type: other

text:
Brangiai mokate už šildymą? Skųskitės Vyskupų konferencijai... | Artūras Račas
 ... Vakar dar kartą skaičiau Šilumos ūkio įstatymą..
 Skaičiau, nes norėjau suprasti, ką reiškia Vyriausybės pareiškimas, jog ji žengė „pirmą žingsnį link šilumos ūkio skaidrumo“
 Lyg ir įdėmiai skaičiau, bet taip ir nesupratau, kaip siunčiant sąskaitas už šildymą Vartotojų teisių apsaugos tarnybai galima nuskaidrinti šilumos ūkį ir šilumos kainas.
 Juk Šilumos ūkio įstatymo32 straipsnyje gana aiškiai pasakyta, kas ir kuo remiantis nustato šilumos kainas. Tai – Valstybinė kainų ir energetikos komisija ir savivaldybės.
 O to paties įstatymo, to paties straipsnio 17 dalis gana aiškai nurodo ir dar vieną svarbų dalyką:
 Valstybinė kainų ir energetikos kontrolės komisija ir savivaldybės kontroliuoja, ar įmonės teisingai skaičiuoja šilumos ir karšto vandens kainų kintamosios dedamosios dydį ir kaip taikomos šilumos ir karšto vandens kainos.
 Tad kodėl Vyriausybė siūlo siųsti sąskaitas vartotojų teisių apsaugos tarnybai?
 Lygiai taip pat sėkingai ji galėjo pasiūlyti siųsti jas Valstybinei maisto ir veterinarijos tarnybai, Žurnalistų etikos inspektoriui ar Vyskupų konferencijai.
 Rezultatas būtų tas pats...
 Aš suprantu, kad rinkimai artėja, tačiau užsiimti tokia demagogija ir tokiu pigiu populizmu, mano supratimu, yra tiesiog žema...
 Temos: Energetika, Kita, Politika, Visuomenė
 Žymos: sąskaitos šildymas, Vartotojų teisių apsaugos tarnyba, vyriausybė
 « Citata #369 E.Čiuldė apie orumo įprasminimą Jau žinau, už ką nebalsuosiu »
 Ko čia nesuprast ir kur čia demagogija? Kainų komisija kontroliuoja kainas, o vartotojų teisių tarnyba – sąskaitas. Jeigu kas sugalvotų skųstis. Dundukų visuomenėj mažai kas skundžiasi šilumos kainom arba savo kiaurais butais. Visi aimanuoja dėl sąskaitų. Su kainom ir suvartotu kiekiu sąskaitos dundukams nesisieja. Va net viena ekonomikos motina teresė čia kadaise rypavo, kad jos metro storio senovinės sienos kažkodėl negarantuoja mažų sąskaitų už šildymą, nors lyg ir turėtų.
 „Dundukų visuomenėj mažai kas skundžiasi šilumos kainom arba savo kiaurais butais.“
 Ne dundukų visuomenė gyvena prabangiai- nuosavame name ir, dažniausiai, jų šiluminės trasos prasideda ir baigiasi tame pačiame name; ir kieme netenka ganyti ožių, viduržiemį.
 Dar viena madxacukėnė propagandos auka...
 mdxacuk > stipriai klystate! Vartotojų teisių apsaugos tarnyba VISIŠKAI nenegrinėja sąskaitų už šildymą. Aš drąstišku, bulgarišku būdu nukirtau Rubikonui bet kokią galimybę patiekti šilumą į mano butą. Tiesa butas ne įprastai laiptinėje, iš kitos pusės, bet nesvarbu – Rubikonas pripažino, kad šilumos tiekti negali ir sąskaitų neišrašo. Visgi gudručiai įsigudrino siūsti sąskaitas už laiptinės šildymą, kuri gal už 50 metrų nuo mano buto ir nuo manęs storai užtverta ir užrakinta. Rubikono sąskaitos už nepasiekiamos laiptinės šildymą siekia 35% visos buitui šildyti tenkančios kainos. Kol buvo ten 35 lt tai kentėjau. Kai pakilo iki virš 100 lt sąskaitas mokėti atsisakiau. Rubikonas grąsint. Aš vat į vartotojų teisių tarnybą, o jie mane ant 3 raidžių – tokius klausimus nagrinėja Kainų komisija! A. Račas visiškai teisus – priešingai nei dėl tikėjimo...
 Beje kainų kontrolės komisija, paskambinus telefonu labai noriai pasakoja, kad taip negalima, kad neteisinga, jie padės ir apgins vartotoją. O kai reikia pasiimti lapą su parašu, tai ten būna surašyta reziumuojant taip „Kadangi mūsų komisija aiškiai nežino ar mūsų sprendimas nepakenktų trapiems Rubikono interesams, norėtume patarti atsakymų ieškoti derybose su Rubikonu“. Juokinga. Spręst atiduoda Rubikonui! :)
 Taigi atsakymų ieškosim teisme, į kurį Rubikonas jau padavė. Kadangi 1-os instancijos teismas yra visiškai pavaldus politinėms nuostatoms, neabejoju, kad atsakymą rasime apeliaciniame teisme.
 Beje, esama keistos painiavos – štai
 http://www.regula.lt/lt/naujienos/index.php?full=yes&id=5658
 Kaip varototjui nuspręsti kada kreiptis į Komisiją, o kada į VTEAT?
 ...Tamkevičius, ...Tamkevičius, ...Tegul prieš gėrimą sakyklose ar per pamaldas, ...Vyskupų konferencija, ...netikiu pasakomis –
 ne tik kad tendencija, bet kažkodėl labai noriai akcentuojama tendencija.
 Tai nei gerai, nei blogai – tik kodėl palyginimai, asociacijos siejasi būtent su šiuo „pasakų pasauliu“?
 mielas NiekurNeiva, pasiskųskite S.tamkevičiui, tegul mane prakeikia.
 ale netoli... netoli :D
 Sprendime ne daugiau populizmo nei šiame rašinyje. Kainų ir energetikos komisija ir savivaldybės kontroliuoja ar įmonės teisingai skaičiuoja savo paslaugų kainas pagal nustatytas formules. Tas tiesa. Todėl šios institucijos gali patikrinti ar tam tikram miestui arba rajonui formulė taikoma taisyklingai.
 Bet realybėje gyventojai gauna sąskaitas, kurių logiką sunku suprasti – pvz. 30 kv. m. butas be skaitiklių moka tiek pat kaip 54 kv. m. butas be skaitiklių. Nors paslaugos miestui ar rajonui skaičiuojamos teisingai. Ar VKEK ir savivaldybės reikalas aiškintis kodėl mano kaimyno sąskaita didesnė ar mažesnė?
 Ir kodėl VTTAT negali ginti šilumos vartotojų?
 o chamu isvis blogai buti, arturai
 Pastaruoju metu apie A.Račą nekyla kitos mintis tik žodis“Chamas“
 kaip bebutu gaila, bet pritariu....
 Tai burkitės į judėjimą „Perauklėsim Račą“ , nes tie pavieniai verkšlenimai gan apgailėtini.
 Jei daugiau žmonių nustotų veidmainiauti ir pradėtų daiktus vadinti tikraisiais vardais, bažnyčia neturėtų nei dešimtadalio dabartinės įtakos. Vadinti tikinčiuosius durneliais nėra labai gražu, bet žymiai geriau, nei apsimetinėt esą jų durną tikėjimą privaloma gerbti, esą nemandagu net blogai užsiminti apie jį ar panašiai. Ką daro dauguma žmonių.
 Tikinčiuosiųjų teisę galvoti ir kalbėti kitaip reikia gerbti, bet nebūtina Jiems pritarti ar nevertinti jų kalbų ar jų veiksmų blogai.
 Tas pačias taisykles taikykime ir ir homoseksualų klausimu.
 Jeigu tikintįjį galima viešai pavadinti durneliu, kodėl homiko negalima pavadinti ligoniu?
 O gal pagal PSO tikėjimas klasifikuojamas kaip proto liga pavadinta kvailumu?
 Gal todėl, kad homoseksualai (o ne „homikai“) nėra ligoniai?
 Sejanus > bet su jumis brangusis sunku diskutuoti – pilnas radilakumų ir viską bandote tempti ant savo kurpaliaaus. Jūs pirmiausiai atsirinkite vertybėse, o po to ginkite tiesas.
 Jei vienoje vietoje garsiai skelbiate, kad „netradicinius gydymo būdus reikia skelbti neveikiančiais ir šarlatanus sodinti į kalėjimus. Ir kad tai būtų ne vienkartinė akcija, o reguliarus darbas“...,
 Tai turėtumėte bent jau išklausyti tos pusės, kurie atitinkamas priemones siūlytų įvesti homoseksualams (tikras pavadinimas pakeistas)
 S.Tamkevičius yra ypatingai daug prisidėjęs prie šilumos ir energetinių išteklių kainos, o dėl sąskaitų nėra pajudinęs nė piršto. Nuoroda į Vyskūpų konferenciją yra niekam tikusi, nekolektyvinės atsakomybės principas turėtų galioti ir jiems, kiekvienas kunigas turėtų atsakyti asmeniškai ką pridirbo sovietmečiu, kaip agitavo, kalbėjo ir veikė Atgimimo laikotarpiu.
 Nors Mokytoja Aušra liepė neminėti Gazpromo vietininkų, tačiau kaltę turėtų prisiimti ir jie. Dažnai kaip pavyzdys minima Švedija, tai koks nors žurnalistas ar apžvalgininkas galėtų atlikti namų darbus ir publikai pateikti palyginamąją studiją kiek švedai šildosi dujomis, o kiek atsinaujinančiais ištekliais ir biokuru.
 Švedija vargu ar geras pavyzdys, nors ir gana pažangi:
 http://www.iea.org/work/2007/chp_oct/Werner.pdf
 Nėra nėra Kęstuti, nusiraminkite. Esate viso labo atsitiktinai padrikai sušokęs cheminių elementų junginys. Kadangi atsitiktinai sušokot, tai deje nelabai tvarkingai, bet nieko laikas patvarkys pamatysit kad po kokių 50 metų būsite žymiai geresnis nei kiti aplinkui.
 Kodėl tamsta sprendžiate, kad labai netvarkingai?
 Na sprendžiant iš to kad diskusija vyksta Račo, o ne jūsų bloge tai spėju dar tvarkos nepakenktų. Bet nebijokite, laikas viską gerina! Su kiekvienu individu. Štai ateis laikas, gal ir jūs turėsite savo smėlio dėžę, kaip Račas ir tvarkysitės kaip norėsite. Tarkim po kokių 50 metų :) O Račas jau veikiausiai (spėju!) bus tiek pagerėjęs, kad šiam pasauliui bus jau per geras.
 Tamsta tiek čia, tiek komentare žemiau linkęs nusišnekėti. Matyt jūsų lūpomis šneka dievas, nes jis niekada nieko aiškiai ir nesugebėjo paaiškinti.
 Kestuti > tai aš irgi taip pat atsitiktinai sulipęs iš panašių elementų. Gal lietuviško kaimo elemento ir daugiau, bet tvarkos irgi dar oj kaip trūksta. Nesuprantu jūsų nusistebėjimo. Man reikia laiko! Ateinantys pasinaudos mano patirtimi ir pasiims begalę gerųjų savybių...
 Yra patarlė: Duok durniui kelią. Tad iš tamstos pasitrauksiu.
 Kestuti > tai kad abu tuo pačiu keliu einam! Dievo nėra! Sutarėm! Sutarėm, kad nieks nieko nekūrė, o sulipom iš mineralinio vandens iš kitų dalalių atsitiktinai. Niekaip nesuprantu jūsų pasipiktinimo. Matau tamsta ne apie reikalą kalbėt norit, o tik priekabių teieškot. Nesutinki – blogai. Sutinki vėl blogai. Apsispręskite! O gal ir dėl Dievo neesate įsitikinęs kad taip pykstate?
 O iš kur viskas atsirado?
 Kodėl manai, kad Kęstutis žinos atsakymą, kurio dar nežino mokslas? :)
 Dėkui, puikus atsakymas į labai kvailą klausimą.
 Sejanus > klystate – mokslas puikiausiai žino! Tiesa iš kur nežino, bet tikrų tikriausiai žino, kad kas jau kas bet tikrai ne Dievas sukūrė. Tiesa negalėčiau teigti kad visi mokslinikai, bet bent jau viešai publikuojamas mokslas, kurį palaiko „aukštąjį išsilaavinimą turintys, jaunesnio amžiaus, didžiųjų miestų respondentai“.
 Respondente, Jūs pirmiausia apsispręskite, ką norite parašyti, paskui rašykite. Nes pirmajame sakinyje teigiate, kad aš klystu ir mokslas žino. O čia pat antrajame sakinyje teigiate priešingai, kad vis tik nežino, kaip aš ir rašiau.
 Sejanus > mintį supratote – tas teikia vilties!
 Vartotoju teisiu gynimo kontora- tai ilegali impotentine organizacija. Ji tik konstatntuoja rastu- pazeistos teises ar ne.
 O i teisma varai pats, zyminis mokestis, advokatui ir gumos tasymas 2 metus. Pvz, sugedo telefonas jau 2 karta per 1 metus.. Sakau- ponai grazinkit pinigus (taip leidzia isatymas). Ponas Zabulis pasiunte toli toli.. Vartotoju kontora konstatavo rastu- tai pazeidimas – telefonas yra netvarkingas – brokuotas. Sako- berniuk pirmyn i teisma, samdyk advokata,zymeni mokesti. Bet telefono verte 400 lt. Idesiu kokius 1500-2000 lt ir kokius 4-6 kartus atsiprasysiu is darbo savo saskaita. plius apeliacinis teismas. 2 metus lakstymas. Zabulis pasake besisypsodamas- pirmyn bachuriukas!. Tai ta kontora vartotoju- nagai ir kanopos!
 Tarp kitko, p. Račai, o kur tame pareiškime rašoma apie šilumos kainų nuskaidrinimą? Apie šilumos ūkio ir veiklos – tai taip. O kur apie kainų?
 Kainos ir taip turbūt pakankamai skaidrios. Buvo kažkur skelbta, kad „Vilniaus energijoj“ 78 proc. kainos yra kuras – su tuo viskas aišku. Likusi dalis – veiklos sąnaudos ir pelnas. Dar turėtų būti kažkur mokesčiai.
 Tikriausiai kažkaip vis dėlto tie dalykai pagrindžiami kainų komisijoj. Aišku, galima svarstyti, ar vartotojai turėtų apmokėti direktoriaus Cayenne ir kiek ten turi uždirbti valytojos. Bet akivaizdu, kad manevrui laisvės nedaug ir nelabai ką gali padėti nei Vartotojų teisės, nei Vyskupų konferencija. Nebent Dievas, tiems kas tiki.
 klausimas ponui Račui, truputį ne į temą, bet ar nežadat mesti rūkyti?
 bbd336, atsakau į temą: ne tamstos reikalas.
 bbd336, o ka uz tai pasiulytum :)
 man tai idomiau yra tai, kad tarkime visi stumia ant Dalkijos/vilniaus energijos, kad jie tokie ir anokie...
 bet kai as tiksliai zinau apie menka dali, kiek jie investuoja (t.y. is viso investicinio katilo kiek atitenka viena menkai daliai) tai man nenuostabu kad niekas to nesupranta...
 cia kaip su mazeikiais buvo.. kap remonto reikia, pinigu ner.
 Respondente, nesuprantu, apie ką kalbate. Gal todėl ir sunku diskutuoti. Kad nei aš, nei tiesa sakant Jūs nesuprantame, ką Jūs kalbate.
 „Vilniaus energija“ siunčia sąskaitą, kurioje nurodo tik MWh kainą su PVM, sunaudotą kiekį su PVM ir sumą, kurią turi apmokėti gyventojas.
 Nenurodo bendro kiekio, kiek sunaudojo visas namas MWh šilumos.
 Nenoras, kad pamatytų realius nuostolius ne namo, kad jis „kiauras“, o šilumos trasų, kurios šiluma atiduoda ne tik į paviršių, o ir į gruntą?..
 Gal aprimtų aistros dėl namų renovacijos?..
 Būtų įdomu paskaityti sutartį tarp „Dalkios“ („Vilniaus energijos“)ir Vilniaus miesto savivaldybės. Kur ją galima rasti?..
 Taip ir maniau, kad išlįs kas nors su trasom. Galima buvo netgi nesunkiai nuspėti kas toks būtent.
 Vartotojui turėtų būti absoliučiai dzin, kokie ten kažkieno nuostoliai. Jis moka 21 ct už kWh savo namo įvade ir kvit. Toliau yra susitarimo reikalas, kaip tuos kWh paskirstyti namo gyventojams. Faktiškai tai turėtų būti ne šilumos tiekėjo, bet pačių gyventojų reikalas. Tiktai kadangi kolchoze nėra nei šeimininkų, nei piliečių, tai paskirstymas ir nuleistas šilumos tiekėjui. Bet šiaip ar taip susumavus visas atskiras sąskaitas turi išeiti tiksliai tiek, kiek prisuko įvadinis skaitiklis. Dar yra toks niuansas, kad atsiranda nedeklaruojančių arba neteisingai deklaruojančių vandenį. Tai už tuos sumoka kaimynai. Tam tikra perskirstymo paklaida atsiranda ir dėl to, kad vandenį deklaruoja ne tuo pačiu metu. Bet per ilgesnį laiką tas susiniveliuoja.
 Buvo skelbta, kad trasu nuostoliai maždaug kokie 8 proc. ir mažiau. Galima jas atnaujinus sumažinti nuostolius dvigubai. Bet šiluma gyventojams dėl to atpigs tik 4 procentais. O sumažinus namo nuostolius dvigubai, suvartojimas irgi dvigubai sumažės, jei neskaitysim vandens.
 „Buvo skelbta, kad trasu nuostoliai maždaug kokie 8 proc. ir mažiau. “
 Nuorodą. Kas paskelbė tokia „patikimą“ informaciją- „patikimas“ šaltinis- informatorius?..
 „Dar yra toks niuansas, kad atsiranda nedeklaruojančių arba neteisingai deklaruojančių vandenį. Tai už tuos sumoka kaimynai.“
 Kaip tai susiję su šildymu?..
 Kaip karštas vanduo susijęs su šildymu, Vilniuje?..
 Kur tamstos atsakymas?..Laukiu.
 Kur Tamstos atsakymas, mdxacuk?..Laukiu.
 mdux, sako 8%, kazko tai neseniai sakydavo daugiau 20 nesiekia :)
 Gal ir buvo skelbta, tačiau tokie skaičiukai, turbūt buvo VBS. O štai VLS (vienas Laučius sakė):
 http://www.delfi.lt/news/ringas/lit/vlaucius-saskaita-uz-sildyma-ir-saskaita-valdziai.d?id=41003809
 Taigi, jau lygiuojamasi su Skandinavija, kur trasų nuostoliai siekia ~10%, o pas mus, neva, jau padoriai netoli, kažkur apie 15%, Vilniuje — 12%... Kita vertus, tai vis tiek vidutiniai nuostoliai, o stebintis plačiais žaliuojančios žolės kilimais virš trasų, tikrai nereikėtų guostis tais tariamai gerais rodikliais, nes būtent tiems namams ir rajonams, tai yra žiauru...Tiesa, neaišku, kai tuos nuostolius kompensuoja vartotojai, tačiau gana tikėtina, kad proporcingai trasų kiaurumui, pagal rajonus/šakas/atkarpas, tad apie trasas kalbėti tikrai verta ir reikia.
 Nuostoliai trasose ir nuostoliai tinkluose nėra tas pats. Tie 12 ar 15 proc. yra skirtumas tarp pagamintos ir apmokėtos energijos. Žmonės mato nutirpusias trasas ir baisisi, tuo tarpu ten yra gal tik pusė visų nuostolių.
 Jei ten tik pusė visų nuostolių ir tai (skirtumas tarpo pagamintos ir apmokėtos) sudaro iki 15%, tai pridėkim dar pusę tinklų nuostolių ir gauname 30%? O Helcinkyje tie 10% tai čia jau visi ar irgi tik pusę?
 Tpfu, temperatūra visgi daro savo (ar HelSinkio ar kūno), tačiau, mielas mdxacuk, būtent šilumos trasų nuostoliai yra apie tiek. Bent jau iš keleto spaudos šaltinių, kurie referuoja energetikus/šilumininkus, taip galiu teigti. Pvz:
 http://klaipeda.diena.lt/naujienos/miestas/klaipedoje-virs-silumos-trasu-pavasaris-325667
 Nežinau iš kur jūs traukėt tuos aštuonis procentus. Man jie, tiesą pasakius, panašūs į kliedesį.
 „...tuo tarpu ten yra gal tik pusė visų nuostolių.“...
 Yra ar nėra?..
 Šiandien Jums nepavaldi maigyklė. Pailsėkite.
 Kad kažkas moka už šilumą pagal savo atkarpas, yra totalus kliedesys. Visam Vilniuje šilumos kaina vienoda. Kalbos nėra, nuostoliai šilumos perdavimo tinkluose įskaičiuojami į šilumos kainą. Bet niekas už tai nemoka individualiai, viskas išdalinama po lygiai.
 O administravimo sąskaitos, įkainiai yra visai skaidriai ir akivaizdžiai pagrindžiami...?
 Skaitėte sutartį tarp Vilniaus miesto savivaldybės (gyventojų) ir „Dalkijos“?..
 Jei skaitėte- pasidalinkite. Man ir smalsu. Gal žinote kur ją rasti?..
 „Galima jas atnaujinus sumažinti nuostolius dvigubai. Bet šiluma gyventojams dėl to atpigs tik 4 procentais. O sumažinus namo nuostolius dvigubai, suvartojimas irgi dvigubai sumažės, jei neskaitysim vandens.“
 Gal tamsta esate Germanas?..Jūsų teiginiai niekuo nepagrįsti ir yra visiška beletristika. Tai tik teiginiai- pasvarstymai.
 Visų pirma, kad nekiltų tokių pletkavojimų ir nepasitenkinimo dėl renovacijos, tai, „Vilniaus energijai“ reikia parodyti pavyzdį ir rekonstruoti visas- žaliuojančias trasas arba visas.
 Tarkim, jauna šeima, įsigijo būstą nerenovuotame name ir už jį dabar moka paskolą, kuri lygi 1000 Lt. per mėnesį ir taip 20 metų. Jūs norite, kad jie dar vieną paskolą mokėtų po 100- 200 Lt. 20 metų?..
 Valgykit savo ikrą ir užgerkit šampanizuotu vynu iš Šampanės regiono, bet nerašinėkit demagogijos: kas būtų jeigu būtų...
 Visiška germanizacija Jūsų smegenyse, mdxacuk.
 nerijau, mokėkit už šilumą ir nemokėkit kredito. Vartotojas – visada teisus :)
 Bankas dar teisesnis, romai...
 Kieno gi sąskaita, nerijau, būtų atnaujinamos šiluminės trasos? Paradoksalu: kategoriškai atsisakoma už SAVO pinigus palankiomis sąlygomis atnaujinti SAVO būstą, o problemos sprendimą matomas velniažin kokiomis sąlygomis atnaujinant NESAVO trasas už SAVO pinigus. Manau, „Vilniaus energija“ mielai parodytų pavyzdį ir rekonstruotų visas „žaliuojančias“ trasas. O mes už tai sumokėtume per padidėjusį šilumos tarifą.
 Kai vardinsite sąlygas „...palankiomis sąlygomis...“, tai bus galima ir paklausyti...
 Papasakokite, išsamiau, apie renovaciją. Laukiu.
 Skaitėte sutartį?
 Šaunu. Pasidalinkite su visais. Man smalsu...
 Keista, zmugus galintis moketi 1000 lt uz kredita negali moket 1100 lt ir maziau uz sildyma? Geriau maziau bankui, saltos sienos, bet ne maziau icorui ir daugiau bankui. Logika , abonentiska agitacija!
 Kai Žmogus gauna 1300 Lt. „į rankas“- galvoja apie cukrų ir mokesčius „Vilniaus energijai“. Druskininkus- reikia pamiršti...
 http://www.delfi.lt/news/ringa.....d=41003809
 @paprasta piliete: bet tikintieji jau dabar, su šiandieniniu protu ir šiandieninėmis technologijomis mano, kad Dievas egzistuoja. Reiškia, šiandieninės technologijos yra pakankamos. Belieka parodyti ir kitiems, kur tas Dievas. O jei vis tik nepakankamos, vadinasi, tą Dievą tikintieji tiesiog išsigalvojo. Egzistuoja tam tikra sutapimo tikimybė, kad grynai išsigalvotas daiktas kažkada bus atrastas realiai, bet sakyčiau labai jau ji maža ;) Nesutinki?
 Daug darbo turės ateities archeologai...
 Sejanai, Gagarinas buvo kosmose ir Dievo nematė. Kaip paprasta ane?
 Gal patikslintumėte, ką norite tuo pasakyti. Aš tik paprastas žmogus iš kaimo, nei sarkazmo nei paslėptų minčių niekuomet nesuprantu.
 Čia labai senas ir patikrintas ateistų argumentas. O kalbant apie aptikimą protu ir šiandieninėmis technologijomis, tai irgi nepavyko įrodyti pvz. Meilės egzistavimo.
 vazedo, kai kurie dalykai yra savaime suprantami. Meilės egzistavimo nereikia įrodyti. Yra reiškinys ir yra jam pavadinimas. O mokslas, beje, kaip tik chemine meilės puse yra domėjęsis ir turi kažką tuo klausimu pasakyti. Atsiprašau, kad negaliu duoti nuorodų, nes jų nekolekcionuoju. Tačiau informacijos internete rasit, jei ieškosit.
 Matyt, klaidingai galvoju, kad yra religingi Žmonės (priklausantys UAB Religija samdiniai ar akcininkai) ir nereligingi Žmonės (nepriklausantys UAB Religija), o Jūs kalbate apie kažkokius „ateistus“?..
 Kas jie tokie, ateistai?..
 Šį argumentą Jūs turbūt radote kokiame nors anekdotų puslapyje.
 Bet kuriuo atveju, aš kaip ateistas nejaučiu net reikalo kažką argumentuoti. Parodykit man tą Dievą, tuomet kalbėsime. Iki tol natūralu manyti, kad jokio Dievo nėra, kad jis tik žmonių išsigalvojimas.
 Jei netyčia viską suprantate paraidžiui: sakydamas parodykite, neturiu omeny vien tiesioginio paraidinio parodymo, kaip Jūsų anekdote su Gagarinu. Skirtingai nei ateistai iš anekdotų, realiame gyvenime ateistai puikiai supranta, kad ne visi dalykai yra matomi plika akimi, ir ne visi yra matomi net su prietaisais. Bet visko egzistavimui yra kažkoks metodas aptikti, ar bent jau metodas aptikti kažką, kas duotų pagrindo įtarti egzistavimą. Du virbalai į rozetę nebūtinai išsyk įrodys elektronų egzistavimą, bet tikrai leis suprasti, kad ten _kažkas_ vyksta. Ir kol kas tam kažkam geriausias paaiškinimas yra elektra.
 Ar galite parodyti kažką, kam geriausias paaiškinimas yra Dievas? Jei taip – kalbėsim. Jei ne – buvo malonu, viso gero.
 Prašau pažvelgti į veidrodį. Jei ten nepamatysite per milijonus metų patobulėjusio hominido, bet žmogų, besilaikantį etikos ir sugebantį tikėti, būsite tą kažką pamatęs.
 Sejanus > negerai jūsų demagogiją palikti vieną, tad priverstas atsakyti referuodamas į „Ar galite parodyti kažką, kam geriausias paaiškinimas yra Dievas? Jei taip – kalbėsim. Jei ne – buvo malonu, viso gero“.
 Drįsčiau parodyti žmogaus sugebėjimą atskirti gera nuo blogo. Tai turi tik Žmogus. Nesvarbu kokiame žemyne, kokioje šalyje, bet gero ir blogo supratimas yra gana panašus žmones nuo gyvūnų statydamas link nepasiekiamų. Prasikaltęs ir sugautas žmogus raudonuoja....
 Tarp kitko, dėl kito Jūsų anekdoto, to su meilės egzistavimu. Ar Jūs tikrai žinote, kad mokslui nepavyko įrodyti meilės egzistavimo? Ar tik pats išsigalvojote šį „faktą“?
 Jei tikrai žinote, paprašysiu nuorodų į mokslinius straipsnius moksliniuose žurnaluose, kur būtų aprašyti tyrimai, jų (neigiami) rezultatai ir kur mokslininkų išvada būtų, kad meilės aptikti nepavyko.
 Jei nieko panašaus pateikti negalite, būsiu bjaurus ir taipogi be jokių tolimesnių argumentų manysiu, kad viską išsigalvojote pats. Kaip ir dievą.
 Oj, priešingai, pavyko:
 http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/1/17/Chemical_basis_of_love.png
 beje, jūs turbūt labai menkai susijęs su mokslu jei reikalaujate neigiamų įrodymų – įrodymo to ko nepavyko aptikti.
 Dievas sukūrė Gagariną, o Gagarinas- Dievą.
 >kai kurie dalykai yra savaime suprantami.
 Kalbant apie aksiomas – taip, be jų būtų neįmanomos loginės
 sistemos. Meilės atveju netinka. Ne vieni sako, jos nėra, kiti tai supranta visiškai kitaip. Moksalas dar nesugebėjo visko redukuoti į formules.
 Apie logiką ir matematiką:
 – Sese Logika, mus vejasi vyriškis. Tokiu greičiu judėdamas jis mus
 ...- Sese Logika, vyriškis mus pavys po 3,6 min....
 – Sese Matematika, reikia skirtis, dviejų iš karto jis nesivys...
 – Aišku, atsisukau į ji...
 – Logiška, kad moteris su pakeltu sijonu bėga greičiau, nei vyras su
 nuleistomis kelnėmis...
 Teoriškai, nėra jokio skirtumo tarp praktikos ir teorijos. Praktiškai, jis yra.
 vazedo, kas meilės atveju netinka? Jei žmonės kažką pavadino meile, meilė kaip reiškinys yra.
 Vazedo, veidrodyje matau save. Labai džiaugiuosi, kad mane taip aukštai vertinate, bet visgi nelaikau savęs Dievu.
 Grįžkite, kai galėsite parodyti Dievą. Ačiū už pokalbį.
 Prašėte „kažko“. Kąžką ir pamatėte.
 „Ar galite parodyti kažką, kam geriausias paaiškinimas yra Dievas? Jei taip – kalbėsim. Jei ne – buvo malonu, viso gero.“
 Jei jau susipainiojote savo rašymuose – atsipainiokite ar bent prisiminkite.
 Jei Jums atrodo, kad geriausias paaiškinimas mano egzistavimui yra Dievas, metas Jums pasiklausti tėvelių, iš kur atsiranda vaikai. Jei tėveliai visgi sakys, kad Dievulis sukūrė, pasiklauskite savo biologijos mokytojos (jei jau mokotės biologiją) arba draugų kieme.
 jei suvokiate save kaip tik biologinę būtybę, negaliu prieštarauti jūsų įsitikinimams.
 Kaip aš save besuvokčiau, biologinę būtybę ar mechaninę, su siela ar be sielos, ateivį iš kosmoso ar Budos inkarnaciją, Napoleoną Bonapartą ar Vytautą Didyjį, paprastą kaimietį Sejanų ar turtingą vidinį pasaulį ir vaizduotę turintį emo poetą... tai nekeis fakto, kad iš mano egzistavimo fakto niekaip neįmanoma įtarti jokio Dievo egzistavimo. Visiškai priešingai, kadangi yra žinoma, kaip atsirado žmogus (kaip rūšis, t.y. evoliucijos keliu), mano egzistavimo faktas greičiau rodo, kad jokio Dievo nėra. Bent jau nėra tokio, kuris kuria žmones savo Rojaus sode.
 Sejanus > esate persmelktas komunistinės mokyklos marksistinės ideologijos.
 Evoliucija nėra įrodyta ir kuo toliau tuo daugiau kontrargumentų ir faktų kaupiasi prieš. Tais laikais, kai jūs mokėtės tarybinėje mokykloje, buvo tikima, kad greitai atsiras tvirtų įrodymų. Deja vyksta priešingai. Todėl evoliucija ne grindžiama, o tikima, nes šios teorijos nėra kuo pakeisti, nebent sukūrimu – o to jau tikrai nieks negali daleisti.
 Visgi jei Sejanus manote turįs tvirtų evoliucijos įrodymų, siūlau skubiai kreiptis į akademinius fondus, kurie už tvirtus evoliucijos įrodymus siūlo iki 250.000 $! Dolerių! Ir fondas ne vienas. tad Sejanus nedelskite – jau daugelį metų kai pinigai guli, kol kas nieks nepasėmė. Bet jei atsirado įrodymų tai gal skubėkite, kad būtumėte pirmas... Jei tingite pagūglinti, tai rašykite čia ir duosiu nuorodas bent kelių fondų – žiūrėkite Sejanus jau ir milijonierius – tiesiai kandidatu į miesto tarybą!
 http://www.15min.lt/naujiena/aktualu/lietuva/ausrine-marija-pavilioniene-siulo-is-reikalavimu-reklamai-braukti-draudima-izeisti-religinius-jausmus-56-137309
 Beje...dėl reklamos, kurioje buvo reklamuojamas alus, o vienuolį „vaidino“ TiT narys, nesu tikras, kad, „užprotestavo“ vienuoliai...
 „Rolandas Viršilas pareiškė, kad bendrovė neketina pažeisti visuotinai priimtų moralinių normų ir pažadėjo nedelsiant nutraukti vienuolius papiktinusią reklamą.“
 Skiedinys (cementovkė).
 Ar ne TiT kalbėjo R. Viršilo lūpmis?..
 Ką už tai gaus Švyturys?..Laukime tęsinio (po rinkimų)...
 „„Priimkite nuoširdų mūsų kompanijos atsiprašymą dėl veiksmų, kurie Jums pasirodė nepriimtini. Tai tikrai nebuvo noras pasinaudoti vienuolių visuomeniniu autoritetu“, – tvirtino R.Viršilas.“
 „Švyturys“ panaudojo LR vėliavos spalvas ir jos išdėstymą- savo reklamai (alkoholio), bet iki šiol- neatsiprašė.
 http://www.krantai.lt/ru/naujienos.html?id=1189&show=placiau
 „Drįsčiau parodyti žmogaus sugebėjimą atskirti gera nuo blogo. Tai turi tik Žmogus.“
 Ir kaip iš to išplaukia, kad Dievas egzistuoja? Daug dalykų turi tik žmogus, daug dalykų turi tik bebras, ir daug dalykų turi tik streptokokas. Tai tik įrodo, kad visi gyvūnai nėra identiški, sveikinu, įspūdingas atradimas.
 Respondente, jokie akademiniai mokslai nesiūlo pinigų už evoliucijos įrodymą. Tuo užsiima demagogai kreacionistai, kurie net gerai nežino, ką reiškia žodis „įrodymas“. Akademikai evoliucijos teorija neabejoja. Neabejojo anksčiau, neabejoja dabar. Jūs elementariai meluojate, arba nežinote ką kalbate. Abu dalykai vienodai blogai, bet antrasis atvejis pataisomas: tereikia šiek tiek apsišviesti. Rekomenduoju pradėti nuo R. Dawkinso „The Selfish Gene“ arba „The Blind Watchmaker“, lengvai skaitomos knygos, suprantamos ir neturint biologo išsilavinimo. Vėliau, jei dar liks abejonių, galėsite pereiti prie sudėtingesnės mokslinės literatūros.
 Sejanus > tad matau pingų nenorite! Ogi milijonas spėju būtų ne pro šalį. Juk taip paprasta – įrodymus turit! O pagūglinti visgi patingėjot dėl akademinių fondų :)
 O be to ir į Nobelio premiją galėtumėt iš karto pretenduot, nes anksčiau ją gavę pasakojo visiškas nesąmones idant jūsų – tai jau jus tai tikrai įvertins:
 Džordžas Valdas, Nobelio premijos laureatas, biologas. „Aš to (sukūrimo) nepriimsiu filosofiškai, nes nenoriu tikėti Dievu. Taigi aš pasirenku tikėti tuo, kas žinau yra moksliškai neįmanoma!, t.y. atsitiktinis atsiradimas vedantis į evoliuciją“.
 Gal daugiau akademinių citatų?
 Tad Sejanus, nebegyvename Darvino laikais, kai neesant faktų buvo galima spekuliuoti bet kokia teorija. Faktai atsirastų – pasitvirtintų, neatsirastų – toliau spekuliuojam. Bet šiais laikais yra tiek faktų, kurie verčia visą evoliucijos teoriją aukštyn kojom, kad spekuliacijai vietos nebėra!
 Dėl gėrio ir blogio. Nekalbam apie fizines savybes. Gėris ir blogis, kuris verčia žmogų priešingai nei bebrą kartais nuneigti save, kad neskriaustum kito. Vaikai to neturi. Bet koks pyplys gali akmeniu vošt kitam per galvą kad paimtų smėlio kastuvėlį. bet augant žmogui, sąžinė vis labiau beldžiasi. Tad neišsisukinėkite – prašėte kokio nors pavyzdžio pateikiau kažką, kas evoliucijos eigoje negalėjo atsirasti. Netikite? Nueikite apgaukite stipriau ką nors tuoj pat. Pklausykite sąžinės. O kai sugaus apgaudinėjant pažiūrėkite į veidrodį. Raudonuojate? Žinokite tai evoliucija įdėjo jums raudonio, kad žinotumėte ir kiti žinotų kada jums gėda.
 Dar trumpai dėl mokslinės literatūros. Padarom eksperimentą? Aš radau tokią knygutę iš tarybinių laikų serijos „Noriu žinoti’. Knygutė „Apie tvaną ir Atlantidą“. Tarybinio autoriaus tikslas aiškus. neįmanoma apkaltinti noru įrodyti sukūrimą, patvirtinti Bibliją. Ten pateiktas labai gražus skyrius apie pasaulio tautų legendas apie tvaną. Jų yra keli šimtai per visą žemės rutulį. Riša bendras vardiklis – tvanas, didelis laivas, gyvūnai laive, viena šeima išsigelbėjusi. Aš visą jau reziumavau gana trumpai.
 Pabandom; aš jums persiūsiu informaciją, o jūs ją pabandykite įdėti į Vikipediją! Bent kokius 5 kartus pabandykite po ištrynimų.
 Tada giliai pagalvokite kokia informacija pateikiama spekuliatyvinėse teorijose, kurių, kaip sakė Nobelio premijos laureatai moksliškai įrodyti negalima. Informacija :prieš milijonus metų buvo taip“ yraa tik spekuliatyvi. Ir pateikia ją kas kaip nori, kas nepalanku ištrindamas...
 Aš galėčiau ilgai ir kantriai aiškinti evoliucijos teoriją žmogui, kuris jos visai nežino, bet norėtų sužinoti. Tarkim, kokiam moksleiviui. Bet nematau reikalo to daryti, kai pašnekovas didžiuojasi savo neišmanymu, užsiima apgailėtina demagogija ir akivaizdžiu melu, ir su kiekviena žinute atrodo vis liudniau. Belieka tikėtis, kad melas nėra universali krikščioniška vertybė, kad čia tik Respondento vertybė.
 Sejanus > demagojija užsiimate jūs, neturėdami faktų teoriją prilygindami realybei. Tai, kad nenorite pinigų rodo, kad nelabai faktų ir turite. Tiesa sakius iš jūsų nesitikėjau daugiau nei iš Nobelio premijos lauretų.
 O dėl melo dar liūdniau – kam kam bet jums tai neturėtų kelti nuostabos, kad kiekvieno gero ir blogo supratimas yra kitoks. Juk ir pats nežinote kas gėris ir kas blogis ir iš kur jis atsirado.
 Belieka tikėtis, kad jūsų žinios neliks paslėptos ir jas kada nors galės panaudoti Nobelio premijos lauretai savo žinių spragoms užlopyti.
 Tai gal pradedam nuo Vikipedijos eksperimentų? Idant jūsų žinios neliktų paslėptos – juk taip trūksta!
 Man nekelia nuostabos, kad kiekvieno blogio ir gėrio supratimas yra kitoks. Man kelia nuostabą, kad kai kurie krikščionys melą laiko tinkama priemone savo mokymui skleisti. Jūsų atveju, melą, kad kažkokie akademikai už Evoliucijos teorijos įrodymą siūlo pinigus, melą kad ją kažkam reikia įrodinėti, melą kad nėra ją įrodančių faktų ir taip toliau. Mano patarimu pasiskaityti apie tą teoriją prieš ją paneiginėjant tikriausiai nepasinaudosite, todėl nebeturime apie ką kalbėtis.
 Savo eksperimentais užsiiminėkite pats, jie kvaili :)
 Sejanus > o jūs ir neturėjote apie ką kalbėtis nes faktų tai nėra! Bet nepergyvenkite – ne vienas faktų neturite ir ne vienas tikite. ta religija gana populiari. Belieka tik pereiti prie personalijų, kaltinti asmenybių sutrikimais, fanatizmais. Kitaip nebūtų ką sakyti, nes faktų deje neturite.
 Tad kitą sykį jei nenorite skaityti, tai ir neprašykite info. Mandagiu apsimetinėti nereikia – gėris ir blogis gi neegzistuoja – yra subjektyvus dalykas pagal jus – nesikuklinkite.
 O jei dar norite ginčytis, tai gal tada padarom eksperimentą aukščiau minėtą su Vikipedija. nebūtina net apie tvaną – tarkim paimsim banginio anatomiją ir pataisysim dabar jau visiems biologams žinomą klaidą apie „rudimentines“ galūnes pilvo apačioje, kurios pasirodė beesą dauginimosi organų rišamieji kaulai. Pabandom ištaisyt tą klaidą bent 5 kartus?, tada pabandom įdėt legendų santrauką, o tada galėsim įvertinti jūsų siūlomas grožinės literatūros knygas apie įsivaizduojamus pakitimus atvedusius į tokių protingų individų kaip Sejanus ir Respondentas diskusiją.
 kai susidraugausim galėsim eiti milijonų pasiimt už turimus faktus!
 Kunigas N. Petrikis agituoja balsuoti už TS- LKD?..
 Kas naujo?..Už Grybauskaitę taip pat kunigai, bažnyčiose, agitavo.


type: wikipedia

text:
Белият щъркел (Ciconia ciconia) е вид едра птица, представител на семейство Щъркелови. Гнезди и отглежда потомството си в Европа (включително и България), Северна Африка, Близкия изток и Централна Азия. Извършва сезонна миграция в Субсахарска Африка, Западна Индия и по-рядко в южните части на Арабския полуостров.
 Възрастната птица има характерен вид с почти напълно бяло оперение, черни махови пера, дълъг врат, дълги червени крака и дълъг червен заострен клюн. Дължината на тялото от върха на клюна до края на опашката е 100 – 115 cm, а размахът на крилете е 155 – 215 cm. Формата и размерът на крилете помагат при миграциите на дълги разстояния, като позволяват на птицата да се рее и да използва топлите въздушни течения, за да пести енергия.
 Видът е синантропен и гнезди в селища или в непосредствена близост до тях. Изгражда гнездата си върху комини, стълбове от електропреносната мрежа, покриви, паметници и все по-рядко върху стари изсъхнали дървета. Гнездото е с големи размери, ежегодно се ремонтира и освен за гнездене на белия щъркел служи за подслон на други видове дребни птици. Образува постоянни двойки, които ежегодно отглеждат по едно поколение от 1 до 6 малки. Малките за няколко месеца укрепват и отлитат с родителите си при есенната миграцията на юг.
 Промените в околната среда в районите на гнездене и зимуване имат силно въздействие върху оцеляването на вида. Осигуряването на спокойствие на птиците при извършването на миграциите и по местата за почивка по маршрута е също от решаващо значение за ограничаване на смъртността при изтощителните прелети. Макар и добре познат, поради близкото си съжителство с човека, белият щъркел е изключително чувствителен вид. В продължение на столетия той успява да живее съвместно с хората и отново човешката дейност се оказва решаващ фактор за съществуването на вида.
 Над България преминава най-големият миграционен поток на вида към Африка и обратно. Тук се събират птиците от източната миграционна популация и образуват огромни ята, които почиват и набират сили на няколко места по Българското Черноморие.
 Белият щъркел носи разнообразна символика при различните народи, които са водили съвместен живот с него в продължение на столетия. Приема се, че носи семеен уют и щастие за дома, над който гнезди. Символ е на плодородието и родителските грижи. Щъркелът е хищник, като основната му плячка са дребни гризачи, които са вредители по полските култури. Счита се, че оказва пряко въздействие върху осигуряването на храната за хората. Ежегодните миграции, водещи до изчезването на птиците в края на лятото и повторната им поява след края на студената зима са предпоставка за възникването на множество митове. Щъркелът е птицата, която за българите символизира идването на пролетта. Обичаят на носенето на мартеници е също свързан с белия щъркел. Който види щъркел, трябва да свали мартеницата от гърдите си, да я остави под камък или завърже на разцъфнало клонче.
 Класификация
 Белият щъркел е една от многото птици описани през 1758 г. от шведския натуралист Карл Линей Тогава той нарича птицата с името Ardea ciconia. През 1760 г. френският зоолог Матюрен Жак Брисон отделя вида в нов род Ciconia. И двете имена – видовото и родовото, cǐcōnia, произлизат от латинската дума за щъркел. Птицата е наречена с това име в трудовете на Хораций и Овидий.
 Белият щъркел има два подвида:
 Ciconia ciconia ciconia – основният подвид описан от Карл Линей през 1758 г. Гнезди в Северозападна Африка голяма част от Европа и западните части на Азия. Малка популация от този подвид гнезди в Капската провинция на ЮАР в най-южните части на Африка. В края на лятото мигрират в Субсахарска Африка, където презимуват. Незначителна част от птиците зимуват в Индия. По данни от 1999 г. (Schulz) източната миграционна популация наброява 552 000 птици с около 132 718 – 134 718 гнездящи двойки, а числеността на западната възлиза на 112 000 птици с 29 866 гнездящи двойки.
 Ciconia ciconia asiatica – този подвид е описан от руския зоолог Николай Северцов през 1873 г. Представителите му гнездят в Туркестан, а зимуват в райони от Иран до Индия. Те са малко по-едри от основния подвид, а по численост са значително по-малко. По данни от 1999 г. (Shernazarov) гнездящите двойки на този подвид възлизат едва на 1450 броя.
 До 1992 г. към вида на белия щъркел е причисляван и трети подвид Ciconia ciconia boyciana (Swinhoe, 1873). Същият е отделен като самостоятелен вид Ciconia boyciana (Hancock et al. 1992) с името Далекоизточен или Черноклюн щъркел.
 Изкопаеми останки
 Фосилни останки от щъркелова птица са открити на остров Русинга в езерото Виктория, Кения. Те са от миоцен на възраст 24 – 6 милиона години и представляват дистален край на дясна раменна кост от ранен представител на бял или черен щъркел. Останките не могат да бъдат класифицирани с точност поради близкото устройство на тялото и големина на двата вида. Други сходни останки са открити и на остров Мабоко от Среден Миоцен. В България субфосилни находки от среден и късен холоцен са намерени от палеоорнитолога проф. Златозар Боев в няколко древни селища – Долнослав (Асеновградско), Кабиле (Ямболско), Вила Армира (Ивайловградско), крепостта Баба Вида и други.
 Физиологични особености
 Белият щъркел е голяма птица. Тя е с дължина на тялото 100 – 115 cm, размах на крилете 195 – 215 cm и тегло 2,3 – 4,54 kg. Както всички представители на семейството има дълги крака, дълга шия, и дълъг, прав, заострен клюн. Представителите на двата пола са идентични на външен вид, с тази разлика, че мъжките са по-големи от женските. Перата на тялото са бели, а по крилете са черни. Черният цвят на оперението се дължи на пигмента меланин. Гръдните пера са дълги и накъдрени, като така образуват своеобразна грива, която се използва от някои индивиди при ухажването. Ирисите са матово кафяви или сиви, а околоорбиталната кожа е черна. Възрастните птици са ярко червен клюн и червени крака, оцветяването на които се дължи от каротиноиди в диетата. В някои части на Испания е установено, че пигментацията на клюна и краката се дължи на пигмента астаксантин. Той попада в птиците от рака Procambarus clarkii, който е привнесен за Испания вид. Червеният цвят при такива щъркели е значително по-ярък, като дори голишарчетата имат червена пигментация на клюна.
 Подобно на други сродни видове, крилата на белия щъркел са дълги и широки и дават възможност на птицата да се рее при полет. Размахването на крилете е плавно и постоянно. При полет шията е изпъната напред, а дългите крака са изпънати назад. като леко излизат зад перата на опашката. По земята върви бавно и със стабилно темпо при изпънат нагоре врат. В случаите, когато си почива, извива врата си, като поставя главата под крило. Линеенето не е добре проучено, но изглежда че се извършва през цялата година, като основните махови пера се заменят през размножителния сезон.
 При излюпването си голишарчетата са частично покрити с къса, рядка, белезникава перушина. Около седмица по-късно тя се заменя с по-гъста перушина от вълнест бял пух. На около триседмична възраст израстват и черни махови пера. Краката на новоизлюпените са сиво-черни, като с напредване на възрастта стават червени. Подобно е положението и с клюна – при излюпването е черен с кафеникав връх. Макар че оперението на младите птици при отделянето от родителите е подобно на тяхното, то носи все още следи, че птицата е млада. Краката и клюнът не са така ярко зачервени, а върхът на клюна продължава да бъде тъмен. Младите бели щъркелчета получават оперение като на възрастна птица едва към втората си година.
 Разпространение
 По приблизителни оценки на числеността на вида се смята, че Полша е страната, в която гнездят около 25% от популацията му. По данни от 2004 г. в страната гнездят 52 500 двойки. В съседните на нея страни числеността на вида е също голяма – в Украйна са около 12 – 18 хил. двойки, в Беларус 10,5 – 13 хил. двойки. В Литва числеността им е около 10 хил. двойки, като този показател я прави страната с най-гъстата популация на бели щъркели. В Латвия те наброяват 8,5 хил. двойки, а на север в Естония намаляват до около 4 хил. В Германия гнездят около 3400 двойки, като 3000 от тях са на територията на бившата ГДР. В страните от Югозападна Азия Турция е страната с най-многочислената популация – 15 – 35 хил. двойки. От западната миграционна популация (по оценки от 2008 г.) най-многочислени са представителите в Испания (14 хил. двойки) и Португалия (10 хил. двойки). Макар в миналото в Дания гнездящите двойки да са били около 4 хил. то през 1995 г. те наброявали едва 5, а през 2005 г. двойките вече са три. През 1980-те години броят на белите щъркели в долното течение на река Рейн драстично намалява и видът е на ръба да изчезне. Благодарение на програми за реинтродукция, както тук, така и в съседни региони, числеността на двойките бели щъркели се увеличава, като в началото числеността им е достигнала до: Нидерландия (9 – 12), Италия (30) и Швейцария (120 – 160). През 2008 г. броят на белите щъркели в Нидерландия е бил около 700 двойки. Подобни програми за реинтродукция на вида действат и в Швеция и Швейцария.
 Известни са няколко двойки бели щъркели, които гнездят в крайните южни части на Африка, които са нормални обитатели в район, който частично се покрива със зимните местообитания на мигриращите представители. Никога обаче гнездящите двойки в ЮАР не са надвишавали 10. Първата гнездяща двойка е забелязана през 1933 г. в околностите на градчето Оудсхорн. До 1940 г. птиците давали потомство, след което двойката изчезнала. Следващата гнездяща двойка била забелязана в околностите на Бредасдорп, като в края на 1950-те години станали 4. През 2000 г. тук останала само една двойка. В периода 1960 – 1976 г. една двойка е гнездяла в района на Мосъл Бей. В средата на 1970-те в зоопарка на Кейптаун бели щъркели изграждат гнездо върху клетките на животните. През 1975 г. дори гнездото се намирало над клетката на лъвовете. През годините местоположението на гнездата се меняло, променяла се е и числеността на гнездящите двойки. През 2000 г. те се увеличили до 5, като едно от гнездата се намирало над клетката на пантерите. Няма данни обаче дали поколението на гнездящите в ЮАР двойки извършва сезонни миграции към Европа или остава в Африка.
 Скитащи или прелитащи екземпляри на вида могат да бъдат наблюдавани и на север от районите на гнездене – във Финландия, Великобритания, Исландия, Ирландия, Норвегия и Швеция, както и Азорските острови и Мадейра.
 Интересен факт е, че във Великобритания през 2004 г. е наблюдавана за пръв път да гнезди двойка от близо 600 години. Това става в графство Западен Йоркшър. За последен път гнездящи щъркели в Британия са наблюдавани през 1416 г. на катедралата Сейнт Джайлс в Единбург.
 Местата на гнездене на азиатския подвид се намират в историческия регион Туркестан. Птиците се срещат в район от Аралско море на запад до границите на Синдзян-уйгурския автономен регион на Китай на изток. Смята се, че Синдзянската популация изчезва през 1980-те.
 Разпространение в България
 В България са извършвани три официални преброявания както следва 1979/81 (в някои окръзи и през 1984 г.), 1994/95 г. и последното, проведено през 2004 – 2005 г. При него са преброени 4818 двойки.
 Най-много от двойките гнездят в Пловдивска, Хасковска, Софийска и Плевенска област, а най-малко са в района на Габрово и Смолян. Населените места с най-много гнездящи щъркелови двойки са:
 Драгушиново – 36 двойки,
 Козлодуй – 27 двойки,
 Съединение – 26 двойки,
 Раковски и Белозем по 25 двойки,
 Кулата, Равно поле и Иваново по 21 двойки,
 Поповяне и Караджалово по 20 двойки.
 По показател плътност на двойките средната за страната е 4,3 двойки на 100 km2. Най-висока е в областите Пловдив (8,1), Хасково (7,8), София-град (7,5) и Монтана (7,5), а най-ниска в Смолян (0,03). Птиците гнездят основно в населени места. При последното преброяване само 470 двойки (8,2%) са гнездели извън селища и то основно в обширни влажни райони. Тогава двойките са отгледали 12 032 броя птици достигнали до степен младежко оперение.
 По процент на отгледани малки двойките биват: с едно – 4,7%, с две – 27,9%, с три – 44,2%, с четири – 19,4% и с пет – 2,0%. Разликата се дължи на това, че при преброяването е имало двойки с неустановен брой малки или без отгледани такива.
 В България белият щъркел обитава райони от морското ниво до 1317 m надморска височина. Разпределението по надморска височина е следното:
 0 – 49 m – 393 двойки,
 50 – 99 m – 670 двойки,
 100 – 199 m – 1732 двойки,
 200 – 299 m – 858 двойки,
 300 – 499 m – 512 двойки,
 500 – 699 m – 388 двойки,
 700 – 999 m – 253 двойки,
 1000 – 1299 m – 11 двойки,
 1300 – 1317 m – 1 двойка.
 От преброените 5703 гнезда, 155 са обитавани от самотни птици, а 730 са необитаеми. От тях 3949 броя са изградени върху електрически стълбове, върху сгради са 944 (повече от половината от тях са върху комини). Други 679 гнезда са изградени върху дървета. Като видово разнообразие те биват съответно – акация (29%), топола (14%), черница (12%), гнезда са установени и върху бор, дъб, ясен, орех, липа и други.
 В сравнение с предходни преброявания се наблюдава тенденция към увеличаване на гнездата изградени върху електрически стълбове, камбанарии на църкви и паметници. Увеличава се и броят на гнездата изградени върху специално създадени от хора платформи, които създават безопасни условия на гнездене. В същия момент рязко спада броят на гнездата изградени върху дървета.
 Ежегодно фондация EuroNatur присъжда титлата „Европейско село на щъркелите“. През 2005 г. същата е дадена на пловдивското село Белозем. Тук гнезди една от най-големите колонии на вида в България. На покрива на ОУ „Гео Милев“ са изградени 20 гнезда. От 2006 г. всяка пролет в селото се организира „Фестивал на Белия щъркел“. В началото на април в софийското село Мрамор ежегодно под патронажа на Министерството на околната среда и водите се организира фестивал на белия щъркел. Убийството на бял щъркел в България е забранено още през 1892 г. Видът е поставен под закрилата на Закона за лова.
 Миграции
 Представителите на европейския подвид извършват ежегодни миграции към Африка и обратно. Птиците се събират на ята които често достигат до 20 000 индивида, придвижват се поединично или на малки групи, като се включват в ятата на пеликани, черни щъркели или грабливи птици. За да прелетят до Черния континент е нужно да заобиколят Средиземно море, а в по-редки случаи да прелетят над него. Поради тази причина представителите се подразделят на две огромни миграционни популации, всяка от които ползва определен маршрут. Западният коридор за миграция преминава през най-кратката водна връзка свързваща Стария континент с Африка – Гибралтарския пролив. Оттук преминават към страните от Западна Африка на юг от Сахара. Вторият поток се нарича Черноморско – Средиземноморски. Той събира щъркелите от Централна и Източна Европа и през югоизточния ъгъл на Балканите през Босфора или Дарданелите преминава към страните от Близкия изток, като заобикаля Средиземно море от изток. Малка част от прелетните птици обикалят Черно море по източните му брегове. След като достигне Египет се спуска на юг по Нил до Централна и Южна Африка. При източния миграционен поток се образуват сборища от много индивиди по пътя му, които учените наричат „гърло на бутилка“. Такива места са Босфора, и по на юг в района около израелския курорт на Червено море, Ейлат. Оттук птиците преминават към Африка. В района на Израел малка част от мигриращите птици се отделя на югоизток към Оман. Изследване на зимуващите бели щъркели в Оман установява, че голяма част от птиците са опръстенени в България и Гърция. За западната миграционна популация т.нар. „гърло на бутилка“ е Гибралтарският пролив.
 Значително по-малки ята прелитат над Средиземно море, като ползват коридорите през Апенинския полуостров, Сицилия, Малта до Тунис и този през Южна Гърция, Крит до Либия. Своеобразната граница на двете миграционни популации, които гнездят в Европа минава през Германия приблизително по поречието на река Елба. Други автори изместват границата в югозападна посока. Тя минава между Оснабрюк и планината Харц в Северна Германия и от там се спуска на юг по 11-ия меридиан. Всички, които гнездят североизточно и източно от тази линия спадат към източната миграционна популация. Продължението на линията от Оснабрюк в западна посока преминава през Нидерландия. Някои от двойките в страната мигрират на югоизток през Босфора, а реинтродуцираните представители отлитат на юг през Гибралтар.
 Основният поток на европейската популация преминава над територията на България. При извършени преброявания е установено, че ежегодно през защитената местност Пода край Бургас прелитат и остават да починат щъркели, чиято численост съставлява 75% от европейската популация на вида. Местността се намира на основния път на прелетните птици Виа Понтика. Района на Бургаския залив е място, където са поставени два рекорда относно числеността на птиците прелитащи над България. През 1981 г. оттук са преминали 227 хил. мигриращи бели щъркели в едната посока, а през 2001 г. е преброено най-многочисленото ято от този вид – 27 800 броя. В Западна България минава вторият, значително по-малък миграционен път наречен Виа Аристотелис. Описан от Аристотел пътят е с посока север – юг основно по поречието на Струма и в по-малка степен това на Места. Това е и миграционният път преминаващ над София.
 За разлика от дребните мигриращи птици, щъркелите, подобно на пеликаните и други едри хищни птици, мигрират основно над сушата и така обикалят големите морета, като Черно и Средиземно. Причината за това е, че денем земята се нагрява от слънцето, като в късния следобед започва да отдава натрупаната топлина на въздуха над нея. По този начин се образуват топли въздушни потоци, които се издигат нагоре в атмосферата. Тези потоци са изключително подходящи за мигриращите едри птици, които се възползват от тях. По този начин птиците се реят над земната повърхност, като преминават огромни разстояния към набелязаната посока. Така пестят значителна енергия, като свиват крилете си доста рядко. Изследванията сочат, че образуваните термални потоци определят височината на полета и скоростта. Така например е установено, че мигриращите над Израел бели щъркели прелитат на височина 500 – 1060 m през пролетта и на 670 – 1640 m през есента. Среднодневно белият щъркел може да измине от 200 до 400 km. Поради гореизброените причини белите щъркели мигрират през деня, а нощем почиват. Интересен факт е, че при миграцията си на юг птиците изминават разстоянието около два пъти по-бавно в сравнение с обратния път, който изминават напролет в посока север. Пътят от Източна Европа до Субсахарска Африка се изминава за по-малко от месец при средна скорост на полета от 38,2 km/h и средна дневна продължителност от 8 часа и 48 минути.
 Зимните местообитания при европейския подвид се намират в Африка – основно в Сахел и района на Източноафриканската рифтова долина. Западната миграционна популация зимува в Сахел в частта му между Атлантическото крайбрежие при Сенегал до езерото Чад на изток. Основната концентрация на бели щъркели обаче се намира в района на вътрешната делта на река Нигер в Мали. Други индивиди зимуват около непресъхващи водоеми в източен и централен Сахел. Източната миграционна популация зимува в район южно от 14-ия паралел в Чад и Судан до ЮАР. През септември и октомври прелетните птици достигат северните части на тази зона, остават за няколко седмици или месец, а след това поемат отново на юг. Най-високи концентрации на зимуващи бели щъркели има в Танзания, Зимбабве и ЮАР. Единични бели щъркели остават да зимуват на Иберийския полуостров, Балканите и Турция. Азиатският подвид извършва по-кратки миграции. Зимува около водоеми в Южен Иран, Пакистан и Индия в район намиращ се в близост до Арабско море.
 Исторически сведения
 През последните няколко хиляди години и особено през последните столетия числеността, състава и разпределението на популацията на белия щъркел е в пряка зависимост от човешката дейност. Преди около десет хиляди години птиците гнездели в Северна Африка. След края на последната Ледникова епоха обаче климатът се затопля, като се променя и характера на водните източници, флората и фауната в районите където се отдръпват ледовете. Европа се превръща в гъста гора и само реки прорязват континента, като създават сравнително минимални условия за гнездене и намиране на храна на прелетните птици. Поради тази причина числеността на птиците в континента не нараства значително. Значителна промяна настъпва с постепенното изсичане на горски масиви от хората, които се установяват на континента. Това става първо на юг в Средиземноморието, като постепенно границата се измества на север. Така се откриват огромни площи, които създават идеални условия за белите щъркели да намират плячка. Това е и периодът, когато птиците започват да гнездят в близост или в човешките селища. Хората обаче бързо успяват да овладеят природните сили на континента. Сред тях влизат и водните източници – пресушават блата, променят коритата на реките, изграждат диги и изкуствени водоеми. Това коренно променя условията на живот на белия щъркел. Ето защо в тези райони птиците престават да гнездят, като се изместват към други, предлагащи по-благоприятни условия. Типичен пример за това са страни като Великобритания, Нидерландия, Северна Франция, Западна Германия, Белгия и Дания. Стига се дотам, че във Великобритания видът престава да гнезди, а в останалите страни гнездят единични двойки.
 Замърсяването на почвата и водите от своя страна прекъсва хранителната верига и така обширни територии престават да дават подходящи условия за живот на птиците. Отравянето на видовете, които са потенциална плячка за щъркела, също създава условия за отравяне и на птиците, които ги консумират.
 Поведение
 Белият щъркел е общителна птица. Образува ята от хиляди птици, в които може да се включват и други мигриращи видове птици по пътя им към Африка и обратно. Белите щъркели недостигнали полова зрялост се събират на ята от по 40 – 50 индивида по време на размножителния сезон. В летовищата в Африка е наблюдаван да съжителства и намира прехрана съвместно с по-дребния и по-тъмен Абдимов щъркел. Макар и по-рядко гнездящите двойки се събират в малки колонии, които варират по големина и социална структура. Например по-младите щъркелови двойки заемат периферните гнезда, а възрастните двойки постигат по-голям успех при отглеждането на малките поради мястото, което заемат в гнездящата колония. Социалната структура и взаимодействие между представителите се поддържа от алтруистично поведение, като например съвместно пощене и разресване на перушината. Белите щъркели проявяват това поведение само в местата за гнездене. Изправените птици чистят с клюна си перата на седналата в гнездото птица, родителите чистят перата на малките и понякога малките се почистват едно друго. За разлика от повечето видове щъркели, белият никога не застава в поза с разперени крила. Възможно е да държи отпуснати крилата си надолу в случай на мокра перушина.
 Изпражненията на белите щъркели, подобно на всички птици съдържат фекални маси и урина. Често при топло време щъркелите се изхождат върху краката си, като същите стават бели. Процесът се нарича урохидроза и с него се цели охлаждане на организма посредством изпарението на водата от изпражненията. При опръстенените птици е възможно засъхнала фекална маса да се натрупа между пръстена и крака, което да доведе до притискане и нараняване на крайника. Бял щъркел е наблюдаван да носи вода за пиене на малките си, като изстисква с клюна си напоен с вода мъх в клюновете им. Това поведение някои учени приемат за използване на инструмент от животно.
 Хранене
 Белите щъркели консумират животинска храна, която е изключително разнообразна. Птиците я намират обикновено по открити площи – ливади, изорани и засети ниви, в близост до водоеми, които се намират на отстояние до около 5 km от гнездото. Диетата им варира според сезона, местността която обитават и характера на животинската плячка в средата, в която се намира гнездото. В менюто му влизат насекоми (предимно бръмбари, скакалци, щурци), земни червеи, влечуги, земноводни, особено жаби (най-вече зелена водна жаба и планинска жаба), малки бозайници, като полевки, къртици и земеровки. По-рядко сред храната им попадат птичи яйца, млади птици, риба, мекотели, ракообразни и скорпиони. Ловуват главно през деня, като малката плячка я поглъщат цяла, но убиват и частично разкъсват по-едрата преди да я погълнат. Установено е, че при завръщането си от юг през пролетта в Латвия щъркелите успяват да открият своята плячка, съставена от жаби, като се насочват от звуците, които издават мъжките при приканването за чифтосване. Средно на ден щъркелът изяжда около 20 – 25 мишки и полевки и 3 – 4 жаби.
 Диетата на белите щъркели недостигнали полова зрялост е подобна на тази на гнездящите птици, но храната си те намират по-често в по-сухи области. Белите щъркели, които зимуват в Западна Индия, са наблюдавани да следват антилопите гарна, като се възползват от насекомите, които бягат от копитата им. Зимуващите бели щъркели често ловуват заедно с щъркелите от вида Ciconia episcopus При зимуващите в Африка щъркели е наблюдавано поведение на изчакване на бягаща от сезонни пожари плячка. В Танзания ежегодно се струпват около 100 хиляди бели щъркела в район с дължина около 15 мили. Този влажен район е богат на земни червеи, които служат за храна на хилядите птици при миграцията. Наблюдавано е хранително пиратство при щъркелите в Индия, които вземат плячката от гризачи, уловени от тръстиковия блатар. В Полша е известно, че ливадния блатар се възползва от уловената от белите щъркели полевки.
 Гнездене
 Белите щъркели гнездят в райони с обработваеми площи, в близост до които има заливни площи или различни по размери естествени или изкуствени водоеми. Гнездата се изграждат върху дървета, сгради, електрически стълбове или създадени от хората платформи. Птиците, които гнездят за първи път в живота си обикновено идват в родното си място, а по-рядко заемат гнездото, в което са излюпени. Проучвания в различни страни сочат, че около две трети от младите щъркели гнездят за първи път в район с радиус от 50 km от родителското гнездо. Останалата част от младите птици гнездят на стотици километри от родното място. Обикновено двойките на белите щъркели не са дружелюбни към съседните. Ако в близост се засели нова двойка, то старата я пропъжда. Макар и рядко белите щъркели живеят в колонии от няколко гнезда, изградени на едно дърво. Нормално белите щъркели населват в гнездото, в което са отгледали малки в предходната година. Ако строят ново гнездо, то в първата година е малко и рехаво. Ако ползват старото, същото бива поправяно от въздействието на атмосферните фактори и надграждано. По-голямото гнездо се свързва с отглеждането на повече малки. Гнездото се заселва в края на март или началото на април, много рядко през май. Обикновено мъжкият пристига първи, доста рядко женската пристига първа, а понякога идват заедно. Женските идват няколко дни след мъжките. Старите птици пристигат по-рано от младите.
 Щъркеловото гнездо се изгражда от клони като дългите и здрави служат за основа, а останалите се вплитат между тях. Вътре в него птиците поставят суха трева, по-рядко стари парцали и хартия. Новоизграденото гнездо е с размери около един метър в диаметър и няколко десетки сантиметра високо. Ежегодно то бива достроявано и надграждано и гнездото придобива значителни размери – 2 метра в диаметър, 3 – 4 метра високо и с тегло 1 – 2 тона. Нормално е от гнездото да изпадат клонки, но птиците бързо поправят нанесените щети. Няколко вида птици използват щъркеловото гнездо като място за изграждане на своите гнезда. Сред най-често срещаните видове са домашното и полското врабче, обикновения скорец, а по-рядко керкенез, домашна кукумявка, синявица, бяла стърчиопашка, домашна червеноопашка, чавка и испанско врабче.
 Освен място за подслон и мътене на други видове птици гнездото на белите щъркели често може да се наследи от двойка, чийто член е отгледан тук преди това. Случва се, когато старата двойка загине, гнездото да се освободи и заеме от нова двойка. Интересен факт е, че най-старото известно гнездо на бели щъркели използвано дълги години е това построено на кула в малко градче в Тюрингия. То е служило за мътене и отглеждане на новоизлюпените от 1549 до 1930 година.
 Снасяне и мътене
 Двойката бели щъркели отглежда обикновено по едно люпило годишно. Нормално женската снася четири яйца, въпреки че е възможно техният брой да варира от 1 до 7. Яйцата са бели, но често изглеждат мръсни или жълтеникави поради глутеновата си покривка. Размерите им са 72,58 х 51,86 mm и тегло 96 – 129 грама, от които черупката тежи 10,76 грама. Инкубацията започва веднага след снасянето на първото яйце, така че при люпенето на пиленцата се наблюдава асинхронност. Инкубацията на всяко от яйцата продължава 33 – 34 дни. Малките се излюпват с бял пух и черни къси човки. Първите новоизлюпени обикновено имат конкурентно предимство пред останалите. За разлика от други видове птици по-силните пилета не са агресивни към по-слабите си братя и сестри, но понякога родителите убиват по-слабите пилета в люпилото. Това се случва по време на недостиг на храна с цел намаляване на размера на потомство, като така се даде шанс на по-силното пиле да оцелее. Голишарчетата на белия щъркел не се нападат помежду си и поради факта че родителите им успяват да осигурят достатъчно количество храна, която да задоволи нуждите на всички. Ето защо родителското поведение на детеубийство се наблюдава много рядко в неблагоприятни годишни условия.
 Отглеждане на малките
 Температурата на въздуха и времето в периода на излюпване на пилетата през пролетта са важни фактори за оцеляването на люпилото. Хладните температури и влажното време са причина за повишаване нивото на смъртност. Проучване на излюпените пилета е довело до сравнително неочакван резултат. Броят на пиленцата, които се излюпват по-късно и успешно достигат до зряла възраст, е по-голям от този на оцелелите по-рано излюпени. Телесното тегло на пилетата се увеличава бързо през първите няколко седмици и достига връх при тегло от около 1,2 kg около 45-дневна възраст. Линейната дължина на клюна се достига за около 50 дни. Малките птици се хранят със земни червеи и насекоми, които родителите им донасят в гушата и повръщат на пилетата. По-отрасналите пилета успяват да вземат храната от клюновете на родителите си. За изхранването на едно малко са нужни 1,5 kg храна на ден. Младите птици напълно се оперват до 58 – 64 ден от излюпването си.
 Обикновено полова зрялост при белите щъркели настъпва на около четиригодишна възраст, въпреки че е възможно да започнат да люпят на две – до седемгодишна възраст. Най-старият известен бял щъркел живял на свобода е бил на 39 години, опръстенен в Швейцария, докато птици, отглеждани в плен, са живели в продължение на повече от 35 години. Младите щъркели, недостигнали полова зрялост и завърнали се от юг през следващите години след излюпването, не се връщат при своите родители. Те не правят и гнезда. Движат се на ята, летуват на открити площадки. Белите щъркели са моногамни, но ако загубят партньор, не остават самотни до края на живота си, а намират друг.
 Общуване
 Възрастните птици на белия щъркел могат шумно да тракат с клюн. Звукът, който се издава, наподобява изключително много картечен огън. Птицата издава тези звуци чрез бързо отваряне и затваряне на човката, така че при почукването се създава звук, след което човката отново се отваря. Звукът се усилва от гърлената торбичка, която действа като резонатор, чрез който звукът се различава по сила и честота. Например по-бавно трака по време на копулация, а траканията са по-кратки в случай на известяване за опасност. Единични звуци издават възрастните птици, които наподобяват на слабо, едва чуващо се свистене. Малките могат да издават резки съскащи звуци, подобни на котешко съскане в случаите, когато просят храна от родителите. Подобно на възрастните и младите също тракат с човките си. Интересно е и поведението на птицата по време на тракане на клюна. Тя извива главата назад, нагоре, извърта я наляво или надясно, като това се повтаря до няколко пъти. Такова е поведението на птиците след полов акт или е в знак за демонстриране на надмощие.
 Заболявания
 Гнездата на белите щъркели са удобно място за живот на дребни членестоноги, особено през топлите летни месеци, когато щъркелите ги населват, за да люпят своите малки. Гнездата са богати на органична материя, която се натрупва в резултат на жизнената дейност на птиците – изпражнения, остатъци от храна, кожа и пера. Тази маса е идеална хранителна среда за акарите. Проучване на видовото разнообразие в органичната материя на дванадесет гнезда открива 13 352 членестоноги от 34 вида. Сред най-често срещаните видове са Macrocheles merdarius, Macrocheles robustulus, Uroobovella pyriformis и Trichouropoda orbicularis. Заедно последните четири вида съставят около 85% цялото количество. Те се хранят с яйца и ларви на насекоми и нематоди, които изобилстват в гнездото. Тези акари стават обитатели на гнездото благодарение на разпространението им от копрофагни бръмбари от семейство Scarabaeidae или са донесени с полепената по клоните органична материя, които птиците донасят при изграждане на гнездото. Същинската роля на акарите не е изяснена, но се предполага, че служат за регулатор на числеността на вредните организми в гнездото. От друга страна те могат да бъдат причина за появата на алергии при щъркелите, да бъдат вектор на вирусни или микотични заболявания при птиците.
 Белите щъркели биват и гостоприемник на паразитни кърлежчета. Сред тях са видовете Freyana pelargica, Pterolichus ciconiae и Xoloptes didactylus, които живеят сред перата. Паразитните акари се хранят с кератин от перушината или с мазнината, която служи за смазване на перата. Пероядите от вида Colpocephalum zebra паразитират в областта на крилата, а тези от Neophilopterus incompletus по цялото тяло.
 Белият щъркел е преносител на няколко типа вътрешни паразити, като Toxoplasma gondii чревни протозойни паразити от род Giardia. Изследване на 120 бели щъркела от района на провинциите Саксония-Анхалт и Бранденбург в Германия установява, че са носители на единадесет вида трематоди, четири цестоди и три вида нематоди. В два рехабилитационни центъра в Испания са приети за възстановяване бели щъркели инвазирани с трематода Chaunocephalus ferox. Паразитът причинява лезии на лигавицата на тънките черва, а птицата отслабва и бързо губи тегло.
 Западнонилската треска е заболяване, чиито причинител циркулира между птиците и кръвосмучещите комари. Мигриращите птици могат да станат причина за разпространението на заболяването сред популациите на птици и хора в незасегнати райони. На 26 август 1998 г. е наблюдавано ято от около 1200 мигриращи отклонили се от курса си към Ейлат бели щъркели. Птиците в ятото били стресирани, размахвали често криле, с цел да се върнат към правилната посока. Няколко от птиците умрели. При аутопсията и взетите материали за изследване е установено наличието на вирулентен щам на вируса на Западнонилската треска сред младите щъркели. При други щъркели са установени антитела срещу причинителя на заболяването. През 2008 г. в спасителен център в Полша са открити антитела срещу вируса на заболяването при три млади бели щъркела.
 В периода 2003 – 2008 г. в Германия са взимани проби от диви птици, включително и от 600 бели щъркела. Същите са тествани за Високопатогенна инфлуенца. През април 2006 г. е регистриран високопатогенният щам H5N1 при два открити мъртви бели щъркела. При други изследвания е установено, че щъркелите са носители и на вируса на Псевдочумата по птиците и три херпесвируса, причинители на заболявания сред птиците.
 Природозащитен статус
 Спадът на популацията на белия щъркел в последните десетилетия се дължи на индустриализацията и промяна на земеделието. Това е свързано с масово пресушаване на блатата и преобразуване на земеделските площи и ливадите в монокултурни блокове, засети от царевица например. Тези промени в някои части на Европа започват още през 19 век, в резултат на което щъркелите изчезват от Белгия още през 1895 г., а до средата на следващия век птиците изчезват и от други западноевропейски страни и райони. Това обстоятелство е причината до момента да се проведат шест международни преброявания на числеността на белия щъркел. Проведените преброявания са през 1934, 1958, 1974, 1984, 1994/1995, 2004/2005 г. България се включва в тези преброявания през втората половина на 20. век, като използва анкетни данни. При последните преброявания анкетните данни постепенно са заменени от индивидуални посещения до всяко от гнездата от доброволци преброители. Така през 1988 г. състоянието на вида в световен мащаб е определено като Почти застрашен вид, но в резултат на стабилното увеличение на числеността му отново е оценен като Незастрашен вид през 1994 г. Заплахите за вида днес не са намалели и включват продължаващата загуба на влажните зони, сблъсъци с електропроводи, използване на пестициди за борба срещу скакалците в Африка и до голяма степен незаконния лов на местата, през които преминават миграционните маршрути и местата за зимуване.
 Помощ на пострадали щъркели в България се оказва от Спасителния център за диви животни към сдружение Зелени Балкани, намиращ се в Стара Загора. Ежегодно тук се приемат бели щъркели, които по различни причини са попаднали в беда. Най-честите причини са изпадане от гнездото, токов удар и запалване на гнездото, неблагоприятни атмосферни влияния върху птиците, оплитане със сизал, бракониерство и недобронамерено отношение от страна на хората и други. Птиците се лекуват, възстановяват и отглеждат до момента, в който лекуващите ги преценят, че могат самостоятелно да осигуряват храната си. Така те ще могат да заякнат и спокойно да мигрират в края на лятото. В много от случаите птиците не могат да бъдат върнати в дивата природа и често биват евтаназирани или остават завинаги в Спасителния център. Рехабилитираните бели щъркели се освобождават в района на Защитена местност „Злато поле“ край Марица. Тук доброволци са изградили платформи с гнезда. През 2011 г. от Спасителния център са пуснати повторно на свобода 56 бели щъркела, основно малки, излюпени през настоящата година.
 Взаимоотношения с хората
 Белият щъркел е птица, която се храни с насекоми и дори полевки, които са вредители в селското стопанство, като по този начин в буквалния смисъл на думата спасява част от хляба на хората. Това е една от причините белият щъркел да е най-едрата птица, която живее толкова близо до човека. Именно доброто отношение на хората към белия щъркел е позволило тази едра птица да живее толкова близо до жилищата им.
 В културата, митологията и религията
 В старогръцката митология щъркелът е въплъщение на омагьосаната богиня Герана, която вечно търси своето бебе. Според легендите Герана се омъжила за пигмей и родила син. Герана била обаче много красива и това предизвикало яростта на Хера, която я превърнала в щъркел. Пигмеите отвлекли сина ѝ. Това е причината Герана ежегодно да отлита на юг в търсене на своето бебе.
 Древното гръцкото законодателство, наречено Пеларгония произлиза от старогръцката дума за щъркел – πελαργός, пеларгос и изисква от гражданите да се грижат за възрастните си родители. Гърците наказвали и убийството на щъркел със смърт. Птиците са защитени и в Антична Тесалия, поради това че ловуват змии. Римските писатели отбелязват пристигането на белия щъркел през пролетта като знак за лозарите да започнат резитбата на лозята.
 Според древноегипетската религия щъркелът е въплъщение на една от особеностите на човешката душа, наречена Ба. Тя е изобразявана като птица (обикновено щъркел) с човешка глава. Според легендите миграцията на птиците се свързва с това, че всяка нощ влиза и отново излиза от човешкото тяло, а в задгробния живот окончателно се свързва с него.
 На иврит думата за щъркел е еквивалент на израза „мила майка“. Това се дължи вероятно на забелязаните от хората грижи, които птицата полага за своето поколение. Щъркелът за евреите е символ на родителските грижи.
 В скандинавската митология щъркелът е символ на семейните ценности. Причината за това е моногамният характер на сексуално поведение на вида, макар и това да не е напълно вярно. За ранните християни, щъркелът се превръща в емблема на целомъдрен брак. Тази символика продължава до 17 век. Мюсюлманите почитат белите щъркели, поради факта че ежегодно при миграцията си те преминават над свещения за тях град Мека.
 През Прутската война крепостта Сорока е обсадена от османските войски. Легендата за спасението на крепостта казва, че бял щъркел носил грозде до бранниците вътре. То дало сили на хората и обсадата била отблъсната. Благодарение на легендата днес белият щъркел е символ на лозарството и винопроизводството в Молдова.
 Интересен факт е завръщането в Европа на ранени от стрела бели щъркели. Те носят части или цялата стрела със себе си. Това обяснявало до известна степен къде изчезват птиците през есента. Първият известен такъв ранен със стрела бял щъркел е намерен в селце в Мекленбург през 1822 г. Птицата била със стрела във врата си и е препарирана. Днес тя е изложена в Университета в Рощок.
 Много хора смятат, че ако щъркели изградят гнездо върху дома им, това ще ги предпази от гръмотевици. Схващането обаче е твърде погрешно. Около 3% от подрастващите щъркелчета загиват от гръмотевични удари. Въпреки това германците и холандците смятат, че щъркеловото гнездо предпазва дома им от пожари, като поощряват птиците да създадат дом на покрива им, като поставят изкуствени платформи. Поляците, украинците и литовците смятат, че щъркелът носи хармония в семейството, в дома на чийто покрив изгради гнездо. Чешкото фамилно име Чапек в превод означава малко щъркелче. Съществуват редица предания, които придават на щъркела магически способности. Според народните вярвания местата, на които птицата свива гнездо, са предпазени от магии и нещастия. Белият щъркел символизира вярност и плодовитост в дома, носи здраве, богатство и късмет.
 Щъркелът носи и голяма символика в случаите, когато се появи в сънищата. Според някои съновници сънува ли някой щъркел, трябва да се пази от кражби и загуби. Ако кацне на къщата, в която живее сънуващият, то тогава той ще се задоми или ще има бебе. Ако щъркелът е хванат на сън, човекът ще живее с този, когото обича. Кръжат ли щъркели над главата на сънуващия, то тогава ще се постигнат желанията и копнежите му. В случай че в съня си човек види щъркели в гнездо с малки, ще има много семейни радости. Щъркеловото гнездо в съня е предзнаменование, че някой близък ще замине или ще напусне семейството. Ако щъркел хвръкне от своето гнездо, то сънуващият ще загуби любовта си.
 Съществуват и редица поговорки за щъркелите. Според една от тях жабите се плашат от щъркела така, както жената от старостта. Не по-малко известни са и басните на Езоп. В някои от тях щъркелът е един от главните персонажи. Едни от най-известните са „Вълкът и щъркелът“ и „Лисица и щъркел“.
 Щъркелът и бебетата
 Според митологията, „щъркелът“ е отговорен за донасянето на бебетата. Тази история вероятно се е появила, защото белите щъркели имат навик да гнездят на комините в градски области, и съответно често биват забелязани около човешки селища.
 Според легендата в Северна Европа щъркелът носи бебетата на техните родители. Макар че е много древна, легендата става популярна благодарение на Ханс Кристиан Андерсен. Според немския фолклор щъркелите взимали бебетата от пещери и блата и ги донасяли с кошница на гърба или във вързоп, закачен на клюна. Бебетата оживявали от т.нар. „щъркелови камъни“, след като бъдат взети от птицата. След като ги донесат до дома, детето е предавано на майката или щъркът го пуска през комина. Домакинствата, които желаят да имат деца, известяват това свое желание, като поставят бонбони по первазите на прозорците. От Северна Европа легендата се разпространява в страните от целия свят.
 Щъркелът в българската култура
 Най-широко разпространената традиция, свързана с българския фолклор, е носенето на мартеницата в началото на пролетта. Сваля се чак тогава, когато се види първият щъркел, като веднага се закачва на разцъфнало или зелено дръвче или се слага под камък. Причината за това според народните поверия е, че птицата е предвестник на пролетта и показва края на студените и началото на топлите дни през новата година. Според друго поверие прелетните птици, какъвто е и белият щъркел, са символ на плодородието. Мартеницата трябва да се носи от млади жени, на които им предстои раждане.
 Българските поверия, свързани с белия щъркел, се виждат в разказа „Нане Стоичковата върба“ на Елин Пелин. Докато двойките живеят необезпокоявани върху върбата в двора на Нане Стоичко, то и в дома му цари спокойствие. Когато героят отсича дървото, което е и дом на птиците, то и в човешкия дом идва проклятието.
 В България легендата за носенето на бебетата от щъркела е чужда. Плодородието е било свързвано с други видове животни, но не и с птицата. Още повече бебетата при младите двойки са се раждали през лятото или есента, следствие на сезона, през който са се правели сватбите. Единствената връзка с това поверие, е че в някои части на България щъркелите идват на Благовещение (25 март). Оттук може да се направи и връзка с благата вест за зачеването на Исус Христос, която получила Мария, с бременността и раждането.
 Според поверие, ако човек види първия за годината щъркел в полет, то всичко през настоящата година ще му върви добре (сякаш „хвърчи“). Ако щъркелът е кацнал, то и виделият го ще е сънлив и мързелив през идното лято. Ето защо пожеланието на хората било „Щъркел хвърчи – и аз да хвърча“. Щом децата видят щъркел, трябва да подскачат на един крак, имитирайки дългокраката птица и да изричат заклинания за здраве. Може и да хвърлят своята мартеница нагоре и да викат „На ти на тебе мартеница, а дай на мене здраве“.
 България е страната в Европа с най-големи концентрации на бели щъркели. По време на масовия есенен прелет, обикновено между 10 август и 30 септември, над страната ни (основно над Бургаския залив) ежегодно прелитат по около 135 000 бели щъркели, групирани средно в 235 ята.
 Източници
 Литература
 Външни препратки
 Снимки на бял щъркел от България
 Щъркели
 Фауна на Палеарктика
 Фауна на Афротропическата област
 Фауна на Индо-Малайската област


text:
Decreto 106/80
 Decreto 106/80, de 15 de Outubro
 Artigo único - 1 - É aprovada, para ratificação, a Convenção n.o 148, Relativa à Protecção dos Trabalhadores contra os Riscos Profissionais Devidos a Poluição do Ar, ao Ruído e às Vibrações nos Locais de Trabalho, adoptada pela Conferência Internacional do Trabalho na sua 63.a sessão, cujos textos em inglês e francês e respectiva tradução para português vão anexos ao presente decreto.
 2 - Com base no disposto no n.o 1 do artigo 2.o da Convenção, é excluída da ratificação a parte referente a vibrações.
 Assinado em 23 de Setembro de 1980.
 (Ver texto nas línguas inglesa e francesa no documento original)
 Convenção Relativa à Protecção dos Trabalhadores contra os Riscos
 Profissionais Devidos à Poluição do Ar, ao Ruído e às Vibrações nos Locais de
 Convocada para Genebra pelo Conselho de Administração da Repartição Internacional do Trabalho, onde reuniu a 1 de Junho de 1977, na sua 63.a sessão;
 Tendo em atenção as Convenções e Recomendações internacionais pertinentes, e nomeadamente a Recomendação sobre a Protecção da Saúde dos Trabalhadores, de 1953; a Recomendação sobre os Serviços de Medicina do Trabalho, de 1959; a Convenção e a Recomendação sobre a Protecção contra as Radiações, de 1960; a Convenção e Recomendação sobre a Protecção das Máquinas, de 1963; a Convenção sobre as Prestações Devidas por Acidentes de Trabalho e por Doenças Profissionais, de 1964; a Convenção e a Recomendação sobre a Higiene (Comércio e Escritórios), de 1964; a Convenção e a Recomendação sobre o Benzeno, de 1971, e a Convenção e a Recomendação sobre o Cancro Profissional, de 1974;
 Depois de ter decidido adoptar várias propostas relativas ao meio de trabalho: poluição atmosférica, ruído e vibrações, que constituem o quarto ponto na ordem do dia da sessão;
 Depois de ter decidido que estas propostas tomariam a forma de uma Convenção internacional;
 adopta, neste dia 20 de Junho de 1977, a seguinte Convenção, que será denominada Convenção sobre o Ambiente de Trabalho (Poluição do Ar, Ruído e Vibrações), 1977:
 1 - A presente Convenção aplica-se a todos os ramos de actividade económica.
 2 - Todo o Membro que ratificar a presente Convenção pode, após consulta às organizações representativas dos empregadores e dos trabalhadores interessadas, se as houver, excluir da aplicação da Convenção determinados ramos de actividade económica, quando essa aplicação levantar problemas específicos de certa importância.
 3 - Qualquer Membro que ratificar a presente Convenção deverá, no primeiro relatório sobre a sua aplicação, que é obrigado a apresentar em virtude do artigo 22.o da Constituição da Organização Internacional do Trabalho, indicar os ramos que foram objecto da exclusão em cumprimento do n.o 2 do presente artigo, indicando os motivos dessa exclusão, e expor, nos relatórios ulteriores, a situação da sua legislação e da sua prática no respeitante a esses ramos, especificando em que medida cumpriu ou se tenciona pôr em prática a Convenção no que respeita aos ramos em questão.
 1 - Qualquer Membro pode, após consulta às organizações representativas dos empregadores e dos trabalhadores, se as houver, aceitar as obrigações previstas pela presente Convenção, separadamente, no que respeita:
 a) À poluição do ar;
 2 - O Membro que não aceitar as obrigações previstas pela Convenção para uma ou várias categorias de riscos especificá-lo-á no seu instrumento de ratificação e indicará esses motivos no primeiro relatório sobre a aplicação da Convenção, que é obrigado a apresentar em virtude do artigo 22.o da Constituição da Organização Internacional do Trabalho. Deverá expor nos relatórios ulteriores a situação da sua legislação e da sua prática no tocante às categorias de riscos que forem objecto de exclusão, precisando em que medida pôs ou se tenciona pôr em prática a Convenção no que respeita a cada categoria de riscos.
 3 - Todo o Membro que, quando da sua ratificação, não tiver aceitado as obrigações previstas pela presente Convenção para todas as categorias de riscos deverá posteriormente, quando considerar que as circunstâncias o permitem, informar o director-geral da Repartição Internacional do Trabalho de que aceita as obrigações previstas pela Convenção relativamente a uma ou mais das categorias anteriormente excluídas da sua aceitação.
 a) A expressão «poluição do ar» designa todo o ar contaminado por substâncias que sejam nocivas para a saúde ou de qualquer forma perigosas, qualquer que seja o seu estado físico;
 b) O termo «ruído» designa todos os sons que possam causar a perda da audição ou ser nocivos para a saúde ou perigosos de qualquer forma;
 c) O termo «vibrações» designa todas as vibrações transmitidas ao corpo humano por estruturas sólidas e que sejam nocivas para a saúde ou perigosas de qualquer forma.
 1 - A legislação nacional deverá prescrever que se tomem medidas nos locais de trabalho para prevenir os riscos profissionais devidos à poluição do ar, ao ruído e às vibrações, limitá-los e proteger os trabalhadores contra esses riscos.
 2 - As modalidades de aplicação das medidas prescritas poderão ser adoptadas através de normas técnicas, de manuais de directivas práticas ou de outros meios apropriados.
 1 - Ao aplicar as disposições da presente Convenção, a autoridade competente deverá agir em consulta com as organizações mais representativas dos empregadores e trabalhadores interessados.
 2 - Os representantes dos empregadores e dos trabalhadores deverão colaborar na elaboração das modalidades de aplicação das medidas prescritas em virtude do artigo 4.o 3 - Deverá instituir-se a todos os níveis uma colaboração tão estreita quanto possível entre o empregador e os trabalhadores para a aplicação das medidas prescritas pela presente Convenção.
 4 - Os representantes do empregador e dos trabalhadores da empresa deverão ter a possibilidade de acompanhar os inspectores quando estes verificarem a aplicação das medidas prescritas nesta Convenção, a não ser que estes considerem, de acordo com instruções gerais da autoridade competente, que isso pode prejudicar a eficácia da sua fiscalização.
 1 - Os empregadores serão responsabilizados pela aplicação das medidas prescritas.
 2 - Sempre que várias entidades patronais empreendam simultaneamente actividades no mesmo local de trabalho, terão o dever de colaborar a fim de aplicar as medidas prescritas, sem prejuízo da responsabilidade de cada empregador pela saúde e pela segurança dos trabalhadores que emprega. Nos casos apropriados, a autoridade competente prescreverá os processos gerais segundo os quais deverá efectuar-se essa colaboração.
 1 - Os trabalhadores terão o dever de respeitar as instruções de segurança destinadas a prevenir os riscos profissionais devidos à poluição do ar, ao ruído e às vibrações nos locais de trabalho, a limitá-los e a assegurar a protecção contra esses riscos.
 2 - Os trabalhadores ou os seus representantes terão direito a apresentar propostas, a obter informações, a obter uma formação e a recorrer à instância apropriada para assegurar a protecção contra os riscos profissionais devidos à poluição do ar, ao ruído e às vibrações nos locais de trabalho.
 1 - A autoridade competente deverá fixar os critérios que permitam definir os riscos de exposição à poluição do ar, ao ruído e às vibrações nos locais de trabalho e, sendo caso disso, deverá precisar, com base nesses critérios, os limites de exposição.
 2 - Quando da elaboração dos critérios e da determinação dos limites da exposição, a autoridade competente deverá tomar em consideração o parecer de pessoas qualificadas do ponto de vista técnico, designadamente pelas organizações mais representativas do patronato e trabalhadores interessados.
 3 - Os critérios e os limites de exposição deverão ser fixados, completados e revistos com regularidade, à luz dos conhecimentos e dos novos dados nacionais e internacionais, tendo em conta, na medida do possível, todos os aumentos dos riscos profissionais resultantes da exposição simultânea a vários factores nocivos no local de trabalho.
 Tanto quanto possível, todos os riscos devidos à poluição do ar, ao ruído e às vibrações deverão ser eliminados dos locais de trabalho:
 a) Através de medidas técnicas aplicadas às novas instalações ou aos novos processos quando da sua concepção ou da sua instalação, ou por medidas técnicas suplementares introduzidas nas instalações ou nos processos existentes; ou, quando isso não for possível, b) Por medidas complementares de organização do trabalho.
 Quando as medidas tomadas em virtude do artigo 9.o não reduzirem a poluição do ar, o ruído e as vibrações nos locais de trabalho aos limites especificados no artigo 8.o, os empregadores deverão fornecer e manter em bom estado o equipamento de protecção individual apropriado. A entidade patronal não deverá obrigar um trabalhador a trabalhar sem o equipamento de protecção individual fornecido em virtude do presente artigo.
 1 - O estado de saúde dos trabalhadores expostos ou susceptíveis de serem expostos aos riscos profissionais devidos à poluição do ar, ao ruído ou às vibrações nos locais de trabalho deverá ser objecto de vigilância, com intervalos apropriados, nas circunstâncias e de acordo com as modalidades fixadas pela autoridade competente.
 Essa vigilância deverá incluir um exame médico de admissão e exames periódicos, em condições determinadas pela autoridade competente.
 2 - A vigilância prevista no n.o 1 do presente artigo não deverá acarretar qualquer despesa ao trabalhador interessado.
 3 - Quando a permanência de um trabalhador num posto que implique a exposição à poluição do ar, ao ruído ou às vibrações for desaconselhada por razões médicas, devem empregar-se todos os meios, conformes com a prática e as condições nacionais, para o transferir para outro emprego conveniente ou para lhe assegurar a manutenção dos seus rendimentos por meio de prestações da segurança social ou por qualquer outro método.
 4 - As medidas tomadas para pôr em prática a presente Convenção não deverão afectar desfavoravelmente os direitos dos trabalhadores estabelecidos pela legislação sobre a segurança social ou o seguro social.
 A utilização de processos, substâncias, máquinas ou materiais, especificados pela autoridade competente, que implique a exposição de trabalhadores aos riscos profissionais devidos à poluição do ar, ao ruído ou às vibrações nos locais de trabalho deverá ser notificada à autoridade competente, a qual poderá, conforme os casos, autorizá-la, segundo determinadas condições, ou proibi-la.
 a) Deverão ser informadas de maneira adequada e apropriada dos riscos profissionais que podem surgir nos locais de trabalho devido à poluição do ar, ao ruído e às vibrações;
 b) Deverão também receber, previamente, instruções adequadas e apropriadas acerca dos meios disponíveis para prevenir esses riscos, limitá-los e proteger contra eles os trabalhadores.
 Deverão tomar-se medidas, tendo em conta as condições e os recursos nacionais, para promover a investigação no domínio da prevenção e da limitação dos riscos devidos à poluição do ar, ao ruído e às vibrações nos locais de trabalho.
 Segundo as modalidades e nas circunstâncias fixadas pela autoridade competente, os empregadores deverão designar uma pessoa competente, ou recorrer a um serviço exterior ou comum a várias empresas, para tratar das questões de prevenção e limitação da poluição do ar, do ruído e das vibrações nos locais de trabalho.
 a) Tomar, por via legislativa ou por qualquer outro método, de acordo com a prática e as condições nacionais, as medidas necessárias, entre as quais a adopção de sanções apropriadas, para se efectivarem as disposições da Convenção;
 b) Encarregar serviços de inspecção apropriados do contrôle da aplicação das disposições da Convenção ou verificar que é assegurada uma inspecção adequada.
 As ratificações formais desta Convenção serão comunicadas ao director-geral da Repartição Internacional do Trabalho e por ele registadas.
 1 - Esta Convenção obrigará apenas os Membros da Organização Internacional do Trabalho cuja ratificação tiver sido registada pelo director-geral.
 1 - Qualquer Membro que tiver ratificado esta Convenção poderá, decorrido um período de dez anos a contar da data da entrada em vigor inicial da Convenção, denunciar a Convenção no seu conjunto ou relativamente a uma ou mais categorias de riscos atrás citados no artigo 2.o, por comunicação enviada ao director-geral da Repartição Internacional do Trabalho e por ele registada. A denúncia apenas terá efeito um ano depois de ter sido registada.
 2 - Qualquer Membro que tiver ratificado esta Convenção e que, no prazo de um ano após ter expirado o período de dez anos mencionado no parágrafo anterior, não fizer uso da faculdade de denúncia prevista no presente artigo ficará obrigado por um novo período de dez anos e poderá depois denunciar a presente Convenção, nas condições previstas neste artigo, no termo de cada período de dez anos.
 2 - Ao notificar os Membros da Organização do registo da segunda ratificação que lhe tiver sido comunicada, o director-geral chamará a atenção dos Membros da Organização para a data da entrada em vigor desta Convenção.
 O director-geral da Repartição Internacional do Trabalho comunicará ao Secretário-Geral das Nações Unidas, para efeitos de registo, de acordo com o artigo 102.o da Carta das Nações Unidas, informações completas sobre todas as ratificações e todos os actos de denúncia que tiver registado, de acordo com os artigos anteriores.
 1 - No caso de a Conferência adoptar uma nova Convenção que implique revisão total ou parcial desta Convenção, e salvo disposição em contrário da nova Convenção:
 a) A ratificação, por um Membro, da nova Convenção implicará de pleno direito, não obstante o artigo 19.o atrás referido, a denúncia desta Convenção, desde que a nova Convenção prevista tenha entrado em vigor;
 b) A partir da data da entrada em vigor da nova Convenção revista, esta Convenção deixará de estar aberta à ratificação dos Membros.
 2 - Esta Convenção manter-se-á, em todo o caso, em vigor, na sua forma e conteúdo, para os Membros que a tiverem ratificado e que não ratificarem a Convenção revista.
 As versões francesa e inglesa do texto desta Convenção são igualmente autênticas.
 Texto integral do documento: https://dre.tretas.org/pdfs/1980/10/15/plain-6689.pdf ;
 Extracto do Diário da República original: https://dre.tretas.org/dre/6689.dre.pdf .
 1999-07-08 - Decreto do Presidente da República 163/99 - Presidência da República
 Estende ao território de Macau, nos mesmos termos em que a ela está vinculado o Estado Português, a Convenção no 148 da OIT Relativa à Protecção dos Trabalhadores contra os Riscos Profissionais Devidos à Poluição do Ar, ao Ruído e às Vibrações nos Locais de Trabalho, de 20 de Junho de 1977, aprovada pelo Decreto 106/80, de 15 de Outubro.
 1999-10-01 - Aviso 143/99 - Ministério dos Negócios Estrangeiros
 Torna público que, por nota de 30 de Agosto de 1999, o Director-Geral da Organização Internacional do Trabalho, na sua qualidade de depositário da Convenção n.o 148 da OIT Relativa à Protecção dos Trabalhadores contra os Riscos Profissionais Devidos à Poluição do Ar, ao Ruído e às Vibrações nos Locais de Trabalho, comunicou ter o Governo de Portugal notificado, em 6 de Agosto de 1999, que a Convenção é aplicável ao território de Macau.
 O URL desta página é: https://dre.tretas.org/dre/6689/decreto-106-80-de-15-de-outubro


text:
Koolieelsete munitsipaallasteasutuste põhimääruste muutmine – Riigi Teataja
 Koolieelsete munitsipaallasteasutuste põhimääruste muutmine
 RT IV, 11.10.2017, 12
 Vastu võetud 04.10.2017 nr 31
 § 1. Tallinna Linnavalitsuse 22. mai 2013 määruse nr 44 „Tallinna Endla Lasteaia põhimäärus" paragrahv 6 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
 „§ 6. Struktuur
 Lasteasutuses on lasteaia- ja liitrühmad.".
 § 2. Tallinna Linnavalitsuse 12. juuni 2013 määruse nr 84 „Tallinna Asunduse Lasteaia põhimäärus" paragrahv 6 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt: „§ 6. Struktuur Lasteasutuses on sõime-, lasteaia- ja liitrühmad ning sobitusrühmad.".
 § 3. Tallinna Linnavalitsuse 12. juuni 2013 määruse nr 97 „Tallinna Priisle Lasteaia põhimäärus" paragrahv 6 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt: „§ 6. Struktuur Lasteasutuses on sõime-, lasteaia- ja liitrühmad.".
 § 4. Tallinna Linnavalitsuse 12. juuni 2013 määruse nr 103 „Tallinna Ülemiste Lasteaia põhimäärus" paragrahv 6 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt: „§ 6. Struktuur Lasteasutuses on sõime-, lasteaia- ja liitrühmad ning erirühmad.".
 § 5. Tallinna Linnavalitsuse 21. augusti 2013 määruse nr 125 „Tallinna Lasteaia Rabarüblik põhimäärus" paragrahv 6 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt: „§ 6. Struktuur Lasteasutuses on sõime-, lasteaia- ja liitrühmad.".
 § 6. Tallinna Linnavalitsuse 28. augusti 2013 määruse nr 126 „Tallinna Lasteaia Sinilind põhimäärus " paragrahv 6 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt: „§ 6. Struktuur Lasteasutuses on sõime-, lasteaia- ja liitrühmad.".
 § 7. Tallinna Linnavalitsuse 28. augusti 2013 määruse nr 127 „Tallinna Lasteaia Kikas põhimäärus" paragrahv 6 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
 Lasteasutuses on sõime-, lasteaia- ja liitrühmad.".