité sur le fonctionnement de l'Union européenne,
 vu la proposition du haut représentant de l'Union pour les affaires étrangères et la politique de sécurité,
 considérant ce qui suit:
 (1)
 L'article 10, paragraphe 4, de la décision 2014/486/PESC du Conseil (1) prévoit que les modalités précises de la participation d'États tiers font l'objet d'accords conclus conformément à l'article 37 du traité sur l'Union européenne.
 (2)
 Le 7 décembre 2015, le Conseil a adopté une décision autorisant l'ouverture de négociations en vue de la signature d'un accord de participation entre l'Union européenne et la Confédération suisse relatif à la participation de la Confédération suisse à la mission de conseil de l'Union européenne sur la réforme du secteur de la sécurité civile en Ukraine (EUAM Ukraine) (ci-après dénommé «accord»).
 (3)
 Il convient d'approuver l'accord,
 A ADOPTÉ LA PRÉSENTE DÉCISION:
 Article premier
 L'accord de participation entre l'Union européenne et la Confédération suisse relatif à la participation de la Confédération suisse à la mission de conseil de l'Union européenne sur la réforme du secteur de la sécurité civile en Ukraine (EUAM Ukraine) est approuvé au nom de l'Union.
 Le texte de l'accord est joint à la présente décision.
 Article 2
 Le président du Conseil est autorisé à désigner la ou les personnes habilitées à signer l'accord à l'effet d'engager l'Union.
 Article 3
 Le président du Conseil procède, au nom de l'Union, à la notification prévue à l'article 9, paragraphe 1 de l'accord.
 Article 4
 La présente décision entre en vigueur le jour de son adoption.
 Fait à Bruxelles, le 23 mars 2016.
 Par le Conseil
 Le président
 A.G. KOENDERS
 (1) Décision 2014/486/PESC du Conseil du 22 juillet 2014 relative à la mission de conseil de l'Union européenne sur la réforme du secteur de la sécurité civile en Ukraine (EUAM Ukraine) (JO L 217 du 23.7.2014, p. 42).


type: contracts

text:
 Anunţ juridic important
 |
 22000D1109(17)
 Jurnalul Oficial L 284 , 09/11/2000 p. 0043 - 0044 ediţie specială în limba cehă capitol 11 volum 04 p. 294 - 295 ediţie specială în limba estonă capitol 11 volum 04 p. 294 - 295 ediţie specială în limba maghiară capitol 11 volum 04 p. 294 - 295 ediţie specială în limba lituaniană capitol 11 volum 04 p. 294 - 295 LV.ES capitol 11 volum 04 p. 294 - 295 MT.ES capitol 11 volum 04 p. 294 - 295 PL.ES capitol 11 volum 04 p. 294 - 295 SK.ES capitol 11 volum 04 p. 294 - 295 ediţie specială în limba slovenă capitol 11 volum 04 p. 294 - 295
 Decizia nr. 62/1999 a Comitetului mixt al SEEdin 28 mai 1999de modificare a anexei II (Reglementări tehnice, standarde, încercări și certificare) la Acordul SEECOMITETUL MIXT AL SEE,având în vedere Acordul privind Spațiul Economic European, astfel cum a fost modificat prin Protocolul de adaptare a Acordului privind Spațiul Economic European, denumit în continuare "acordul", în special articolul 98,întrucât:(1) Anexa II la acord a fost modificată prin Decizia nr. 3/1999 a Comitetului mixt al SEE din 29 ianuarie 1999 [1].(2) Regulamentul (CE) nr. 1900/98 al Comisiei din 4 septembrie 1998 de modificare a anexei I la Regulamentul (CEE) nr. 2092/91 al Consiliului privind metoda de producție agricolă ecologică și indicarea acesteia pe produsele agricole și alimentare [2] trebuie să fie încorporat în acord,DECIDE:Articolul 1La capitolul XII punctul 54b [Regulamentul (CEE) nr. 2092/91 al Consiliului] din anexa II la acord se adaugă următoarea liniuță:- "— 398 R 1900: Regulamentul (CE) nr. 1900/98 al Comisiei din 4 septembrie 1998 (JO L 247, 5.9.1998, p. 6)."Articolul 2Textele Regulamentului (CE) nr. 1900/98 în limbile islandeză și norvegiană, anexate la versiunile în limbile respective ale prezentei decizii, sunt autentice.Articolul 3Prezenta decizie intră în vigoare la 29 mai 1999, cu condiția efectuării prealabile a tuturor notificărilor prevăzute la articolul 103 alineatul (1) din acord către Comitetul mixt al SEE.Articolul 4Prezenta decizie se publică în Secțiunea SEE și în Suplimentul SEE ale Jurnalului Oficial al Comunităților Europene.Adoptată la Bruxelles, 28 mai 1999.Pentru Comitetul mixt al SEEPreședinteleF. Barbaso[1] JO L 35, 10.2.2000, p. 31.[2] JO L 247, 5.9.1998, p. 6.--------------------------------------------------


text:
 22.2.2021
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 LI 60/1
 РЕГЛАМЕНТ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ (ЕС) 2021/275 НА СЪВЕТА
 от 22 февруари 2021 година
 за прилагане на Регламент (ЕС) 2017/2063 относно ограничителни мерки с оглед на положението във Венесуела
 СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
 като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
 като взе предвид Регламент (ЕС) 2017/2063 на Съвета от 13 ноември 2017 година относно ограничителни мерки с оглед на положението във Венесуела (1), и по-специално член 17, параграф 1 от него,
 като взе предвид предложението на върховния представител на Съюза по въпросите на външните работи и политиката на сигурност,
 като има предвид, че:
 (1)
 На 13 ноември 2017 г. Съветът прие Регламент (ЕС) 2017/2063.
 (2)
 На 7 декември 2020 г. върховният представител на Съюза по въпросите на външните работи и политиката на сигурност (наричан по-нататък „върховният представител“) направи декларация от името на Съюза, в която се посочва, че парламентарните избори във Венесуела от 6 декември 2020 г. за съжаление бяха проведени без национално съгласие по изборните условия и не отговаряха на минималните международни стандарти за надежден процес, нито мобилизираха венесуелския народ за участие. В декларацията се подчертава, че това незачитане на политическия плурализъм и лишаването от права и наказателното преследване на опозиционни лидери не позволяват на Съюза да признае този изборен процес като надежден, приобщаващ или прозрачен, нито резултатите от него като представителни за волята на венесуелския народ.
 (3)
 На 6 януари 2021 г. върховният представител направи втора декларация от името на Съюза във връзка с парламентарните избори във Венесуела, в която се изразява дълбокото съжаление на Съюза поради факта, че Националното събрание започна мандата си на 5 януари 2021 г. въз основа на недемократични избори. Освен това в нея се посочва, че за последно венесуелците са изразили свободно волята си в изборен процес на парламентарните избори през 2015 г. Накрая, в декларацията се посочва, че Съюзът е готов да приеме допълнителни целенасочени мерки.
 (4)
 На 25 януари 2021 г. Съветът прие заключения относно Венесуела, в които Съюзът изразява дълбоко съжаление, че парламентарните избори на 6 декември 2020 г. са пропусната възможност за демокрацията, проведени са без национално съгласие по изборните условия и не отговарят на международните стандарти за демократичен процес. Освен това Съветът подчертава, че правата на човека трябва да бъдат спазвани. Съветът също така заявява, че не може да има изход от политическата криза във Венесуела, ако нейните граждани се страхуват от арести и преследване, включително на техните семейства, заради упражняването на основните права и свободи.
 (5)
 В заключенията на Съвета от 25 януари 2021 г. се посочва, че с оглед на влошаващото се състояние на правата на човека, принципите на правовата държава и демокрацията във Венесуела, Съюзът е готов да приеме допълнителни целенасочени ограничителни мерки срещу лицата, които подкопават демокрацията или принципите на правовата държава, и онези, които са отговорни за сериозните нарушения на човешките права. Тези мерки нямат за цел да навредят на населението на Венесуела и могат да бъдат отменени.
 (6)
 Във връзка с това и с оглед на продължаващото тежко положение във Венесуела 19 лица следва да бъдат добавени в списъка на физически и юридически лица, образувания и органи, спрямо които се прилагат ограничителните мерки в приложение IV към Регламент (ЕС) 2017/2063.
 (7)
 Поради това приложение IV към Регламент (ЕС) 2017/2063 следва да бъде съответно изменено,
 ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
 Член 1
 Приложение IV към Регламент (ЕС) 2017/2063 се изменя както е посочено в приложението.
 Член 2
 Настоящият регламент влиза в сила в деня на публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
 Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
 Съставено в Брюксел на 22 февруари 2021 година.
 За Съвета
 Председател
 J. BORRELL FONTELLES
 (1) ОВ L 295, 14.11.2017 г., стр. 21.
 ПРИЛОЖЕНИЕ
 Следните лица се добавят в списъка на физически и юридически лица, образувания и органи в приложение IV към Регламент (ЕС) 2017/2063:
 Име
 Идентифицираща информация
 Изложение на мотивите
 Дата на вписване
 „37.
 Remigio CEBALLOS ICHASO
 Дата на раждане: 1 май 1963 г.
 Номер на личната карта: V-6557495
 Пол: мъжки
 От юни 2017 г. командир на оперативното и стратегическото командване на Боливарските национални въоръжени сили на Венесуела (Comando Estratégico Operacional Fuerzas Armadas Nacionales Bolivarianas (CEOFANB) – върховния орган на въоръжените сили на Венесуела. CEOFANB контролира Боливарските национални въоръжени сили (FANB) и Боливарската национална гвардия. Освен това CEOFANB отговаря за координацията на намесата на FANB по време на демонстрации.
 В качеството си на командир на CEOFANB е отговорен за сериозни нарушения на правата на човека, в т.ч. използване на прекомерна сила и нечовешко и унизително третиране от служители на FANB и чрез техни подчинени подразделения под негово командване, включително Боливарската национална гвардия. От различни източници, включително независимата международна мисия за установяване на фактите относно Боливарската република Венесуела, постъпват сведения за нарушения на правата на човека от Боливарската национална гвардия.
 22.2.2021 г.
 38.
 Omar José PRIETO FERNÁNDEZ
 Дата на раждане: 25 май 1969 г.
 Номер на личната карта: V-9761075
 Пол: мъжки
 Губернатор на щата Zulia от декември 2017 г. В качеството си на губернатор той подкопава демокрацията и принципите на правовата държава във Венесуела. Полага клетва пред непризнатото Национално учредително събрание (АNC), след като легитимният победител в изборите е отказал да се закълне пред АNC. Omar José Prieto Fernández активно се застъпва за провеждането на недемократичните парламентарни избори, състояли се на 6 декември 2020 г. Освен това заплашва опозицията в щата Zulia с „посещения по домовете“ и заявява, че ще обяви щата Zulia за независим, ако на власт дойде временно правителство, оглавявано от Хуан Гуайдо.
 22.2.2021 г.
 39.
 José Dionisio BRITO RODRÍGUEZ
 Дата на раждане: 15 януари 1971 г.
 Номер на личната карта: V-8263861
 Пол: мъжки
 Член на недемократично избраното Националното събрание и председател на парламентарната комисия, която разследва за „деяния срещу републиката“ членове на Националното събрание, избрани през 2015 г. Освен това José Dionisio Brito Rodríguez неправомерно поема ръководството на опозиционната партия Primero Justicia с решение на Върховния съд от юни 2020 г. През 2019 г. е бил изключен от Primero Justicia заради обвинения в корупция. Като член на Националното събрание участва и в нелегитимното избиране на Luis Eduardo Parra Rivero за председател на Националното събрание на 5 януари 2020 г., с което подкопава демокрацията и принципите на правовата държава във Венесуела. Изборът се провежда, докато военната полиция блокира достъпа до сградата на Националното събрание на няколко парламентаристи и без да е постигнат кворум. Поради това се налага членовете на опозицията да се организират извън сградата на Националното събрание, за да преизберат Хуан Гуайдо за председател. Неговите действия подкопават демокрацията и принципите на правовата държава във Венесуела.
 22.2.2021 г.
 40.
 José Bernabé GUTIÉRREZ PARRA
 Дата на раждане: 21 декември 1952 г.
 Номер на личната карта: V-1565144
 Пол: мъжки
 Член на недемократично избраното Национално събрание и нелегитимен лидер на опозиционната партия Acción Democrática. През юни 2020 г. José Bernabé Gutiérrez Parra поема неправомерно контрола над опозиционната партия Acción Democrática с решение на Върховния съд. В разрез с позицията на партията отпреди той да поеме ръководството Gutiérrez Parra участва с Acción Democrática в недемократичните парламентарни избори, проведени на 6 декември 2020 г. Gutiérrez Parra променя позицията на партията, използва символите ѝ и участва в изборите и в публични събития като телевизионни дебати. Gutiérrez Parra е изключен от партията от легитимните ѝ членове, които обявяват действията му за конспирация и предателство. Неговите действия подкопават демокрацията и принципите на правовата държава във Венесуела.
 22.2.2021 г.
 41.
 Luis Fernando DAMIANI BUSTILLOS
 Дата на раждане: 27 април 1946 г.
 Пол: мъжки
 Съдия в Конституционната колегия на Върховния съд (Tribunal Supremo de Justicia (TSJ)). Като член на Конституционната колегия на Върховния съд той е отговорен за действия, становища и решения, чрез които са узурпирани конституционните правомощия на Националното събрание и са накърнени избирателните права на опозицията, включително чрез едностранното назначаване от Върховния съд на Националния избирателен съвет (Consejo Nacional Electoral (CNE)) през юни 2020 г. и едностранното отстраняване и замяна на ръководството на три от основните опозиционни партии през юни и юли 2020 г. Неговите действия подкопават демокрацията и принципите на правовата държава във Венесуела, а освен това той подкрепя и улеснява подкопаването на демокрацията и принципите на правовата държава от страна на изпълнителната власт.
 22.2.2021
 42.
 Lourdes Benicia SUÁREZ ANDERSON
 Дата на раждане: 7 март 1965 г.
 Пол: женски
 Съдия в Конституционната колегия на Върховния съд (Tribunal Supremo de Justicia (TSJ)). Като член на Конституционната колегия на Върховния съд тя е отговорна за действия, становища и решения, чрез които са узурпирани конституционните правомощия на Националното събрание и са накърнени избирателните права на опозицията, включително чрез едностранното назначаване от Върховния съд на Националния избирателен съвет (Consejo Nacional Electoral (CNE)) през юни 2020 г. и едностранното отстраняване и замяна на ръководството на три от основните опозиционни партии през юни и юли 2020 г. Нейните действия подкопават демокрацията и принципите на правовата държава във Венесуела, а освен това тя подкрепя и улеснява подкопаването на демокрацията и принципите на правовата държава от страна на изпълнителната власт.
 22.2.2021 г.
 43.
 Calixto Antonio ORTEGA RÍOS
 Дата на раждане: 12 октомври 1950 г.
 Пол: мъжки
 Съдия в Конституционната колегия на Върховния съд (Tribunal Supremo de Justicia (TSJ)). Като член на Конституционната колегия на Върховния съд той е отговорен за действия, становища и решения, чрез които са узурпирани конституционните правомощия на Националното събрание и са накърнени избирателните права на опозицията, включително чрез едностранното назначаване от Върховния съд на Националния избирателен съвет (Consejo Nacional Electoral (CNE)) през юни 2020 г. и едностранното отстраняване и замяна на ръководството на три от основните опозиционни партии през юни и юли 2020 г. Неговите действия подкопават демокрацията и принципите на правовата държава във Венесуела, а освен това той подкрепя и улеснява подкопаването на демокрацията и принципите на правовата държава от страна на изпълнителната власт.
 22.2.2021 г.
 44.
 René Alberto DEGRAVES ALMARZA
 Пол: мъжки
 Съдия в Конституционната колегия на Върховния съд (Tribunal Supremo de Justicia (TSJ)). Като член на Конституционната колегия на Върховния съд той е отговорен за действия, становища и решения, чрез които са узурпирани конституционните правомощия на Националното събрание и са накърнени избирателните права на опозицията, включително чрез едностранното назначаване от Върховния съд на Националния избирателен съвет (Consejo Nacional Electoral (CNE)) през юни 2020 г. и едностранното отстраняване и замяна на ръководството на три от основните опозиционни партии през юни и юли 2020 г. Неговите действия подкопават демокрацията и принципите на правовата държава във Венесуела, а освен това той подкрепя и улеснява подкопаването на демокрацията и принципите на правовата държава от страна на изпълнителната власт.
 22.2.2021 г.
 45.
 Arcadio DELGADO ROSALES
 Дата на раждане: 23 септември 1954 г.
 Пол: мъжки
 Съдия и заместник-председател на Конституционната колегия на Върховния съд (Tribunal Supremo de Justicia (TSJ)). Като член на Конституционната колегия на Върховния съд той е отговорен за действия, становища и решения, чрез които са узурпирани конституционните правомощия на Националното събрание и са накърнени избирателните права на опозицията, включително чрез едностранното назначаване от Върховния съд на Националния избирателен съвет (Consejo Nacional Electoral (CNE)) през юни 2020 г. и едностранното отстраняване и замяна на ръководството на три от основните опозиционни партии през юни и юли 2020 г. Неговите действия подкопават демокрацията и принципите на правовата държава във Венесуела, а освен това той подкрепя и улеснява подкопаването на демокрацията и принципите на правовата държава от страна на изпълнителната власт.
 22.2.2021 г.
 46.
 Carmen Auxiliadora ZULETA DE MERCHÁN
 Дата на раждане: 13 декември 1947 г.
 Пол: женски
 Съдия в Конституционната колегия на Върховния съд (Tribunal Supremo de Justicia (TSJ)). Като член на Конституционната колегия на Върховния съд тя е отговорна за действия, становища и решения, чрез които са узурпирани конституционните правомощия на Националното събрание и са накърнени избирателните права на опозицията, включително чрез едностранното назначаване от Върховния съд на Националния избирателен съвет (Consejo Nacional Electoral (CNE)) през юни 2020 г. и едностранното отстраняване и замяна на ръководството на три от основните опозиционни партии през юни и юли 2020 г. Нейните действия подкопават демокрацията и принципите на правовата държава във Венесуела, а освен това тя подкрепя и улеснява подкопаването на демокрацията и принципите на правовата държава от страна на изпълнителната власт.
 22.2.2021
 47.
 Indira Maira ALFONZO IZAGUIRRE
 Дата на раждане: 29 април 1968 г.
 Място на раждане: La Guaira (щат La Guaira, Венесуела)
 Номер на личната карта: V-6978710
 Пол: женски
 Председател на Националния избирателен съвет (Consejo Nacional Electoral (CNE)) от 13 юни 2020 г. Бивш член на Избирателната колегия и Пленума на Върховния съд (Tribunal Supremo de Justicia (TSJ)), втори заместник-председател на TSJ от 2015 г. до 24 февруари 2017 г., заместник-председател от 24 февруари 2017 г. до 12 юни 2020 г. Като член на Избирателната колегия на TSJ Indira Maira Alfonzo Izaguirre е отговорна за действията, предприети срещу новоизбраното Национално събрание през декември 2015 г., които направиха невъзможно за Националното събрание да упражнява законодателните си правомощия. Освен това тя приема назначаването си за председател на CNE през юни 2020 г. от TSJ, въпреки че това е прерогатив на Националното събрание. В качеството си на председател тя подготвя и наблюдава провеждането на недемократичните парламентарни избори на 6 декември 2020 г. и участва в промяната на избирателните правила за тези избори от 30 юни 2020 г. Ето защо нейните действия подкопават демокрацията и принципите на правовата държава във Венесуела.
 22.2.2021 г.
 48.
 Leonardo Enrique MORALES POLEO
 Пол: мъжки
 Заместник-председател на Националния избирателен съвет (Consejo Nacional Electoral (CNE)) от 7 август 2020 г. и председател на комисията за политическо участие и финансиране.
 На 7 август 2020 г. Leonardo Enrique Morales Poleo е назначен от Върховния съд (Tribunal Supremo de Justicia (TSJ)) за заместник-председател на CNE и председател на комисията за политическо участие и финансиране, въпреки че това е прерогатив на Националното събрание. Освен това точно преди назначаването си е работил за партията Avanzada progresista. Като член на CNE взема пълно участие в наблюдението на изборния процес, довел до недемократичните избори за Национално събрание на 6 декември 2020 г. Ето защо неговите действия подкопават демокрацията и принципите на правовата държава във Венесуела.
 22.2.2021 г.
 49.
 Tania D’AMELIO CARDIET
 Дата на раждане: 5 декември 1971 г.
 Място на раждане: Италия
 Гражданство: венесуелско
 Номер на личната карта: V-11691429
 Пол: женски
 Член (ректор) на Националния избирателен съвет (Consejo Nacional Electoral (CNE)) за периода 2016—2023 г. Бивш член (ректор) на CNE в периода 2010—2016 г.
 Като ректор на CNE от 2010 г. със своята дейност Tania d’Amelio Cardiet пряко допринася за подкопаването на демокрацията и принципите на правовата държава във Венесуела, включително чрез подготовката на недемократичните парламентарни избори през 2020 г., участието си в промяната на избирателните правила от 30 юни 2020 г. и в организацията и провеждането на президентските избори през 2018 г. Освен това D’Amelio Cardiet приема назначаването си в CNE през 2016 г. от Върховния съд (Tribunal Supremo de Justicia (TSJ), въпреки че това е прерогатив на Националното събрание.
 22.2.2021 г.
 50.
 José Miguel DOMÍNGUEZ RAMÍREZ
 Дата на раждане: 17 октомври 1979 г.
 Номер на личната карта: V-14444352
 Пол: мъжки
 Ръководител на Силите за специални операции (Fuerzas de Acciones Especiales (FAES) от 6 май 2019 г. Бивш главен комисар на FAES в щата Táchira. Освен това José Miguel Domínguez Ramírez е бил ръководител „Операции“ на FAES, които са част от Боливарската национална полиция на Венесуела. Отговорен е за сериозните нарушения на правата на човека и за репресиите срещу гражданското общество и демократичната опозиция във Венесуела, извършени от FAES под негово ръководство. FAES са известни с извънсъдебните екзекуции и насилственото потискане на несъгласните с Мадуро политически опоненти, опозицията и протестиращите, поради което Върховният комисар по правата на човека на ООН Мишел Башле поиска тяхното разпускане. Освен това Domínguez Ramírez е бил член на венесуелските сили за сигурност, които откриха стрелба по невъоръжени протестиращи студенти на 12 февруари 2014 г., довела до смъртта на поне един от студентите – Bassil Da Costa.
 22.2.2021 г.
 51.
 Carlos Ramón Enrique CARVALLO GUEVARA
 Номер на личната карта: V-10132041
 Пол: мъжки
 Дивизионен генерал и заместник-директор на Генерална дирекция „Военно контраразузнаване“ (Dirección General de Contrainteligencia Militar (DGCIM)) от 21 август 2020 г. Наследява на тази позиция генерал Rafael Ramón Blanco Marrero. Преди това Carlos Ramón Enrique Carvallo Guevara е служил за DGCIM в региона Los Andes и е бил на високи позиции в Боливарската национална гвардия. Отговорен е за сериозните нарушения на правата на човека във Венесуела, извършени от служители на DGCIM под негово командване. В публикуваните неотдавна констатации на независимата международна мисия за установяване на фактите относно Боливарска република Венесуела, DGCIM е характеризирана като институция, пряко отговорна за извършването на тежки нарушения на правата на човека.
 22.2.2021 г.
 52.
 Jesús Emilio VÁSQUEZ QUINTERO
 Номер на личната карта: V-7422049
 Пол: мъжки
 Дивизионен генерал от 5 юли 2019 г. и главен прокурор на Военната прокуратура от декември 2017 г. Като главен прокурор на Военната прокуратура е отговорен за подкопаването на демокрацията и принципите на правовата държава във Венесуела. Военната прокуратура се свързва с вътрешни съдебни преследвания във въоръжените сили и отказ от разследване на някои инциденти, включително смъртта на капитан Acosta през 2019 г. Освен това военното правосъдие се прилага за цивилни граждани.
 22.2.2021 г.
 53.
 Carlos Enrique TERÁN HURTADO
 Номер на личната карта: V-8042567
 Пол: мъжки
 Бригаден генерал от 5 юли 2019 г. и ръководител на специалната дирекция за наказателно разследване към Генерална дирекция „Военно контраразузнаване“ (Dirección General de Contrainteligencia Militar (DGCIM)) от 2019 г. Преди това бригаден генерал Carlos Enrique Terán Hurtado е служил като началник на полицията в щата Falcón и началник на DGCIM в щата Táchira. Отговорен е за сериозните нарушения на правата на човека, включително жестокото и нехуманно третиране на задържани, извършени от служители на DGCIM под негово командване. В подробните констатации на независимата международна мисия за установяване на фактите относно Боливарска република Венесуела, бригаден генерал Terán Hurtado изрично се посочва като едно от отговорните лица и се свързва със случая на капитан de la Sotta.
 22.2.2021 г.
 54.
 Manuel Eduardo PÉREZ URDANETA
 Дата на раждане: 29 декември 1960 г. или 26 май 1962 г.
 Място на раждане: Cagua, щат Aragua
 Номер на личната карта: V-6357038
 Паспорт No: 001234503 (изтекъл през 2012 г.)
 Пол: мъжки
 Заместник-министър на вътрешните работи и правосъдието от 7 април 2015 г. Бригаден генерал Manuel Eduardo Pérez Urdaneta е един от петимата заместник-министри в министерството на вътрешните работи и правосъдието на Венесуела. Портфейлът му включва превантивната сигурност и обществената безопасност (Viceministro de prevención y Seguridad Ciudadana). Преди това бригаден генерал Pérez е служил като директор в Боливарската национална полиция. В това си качество е отговорен за сериозните нарушения на правата на човека, включително използването на значителна физическа сила срещу мирни протестиращи от служители на Боливарската национална полиция под негово ръководство.
 22.2.2021 г.
 55.
 Douglas Arnoldo RICO GONZÁLEZ
 Дата на раждане: 28 септември 1969 г.
 Номер на личната карта: V-6864238
 Пол: мъжки
 Директор на Научния, наказателния и наказателно-следствения орган (Cuerpo de Investigaciones Científicas, Penales y Criminalísticas (CICPC)) от 5 февруари 2016 г. Преди това е изпълнявал длъжността заместник-директор на CICPC. Отговорен е за сериозните нарушения на правата на човека, извършени от служители на CICPC под негово ръководство. В доклада на независимата международна мисия за установяване на фактите относно Боливарската република Венесуела CICPC се характеризира като институция, която извършва системни нарушения на правата на човека във Венесуела.
 22.2.2021 г.“


type: wikipedia

text:
Oļegs Blagonadeždins (dzimis ) ir bijušais Latvijas futbolists, kurš spēlēja malējā aizsarga pozīcijā, šobrīd futbola treneris. Lielāko daļu savas futbolista karjeras laika viņš ir aizvadījis Skonto FC sastāvā, ar kuru kopā 13 reizes kļuvis par Latvijas čempionu, kā arī 7 reizes ieguvis Latvijas kausu. 2006. gada sezonā Blagonadeždins spēlēja FK Jūrmala sastāvā. 2007. gadā Blagonadeždins beidza spēlētāja karjeru un gada nogalē kļuva par jauniešu komandas JFC Skonto galveno treneri.
 Latvijas izlasē Oļegs Blagonadeždins debitēja 19 gadu vecumā 1992. gada jūlijā pret Igauniju. Izlasē viņš ar dažiem pārtraukumiem spēlēja līdz 2004. gadam. Kopā ar Latvijas izlasi Blagonadeždins piedalījās Euro 2004 finālturnīrā Portugālē, savukārt savu pēdējo spēli valstsvienībā aizvadīja tā paša gada decembrī pārbaudes spēlē pret Omānu. 13 izlasē aizvadītajos gados Blagonadeždins 70 spēlēs guva 2 vārtus.
 2012. gada februārī viņš tika apstiprināts par Virslīgas jaunpienācēju FK Spartaks galveno treneri. 2014. gadā ir apstiprināts par Pirmās līgas jaunpienācējas AFA Olaine galveno treneri.
 Sasniegumi
 Latvijas čempions - 13 (1992-2004)
 Latvijas kausa ieguvējs - 7 (1992, 1995, 1997, 1998, 2000 - 2002)
 Atsauces
 Ārējās saites
 1973. gadā dzimušie
 Rīgā dzimušie
 Latvijas futbolisti
 Latvijas izlases futbolisti
 2004. gada Eiropas čempionāta futbolā spēlētāji
 Skonto FC spēlētāji


type: caselaw

text:
 21.2.2009
 SL
 Uradni list Evropske unije
 C 44/20
 Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 18. decembra 2008 (predlog za sprejetje predhodne odločbe High Court of Justice (Chancery Division) – Združeno kraljestvo) – Afton Chemical Limited proti The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs
 (Zadeva C-517/07) (1)
 (Direktiva 92/81/EGS - Trošarine za mineralna olja - Člena 2(2) in (3) ter 8(1)(a) - Direktiva 2003/96/ES - Obdavčitev energentov in električne energije - Člen 2 od (2) do (4)(b) - Področje uporabe - Dodatki za pogonsko gorivo, ki imajo lastnosti mineralnih olj ali energentov, ampak se ne uporabljajo kot pogonsko gorivo - Nacionalni režim obdavčitve)
 (2009/C 44/33)
 Jezik postopka: angleščina
 Predložitveno sodišče
 High Court of Justice (Chancery Division)
 Stranki v postopku v glavni stvari
 Tožeča stranka: Afton Chemical Limited
 Tožena stranka: The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs
 Predmet
 Predlog za sprejetje predhodne odločbe – High Court of Justice (Chancery Division) – Razlaga členov 2(3) in 8(1) Direktive Sveta 92/81/EGS z dne 19. oktobra 1992 o uskladitvi trošarinskih struktur za mineralna olja (UL L 316, str. 12), členov 2(3) in 4(b) Direktive Sveta 2003/96/ES z dne 27. oktobra 2003 o prestrukturiranju okvira Skupnosti za obdavčitev energentov in električne energije (UL L 283, str. 51) in člena 3 Direktive Sveta 92/12/EGS z dne 25. februarja 1992 o splošnem režimu za trošarinske proizvode in o skladiščenju, gibanju in nadzoru takih proizvodov (UL L 76, str. 1) – Mineralna olja, ki se gorivom dodajajo za druge namene kot za pogon vozila, ampak niso kot gorivo namenjena prodaji ali uporabi – Obdavčitev kot gorivo?
 Izrek
 Člena 2(3) in 8(1) Direktive Sveta 92/81/EGS z dne 19. oktobra 1992 o uskladitvi trošarinskih struktur za mineralna olja, kot je bila spremenjena z Direktivo Sveta 94/74/ES z dne 22. decembra 1994, glede obdobja do 31. decembra 2003 ter člen 2(3) in (4) Direktive Sveta 2003/96/ES z dne 27. oktobra 2003 o prestrukturiranju okvira Skupnosti za obdavčitev energentov in električne energije glede obdobja od 1. januarja do 31. oktobra 2004 je treba razlagati tako, da mora za dodatke za pogonsko gorivo, kot so ti v postopku v glavni stvari, ki imajo lastnost „mineralnih olj“ v smislu člena 2(1) prve od teh direktiv ali „energentov“ v smislu člena 2(1) druge od njiju, ki pa niso namenjeni za uporabo, ponujeni naprodaj ali uporabljeni kot pogonsko gorivo, veljati režim obdavčitve, ki ga določata navedeni direktivi.
 (1) UL C 22, 26.1.2008.