text:
Ochrana osobných údajov : Pôžičky, úvery, PLENKALL a.s.
 tento produkt mi velmi vyhovuje pri otvarani mojej predajne...
 Domov : Ochrana osobných údajov
 Osobné údaje sú chránené pred zverejnením a použitím treťou osobou. Sú použité iba pre komunikáciu s klientom a overenia právnej spôsobilosti. Osobné údaje, ktoré osoba uvedie pri registrácii, uchovávame plne v súlade s pravidlami GDPR. Tieto údaje využívame výhradne za účelom poskytovania našich služieb a v žiadnom prípade ich neposkytujeme nikomu inému.
 Klient pri registrácii je informovaný o ochrane osobných údajov a dáva súhlas v súlade so zákonom 18/2018 Z.z. o ochrane osobných údajov v platnom znení (ďalej len "zákon"), aby spoločnosť Plenkall a.s., Macharova 3, 851 01 Bratislava, zapísaná v ORSR Vložka číslo: 4018 / B, IČ: 36 706 639, (ďalej len "spoločnosť PLENKALL"), spracovávala jeho osobné údaje v rozsahu uvedenom vo vyplnenom formulári, t.j. meno, priezvisko a telefónne číslo atď. za účelom overenia jeho osobných údajov s cieľom poskytnutia ponuky produktov a služieb spoločnosti PLENKALL. Vyššie uvedený súhlas udeľuje klient spoločnosti PLENKALL na dobu 10 rokov. Poskytnuté osobné údaje budú spracovávané v súlade s platnou právnou úpravou. Poskytnutie osobných údajov je dobrovoľné. V prípade, ak klient nemá záujem o poskytnutie osobných údajov, môže to odmietnuť. Ak aj klient poskytne osobné údaje, má právo na ich vymazanie a byť tzv. zabudnutý.
 Súhlas dáva klient registráciou na webovom sídle www.plenkall.com. V prípade, ak klient chce odvolať svoj súhlas, vykoná tak formou elektronickej komunikácie, teda cez e-mail: info@plenkall.com. V prípade, ak do spoločnosti PLENKALL bude doručená žiadosť klienta o odstránenie jeho údajov, vykoná tak najneskôr do 30 dní odo dňa doručenia tejto žiadosti.
 (1) Dotknutá osoba má právo na to, aby prevádzkovateľ bez zbytočného odkladu vymazal osobné údaje, ktoré sa jej týkajú.
 (2) Prevádzkovateľ je povinný bez zbytočného odkladu vymazať osobné údaje, ak dotknutá osoba uplatnila právo na výmaz podľa odseku 1, ak
 b) dotknutá osoba odvolá súhlas podľa § 13 ods. 1 písm. a) alebo § 16 ods. 2 písm. a), na základe ktorého sa spracúvanie osobných údajov vykonáva, a neexistuje iný právny základ pre spracúvanie osobných údajov,
 c) dotknutá osoba namieta spracúvanie osobných údajov podľa § 27 ods. 1 a neprevažujú žiadne oprávnené dôvody na spracúvanie osobných údajov alebo dotknutá osoba namieta spracúvanie osobných údajov podľa § 27 ods. 2,
 f) sa osobné údaje získavali v súvislosti s ponukou služieb informačnej spoločnosti podľa § 15 ods. 1.
 (3) Ak prevádzkovateľ zverejnil osobné údaje a je povinný ich podľa odseku 1 vymazať, je zároveň povinný prijať primerané bezpečnostné opatrenia vrátane technických opatrení so zreteľom na dostupnú technológiu a náklady na ich vykonanie na účel informovania ostatných prevádzkovateľov, ktorí spracúvajú osobné údaje dotknutej osoby o jej žiadosti, aby títo prevádzkovatelia vymazali odkazy na jej osobné údaje a ich kópie alebo odpisy.
 (4) Odseky 1 a 2 sa neuplatňujú, ak je spracúvanie osobných údajov potrebné
 c) z dôvodov verejného záujmu v oblasti verejného zdravia v súlade s § 16 ods. 2 písm. h) až j),
 d) na účel archivácie, na vedecký účel, na účel historického výskumu alebo na štatistický účel podľa § 78 ods. 8, ak je pravdepodobné, že právo podľa odseku 1 znemožní alebo závažným spôsobom sťaží dosiahnutie cieľov takého spracúvania, alebo
 právo na prístup k osobným údajom (§ 21 Zákona),
 právo na opravu (§ 22 Zákona),
 právo na vymazanie (§ 23 Zákona),
 právo na obmedzenie spracúvania (§ 24 Zákona),
 právo na prenosnosť údajov (§ 26 Zákona),
 právo namietať spracúvanie (§ 27 Zákona),
 právo odvolať súhlas (§ 14 ods. 3 Zákona),
 Dozorným orgánom pre oblasť ochrany osobných údajov je: Úrad na ochranu osobných údajov Slovenské republiky, Hraničná 12 820 07, Bratislava 27.
 Uvedomujeme si význam a citlivosť vašich osobných údajov a vážime si dôveru, ktorú nám prejavujete ochotou využívať prostriedky elektronickej komunikácie.
 Ochrana a bezpečnosť dát je jednou z našich priorít, bez ktorej nie je možné vytvárať dôveryhodné vzťahy s našimi klientmi a obchodnými partnermi. Týmto by sme radi zdôraznili, že všetky osobné údaje, ktoré použijete v elektronickej komunikácii s nami, sú zhromažďované, spracúvané a uchovávané v centrálnej databáze s vysokou úrovňou organizačného a technologického zabezpečenia. Pre komunikáciu je použitý SSL protokol od autority RapidSSL CA, GeoTrust, Inc. a je používané šifrovanie na vysokej úrovni. Zobrazenie certifikátu si môžete overiť kliknutím na ikonu vo vašom prehliadači.
 Právna úprava ochrany osobných údajov na národnej úrovni vychádza zo všeobecného osobnostného práva chráneného štátom, základných práv a slobôd zakotvených v Ústave Slovenskej republiky. Podľa čl. 19 ods. 2 a 3 Ústavy Slovenskej republiky má každý právo na ochranu pred neoprávneným zasahovaním do súkromného a rodinného života a na ochranu pred neoprávneným zhromažďovaním, zverejňovaním alebo iným zneužívaním údajov o svojej osobe. Podľa čl. 16 Ústavy Slovenskej republiky je nedotknuteľnosť osoby a jej súkromia zaručená, pričom máme na mysli nedotknuteľnosť súkromia v spojitosti s celou intímnou oblasťou osobného života a nie iba v zmysle ochrany obydlia a toho, čo sa deje za dverami nášho domu, alebo bytu. Za porušenie tohto práva však nie je možné považovať iba odôvodnenú obavu zo zneužitia osobných údajov. Tieto ústavné práva sú v podmienkach Slovenskej republiky premietnuté predovšetkým do zákona Zákon č. 18/2018 Z. z. Zákon o ochrane osobných údajov a o zmene a doplnení niektorých zákonov
 Na národnej úrovni je ochrana osobných údajov zakotvená najmä v:
 · Zákon č. 18/2018 Z. z. Zákon o ochrane osobných údajov a o zmene a doplnení niektorých zákonov
 · Ústavný zákon č. 460/1992 Zb. Ústava Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov
 · Zákon č. 122/2013 z 30. apríla 2013 o ochrane osobných údajov a o zmene a doplnení niektorých zákonov
 · Zákon č. 122/2013 Z. z. o ochrane osobných údajov a o zmene a doplnení niektorých zákonov, ako vyplýva zo zmien a doplnení vykonaných zákonom č. 84/2014 Z. z.
 · Zákon č. 84/2014 Z. z. ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 122/2013 Z. z. o ochrane osobných údajov a o zmene a doplnení niektorých zákonov
 · Vyhláška č. 164/2013 Z. z. o rozsahu a dokumentácii bezpečnostných opatrení
 · Vyhláška č. 117/2014 Z. z., ktorou sa mení a dopĺňa vyhláška č. 164/2013 Z. z. o rozsahu a dokumentácii bezpečnostných opatrení.
 · Vyhláška č. 165/2013 Z. z. o skúške fyzickej osoby na výkon funkcie zodpovednej osoby
 · Zákon č. 40/1964 Zb. Občiansky zákonník v znení neskorších predpisov
 · Zákon č. 71/1967 Zb. o správnom konaní (správny poriadok) v znení neskorších predpisov
 · Zákon č. 300/2005 Z. z. trestný zákon v znení neskorších predpisov
 Parse Time: 0.271 - Number of Queries: 76 - Query Time: 0.10573361500549


type: other

text:
n. 9/2008
 Il mensile pratico
 dal 9/9 online
 Abbonati a solo 79,90+iva
 Testo Unico Enti Locali , agg. al 25.08.2008
 Codici | Enti locali
 (Decreto legislativo 8 agosto 2000, n. 267)
 (Testo coordinato ed aggiornato con le modifiche introdotte dalla Legge 28 dicembre 2001, n. 448, dal D.L. 31 marzo 2003, n. 50, dal D.L. 29 marzo 2004, n. 80, dal D.L. 31 marzo 2005, n. 44, dal D.L. 30 settembre 2005, n. 203, dal D.lgs. 3 aprile 2006, n. 152, dalla Legge 24 dicembre 2007, n. 244 e dal Decreto Legge 23 maggio 2008, n. 92.
 Titolo II - Soggetti (Artt. 13-35)
 Titolo III - Organi (Artt. 36-87)
 Titolo IV - Organizzazione e personale (Artt. 88-111)
 Titolo V - Servizi e interventi pubblici locali (Artt. 112-123)
 Titolo VI - Controlli (Artt. 124-148)
 Titolo III - Gestione del bilancio (Artt. 178-198bis)
 Titolo VI - Rilevazione e dimostrazione dei risultati di gestione (Artt. 227-233)
 Titolo VII - Revisione economico-finanziaria (Artt. 234-241)
 Titolo VIII - Enti locali deficitari o dissestati (Artt. 242-275)
 Decreto legislativo 8 agosto 2000, n. 267
 Articolo 7-bis (1)
 (2) Comma inserito dal D.L. 31 marzo 2003, n. 50.
 [3. Le associazioni di protezione ambientale di cui all'articolo 13 della legge 8 luglio 1986, n. 349, possono proporre le azioni risarcitorie di competenza del giudice ordinario che spettino al comune e alla provincia, conseguenti a danno ambientale. L'eventuale risarcimento è liquidato in favore dell'ente sostituito e le spese processuali sono liquidate in favore o a carico dell'associazione.] (1)
 (1) Comma abrogato dal D.lgs. 3 aprile 2006, n. 152.
 Tractatus dei danni - I danni cagionati dallo Stato, dalla p.a. e dal fisco (IV)
 Diritto d’accesso, informazione e partecipazione: nuovi diritti di (pluri)cittadinanza (Articolo di Serafino Ruscica 01.09.2008)
 Enti locali (Mappa agg. al 25.08.2008)
 Incolumità pubblica e sicurezza urbana: i nuovi poteri dei sindaci (Decreto Ministero Interno 05.08.2008 (Cesira Cruciani) )
 Il diritto di accesso dei consiglieri comunali e provinciali nella legislazione (Articolo di Giovanni Gioffré 04.07.2008)
 Società miste pubblico privato. Le peculiarità del caso italiano (Articolo di Vincenzo Bombardieri e Rosaria Favoino 01.07.2008)
 Pacchetto sicurezza: il decreto legge pubblicato in Gazzetta (Decreto Legge , testo coordinato 23.05.2008 n° 92 (Andrea Ceccobelli) )
 Emergenza rifiuti, ordinanza del Sindaco, stoccaccio temporaneo, illegittimità (TAR Campania-Napoli, sez. VII, sentenza 07.05.2008 n° 3518 )
 Elezioni, voto di lista, mancanza del contrassegno sulla lista, non assegnazione (Consiglio di Stato , sez. V, decisione 05.05.2008 n° 1978 )
 L’affidamento in house ed i suoi presupposti (Focus di Altalex Massimario agg. al 09.04.2008 (Claudio Venditti) )
 Consiglieri comunali, conflitto di interessi, obbligo di astensione, atti urbanistici (Consiglio di Stato , sez. IV, decisione 05.03.2008 n° 931 )
 L’Adunanza plenaria sull’immediata operatività dei principi generali del Trattato UE (Consiglio di Stato , adunanza plenaria, sentenza 03.03.2008 n° 1 (Antonella Crisafulli) )
 La problematica dell’approvazione degli accordi di programma (Articolo di Alessandro Bernasconi 19.02.2008)
 Patti locali di sicurezza urbana e associazioni di volontariato (Articolo di Corrado Maffi 16.02.2008)
 Enti locali, scioglimento Consiglio comunale, infiltrazioni mafiose, presupposti (Consiglio di Stato , sentenza 08.02.2008 n° 449 )
 Il Consiglio di Stato torna di nuovo sulla gestione “in house” (Consiglio di Stato , sez. V, decisione 23.01.2008 n° 136 (Alessandro Del Dotto) )
 Qualificazione dell’oggetto di gara: concessione di servizio pubblico o appalto misto? (Consiglio di Stato , sez. V, decisione 15.01.2008 n° 36 (Antonella Crisafulli) )
 Appalti, Grande Viabilità, gestione dei servizi, prevalenza su appalto di lavori (Consiglio di Stato , sez. V, decisione 15.01.2008 n° 36 )
 Legge Finanziaria 2008 pubblicata sulla Gazzetta Ufficiale (Legge 24.12.2007 n° 244 )
 Contratti pubblici, forma scritta ad substantiam, necessità, sussistenza (Cassazione civile , sez. I, sentenza 26.10.2007 n° 22537 )
 Affidamenti diretti, capitale interamente pubblico, pluralità di enti pubblici (TAR Lazio-Roma, sez. II ter, sentenza 16.10.2007 n° 9988 )
 Elezioni locali, comuni con più di 15.000 abitanti, seggi, ripartizione dei voti (TAR Puglia-Lecce, sez. I, ordinanza 10.10.2007 n° 951 )
 Elezioni nei comuni con più di 15.000 abitanti: sulla rideterminazione dei seggi (TAR Puglia-Lecce, sez. I, ordinanza 10.10.2007 n° 951 (Alfredo Matranga) )
 Appalti pubblici, servizio pubblico di trasporto disabili, affidamento diretto (TAR Puglia-Lecce, sez. II, sentenza 04.10.2007 n° 3436 )
 Affidamento diretto, società miste, oggetto sociale, ammissibilità (Consiglio di Stato , sez. V, decisione 18.09.2007 n° 4862 )
 Corte dei conti, controllo sulla gestione finanziaria, finanza locale, complementarietà (Corte Costituzionale , ordinanza 13.07.2007 n° 285 )
 Elezioni comunali, Sindaco, terzo mandato consecutivo, causa di ineleggibilità (Consiglio di Stato , sez. VI, decisione 10.07.2007 n° 5309 )
 Il modello organizzativo dell’in house providing (Articolo di Giuseppe Chiantera e Daniela Pettinato 07.07.2007)
 L'affidamento in house nella giurisprudenza del consiglio di stato (Articolo di Giuseppe Mullano 26.06.2007)
 Pubblico impiego, compiti del segretario comunale, sostituzione del dirigente (Cassazione civile , sez. lavoro, sentenza 12.06.2007 n° 13708 )
 Sul divieto di elezione del sindaco per il terzo mandato consecutivo (Cassazione civile , sez. I, sentenza 05.06.2007 n° 13181 (Francesco Logiudice) )
 Sulla candidabilità del sindaco condannato per peculato d’uso (Corte Costituzionale , sentenza 23.05.2007 n° 171 (Simone Marani) )
 Ordinanza contingibile e urgente emanata senza previo accertamento del pericolo (Consiglio di Stato , sez. V, sentenza 08.05.2007 n° 2109 (Antonella Crisafulli) )
 Ordinanze contingibili ed urgenti, presupposti, pericolo per l’incolumità pubblica (Consiglio di Stato , sez. V, decisione 08.05.2007 n° 2109 )
 Delle c.d. “ordinanze di necessità” (TAR Campania-Napoli, sez. V, sentenza 19.04.2007 n° 4992 )
 Comuni e province: sui siti trasparenza, ma con dati personali indispensabili (Garante Privacy , deliberazione 19.04.2007 n° 17 (Alessandro Tognetti) )
 Vietato l’affidamento in house dei lavori di restauro dei beni culturali (Consiglio di Stato , sez. VI, sentenza 03.04.2007 n° 1514 (Clorinda Di Franco) )
 Il diritto di accesso da parte di un consigliere di un ente locale (Articolo di Giovanni Modesti 28.03.2007)
 Ordinamento degli uffici comunali: esercizio del potere regolamentare (TAR Puglia-Lecce, sentenza 02.12.2006 n° 5636 (Francesco Navaro) )
 Chi vigila sull’operato dei Commissari Straordinari di un Comune? (Articolo di Carlo Crapanzano 04.10.2006)
 Difensore civico regionale ed intervento sostitutivo (Consiglio di Stato , sez. V, decisione 02.10.2006 n° 5706 (Francesco Navaro) )
 Dimissioni del consigliere comunale e surroga (TAR Calabria-Reggio Calabria, sentenza 29.09.2006 n° 1595 (Francesco Navaro) )
 Sulla nomina di un nuovo segretario comunale decide il giudice ordinario (Consiglio di Stato , sez. IV, sentenza 20.09.2006 n° 5528 (Clorinda Di Franco) )
 Competenza del Sindaco ad emanare provvedimenti in luogo del dirigente (Consiglio di Stato , sez. V, decisione 30.08.2006 n° 5073 (Francesco Navaro) )
 Codice dell'ambiente (Decreto legislativo 03.04.2006 n° 152 )
 Collegato alla Finanziaria 2006: lotta all'evasione, conti pubblici e riscossione (Decreto Legge , testo coordinato 30.09.2005 n° 203 )
 Decreto mille-proroghe: processo civile, patentino, violenza negli stadi, ordini (Decreto Legge , testo coordinato 30.06.2005 n° 115 )
 Elenco Avvocati - Avv. Alessio Vinci
 Diritto civile ed amministrativo, con particolare riguardo alle seguenti materie: appalti, edilizia, urbanistica, commercio, ambiente e concorsi pubblici. Domiciliazioni presso le Autorità Giudiziarie della Provincia di Cagliari.


type: wikipedia

text:
Jaroslav Mostecký (29. září 1963 Zábřeh na Moravě – 13. prosince 2020) byl český autor SF a fantasy.
 Životopis
 Žil v Šumperku, kde také v roce 1983 vystudoval SPŠ strojní. Pak pracoval jako montér. Aktivně se zapojil do vedení Moravské lacrossové ligy..
 Byl významnou postavou fandomu v Šumperku, (vystupoval na conech, posledních několik let moderoval předávání Cen Karla Čapka atp.); pravidelně publikoval v časopise Pevnost. Jako jeden z mála českých žánrových autorů vstoupil do Obce spisovatelů. Byl ženatý a pracoval ve státní správě. V prosinci 2020 podlehl nemoci covid-19.
 Literární dílo
 Od začátku 90. let publikoval povídky a postupně získal řadu žánrových ocenění: Cena Karla Čapka v kategorii krátká povídka Kaple má okna klenutá (1993) a v kategorii povídka Plachty z rudé perleti (1996) a Jsem jenom veš, odpustkáři (1997); vítězství v soutěži O nejlepší fantasy s povídkami Sbohem, jezero (1993) a Oči pro Dračí panenku (1996); ceny Akademie science fiction, fantasy a hororu pro nejlepší povídky za Květen, stejně jako loni (1995), Sekyry na Viole (1996) a Anděl posledního soudu (2003).
 Později se přeorientoval na romány, které jsou čtenářsky velmi úspěšné; Prokletí přízračných hřebců navíc získalo cenu ASFFH pro nejlepší domácí román.
 Jeho dílo se vyznačuje akcí, krutým prostředím a drsným a strhujícím dějem. Typické jsou prudké zvraty v osudech hrdinů a jejich špatný konec (mnoho z nich zahyne, zpravidla bolestivě, případně se děj uzavírá ve chvíli, kdy je to nevyhnutelně očekává). U ranějších povídek byl rovněž pozorovatelný stereotyp „sympatický, ale při bližším pohledu ne doopravdy kladný drsňák ve vágně postkatastrofickém prostředí se dostane do potíží a překoná je pouze za cenu obětování jednoho ze svých mála zbývajících morálních principů nebo náhodných společníků“.
 Mosteckého knihy jsou charakteristické též svým filosofickým, respektive světonázorovým založením. Některými čtenáři byla jeho díla kritizována jako zaujatá proti ženám (až na výjimky neobsahují kladnou ženskou hrdinku, většina žen také umírá krutou smrtí, často po předchozím dlouhém strádání), nejvíce je to asi patrné na trilogii Vlčí věk. Autor takovou charakteristiku ostře odmítl. Druhým typickým rysem zejména pozdějších knih je výrazný antiklerikální postoj, ve sbírce Archivář hraničící s nepokrytou nenávistí k církvím a křesťanství všeobecně (citace závěrečného prohlášení).
 Vydané knihy
 Vlčí věk – trilogie z období pozdních výbojů vikingů
 Jdi a přines hlavu krále (1995, 2015) – první vydání pod pseudonymem Jeremy Shackleton
 Lars Šťavnatá lebka (1996, 2016)
 Prokletí přízračných hřebců (2000, 2016)
 Pištec (Netopejr 1997; 2. vydání jako Pištec na bráně k západu, Wolf Publishing 2006, Edice Pevnost, ) – SF román o kolonistech na planetě džunglí; recenze
 Čára hrůzy (1998) – sbírka fantasy a hororových povídek, zčásti již dříve vydaných, s rámcovým příběhem
 Conan – Vrah králů (první vydání jako Conan a vrah králů, Klub Julese Vernea 1999, ; Wolf Publishing říjen 2007, )
 Ďáblovy dcery (2001) – trojice fantasy novel s rámcovým příběhem
 Mark Stone 66 – Kalužiny modré krve (2003)
 Mark Stone 73 – Král posledního moře (2004)
 Útesy křiku (2004) – román o Vikinzích
 Archivář (2004) – sbírka již dříve vydaných sci-fi povídek s rámcovým příběhem
 Číslo se smrťákem (2011) - sbírka povídek
 Štěňata vlků (2018) - čtvrtý svazek cyklu Vlčí věk
 Řada povídek byla vydána jako samostatné sešity šumperského fanzinu Vakukok, většina z takových je však dostupná i jinde.
 V roce 2007 vyhrál Cenu Akademie sci-fi, fantasy a hororu s novelou Štěňata vlků.
 Odkazy
 Reference
 Externí odkazy
 Rozhovory z r. 1997 a konce r. 2000, mj. o autorově názoru na náboženství a nespecifikovaných „osobních problémech“ na konci 90. let
 Stručné heslo v publikaci Kdo je kdo v české a slovenské SF z r. 2000
 Roziřující informace na serveru Scifiworld
 Soupis povídek vydaných v časopisu Ikarie do roku 2000
 Legie.info - autor Jaroslav Mostecký - informace, knihy, povídky
 Fotografie z let 2001 a 2004
 Čeští spisovatelé fantasy
 Čeští spisovatelé science fiction
 Čeští spisovatelé hororu
 Narození 1963
 Narození 29. září
 Narození v Zábřehu
 Úmrtí 2020
 Úmrtí 13. prosince
 Zemřelí na covid-19 v Česku
 Muži


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 14.12.2013
 HU
 Az Európai Unió Hivatalos Lapja
 L 335/27
 A BIZOTTSÁG 1340/2013/EU VÉGREHAJTÁSI RENDELETE
 (2013. december 13.)
 a gabonaágazatban 2013. december 16-tól alkalmazandó behozatali vámok megállapításáról
 AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
 tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre,
 tekintettel a mezőgazdasági piacok közös szervezésének létrehozásáról, valamint egyes mezőgazdasági termékekre vonatkozó egyedi rendelkezésekről szóló, 2007. október 22-i 1234/2007/EK tanácsi rendeletre (az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet) (1),
 tekintettel az 1234/2007/EK tanácsi rendelet alkalmazásának szabályairól (behozatali vámok a gabonaágazatban) szóló, 2010. július 20-i 642/2010/EU bizottsági rendeletre (2) és különösen annak 2. cikke (1) bekezdésére,
 mivel:
 (1)
 Az 1234/2007/EK rendelet 136. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy a 1001 19 00, a 1001 11 00, az ex 1001 91 20 (közönséges búza, vetőmag), az ex 1001 99 00 (kiváló minőségű közönséges búza, a vetőmag kivételével), a 1002 10 00, a 1002 90 00, a 1005 10 90, a 1005 90 00, a 1007 10 90 és a 1007 90 00 KN-kód alá tartozó termékek behozatali vámja megegyezik az adott szállítmányra alkalmazandó CIF-importárnak az e termékekre behozataluk esetén érvényes, 55 %-kal megnövelt intervenciós árból történő kivonásával kapott összeggel. Az említett vám azonban nem haladhatja meg a közös vámtarifában meghatározott vámtételt.
 (2)
 Az 1234/2007/EK rendelet 136. cikkének (2) bekezdése előírja, hogy a hivatkozott cikk (1) bekezdésében említett behozatali vám kiszámítása céljából a szóban forgó termékekre szabályos időközönként meg kell állapítani a reprezentatív CIF-importárakat.
 (3)
 A 642/2010/EU rendelet 2. cikkének (2) bekezdése értelmében a 1001 19 00, a 1001 11 00, az ex 1001 91 20 (közönséges búza, vetőmag), az ex 1001 99 00 (kiváló minőségű közönséges búza, a vetőmag kivételével), a 1002 10 00, a 1002 90 00, a 1005 10 90, a 1005 90 00, a 1007 10 90 és a 1007 90 00 KN-kód alá tartozó termékekre vonatkozó behozatali vám kiszámításához a szóban forgó rendelet 5. cikkében előírt módszerrel meghatározott napi reprezentatív CIF-importárat kell alkalmazni.
 (4)
 Helyénvaló megállapítani a 2013. december 16-tól kezdődő időszakra vonatkozó behozatali vámokat, amelyek alkalmazása új behozatali vámok megállapításáig tart.
 (5)
 Tekintettel annak szükségességére, hogy az intézkedés alkalmazása a frissített adatok rendelkezésre bocsátását követően mihamarabb megkezdődjék, indokolt e rendeletet kihirdetése napján hatályba léptetni,
 ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
 1. cikk
 A gabonaágazatban 2013. december 16-tól alkalmazandó, az 1234/2007/EK rendelet 136. cikkének (1) bekezdésében említett behozatali vámokat e rendelet I. melléklete határozza meg, a II. mellékletben ismertetett adatok alapján.
 2. cikk
 Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetésének napján lép hatályba.
 Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
 Kelt Brüsszelben, 2013. december 13-án.
 a Bizottság részéről, az elnök nevében,
 Jerzy PLEWA
 mezőgazdasági és vidékfejlesztési főigazgató
 (1) HL L 299., 2007.11.16., 1. o.
 (2) HL L 187., 2010.7.21., 5. o.
 I. MELLÉKLET
 Az 1234/2007/EK rendelet 136. cikkének (1) bekezdésében említett termékekre 2013. december 16-tól alkalmazandó behozatali vámok
 KN-kód
 Árumegnevezés
 Behozatali vám (1)
 (EUR/t)
 1001 19 00
 1001 11 00
 DURUMBÚZA, kiváló minőségű
 0,00
 közepes minőségű
 0,00
 gyenge minőségű
 0,00
 ex 1001 91 20
 KÖZÖNSEGES BÚZA, vetőmag
 0,00
 ex 1001 99 00
 KÖZÖNSÉGES BÚZA, kiváló minőségű, a vetőmag kivételével
 0,00
 1002 10 00
 1002 90 00
 ROZS
 0,00
 1005 10 90
 KUKORICA, vetőmag, a hibrid kivételével
 0,00
 1005 90 00
 KUKORICA, a vetőmag kivételével (2)
 0,00
 1007 10 90
 1007 90 00
 CIROKMAG, a hibrid vetőmag kivételével
 0,00
 (1) Az importőr a 642/2010/EU rendelet 2. cikke (4) bekezdésének alkalmazásában a következő vámcsökkentésben részesülhet:
 —
 tonnánként 3 EUR, ha a kirakodási kikötő a Földközi-tengeren (a Gibraltári-szoroson túl) vagy a Fekete-tengeren található, az Unióba az Atlanti-óceánon vagy a Szuezi-csatornán keresztül érkező áruk esetében,
 —
 tonnánként 2 EUR, ha a kirakodási kikötő Dániában, Észtországban, Írországban, Lettországban, Litvániában, Lengyelországban, Finnországban, Svédországban, az Egyesült Királyságban vagy az Ibériai-félsziget atlanti-óceáni partján van, az Unióba az Atlanti-óceánon keresztül érkező áruk esetében.
 (2) Az importőr tonnánként 24 EUR mértékű átalány-vámcsökkentésben részesülhet, amennyiben a 642/2010/EU rendelet 3. cikkében megállapított feltételek teljesülnek.
 II. MELLÉKLET
 Az I. mellékletben megállapított vámok kiszámításánál figyelembe vett adatok
 29.11.2013-12.12.2013
 1.
 A 642/2010/EU rendelet 2. cikkének (2) bekezdésében említett referencia-időszakra vonatkozó átlagértékek:
 (EUR/t)
 Közönséges búza (1)
 Kukorica
 Durumbúza, kiváló minőségű
 Durumbúza, közepes minőségű (2)
 Durumbúza, gyenge minőségű (3)
 Tőzsde
 Minnéapolis
 Chicago
 —
 —
 —
 Tőzsdei jegyzés
 198,29
 124,87
 —
 —
 —
 FOB-ár USA
 —
 —
 217,73
 207,73
 187,73
 Felár a Mexikói-öböl esetében
 —
 24,29
 —
 —
 —
 Felár a Nagy-tavak esetében
 48,84
 —
 —
 —
 —
 2.
 A 642/2010/EU rendelet 2. cikkének (2) bekezdésében említett referencia-időszakra vonatkozó átlagértékek:
 Szállítási költség: Mexikói-öböl–Rotterdam:
 18,08 EUR/t
 Szállítási költség: Nagy-tavak–Rotterdam:
 52,28 EUR/t
 (1) Tonnánként 14 EUR felárral együtt (a 642/2010/EU rendelet 5. cikkének (3) bekezdése).
 (2) Tonnánként 10 EUR engedmény (a 642/2010/EU rendelet 5. cikkének (3) bekezdése).
 (3) Tonnánként 30 EUR engedmény (a 642/2010/EU rendelet 5. cikkének (3) bekezdése).


type: contracts

text:
 8.5.2008
 ET
 Euroopa Liidu Teataja
 L 124/27
 EMP ÜHISKOMITEE OTSUS
 nr 161/2007,
 7. detsember 2007,
 millega muudetakse Euroopa Majanduspiirkonna lepingu X lisa (audiovisuaalteenused)
 EMP ÜHISKOMITEE,
 võttes arvesse Euroopa Majanduspiirkonna lepingut, mida on muudetud Euroopa Majanduspiirkonna lepingut kohandava protokolliga, edaspidi „leping”, eriti selle artiklit 98,
 ning arvestades järgmist:
 (1)
 Lepingu X lisa on muudetud EMP Ühiskomitee 6. veebruari 2004. aasta otsusega nr 11/2004 (1).
 (2)
 Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. novembri 2005. aasta soovitus 2005/865/EÜ filmipärandi ja sellega seotud tööstustegevuse konkurentsivõime kohta (2) tuleb inkorporeerida lepingusse,
 ON TEINUD JÄRGMISE OTSUSE:
 Artikkel 1
 Lepingu X lisa punkti 4 (nõukogu ja nõukogus kokku tulnud liikmesriikide valitsuste esindajate resolutsioon 1999/C 30/01) järele lisatakse järgmine punkt:
 „5.
 32005 H 0865: Euroopa Parlamendi ja nõukogu soovitus 2005/865/EÜ, 16. november 2005, filmipärandi ja sellega seotud tööstustegevuse konkurentsivõime kohta (ELT L 323, 9.12.2005, lk 57).”
 Artikkel 2
 Soovituse 2005/865/EÜ islandi- ja norrakeelne tekst, mis avaldatakse Euroopa Liidu Teataja EMP kaasandes, on autentsed.
 Artikkel 3
 Käesolev otsus jõustub 8. detsembril 2007, tingimusel et EMP Ühiskomiteele on esitatud kõik lepingu artikli 103 lõike 1 kohased teated (3).
 Artikkel 4
 Käesolev otsus avaldatakse Euroopa Liidu Teataja EMP osas ja EMP kaasandes.
 Brüssel, 7. detsember 2007
 EMP Ühiskomitee nimel
 eesistuja
 Stefán Haukur JÓHANNESSON
 (1) ELT L 116, 22.4.2004, lk 60.
 (2) ELT L 323, 9.12.2005, lk 57.
 (3) Põhiseadusest tulenevaid nõudeid ei ole nimetatud.


type: caselaw

text:
6.4.2002 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 84/3
 om afslutning af medlemsstaternes regnskaber over de udgifter, 1) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
 som de har afholdt for Den Europæiske Udviklings- og
 Garantifond for Landbruget, Garantisektionen, i 1995 (EFT 2) Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger.
 L 61, s. 37), for så vidt angår den del af beslutningen,
 der vedrører Den Franske Republik, har Domstolen (Sjette
 Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, F. Macken (refe- (1) EFT C 174 af 19.6.1999.
 rerende dommer), og dommerne N. Colneric, C. Gulmann,
 R. Schintgen og V. Skouris; generaladvokat: S. Alber; justitssek-
 retær: ekspeditionssekretær H.A. Rühl, den 24. januar 2002
 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 1) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
 DOMSTOLENS DOM
 2) Den Franske Republik betaler sagens omkostninger.
 3) Republikken Finland bærer sine egne omkostninger. (Femte Afdeling)
 (1) EFT C 188 af 3.7.1999. af 24. januar 2002
 i sag C-164/99, Portugaia Construções Lda (anmodning om
 præjudiciel afgørelse fra Amtsgericht Tauberbischofs-
 heim) (1)
 DOMSTOLENS DOM (»Fri udveksling af tjenesteydelser — virksomheder inden for
 byggesektoren — direktiv 96/71/EF — udstationering af
 arbejdstagere — mindsteløn«)
 (Sjette Afdeling)
 af 27. november 2001 (2002/C 84/05)
 i sag C-146/99, Den Italienske Republik mod Kommissio- (Processprog: tysk)
 nen for De Europæiske Fællesskaber (1)
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig-
 (»EUGFL — regnskabsafslutning — tomater — minimums- gjort i Samling af Afgørelser)
 pris til producenter«)
 (2002/C 84/04)
 I sag C-164/99, angående en anmodning, som Amtsgericht
 Tauberbischofsheim (Tyskland) i medfør af artikel 234 EF har
 (Processprog: italiensk) indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret verserende
 straffesag mod Portugaia Construções Lda at opnå en præjudi-
 (Foreløbig oversættelse. Den endelige oversættelse vil blive offentlig- ciel afgørelse vedrørende fortolkningen af EF-traktatens arti-
 gjort i Samling af Afgørelser) kel 59 (efter ændring nu artikel 49 EF), og EF-traktatens
 artikel 60 (nu artikel 50 EF) samt Europa-Parlamentet og Rådets
 direktiv 96/71/EF af 16. december 1996 om udstationering af
 arbejdstagere som led i udveksling af tjenesteydelser (EFT 1997
 I sag C-146/99, Den Italienske Republik (befuldmægtiget:
 L 18, s. 1), har Domstolen (Femte Afdeling), sammensat af
 U. Leanza, bistået af D. Del Gaizo) mod Kommissionen for
 afdelingsformanden, P. Jann, og dommerne D.A.O. Edward
 De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtiget: F.P. Ruggeri
 (refererende dommer) og A. La Pergola; generaladvokat: J. Mi-
 Laderchi, bistået af A. Dal Ferro), angående en påstand om
 scho; justitssekretær: ekspeditionssekretær H.A. Rühl, den
 annullation af Kommissionens beslutning 1999/186/EF af
 24. januar 2002 afsagt dom, hvis konklusion lyder således:
 3. februar 1999 om at udelukke visse udgifter, som medlems-
 staterne har afholdt for Den Europæiske Udviklings- og
 Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen, fra EF- 1) Ved afgørelsen af, om en værtsmedlemsstats anvendelse af
 finansiering (EFT L 61, s. 34), i det omfang det ved beslutningen nationale bestemmelser om mindsteløn på tjenesteydere med
 afvises at finansiere et beløb på 7 421 939 820 ITL af de hjemsted i en anden medlemsstat er forenelig med EF-traktatens
 udgifter, som Den Italienske Republik har afholdt i form af artikel 59 (efter ændring nu artikel 49 EF) og EF-traktatens
 støtte til forarbejdning af tomater, har Domstolen (Sjette artikel 60 (nu artikel 50 EF), påhviler det myndighederne, og i
 Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, F. Macken, og påkommende tilfælde de nationale domstole, at efterprøve,
 dommerne N. Colneric, C. Gulmann (refererende dommer), om disse bestemmelser objektivt set fremmer beskyttelsen af
 V. Skouris og J.N. Cunha Rodrigues; generaladvokat: C. Stix- udstationerede arbejdstagere. I den forbindelse er lovgivers
 Hackl; justitssekretær: fuldmægtig L. Hewlett, den 27. novem- erklærede hensigt ikke afgørende, men kan dog udgøre et
 ber 2001 afsagt dom, hvis konklusion lyder således: holdepunkt for det med bestemmelserne forfulgte formål.


text:
 11.8.2014
 PT
 Jornal Oficial da União Europeia
 C 261/41
 Ação intentada em 31 de maio de 2014 — Yavorskaya/Conselho e o.
 (Processo T-405/14)
 2014/C 261/67
 Língua do processo: francês
 Partes
 Demandante: Elena Yavorskaya (Moscovo, Rússia) (representantes: D. Grisay, C. Hartman e Y.G. Georgiades, advogados)
 Demandados: Conselho da União Europeia, Comissão Europeia, Banco Central Europeu (BCE) e Eurogrupo, representado pelo Conselho da União Europeia
 Pedidos
 A demandante conclui pedindo que o Tribunal Geral se digne:
 —
 Julgar admissível a presente ação de responsabilidade extracontratual, proposta com base no artigo 340.o do Tratado sobre o Funcionamento da União Europeia;
 —
 Julgar a ação procedente, com o fundamento de que as medidas impostas pelas diversas instituições da União Europeia à República de Chipre em matéria de bloqueio de depósitos bancários violam de modo suficientemente caracterizada princípios fundamentais do direito da União Europeia que conferem direitos aos particulares, o que constitui um ato ilícito à luz do artigo 340.o TFUE;
 —
 Declarar que a ação da União Europeia constitui um ilícito grave e caracterizado que causou danos à recorrente, provisoriamente avaliados em 3 2 99 855,45 euros, sob reserva de qualquer diminuição ou aumento na pendência do processo, designadamente em razão dos juros e despesas eventualmente devidos;
 —
 Condenar a União Europeia no pagamento dos referidos montantes;
 —
 Condenar a União Europeia nas despesas.
 Fundamentos e principais argumentos
 A demandante invoca um único fundamento para a sua ação, baseado na responsabilidade extracontratual da União Europeia, mais precisamente na violação do direito de propriedade e do princípio da não discriminação.
 Com efeito, as medidas impostas pela União Europeia à República de Chipre levaram ao bloqueio dos depósitos bancários da demandante no Laïki Bank, sem que lhe fosse paga uma indemnização prévia e equitativa.
 A União Europeia violou, assim, manifesta e desrazoavelmente, o direito de propriedade da demandante e o princípio da não discriminação, na medida em que apenas os depósitos de valor inferior a 1 00 000 euros constituídos no Laïki Bank foram garantidos em função das medidas europeias impostas às autoridades cipriotas.


text:
 20.7.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 L 189/19
 РЕШЕНИЕ НА СЪВМЕСТНИЯ КОМИТЕТ НА ЕИП
 No 14/2016
 от 5 февруари 2016 година
 за изменение на приложение II (Технически правила, стандарти, изпитвания и сертифициране) към Споразумението за ЕИП [2017/1297]
 СЪВМЕСТНИЯТ КОМИТЕТ НА ЕИП,
 като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство („Споразумението за ЕИП“), и по-специално член 98 от него,
 като има предвид, че:
 (1)
 Регламент (ЕС) 2015/1906 на Комисията от 22 октомври 2015 г. за изменение на Регламент (ЕО) No 282/2008 относно материали и предмети от рециклирана пластмаса, предназначени за контакт с храни (1) следва да бъде включен в Споразумението за ЕИП.
 (2)
 Настоящото решение се отнася до законодателство относно хранителните продукти. Законодателството относно хранителните продукти не се прилага по отношение на Лихтенщайн дотогава, докато прилагането на Споразумението между Европейската общност и Конфедерация Швейцария относно търговията със селскостопански продукти включва Лихтенщайн, както е посочено в уводната част на глава XII от приложение II към Споразумението за ЕИП. Следователно настоящото решение не се прилага по отношение на Лихтенщайн.
 (3)
 Поради това приложение II към Споразумението за ЕИП следва да бъде съответно изменено,
 ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
 Член 1
 В глава XII, точка 56 (Регламент (ЕО) No 282/2008 на Комисията) от приложение II към Споразумението за ЕИП се добавя следното:
 „, изменен със:
 —
 32015 R 1906: Регламент (ЕС) 2015/1906 на Комисията от 22 октомври 2015 г. (ОВ L 278, 23.10.2015 г., стр. 11).“
 Член 2
 Текстовете на Регламент (ЕС) 2015/1906 на исландски и норвежки език, които ще бъдат публикувани в притурката за ЕИП към Официален вестник на Европейския съюз, са автентични.
 Член 3
 Настоящото решение влиза в сила на 6 февруари 2016 г., при условие че са внесени всички нотификации, предвидени в член 103, параграф 1 от Споразумението за ЕИП (*1).
 Член 4
 Настоящото решение се публикува в раздела за ЕИП и в притурката за ЕИП към Официален вестник на Европейския съюз.
 Съставено в Брюксел на 5 февруари 2016 година.
 За Съвместния комитет на ЕИП
 Председател
 Claude MAERTEN
 (1) ОВ L 278, 23.10.2015 г., стр. 11.
 (*1) Без отбелязани конституционни изисквания.


text:
Pellegrino „Don Grino“ Morano (* 1877 in Prata di Principato Ultra in der Provinz Avellino der Region Kampanien in Italien; ermordet an einem unbekannten Datum nach 1920 auf Sizilien) war ein italoamerikanischer Camorrista und galt seit 1911 als Boss der US-amerikanischen Camorra.
 Biografie
 Pellegrino Morano war ein Jugendfreund von Giuseppe Battista Balsamo, der später als erster großer Mafioso der USA galt. 1905 kam Morano nach New York und stieg 1911 zum Boss der ursprünglich aus der Gegend um Neapel stammenden US-amerikanischen Camorra, die ebenso wie die sizilianische Mafia nach New York City „emigriert“ war, auf. Diesen Aufstieg hatte er der Deportation von Enrico „Erricone“ Alfano im Jahre 1907 zu verdanken, der als Führer der Camorra in Italien galt, aber durch die Arbeit des New Yorker Polizisten Joseph Petrosino entlarvt und bereits im Jahr seiner Ankunft aus den USA ausgewiesen wurde.
 Aus den zurückgebliebenen Mitgliedern formte Morano eine Gruppe, die rückblickend als Vorläufer des später als Gambino-Familie klassifizierten Mafia-Clans gelten kann, nachdem die Sizilianer die Oberhand gewannen und die Gruppe übernahmen.
 Zunächst aber befanden sich die US-amerikanischen Ableger der Camorra und der Mafia noch in Rivalität um die lukrativsten Einnahmequellen. Auch die Camorra war fest in den italienischen Gemeinschaften in der Neuen Welt verwurzelt. So kontrollierte sie Anfang des 20. Jahrhunderts in New York City den Stadtteil Brooklyn; ihr Hauptquartier befand sich in einem Restaurant auf Coney Island; Camorra-Bosse aus dem ganzen Land, wie z. B. Andrea Ricci aus Philadelphia trafen sich hier mit Morano zu Beratungen. Diese drehten sich vor allem um die Ausweitung der eigenen „Geschäftstätigkeit“ zu Lasten der Sizilianer.
 Die Expansion in andere Stadtteile führte unweigerlich zu Konflikten, wie etwa in Manhattan, East Harlem und Greenwich Village. Die Situation ab 1914 wird heute als regelrechter Krieg zwischen der Camorra und der Mafia gesehen.
 Insbesondere begann eine Auseinandersetzung mit der Morello-Familie, die zahlreiche Opfer forderte. Um den Konflikt für sich zu entscheiden, plante Morano die Anführer der Gegenseite zu ermorden. Dazu wurden diese zu einem Treffen eingeladen, auf dem vorgeblich eine friedliche Lösung ausgehandelt werden sollte. Nicholas Morello und sein Bodyguard Charles Ubriaco waren am 6. November 1916 auf dem Weg zu diesem Treffen im Navy Street Cafe, als sie vor dem Straßencafé von fünf Personen angegriffen und getötet wurden. Die Gegend wurde von der Navy Street Gang beherrscht, deren Boss Alessandro Vollero, ein wichtiger Unterführer von Morano, war. Das Navy Street Cafe war das Hauptquartier der Navy Street Gang.
 Morano und Vollero fühlten sich vollständig sicher, wurden dann aber für diese Tat tagelang in Haft genommen, da einer der fünf Schützen offenbar vor der Polizei ausgesagt hatte. 1917 wurde Morano verurteilt und 1919 nach Italien abgeschoben.
 Mit dem Ausscheiden von Morano war der Camorra in den USA die Spitze gegen die Mafia genommen, und die Amerikanische Cosa Nostra begann zu dominieren. Der Sizilianer Salvatore D’Aquila wurde quasi Moranos Nachfolger.
 Bücher
 Carl Sifakis. The Mafia Encyclopedia: Second Edition. Checkmark Books, New York 1999.
 Weblinks
 Pellegrino Morano auf www.lacndb.com (englisch)
 Mafioso (Vereinigte Staaten)
 Verurteilte Person
 US-Amerikaner
 Italiener
 Geboren 1877
 Gestorben im 20. Jahrhundert
 Mann


text:
Air Chief Marshal Sir Henry Neil George Wheeler, (8 July 1917 – 9 January 2009) was a senior Royal Air Force (RAF) officer.
 Military career
 Educated St Helen's College in Southsea and the Royal Air Force College Cranwell, Wheeler was commissioned into the RAF in 1935. He served with Bomber Command from 1937 and then spent part of the Second World War as Officer Commanding No. 236 Squadron in Fighter Command before going to the RAF Staff College and US Army Staff College in 1943.
 After the war he joined the Directing Staff at the RAF Staff College and then transferred to the Far East Air Force in 1947. He was posted to the Directing Staff at the Joint Services Staff College in 1949 and to Bomber Command in 1951 before going to the Air Ministry in 1953. He was appointed Assistant Commandant at the RAF College in 1957 and Officer Commanding RAF Laarbruch in 1959. He attended the Imperial Defence College in 1961 and then served in the Ministry of Defence from 1961. He became Senior Air Staff Officer at Headquarters RAF Germany (2 Tactical Air Force) in 1963 and Assistant Chief of Defence Staff (Operational Requirements) in 1966. He was made Deputy Chief of the Defence Staff (Operational Requirements) in 1967 and Commander of the Far East Air Force in 1969. He was Air Member for Supply and Organisation at the Ministry of Defence from 1970 and then Controller of Aircraft at the Procurement Executive from 1973.
 In retirement he became a Director of Rolls Royce Limited.
 Family
 In 1942 he married Elizabeth Weightman and then went on to have two sons and a daughter. He was the younger brother of Major General Norman Wheeler, and uncle of General Sir Roger Wheeler.
 References
 External links
 Obituary in The Daily Telegraph
 The Battle of Britain Historical Society Discussion Forum: Obituary
 |-
 |-
 |-
 1917 births
 2009 deaths
 People from Pretoria
 Non-U.S. alumni of the Command and General Staff College
 Alumni of the Royal College of Defence Studies
 Knights Grand Cross of the Order of the Bath
 Commanders of the Order of the British Empire
 Companions of the Distinguished Service Order
 Recipients of the Air Force Cross (United Kingdom)
 Royal Air Force air marshals
 Graduates of the Royal Air Force College Cranwell
 British World War II pilots
 Recipients of the Distinguished Flying Cross (United Kingdom)


text:
 31.8.2013
 DE
 Amtsblatt der Europäischen Union
 C 252/14
 Rechtsmittel, eingelegt am 24. Mai 2013 von der Dole Food Company, Inc. und der Dole Fresh Fruit Europe Ltd & Co. gegen das Urteil des Gerichts (Achte Kammer) vom 14. März 2013 in der Rechtssache T-588/08, Dole Food Company, Inc., Dole Fresh Fruit Europe Ltd & Co./Europäische Kommission
 (Rechtssache C-286/13 P)
 2013/C 252/22
 Verfahrenssprache: Englisch
 Parteien
 Rechtsmittelführerinnen: Dole Food Company, Inc., Dole Fresh Fruit Europe Ltd & Co. (Prozessbevollmächtigter: Rechtsanwalt J.-F. Bellis)
 Andere Partei des Verfahrens: Europäische Kommission
 Anträge
 Die Rechtsmittelführerinnen beantragen,
 —
 das angefochtene Urteil zur Gänze oder teilweise aufzuheben, soweit die Klage der Rechtsmittelführerinnen abgewiesen wurde;
 —
 die Entscheidung der Kommission vom 15. Oktober 2008 zur Gänze oder teilweise für nichtig zu erklären, soweit sie sich auf die Rechtsmittelführerinnen bezieht;
 —
 die gegen die Rechtsmittelführerinnen verhängte Geldbuße auch auf der Grundlage der in Art. 261 AEUV vorgesehenen unbeschränkten Ermessensnachprüfung aufzuheben oder herabzusetzen;
 —
 hilfsweise die Rechtssache an das Gericht zurückzuweisen, damit sie im Einklang mit dem Urteil des Gerichtshofs festgesetzt wird;
 —
 der Kommission die Kosten dieses Verfahrens und des Verfahrens vor dem Gericht aufzuerlegen.
 Rechtsmittelgründe und wesentliche Argumente
 Mit dem ersten Rechtsmittelgrund, der sich aus fünf Teilen zusammensetzt, tragen die Rechtsmittelführerinnen vor, dem Gericht seien bei seiner Prüfung eine Reihe von Rechtsfehlern unterlaufen:
 Das Gericht habe der Kommission fälschlich erlaubt, im Gerichtsverfahren erstmals Bezug auf Beweise in ihrer Akte zu nehmen, die den in der Entscheidung getroffenen Feststellungen widersprächen.
 Das Gericht habe fälschlich verneint, dass die Vorlage von Beweisen aus der Akte der Kommission durch die Rechtsmittelführerinnen zur Widerlegung neuen Vorbringens der Kommission in ihrer Gegenerwiderung zulässig sei.
 Das Gericht habe fälschlich die Zulässigkeit einer von den Rechtsmittelführerinnen eingereichten Anlage verneint, auf die sie ihr Vorbringen stützten, dass die Kommission Aussagen der Rechtsmittelführerinnen, die sie während des Verwaltungsverfahrens gemacht hätten, aus dem Zusammenhang gerissen habe.
 Das Gericht habe den Grundsatz der Waffengleichheit verletzt, weil es von den Rechtsmittelführerinnen während des Gerichtsverfahrens vorgelegte Beweise nicht berücksichtigt habe.
 Das Gericht habe den Sachverhalt nicht richtig festgestellt.
 Mit dem zweiten Rechtsmittelgrund machen die Rechtsmittelführerinnen geltend, dass das Gericht Tatsachen verfälscht habe, die für eine richtige Beurteilung des vorgeworfenen Verhaltens in seinem rechtlichen und wirtschaftlichen Zusammenhang wesentlich seien.
 Mit dem dritten Rechtsmittelgrund, der sich aus fünf Teilen zusammensetzt, rügen die Rechtsmittelführerinnen, dass das Gericht die Beweise unangemessen beurteilt habe:
 Das Gericht habe keine geeigneten Gründe dafür angeführt, dass es die Berechnungen des Marktanteils bestätigt habe, auf die sich die Kommission bei der Ermittlung der relevanten Marktstruktur gestützt habe.
 Das Gericht habe fälschlich angenommen, dass die Kommission nicht verpflichtet sei, den Inhalt der Gespräche zwischen den Rechtsmittelführerinnen und anderen Unternehmen, die eine bezweckte Einschränkung des Wettbewerbs darstellten, näher darzulegen.
 Das Gericht habe fälschlich angenommen, dass die Kommission den Inhalt dieser Gespräche zwischen den Rechtsmittelführerinnen und anderen Unternehmen, die eine bezweckte Einschränkung des Wettbewerbs darstellten, klar beschrieben habe.
 Das Gericht sei auf das Vorbringen der Rechtsmittelführerinnen, bestimmte Angestellte könnten keine glaubwürdigen Informationen austauschen, nicht eingegangen.
 Das Gericht habe den Sachverhalt rechtlich falsch eingeordnet, als es angenommen habe, dass die Gespräche eine bezweckte Einschränkung des Wettbewerbs darstellten.
 Mit dem vierten Rechtsmittelgrund, der aus zwei Teilen besteht, tragen die Rechtsmittelführerinnen vor, dass dem Gericht mehrere Fehler bei der Berechnung der verhängten Geldbuße unterlaufen seien:
 Das Gericht habe die Geldbuße fälschlich auf der Grundlage von Umsätzen der Unternehmen, hinsichtlich deren keine Zuwiderhandlung festgestellt worden sei, berechnet.
 Das Gericht habe fälschlich die Umsätze derselben Produkte für Zwecke der Geldbußenberechnung zweimal gezählt.


text:
Barwa biała – najjaśniejsza z barw. Jest to zrównoważona mieszanina barw prostych, która jest odbierana przez człowieka jako najjaśniejsza w otoczeniu odmiana szarości.
 Wyjaśnieniem tej definicji może być przykład, że zawsze fragment tła można oświetlić mocniejszym światłem białym i wtedy dotychczasowa, pozostała biała powierzchnia stanie się w efekcie ciemniejsza, a więc jasnoszara.
 Skład bieli
 W skład widma światła białego może wchodzić od dwóch barw prostych czyli długości (częstotliwości) fal elektromagnetycznych z zakresu fal widzialnych. W przypadku najprostszym – tylko dwóch częstotliwości – mowa jest o barwach dopełniających, czyli barwach leżących na wspólnej średnicy koła barw. Ponieważ jednak nie da się całego koła barw zapełnić barwami prostymi (pozostaje pewien fragment zwany barwami purpury na granicy fal najkrótszych i najdłuższych), to dla długości fali w okolicach zieleni nie da się dobrać drugiej barwy prostej do pary stanowiącej biel. Dlatego więc mówi się, że biel można osiągnąć już od pary barw prostych, ale wybranych, lub od trójki barw prostych, gdzie do dowolnej barwy można dobrać dwie pozostałe.
 Nie istnieje wyłącznie jedna konkretna barwa biała, lecz pewien zakres odcieni od barwy lekko zażółconej bieli do bieli zaniebieszczonej, inaczej mówiąc od bieli ciepłej do bieli chłodnej. Wrażenie czystej, neutralnej bieli jest odbierane indywidualnie przez każdego człowieka, a pomijając cechy osobnicze obserwatora (wiek, stan zdrowia, bieżące samopoczucie), jest uzależnione też od siły światła – w przypadku słabego oświetlenia jako barwę neutralnie białą odbieramy odcienie cieplejsze, a w miarę wzrostu oświetlenia wrażenie neutralnej bieli przesuwa się w kierunku odcieni chłodniejszych.
 Odcienie bieli określa się za pomocą parametru o nazwie temperatura barwowa i wyraża się odnosząc do temperatury w kelwinach, ponieważ istnieje ścisły związek pomiędzy temperaturą ciała (w teorii jest to ciało doskonale czarne), a emitowanymi przez to ciało falami elektromagnetycznymi, które w miarę wzrostu temperatury ciała przechodzą z zakresu fal podczerwonych do fal widzialnych, a następnie do fal bliskiego nadfioletu.
 Pojęcie barwy ciepłej lub chłodnej jest również umowne, i tak, w produktach oświetleniowych u różnych producentów, ta sama wartość temperatury barwowej może być określana jeszcze jako barwa lekko ciepła, jako barwa neutralna lub jako barwa już lekko chłodna. Ze szczególnie dużym rozrzutem wartości można zetknąć się w przypadku sztucznych źródeł światła określanych jako „barwa dzienna”. Typowe dzienne oświetlenie naturalne to barwa już wyraźnie chłodna. Źródła światła białego dzieli się ze względu na temperaturę barwową kolejno na:
 ciepłe
 neutralne
 chłodne
 dzienne
 dzienne chłodne.
 Co ciekawe wyższa temperatura barwowa to chłodniejsza biel.
 Tak więc można powiedzieć, że biel jest w pewnym sensie pozorna. Co prawda wszelkie zjawiska barwne są wrażeniami subiektywnymi, bo powstającymi w ludzkiej psychice, jednak szczególnie wyraźnie ten subiektywizm występuje w przypadku odczuwania bieli oraz odcieni zbliżonych do szarości. Każdy człowiek widzi biały kolor, ale każdy trochę inaczej. Okazuje się, że u starszych ludzi zmieniają się proporcje widzenia różnych fragmentów widma światła białego. Widzą oni znacznie słabiej kolory niebieskie, oraz trochę słabiej zielone, przy nadal dobrym widzeniu kolorów czerwonych, ale mimo to postrzegają w swojej świadomości nadal kolor biały i wszystkie inne barwy. Interpretują jedynie inaczej różnice między nimi i wyrazistość poszczególnych odcieni. Znany malarz Julian Fałat u schyłku swojego życia malował odcienie śniegu na niebiesko, choć prawdopodobnie widział je jako szarości.
 Źródła światła białego
 Źródła naturalne i sztuczne
 Źródła gorące i zimne
 Źródła gorące to światło żarowe, czyli światło powstające podczas emisji fal elektromagnetycznych z zakresu fal widzialnych z ciała rozgrzanego do białości. Należą tutaj: słońce, żarówka, lampa halogenowa, łuk elektryczny. Bardzo ważną cechą budowy światła białego przez źródła gorące jest występowanie pełnego spektrum światła białego, czyli inaczej mówiąc pełnego widma. Mamy tutaj do czynienia ze zrównoważoną mieszaniną wszystkich barw prostych.
 Źródła zimne to wszelkiego rodzaju lampy wyładowcze i indukcyjne. Typowym przedstawicielem jest tutaj świetlówka, czyli lampa fluorescencyjna. Tego typu źródła światła świecą tylko kilkoma wybranymi przez producenta wąskimi zakresami widma (czyli tylko kilkoma barwami prostymi) w ten sposób, aby sumarycznie było zachowane wrażenie bieli. W przypadku zimnych źródeł – o jakości generowanej bieli mówi parametr zwany stopniem oddawania barw, stopniem renderowania barw, albo stopniem wierności bieli. Jeśli parametr ten jest niski, to zimne źródło światła oświetla prawidłowo tylko typowe materiały białe i szare, natomiast w przypadku powierzchni kolorowych może dojść do dużych przekłamań.
 O różnicy w składzie widmowym żarówki i świetlówki można przekonać się obserwując załamanie światła odbitego w płycie kompaktowej. W przypadku żarówki otrzymamy tęczę o płynnych przejściach pomiędzy kolorami. Stosując zaś świetlówkę, zaobserwujemy kilka obszarów o jednorodnym kolorze.
 Temperatury typowych źródeł światła
 2000 K – światło świecy i lampy naftowej
 2700 K – żarówka wolframowa, w typowych warunkach, którą wszyscy postrzegamy jako dającą światło ciepłobiałe i bardziej żółte od naturalnego dziennego (wcześniej za wartość typową dla żarówek podawano 2500 K)
 2900-3200 K – lampa halogenowa (żarówka halogenowa)
 3000-4000 K – barwa neutralnie biała
 4000-5000 K – barwa lekko-chłodnobiała
 5000-5500 K – światło typowo dzienne
 6000 K – niebo z białymi chmurami
 7000 K – zachmurzone niebo
 8000 K – mgła
 10000 K – bezchmurne niebo zimą w południe
 20000 K – błękitny nieboskłon w krajach południowych latem w południe
 Standardowe punkty bieli
 Trzema powszechnie stosowanymi rodzajami bieli są:
 biel zrównoważonej energii (biel EE – equal energy) o intensywności światła wynoszącej 1 i wartościach w układzie CIE XYZ wynoszących (1/3, 1/3, 1/3)
 biel C – stosowana w formacie sygnału wizyjnego NTSC, o nieokreślonej intensywności i znormalizowanych współrzędnych CIE XYZ wynoszących (0.310, 0.316, 0.374)
 biel D65 – stosowana w systemie PAL o intensywności zgodnej z intensywnością światła słonecznego i wartościach CIE XYZ (0.3127, 0.3291, 0.3583)i odpowiadająca ciałom rozżarzonym do temperatury 6500K
 Historia i symbolika
 Starożytni Egipcjanie utożsamiali ten kolor z nieurodzajem i śmiercią, ponieważ kojarzył im się z pustynią oraz białymi na niej kośćmi. W Chinach uważa się go za kolor nieszczęścia, żałoby, dlatego przywdziewany jest na pogrzebach. Chrześcijanom kojarzy się z czystością, światłem, oraz dobrem.
 Biel w sztuce europejskiej
 Biel jest symbolem czystości i niewinności, a także odnowy życia duchowego. Jest barwą aniołów i apostołów. W sztuce wczesnochrześcijańskiej białe były szaty apostołów, starców Apokalipsy, czasem Chrystusa, rzadko aniołów. W późniejszym średniowieczu coraz częściej zastępowano ją barwami chromatycznymi. Chrystusa przedstawiano w bieli w momencie transfiguracji.
 Bibliografia
 Maria Rzepińska, Historia koloru w dziejach malarstwa europejskiego, Wydawnictwo Arkady, Warszawa 1989
 Teoria koloru
 Fotometria


text:
 15.9.2004
 HU
 Az Európai Unió Hivatalos Lapja
 L 292/10
 A BIZOTTSÁG 1603/2004/EK RENDELETE
 (2004. szeptember 14.)
 a 2004. szeptember 15. alkalmazandó export-visszatérítések rögzítéséről a baromfihús-ágazatban
 AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA
 tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre,
 tekintettel a baromfihús-ágazat piacának közös szervezéséről szóló, 1975. október 29-i 2777/75/EGK tanácsi rendeletre (1) és különösen annak 8. cikke (3) bekezdésének harmadik albekezdésére,
 mivel:
 (1)
 A 2777/75/EGK rendelet 8. cikkének értelmében, a fenti rendelet 1. cikkének (1) bekezdésében említett termékek világpiaci ára és közösségi ára közötti különbség export-visszatérítéssel kiegyenlíthető.
 (2)
 E szabályok és kritériumok a baromfihús-ágazat piacainak jelenlegi helyzetére való alkalmazásának eredményeként a visszatérítést egy olyan összegben kell megállapítani, mely lehetővé teszi, hogy a Közösség részt vegyen a nemzetközi kereskedelemben, figyelembe veszi továbbá e termékek exportjának jellegét, valamint annak jelenlegi fontosságát.
 (3)
 A mezőgazdasági termékek export-visszatérítési rendszerének közösségi végrehajtási szabályairól szóló, 1999. április 15-i 800/1999/EK bizottsági rendelet (2) 21. cikke előírja, hogy amennyiben a kiviteli nyilatkozat elfogadásának napján a termékek nem megbízható, kifogástalan kereskedelmi minőségűek, visszatérítés nem kerül odaítélésre. A hatályban lévő szabályozás egységes alkalmazásának biztosítása végett le kell szögezni, hogy a visszatérítés elnyerése érdekében a 2777/75/EGK rendelet 1. cikkében említett baromfihúsokon fel kell tüntetni a friss baromfihús előállítása és forgalomba hozatala során előforduló egészségügyi problémákról szóló, 1971. február 15-i 71/118/EGK tanácsi irányelv (3) szerinti állat-egészségügyi jelölést.
 (4)
 Az e rendeletben elöírt intézkedések összhangban vannak a Baromfihús- és Tojáspiaci Irányítóbizottság véleményével,
 ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
 1. cikk
 A 2777/75/EGK rendelet 8. cikkében említett export-visszatérítésben részesített termékek kódjait, továbbá e visszatérítés összegét a jelen rendelet melléklete rögzíti.
 A visszatérítés elnyerésének érdekében ugyanakkor a 71/118/EGK irányelv melléklete XII. fejezetének alkalmazása alá tartozó termékeknek meg kell felelniük az ezen irányelvben előírt állat-egészségügyi jelölési feltételeknek is.
 2. cikk
 Ez a rendelet 2004. szeptember 15-én lép hatályba.
 Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
 Kelt Brüsszelben, 2004. szeptember 14-én.
 a Bizottság részéről
 Franz FISCHLER
 a Bizottság tagja
 (1) HL L 282., 1975.11.1., 77. o. A legutóbb a 806/2003/EK rendelettel (HL L 122., 2003.5.16., 1. o.) módosított rendeletet.
 (2) HL L 102., 1999.4.17., 11. o. A legutóbb a 444/2003/EK rendelettel (HL L 67., 2003.3.12., 3. o.) módosított rendeletet.
 (3) HL L 55., 1971.3.8., 23. o. A legutóbb a 807/2003/EK rendelettel (HL L 122., 2003.5.16., 36. o.) módosította rendeletet.
 MELLÉKLET
 Export-visszatérítések a baromfihús-ágazatban 2004. szeptember 15-i
 Termékkód
 Rendeltetési hely
 Mértékegység
 A visszatérítés összege
 0105 11 11 9000
 A02
 EUR/100 db
 0,80
 0105 11 19 9000
 A02
 EUR/100 db
 0,80
 0105 11 91 9000
 A02
 EUR/100 db
 0,80
 0105 11 99 9000
 A02
 EUR/100 db
 0,80
 0105 12 00 9000
 A02
 EUR/100 db
 1,70
 0105 19 20 9000
 A02
 EUR/100 db
 1,70
 0207 12 10 9900
 V01
 EUR/100 kg
 45,00
 0207 12 10 9900
 A24
 EUR/100 kg
 45,00
 0207 12 90 9190
 V01
 EUR/100 kg
 45,00
 0207 12 90 9190
 A24
 EUR/100 kg
 45,00
 0207 12 90 9990
 V01
 EUR/100 kg
 45,00
 0207 12 90 9990
 A24
 EUR/100 kg
 45,00
 N.B.: A termékkódok és az „A” sorozatú rendeltetésihely-kódok a módosított 3846/87/EGK bizottsági rendeletben (HL L 366., 1987.12.24., 1. o.) kerültek meghatározásra.
 A numerikus rendeltetésihely-kódok a 2081/2003/EK bizottsági rendeletben (HL L 313., 2003.11.28., 11. o.) kerültek meghatározásra.
 A többi rendeltetési hely meghatározása a következő:
 V01
 Angola, Szaúd-Arábia, Kuvait, Bahrein, Katar, Omán, Egyesült Arab Emirátusok, Jordánia, Jemen, Libanon, Irak, Irán.


text:
Doživotná záruka na systém AquaStop
 Záruka 10 rokov na motor EcoSilence Drive
 spoločnosti BSH domácí spotřebiče, s. r. o. (ďalej tiež len „Spoločnosť“)
 Tento reklamačný poriadok upravuje vzťahy medzi kupujúcim a predávajúcim, resp. výrobcom, pri uplatňovaní práv zo zodpovednosti za vady. Úprava týchto vzťahov sa riadi platnými právnymi predpismi, a to najmä zákonom č. 40/1964 Zb. Občiansky zákonník v platnom znení (ďalej tiež len „Občiansky zákonník“), zákonom č. 250/2007 Z. z. o ochrane spotrebiteľa v platnom znení (ďalej tiež len „Zákon o ochrane spotrebiteľa“) a týmto reklamačným poriadkom.
 Kupujúcim (ďalej tiež len „zákazník“ alebo „spotrebiteľ“) sa rozumie každá fyzická osoba, ktorá pri uzatváraní a plnení spotrebiteľskej zmluvy (t.j. každej zmluvy, bez ohľadu na právnu formu, ktorú uzatvára dodávateľ so spotrebiteľom) nekoná v rámci svojej podnikateľskej činnosti, zamestnania alebo povolania.
 Kupujúcim – podnikateľom je fyzická alebo právnická osoba, ktorá pri uzatváraní a plnení zmluvy koná v rámci svojej podnikateľskej činnosti, zamestnania alebo povolania.
 Predávajúcim (ďalej tiež len „predajca“) sa rozumie fyzická alebo právnická osoba, ktorá predáva domáce spotrebiče značiek Bosch, Siemens, Gaggenau a Zelmer, a to v rámci svojej podnikateľskej činnosti, ako aj osoba konajúca v jej mene alebo na jej účet.
 Výrobcom sa na účely tohto reklamačného poriadku rozumie obchodná spoločnosť BSH domácí spotřebiče, s. r. o., IČO: 251 26 954, so sídlom Praha 5, Pekařská 695/10a, PSČ 155 00, zastupujúca na českom a slovenskom trhu exkluzívne značky domácich spotrebičov Bosch, Siemens, Gaggenau, Zelmer a ostatné koncernové značky. Výrobca v rámci svojej podnikateľskej činnosti zmluvne prevzal zodpovednosť z vadného plnenia za svojich obchodných partnerov na území Slovenskej republiky (predajca).
 Autorizovaným servisom sa rozumie sieť servisných partnerov zmluvne poverených výrobcom na odborné riešenie práv zákazníkov z vadného plnenia, ako aj servisné oddelenie výrobcu.
 Zodpovednosť predajcu, resp. výrobcu
 Predávajúci zodpovedá spotrebiteľovi za to, že predaná vec pri prevzatí nemá vady.
 Najmä predávajúci zodpovedá spotrebiteľovi za to, že v čase, keď spotrebiteľ predanú vec prevzal:
 má vec vlastnosti, ktoré si strany dohodli, a ak chýba dohoda, také vlastnosti, ktoré predávajúci alebo výrobca popísal alebo ktoré kupujúci očakával vzhľadom na povahu tovaru a na základe reklamy nimi urobenej,
 V prípade, že je vada odstrániteľná, považuje sa to vždy za nepodstatné porušenie zmluvy. V takom prípade má zákazník vždy výhradne právo na bezplatné odstránenie vady opravou veci.
 Pokiaľ nie je možné vadu odstrániť opravou veci a táto bráni tomu, aby sa vec mohla riadne užívať ako vec bez vady, má zákazník právo na dodanie novej veci bez vady. Pokiaľ sa ale vada týka iba súčasti veci, môže spotrebiteľ požadovať len výmenu súčasti.
 Ak nie je možný žiadny z vyššie uvedených variantov, môže spotrebiteľ odstúpiť od zmluvy.
 Právo na dodanie novej veci, alebo výmenu súčasti, má spotrebiteľ i v prípade odstrániteľnej vady, pokiaľ nemôže vec riadne užívať pre opakovaný výskyt vady po oprave (3× rovnaká) alebo pre väčší počet vád (3× rôzna) (podľa Článku 7). V takom prípade má spotrebiteľ i právo od zmluvy odstúpiť.
 Ak neodstúpi spotrebiteľ od zmluvy alebo ak neuplatní právo na dodanie novej veci bez vád, na výmenu jej súčasti alebo na opravu veci, môže požadovať primeranú zľavu. Spotrebiteľ má právo na primeranú zľavu i v prípade, že mu predávajúci nemôže dodať novú vec bez vád, vymeniť jej súčasť alebo vec opraviť, ako aj v prípade, že predávajúci nezabezpečí nápravu v primeranom čase alebo že by zabezpečenie nápravy spotrebiteľovi spôsobovalo značné ťažkosti.
 Pri výmene súčasti alebo veci si výrobca pri nemožnosti dodať identický kus vyhradzuje právo na dodanie funkčne i kvalitatívne adekvátnej súčasti/veci.
 Právo z vadného plnenia kupujúcemu nepatrí, pokiaľ kupujúci pred prevzatím veci vedel, že vec má vadu, alebo pokiaľ kupujúci vadu sám spôsobil.
 Ak sa prejaví vada v priebehu 6 mesiacov od prevzatia veci zákazníkom, platí, že vec bola vadná už pri prevzatí, ak to neodporuje povahe veci alebo ak sa nepreukáže opak (§ 508 ods. 2 Občianskeho zákonníka).
 Kupujúcemu patria práva z vád uvedené v článku 3 tohto reklamačného poriadku. Kupujúci môže namiesto odstránenia vady opravou veci požadovať výmenu veci ak tým predávajúcemu nevzniknú neprimerané náklady vzhľadom na cenu tovaru alebo závažnosť vady. Pokiaľ sa vada týka iba súčasti veci, môže kupujúci požadovať iba výmenu súčasti (§ 622 Občianskeho zákonníka).
 Vylúčenie zodpovednosti predajcu, resp. výrobcu
 Predávajúci zodpovedá zákazníkovi za to, že vec pri prevzatí nemá vady.
 Predávajúci však nezodpovedá:
 a) pri veci predávanej za nižšiu cenu za vadu, pre ktorú bola nižšia cena dohodnutá,
 b) za opotrebovanie veci spôsobenej jej obvyklým používaním (pričom sa predpokladá, že je možné vec nadmerným používaním opotrebovať už pred uplynutím záručnej doby),
 c) pri použitej veci za vady vzniknuté ich používaním alebo opotrebovaním.
 Práva zo zodpovednosti za vady (reklamáciu) je možné uplatniť u predajcu, u ktorého bol výrobok zakúpený, alebo v ktoromkoľvek autorizovanom servise pre domáce spotrebiče výrobcu, ktorých zoznam je uvedený v dokumentácii priloženej k výrobku.
 Zoznam autorizovaných servisov je k dispozícii tu.
 Právo je možné tiež uplatniť priamo u výrobcu, a to buď telefonicky alebo vyplnením elektronického formulára na webových stránkach umiestnených na adrese https://www.bosch-home.com/sk/.
 Predpokladom na uplatnenie reklamácie je originál dokladu o zakúpení tovaru alebo riadne vyplnený záručný list. Pri zmluvných zárukách poskytovaných na dobu dlhšiu ako 24 mesiacov je vždy potrebné doloženie riadne vyplneného záručného listu.
 Pri uplatnení reklamácie dostane zákazník reklamačný protokol, ktorý mu slúži ako doklad pri vybavení reklamácie. Zákazník je povinný pri spisovaní reklamačného protokolu uviesť úplné a správne údaje. Zákazník svojím podpisom potvrdzuje úplnosť a správnosť všetkých údajov uvedených v reklamačným protokole.
 Reklamácia nie je oprávnená v prípadoch, ak vznikla porucha alebo poškodenie:
 preukázateľne nesprávnym používaním výrobku (napr. používaním v rozpore s návodom na použitie či v rozpore s pokynmi uvedenými na obale výrobku či v záručnom liste, používaním v rozpore so všeobecne známymi pravidlami používania predmetného výrobku, prevádzkou pri nesprávnom napájacom napätí, pripájaním na nedovolené zdroje prúdu) alebo iným nesprávnym konaním používateľa (napr. neodbornou inštaláciou);
 preukázateľne nedovolenými zásahmi do prístroja, živelnou katastrofou alebo mechanickým poškodením výrobku;
 Reklamácia rovnako nie je oprávnená, ak nesie predložený záručný list zjavné známky vykonaných zmien údajov alebo ak je na výrobku odlišné výrobné číslo od toho, ktoré je uvedené v záručnom liste.
 Lehota na uplatnenie práv z vadného plnenia (záručná doba) je pre kupujúceho – spotrebiteľa 24 mesiacov. Záručná doba pre kupujúceho – podnikateľa je však iba 6 mesiacov.
 Záručná doba začína plynúť od prevzatia veci zákazníkom. Ak má kúpenú vec uviesť do prevádzky iný podnikateľ ako predávajúci, začne záručná doba plynúť až odo dňa uvedenia veci do prevádzky, pokiaľ si zákazník takúto službu objednal najneskôr do 3 týždňov od prevzatia veci a riadne a včas poskytol na jej vykonanie potrebnú súčinnosť. Zákazník je pri uplatnení reklamácie povinný neskorší dátum začatia plynutia záručnej doby preukázať predložením dokladu o inštalácii.
 Doba od uplatnenia práva zo zodpovednosti za vady až do doby, keď bol zákazník po skončení opravy povinný vec prevziať, sa do záručnej doby nezapočítava (§ 627 ods. 1 Občianskeho zákonníka ).
 Ak dôjde v rámci reklamácie k dodaniu novej veci, začne plynúť záručná doba znova od prevzatia novej veci. To isté platí, ak dôjde k výmene súčiastky, na ktorú bola poskytnutá záruka (§ 627 ods. 2 Občianskeho zákonníka).
 Predávajúci (alebo výrobca alebo autorizovaný servis) je povinný vydať zákazníkovi potvrdenie o tom, kedy právo uplatnil, ako aj o vykonaní opravy a dobe jej trvania (záznam v reklamačnom protokole).
 Práva zo zodpovednosti za vady veci, na ktorú sa vzťahuje záručná doba, zaniknú, ak sa neuplatnili v záručnej dobe.
 Predávajúci alebo ním poverený pracovník rozhodne o reklamácii ihneď, v zložitých prípadoch do 3 pracovných dní a v odôvodnených prípadoch, najmä ak sa vyžaduje zložité technické zhodnotenie stavu veci, najneskôr do 30 dní odo dňa uplatnenia reklamácie. Reklamácia vrátane odstránenia vady musí byť vybavená bez zbytočného odkladu, najneskôr však do 30 dní odo dňa uplatnenia reklamácie, pokiaľ sa predávajúci so zákazníkom nedohodne na dlhšej lehote. Lehota na vybavenie reklamácie začína plynúť nasledujúci deň po uplatnení reklamácie (§ 122 ods. 1 Občianskeho zákonníka). Po uplynutí tejto lehoty má zákazník rovnaké práva, ako keby išlo o chybu, ktorú nie je možné odstrániť (článok 3). Počas vykonávania odborného posúdenia záručná doba neplynie (§ 18 ods. 7 Zákona o ochrane spotrebiteľa).
 Zákazník je povinný sa o výsledok reklamácie sám zaujímať na adrese prevádzky, kde reklamáciu uplatnil. Zákazník berie na vedomie, že tovar bude pripravený na vyzdvihnutie najneskôr v posledný deň lehoty na vybavenie reklamácie, ak sa nedohodnú s predávajúcim alebo povereným autorizovaným servisom inak.
 Opätovné vyskytnutie vád
 Zákazník má právo na dodanie novej veci, výmenu súčasti, primeranú zľavu z ceny veci alebo na odstúpenie od zmluvy aj vtedy, ak nemôže pre opätovné vyskytnutie vady po oprave alebo pre väčší počet vád vec riadne používať (pravidlo 3× rovnaká alebo 3 rôzne chyby).
 O opätovné vyskytnutie vady po oprave, ktoré zakladá právo zákazníka na dodanie novej veci, výmenu súčasti, primeranú zľavu z ceny veci alebo na odstúpenie od zmluvy ide len vtedy, ak sa opätovne vyskytne rovnaká vada, ktorá už bola predtým v záručnej dobe najmenej dvakrát odstraňovaná. O uvedený prípad nejde, ak sa prejaví na veci po predchádzajúcej oprave iná ako doposiaľ reklamovaná vada. Väčším počtom vád sa rozumie stav, keď vec má v čase uplatnenia reklamácie súčasne aspoň 3 odstrániteľné vady.
 Súčinnosť zákazníka
 Zákazník je povinný poskytnúť predávajúcemu, resp. autorizovanému servisu neodkladne všetku súčinnosť na overenie existencie reklamovanej vady a na jej odstránenie (vrátane zodpovedajúceho potrebného vyskúšania alebo demontáže výrobku). Zákazník je najmä povinný odovzdať výrobok pri uplatnení reklamácie čistý, v súlade s hygienickými predpismi alebo všeobecnými hygienickými zásadami, vrátane všetkých jeho súčastí a príslušenstva umožňujúcich overenie a odstránenie vady.
 Zákazník je povinný odovzdať výrobok predávajúcemu, resp. autorizovanému servisu kompletný. V prípade, že zákazník výrobok nedodá kompletný a ak je kompletnosť výrobku nevyhnutná na zistenie existencie reklamovanej vady a/alebo na jej odstránenie, plynutie lehoty na vybavenie reklamácie začína až dodaním chýbajúcich súčastí.
 Vyzdvihnutie tovaru z opravy
 Zákazník je povinný vyzdvihnúť si tovar zo záručnej opravy najneskôr do 1 mesiaca od uplynutia lehoty, keď mala byť záručná oprava vykonaná a ak bola vykonaná neskôr, do 1 mesiaca od vyrozumenia o jej vykonaní. Ak tak neurobí, je povinný zaplatiť predávajúcemu poplatok za uskladnenie vo výške 2 EUR za každý deň omeškania s vyzdvihnutím opraveného tovaru.
 Pri pozáručnej oprave veci je lehota na uplatnenie práva z vadného plnenia 6 mesiacov a začína plynúť dňom prevzatia opravenej veci spotrebiteľom. Zákazník má pri uplatnení práva z tohto vadného plnenia nárok na novú bezplatnú opravu, príp. je oprávnený odstúpiť od predmetnej zmluvy o dielo, ak to nie je vzhľadom na povahuvady neprimerané
 Tento reklamačný poriadok platí pre tovar zakúpený po 1. 1. 2014. Platnosť od 1. 1. 2014
 Poštová adresa: BSH domácí spotřebiče s.r.o. – organizačná zložka Bratislava, Trnavská cesta 50 , 821 02 Bratislava
 Zápis v obchodnom registri: Obchodný register Okresného súdu Bratislava I, oddiel Po, vložka č. 981/B
 Vedúci organizačnej zložky: Per Funch, Sven Brambring
 Zriaďovateľ: BSH domácí spotřebiče s.r.o., Radlická 350, 158 00 Praha 5, Česká republika
 Tel.: +421 244 452 041, Fax: +421 248 484 240, www.bsh-group.com


text:
Kuidas leppetrahviga äriideed kaitsta - Raamatupidaja
 Kuidas leppetrahviga äriideed kaitsta
 06. mai 2015 12:15
 Glikman, Alvin & Partnerid advokaat Marko Pikani ja jurist Erik Saluri
 Foto: Glikman, Alvin & Partnerid
 Advokaadibüroo Glikman Alvin & Partnerid advokaat Marko Pikani ja jurist Erik Salur kirjutavad sellest, et maksimaalne ettevaatlikkus ja kalkuleeritud riskide maandamine vähendavad võimalust heast äriideest ning võimalikust leppetrahvi nõudest ilma jääda.
 Uue äriidee realiseerimisel on ettevõtjatel vajalik investeeringute kaasamiseks ja välisturgudele laienemisel koostöösuhete sõlmimiseks avaldada potentsiaalsetele lepingupartneritele ärisaladust sisaldavat informatsiooni. Paraku kaasneb mistahes väärtusliku informatsiooni avaldamisega alati teatav risk võimalikeks kuritarvitusteks, samas ei ole üldjuhul teabe avaldamisest ka pääsu - kuivõrd ideest teostuseni jõudmine eeldab üldjuhul investeeringute kaasamist ning potentsiaalsed investorid ei soovi „põrsast kotis osta“. Enne põhilepingu(te)ni jõudmist sõlmitakse praktikas sellistel juhtudel läbirääkimiste ajaks konfidentsiaalsusleping, tihti nimetatud kui NDA (inglise keeles non-disclosure agreement ).
 NDA näeb üldjuhul põhikohustusena ette kahju hüvitamise kohustuse lepingut rikkunud isiku poolt. Teisisõnu peab lepingu pool, kes nt avaldas kolmandatele isikutele infot, mida NDA kohaselt poleks tohtinud teha, hüvitama seeläbi tekitatud kahju. Oluline on seejuures arvestada, et konkreetse kahju tõendamine võib vaidluse korral osutuda (ja reeglina ka osutub) üsna keeruliseks. Põhjuseks on antud kahju iseloom – saamata jäänud tulu konkreetse suuruse tõendamine on valdavalt oletusliku loomuga ja põhjustab seetõttu tõenduslikke raskusi. Nt suure kasvupotentsiaaliga, kuid alles teostuse algfaasis (või alles ideetasandil) oleva äriidee puhul võib teoreetiliselt saamata jäänud tulu ulatuda kasvõi miljonite eurodeni, kuid kuna tegemist on reeglina vaid prognooside alusel kindlaksmääratava summaga on õigusvaidluses sellise õigusliku positsiooni kaitsmine vägagi keerukas. Seetõttu on mõistlik ja ka vajalik lisaks kahju hüvitamisele leppida NDA-s kokku ka leppetrahvi nõudmise õiguses.
 Mida leppetrahv mulle juurde annab?
 Leppetrahvil on oma olemuselt kaks funktsiooni. Esiteks motiveerib leppetrahv konfidentsiaalsuskohustust täitma, kuna rikkumise korral ähvardab rikkujat reeglina koheselt sissenõutavaks ja lühikese aja jooksul tasumisele kuuluva rahasumma tasumise kohustus. Teiseks kannab leppetrahv ka kahju hüvitamise lihtsustamise funktsiooni – kahjustatud lepingupool ei pea leppetrahvi nõude põhjendamisel tõendama konkreetse kahju suurust jmt kahju hüvitamise nõude eelduseid. Seejuures jääb kahjustatud lepingu poolele õigus nõuda ka leppetrahvi ületava kahju hüvitamist (nagu ülalmärgitud, on siiski raske panna hinnasilti arenduses olevale projektile või realiseerimata jäävale äriideele, mistõttu leppetrahvi ületavas osas tuleb ilmselt leppida samade tõenduslike raskustega).
 Kui suur peaks leppetrahv olema?
 Leppetrahvi suurus sõltub mõistagi kaitstava hüve väärtusest ehk sellest, milline on ideest võrsunud teostuse potentsiaal, kas see on suunatud vaid ühele turule või on turustatav ülemaailmselt, mis faasis on arendustegevus jne. Võib tunduda, et parim lahendus oma ärisaladuse kaitsmiseks on märkida leppetrahvi summaks võimalikult suur, kasvõi astronoomiline number. Tundub ju loogiline: mida suurem leppetrahvi summa, seda rohkem peaks see motiveerima kohustusi täitma ja seda paremini on ka kahju põhjustamise korral õigused kaitstud.
 Mõistetavalt ei ütle ükski seadus summaarselt seda, milline on minimaalne või maksimaalne leppetrahvi suurus või nt protsent lepingu hinnast. Kuna leppetrahvi kokkuleppele laienevad üldised lepinguvabaduse põhimõtted, siis võivad pooled leppetrahvi suuruses ise kokku leppida, võttes arvesse avaldatava informatsiooni sisu ja väärtust ning leppetrahvi funktsiooni lepingu sõlmimisel. Eesti kohtupraktika kohaselt tuleb siiski jääda mõistlikkuse piiridesse – kui potentsiaalselt tekkiv kahju on ka nt positiivseima tulevikunägemuse korral hinnanguliselt 250 000 eurot, on 5 000 000 euro suurune leppetrahv ilmselt ebaproportsionaalselt suur ja kohtus saab selle parimal juhul maksma panna vaid osaliselt.
 Kuidas kohus leppetrahvi vähendamist otsustab?
 Riigikohus ning ka alama astme kohtud on senises praktikas vähendanud kokku lepitud leppetrahvi suurust ning mõistnud selle välja lepingus kokkulepitust väiksemal määral või äärmuslikel juhtudel vähendanud leppetrahvi nullini. Kui isik, kellelt leppetrahvi tasumist nõutakse, tugineb selle ebamõistlikule suurusele hindab kohus oma siseveendumusest juhindudes, kas ja mis ulatuses tuleb leppetrahvi vähendada. Eelkõige võtab kohus hindamisel arvesse rikkuja poolt kohustuse täitmise, leppetrahvi nõudja õigustatud huvi ja mõlema poole majandusliku seisundiga. Antud loetelu on lahtine ja kohus võib vastavalt vajadusele ka muid asjaolusid arvesse võtta.
 Lisaks eelnevale on Riigikohus leidnud, et kahju puudumine võib olla aluseks leppetrahvi vähendamisele, kui leppetrahvi väljanõudmine kokkulepitud ulatuses ei ole kooskõlas hea usu põhimõttega. Seejuures peab leppetrahvi vähendamist nõudev pool suutma tõendada, et kahju pole nõutud ulatuses (või üldse mitte) tekkinud ja leppetrahvi väljamõistmine oleks vastuolus hea usu põhimõttega. Kui seda teha ei õnnestu, siis leppetrahvi ei vähendata. Näiteks ühes paari aasta taguses lahendis venis kinnisvaraprojekti arendus ning ostja taganes seetõttu lepingust, mis nägi sellisel juhul ette leppetrahvi nõudmise õiguse, mida ostja ka kasutas. Müüja palus kohtul leppetrahvi vähendada, kuivõrd kinnisvaraturu kollaps oli toonud kaasa hindade tugeva languse. Riigikohtu hinnangul aga „ainuüksi asjaolu, et lepingust taganemisega jääb ostja kinnisvaraturu hindade languse tõttu paremasse olukorda, kui ta oleks olnud siis, kui ta ei oleks lepingust taganenud, ei anna praeguses asjas alust leppetrahvi vähendada“. Kokkuvõtvalt on seega leppetrahvi vähendamine igakordse hindamise küsimus, kuid nii-öelda rusikareeglina tuleks kokkuleppeid sõlmides lähtuda mõistlikkuse põhimõttest ning hinnata kaitstava hüve väärtust jm asjaolusid realistlikult.
 Mida teha kui lepingupartner kohustusi rikub?
 Võlaõigusseadusest (VÕS) tulenevalt on leppetrahvi nõudmisel kolm põhilist eeldust: kehtiv võlasuhe (leping; antud juhul NDA), kohustuste rikkumine (nt NDA-s sisalduva konfidentsiaalsuskohustuse rikkumine) ja vastutus rikkumise eest (vabandatavuse või süü puudumine). Üks olulisimaid ja praktikas tihtilugu probleeme põhjustav küsimus on aga teise lepingupoole teavitamises leppetrahvi nõudeõigusest.
 Nimelt VÕS § 159 lg 2 kohaselt ei või leppetrahvi nõuet esitada (st sisuliselt nõue lõpeb), kui trahvi nõudmisest ei teatata mõistliku aja jooksul pärast kohustuse rikkumise avastamist. Leppetrahvi nõudeõigusest teavitamisega ei tasuks kindlasti ülemäära viivitada, ning kui NDA rikkumine on aset leidnud, tuleks selle kohta vajalikud tõendid kiirelt kokku koguda ja vajalik (võimalike vaidluste vältimiseks kindlasti kirjalikus vormis) teade kohustusi rikkunud poolele saata. Kui NDA-s konkreetset teavitamistähtaega jm tingimusi eraldi kokku lepitud ei ole, tuleks Eesti kohtupraktika kohaselt hiljemalt 2 kuni 4 kuu jooksul rikkujat teavitada. Kohus hindab teavitamise õigeaegsust mõistlikkuse printsiibi alusel, arvestades muu hulgas pooltevahelise võlasuhte olemust, lepingu tingimusi, samuti poolte käitumist lepingu täitmisel ja pärast seda. Kuna ka antud osas on kohtul võrdlemisi suur kaalutlusõigus, on igal juhul soovitatav riskide minimeerimiseks tegutseda kiiresti.
 Kas ma saan leppetrahvi nõude võlgniku vara arvelt rahuldada?
 Leppetrahvi nõude maksmapanek eeldab piisava vara olemasolu, pelgalt positiivne otsus kohtust ei taga raha laekumist kahjustatud isikule. Antud küsimus võib praktikas aeg-ajalt ühel või teisel põhjusel tahaplaanile jääda ning mõnikord ei olegi ettevõtjal erilisi võimalusi selles osas oma õiguseid paremini kaitsta. Näiteks välisinvestorite puhul võib olla keeruline hinnata nii realiseeritava vara olemasolu ja väärtust, võimalikke koormatisi jmt. Kui läbirääkimiste tulemusena sõlmitakse investori survel NDA nt sisuliselt varatu projektipõhise välismaa äriühinguga on ettevõtja tihti sundseisus – kas riskeerida või loobuda antud investeeringust. Samas õnnestub tihti läbirääkimiste käigus „kavalaid“ küsimusi esitades jõuda tõele lähemale ning seeläbi paremini hinnata riskide realiseerumise tõenäosust – mida rohkem olulist infot ettevõtja käsutuses on seda täpsemini on võimalik ohte kaardistada.
 Teine oluline küsimus leppetrahvi nõude täitmisel on kohtualluvus ja kohaldatav õigus. Eesti partneritega ilmselt suuremaid raskusi ei ole, pooled on eelduslikult nõus ja huvitatud asja lahendamisest Eesti kohtus Eesti õigusaktidele tuginedes (ükskõik kas siis tavakohtus või nt EKTK arbitraažis). Sellisel juhul tuleb ka kohtuotsus täita Eestis ja ka sellega seonduvalt ei ole suuremaid probleeme. Välispartneriga on olukord märksa keerukam – mõistetavalt sooviks iga investor vaidlused lahendada oma koduriigis kehtiva õiguse alusel. Ka siinkohal on oluline läbirääkimiste raskuskese ja jõupositsioonid ning ettevõtja võib tihti olla sama, eelpool viidatud raske valiku ees (risk vs potentsiaalsete investeeringute vajadus). Lisaks on kindlasti oluline arvestada lepingupartneri asukohariigiga, ka juhul kui õnnestub kokku leppida Eesti kohtualluvuses ja kohaldatavas õiguses. Nimelt Eesti kohtust või alalisest vahekohtust saadud positiivse otsuse täitmine on näiteks Euroopa Liidu piires oluliselt lihtsam ja valutum protsess kui nt Hiinas. Halvemal juhul võib sattuda ka olukorda, kus otsuse täitmine täitmisriigis osutub võimalikuks ja õiguste kaitse on vaid formaalne.
 Ülalmärgitud küsimused väärivad kindlasti olulist tähelepanu juba varajases staadiumis, kuivõrd NDA alusel investeeringute kaasamiseks läbirääkimiste pidamine eeldab olulise ja väärtusliku info avaldamist. Tegemist on olemuslikult olukorraga, kus riske täielikult elimineerida üldjuhul võimalik ei ole, kuid neid vähendada on reeglina siiski võimalik. Osaliselt sobib antud situatsiooni ilmestamiseks ütlus „kes ei riski, see šampanjat ei joo“, kuid maksimaalne ettevaatlikkus ja kalkuleeritud riskide maandamine vähendavad kindlasti võimalust nii heast ideest kui ka võimalikust leppetrahvi nõudest ilma jääda ja suurendavad perspektiivi tulevikus endale see oodatud klaasike kihisevat valada.
 Marko Pikani, Glikman, Alvin & Partnerid advokaat
 Erik Salur, Glikman, Alvin & Partnerid jurist
 URL: http://www.raamatupidaja.ee/uudised/2015/05/06/kuidas-leppetrahviga-ariideed-kaitsta


text:
C 188/24 EL Επι ́σημη Εφημερι ́δα των Ευρωπαϊκω ́ν Κοινοτη ́των 3.7.1999
 Αι ́τηση για την ́εκδοση προδικαστικη ́ς αποφα ́σεως που υπε ́- ενω ́πιο ́ν του, ζητει ́ απο ́ το ∆ικαστη ́ριο την ́εκδοση προδικαστικη ́ς
 βαλε το Bundesgerichtshof με δια ́ταξη της 25ης Μαρτι ́ου αποφα ́σεως ως προς το κυ ́ρος, απο ́ τη σκοπια ́ της αρχη ́ς της
 1999 στην υπο ́θεση Hans Schwarzkopf GmbH & Co. KG αναλογικο ́τητας, της αποφα ́σεως του Συμβουλι ́ου της 28ης
 κατα ́ Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Ιουλι ́ου 1989 με την οποι ́α επετρα ́πη στη Γαλλικη ́ ∆ημοκρατι ́α να
 eV εφαρμο ́σει με ́τρο παρεκκλι ́σεως απο ́ το α ́ρθρο 17, παρα ́γραφος 6,
 δευ ́τερο εδα ́φιο, της ́εκτης οδηγι ́ας 77/388/ΕΟΚ περι ́ εναρμονι ́-
 (Υπο ́θεση C-169/99) σεως των νομοθεσιω ́ν των κρατω ́ν μελω ́ν των σχετικω ́ν με τους
 φο ́ρους κυ ́κλου εργασιω ́ν (89/487/ΕΟΚ) (1).
 (1999/C 188/53)
 (1) ΕΕ L 239, της 16.8.1989, σ. 21.
 Με δια ́ταξη της 25ης Μαρτι ́ου 1999, η οποι ́α περιη ́λθε στη
 Γραμματει ́α του ∆ικαστηρι ́ου των Ευρωπαϊκω ́ν Κοινοτη ́των στις
 5 Μαι ̈́ου 1999, το Bundesgerichtshof — 1ο πολιτικο ́ τμη ́μα —
 στο πλαι ́σιο της διαφορα ́ς μεταξυ ́ Hans Schwarzkopf GmbH &
 Co. KG και Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs
 eV, που εκκρεμει ́ ενω ́πιο ́ν του, ζητει ́ απο ́ το ∆ικαστη ́ριο την ́εκδοση
 προδικαστικη ́ς αποφα ́σεως επι ́ του εξη ́ς ερωτη ́ματος: ∆ιαγραφη ́ της υποθε ́σεως C-25/98 (1)
 'Εχει την ́εννοια ο ο ́ρος «praktische Gründe» («πρακτικα ́») του (1999/C 188/55)
 α ́ρθρου 6, παρα ́γραφος 1, στοιχει ́ο δ', τρι ́το εδα ́φιο, της οδηγι ́ας
 του Συμβουλι ́ου 76/768/ΕΟΚ, περι ́προσεγγι ́σεως των νομοθεσιω ́ν Με δια ́ταξη της 22ας Μαρτι ́ου 1999 ο Προ ́εδρος του ∆ικαστηρι ́ου
 των κρατω ́ν μελω ́ν των αναφερομε ́νων στα καλλυντικα ́ προϊο ́ντα (1), των Ευρωπαϊκω ́ν Κοινοτη ́των διε ́ταξε τη διαγραφη ́ της υποθε ́σεως
 ο ́τι καλυ ́πτει επι ́σης την αναγραφη ́ των προβλεπομε ́νων ενδει ́ξεων C-25/98 (αι ́τηση του Juzgado de lo Social de Santiago de
 προειδοποιη ́σεως σε περισσο ́τερες γλω ́σσες, την οποι ́α η Compostela για την ́εκδοση προδικαστικη ́ς αποφα ́σεως): Dorinda
 παρασκευα ́ζουσα η ́ η πωλου ́σα καλλυντικα ́ προϊο ́ντα εταιρι ́α — Teresa López Tourı́s κατα ́ Instituto Nacional de Empleo (INEM)
 για οικονομικου ́ς λο ́γους και για να διευκολυ ́νεται η εντο ́ς της και Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS).
 Κοινο ́τητας δυνατο ́τητα συναλλαγω ́ν — θεωρει ́ σκο ́πιμη, αν με
 τον τρο ́πο αυτο ́ η πλη ́ρης ́ενδειξη προειδοποιη ́σεως μπορει ́ να
 (1) ΕΕ C 94 της 28.3.1998.
 αναγραφει ́ ευανα ́γνωστα μο ́νο στο επισυναπτο ́μενο σημει ́ωμα, στη
 δε συσκευασι ́α και τον περιε ́κτη για λο ́γους ελλει ́ψεως χω ́ρου
 μπορει ́ να αναγραφει ́ μο ́νο μι ́α συντετμημε ́νη ́ενδειξη; Συγκεκρι-
 με ́να: Επιτρε ́πεται να μη περιλαμβα ́νεται η πλη ́ρης ́ενδειξη προειδο-
 ποιη ́σεως επι ́ της συσκευασι ́ας και του περιε ́κτη, εκει ́ δε να
 αναγρα ́φεται μο ́νο μια συντετμημε ́νη ́ενδειξη, αν η επιχει ́ρηση το
 θεωρει ́ σκο ́πιμο για τους αναφερθε ́ντες λο ́γους να διαθε ́τει στην
 αγορα ́ τα προϊο ́ντα της με ενιαι ́α παρουσι ́αση σε εννε ́α γλω ́σσες ∆ιαγραφη ́ της υποθε ́σεως C-32/98 (1)
 διαφορετικω ́ν αγοραστριω ́ν χωρω ́ν (μεταξυ ́ των οποι ́ων οκτω ́ κρα ́τη
 με ́λη της ΕΕ); (1999/C 188/56)
 (1) ΕΕ ειδ. ́εκδ. 13/004, σ. 145, ο ́πως τροποποιη ́θηκε με την οδηγι ́α Με δια ́ταξη της 11ης Φεβρουαρι ́ου 1999 ο Προ ́εδρος του
 88/667/ΕΟΚ του Συμβουλι ́ου, ΕΕ L 382 της 31.12.1988, σ. 46. ∆ικαστηρι ́ου των Ευρωπαϊκω ́ν Κοινοτη ́των διε ́ταξε τη διαγραφη ́
 της υποθε ́σεως C-32/98: Επιτροπη ́ των Ευρωπαϊκω ́ν Κοινοτη ́των
 κατα ́ Ομοσπονδιακη ́ς ∆ημοκρατι ́ας της Γερμανι ́ας.
 (1) ΕΕ C 94 της 28.3.1998.
 Αι ́τηση για την ́εκδοση προδικαστικη ́ς αποφα ́σεως που υπε ́-
 βαλε το tribunal administratif de Melun (πε ́μπτο τμη ́μα) με
 απο ́φαση της 3ης ∆εκεμβρι ́ου 1998 στην υπο ́θεση Sanofi
 Winthrop S.A. κατα ́ Directeur des services fiscaux du
 ∆ιαγραφη ́ της υποθε ́σεως C-227/98 (1)
 Val-de-Marne
 (1999/C 188/57)
 (Υπο ́θεση C-181/99)
 Με δια ́ταξη της 15ης Μαρτι ́ου 1999 ο Προ ́εδρος του ∆ικαστηρι ́ου
 (1999/C 188/54) των Ευρωπαϊκω ́ν Κοινοτη ́των διε ́ταξε τη διαγραφη ́ της υποθε ́σεως
 C-227/98: Επιτροπη ́ των Ευρωπαϊκω ́ν Κοινοτη ́των κατα ́ Ιρλανδι ́ας.
 Με απο ́φαση της 3ης ∆εκεμβρι ́ου 1998, που περιη ́λθε στη
 Γραμματει ́α του ∆ικαστηρι ́ου των Ευρωπαϊκω ́ν Κοινοτη ́των στις (1) ΕΕ C 278 της 5.9.1998.
 14 Μαι ̈́ου 1999, το tribunal administratif de Melun (πε ́μπτο
 τμη ́μα), στο πλαι ́σιο της διαφορα ́ς μεταξυ ́ Sanofi Winthrop S.A.
 και Directeur des services fiscaux du Val-de-Marne που εκκρεμει ́