text:
AIPARK IN AUDIZIONE ALLA IX COMMISSIONE TRASPORTI DELLA CAMERA DEI DEPUTATI
 Il Segretario Generale Bannerman presenta una memoria sulla riforma del Codice della Strada – modifica dell’art.12 – Prevenzione e accertamento delle violazioni in materia di sosta
 AIPARK è stata invitata alla Audizione informale dell’8 novembre 2018 presso la IX Commissione Trasporti della Camera dei Deputati nell’ambito dell’esame della proposta di legge recante ”Modifica all’art. 12 del Codice della Strada, di cui al Decreto Legislativo 30 aprile 1992 n. 285, concernente l’esercizio di funzioni di prevenzione e accertamento delle violazioni in materia di sosta da parte dei dipendenti delle società concessionarie della gestione dei parcheggi e delle aziende esercenti il trasporto pubblico di persone” (C 680 Baldelli).
 Il Segretario Generale, arch. Laurence A. Bannerman, è intervenuto per AIPARK e, dopo aver ringraziato la Commissione per l’invito, ha presentato la MEMORIA preparata per l’occasione, che riportiamo più sotto.
 A questo link è possibile vedere sul canale You Tube AIPARK TV l’intervento di AIPARK in Commissione e la discussione che è seguita agli interventi di ASSTRA e di AIPARK: https://www.youtube.com/watch?v=hnmQyDls_cU
 Memoria alla IX Commissione Trasporti Poste e Telecomunicazioni
 Audizione dell’8.11.2018.
 PROPOSTA DI LEGGE PER DELEGHE AGLI AUSILIARI DEL TRAFFICO
 Modifica all’art.12 C.d.S. D.L. 285/1992 (AC 680)
 E’ stata presentata di recente una proposta di legge (a nome dell’On. Baldelli ed altri) per limitare il ruolo degli ausiliari della sosta, del traffico e del personale ispettivo delle aziende di trasporto al solo controllo all’interno della sola area delle strisce blu.
 Anzitutto è necessario evidenziare le ricadute che si avrebbero sul sistema, se tale proposta dovesse essere portata avanti:
 Migliaia di posti di lavoro persi all’interno della organizzazione delle Concessionarie pubbliche o private che gestiscono il servizio (il settore occupa diverse migliaia di addetti; a fronte di una riduzione dei poteri di accertamento e quindi dell’attività, ci si troverebbe a dover ridurre il numero degli operatori impiegati. Solo le Municipalizzate di Milano e Torino sarebbero obbligate a trovare altra occupazione per qualche centinaio di persone).
 Incremento della congestione e quindi dell’inquinamento, soprattutto nelle zone centrali delle città per i lunghi tempi persi alla ricerca di un posto libero.
 Forte incremento dei tempi di viaggio per la presenza di auto in divieto di sosta (seconda fila, passi carrai, posti disabili, strisce pedonali, sosta su marciapiede, sosta in corsia riservata, ecc.). In particolare tale aspetto avrebbe una forte ricaduta negativa sul sistema del trasporto pubblico e conseguentemente sull’impatto ambientale dovuto ad un fisiologico incremento del traffico urbano.
 Forte contrazione dei ricavi derivanti dal pagamento della sosta e dalla riscossione delle multe da parte delle Amministrazioni Comunali (valutazioni preliminari portano ad una contrazione di circa il 50% di tali entrate): stesso problema riscontrato a seguito della presa di posizione dell’ex-ministro Lupi in tema di non sanzionabilità del ticket scaduto. Anche tale contrazione di ricavi avrebbe ricadute sugli aspetti occupazionali.
 Incremento del carico di lavoro della Polizia Locale sul versante dei controlli sosta con conseguente riduzione dei controlli per la sicurezza del territorio in genere.
 La mancanza dei controlli puntuali favorisce la presenza indesiderata di abusivi che creano problemi di sicurezza.
 In tutti i paesi europei l’esigenza di disciplinare e regolamentare l’uso dell’auto privata è centrale per riequilibrare il sistema della mobilità urbana, basandosi sull’introduzione di nuovi affidamenti agli addetti pubblici e privati della sosta e al sistema sanzionatorio.
 Siim Kallas, ex Vice Presidente della Commissione EU e Commissario per il Trasporto, ricordava che le politiche della sosta, le diverse tipologie dell’offerta e le relative tariffe differenziate, insieme alla regolazione, possono contribuire:
 ad un uso più efficiente delle auto private;
 come strumento economico per determinare la domanda complessiva di mobilità;
 ad ottimizzare lo spazio, che è un bene prezioso;
 per integrare diverse modalità di mobilità;
 a rivitalizzare le aree urbane.
 In altre parole la sosta tariffata e il suo sistema di regolazione sono le leve essenziali per determinare l’equilibrio generale del sistema della mobilità urbana.
 In Italia nel 1960 c’erano 50 auto ogni 1.000 abitanti; nel 2018 il numero è cresciuto a 600 auto ogni 1000 abitanti.
 Le città italiane sopra 20.000 abitanti sono rimaste sostanzialmente sotto infrastrutturate. Rispetto all’Indagine dell’EPA (European Parking Association) del 2015 (Data Survey), su 43 milioni di posti auto tariffati nei 22 paesi della European Parking Association, mediamente si prevede che l’offerta di sosta tariffata nelle aree urbane è composta dal 60% di posti fuori strada (parcheggi pubblici) e dal 40% di posti auto su strada nelle strisce blu. In Italia il rapporto è inverso. Questo squilibrio nella distribuzione dei posti auto contribuisce fortemente all’intasamento presente in molte nostre città. Per riequilibrare questa situazione sono necessari 650.000 p.a. in struttura (che corrispondono ad una fila di auto lunga 3.250 km).
 Le tariffe per la sosta a rotazione sono molto più basse in Italia rispetto alle medie EU, dove si va da € 2,00 a € 5,00/ora. Anche i residenti devono affrontare un costo mensile o annuale per i loro permessi di sosta nella zona di residenza (Amsterdam ha un numero chiuso di permessi e una lista d’attesa per le richieste).
 In Italia non sono applicate limitazioni alla durata della sosta, mentre generalmente nella EU la sosta nelle strisce blu prevede un limite massimo intorno alle 2 ore per assicurare la rotazione e quindi garantire l’accessibilità nelle zone di alta domanda (zone terziario, commercio, svago).
 La regolamentazione della sosta sta prevedendo progressivamente il coinvolgimento degli ausiliari in sostituzione delle forze di polizia (VV.UU. ecc.) per tutte le infrazioni della sosta irregolare (sosta tariffata e sosta illegale nelle aree oggetto di concessione) come stanno facendo in Spagna, Portogallo, Paesi Bassi, Regno Unito, e altri Paesi nordici. In altri sono in preparazione testi di legge per ampliare le funzione degli ausiliari. Anche la Francia, dal 1.1.2018, ha tolto il controllo della sosta alla polizia affidandola agli addetti sia pubblici che privati. (Con il controllo della polizia meno del 15% degli utenti pagava la sosta a Parigi, creando forti squilibri nel funzionamento della mobilità urbana).
 La ripartizione modale della mobilità nelle aree urbane in Italia, paragonata con la media EU è:
 Auto private 70 45
 Trasporto pubblico 20 37
 Due ruote 8 12
 Piedi 2 6
 Questa tabella riassume la differenza fra un inefficiente sistema di gestione della sosta tariffata e uno efficiente ed efficace.
 L’AGENDA AMBIENTALE
 Con la firma del trattato di Parigi c’è l’impegno a migliorare l’inquinamento dell’aria, con una prima scadenza nel 2025. I dati indicano un alto livello di inquinamento generato dall’eccessivo uso delle auto private, e la conseguente congestione, con gravi conseguenze in termini di costo sulla collettività (aumento delle patologie gravi; giornate all’anno perse nel traffico; mancanza di competitività delle nostre città per il basso livello della velocità commerciale e la difficoltà nell’accessibilità, ecc.).
 LA PREPARAZIONE PER L’ARRIVO DELLA NUOVA MOBILITÀ
 Si prevede un forte aumento degli spazi per le piste ciclabili per utilizzare la forma più pulita di trasporto individuale (la Città di Barcellona nella sua ripartizione modale è al 25%);
 La nuova economia prevede maggiori spazi per le aree di carico e scarico delle merci (Amazon, E-bay ecc.). Il centro della città di Barcellona dispone di 10.000 stalli di carico e scarico contro i 1.000 di Milano.
 Maggiori spazi da dedicare ai pedoni.
 Linee dedicate per il trasporto collettivo.
 Queste nuove esigenze richiedono una diminuzione di posti auto per la sosta su strada: la “nuova mobilità” occuperà gli spazi oggi occupati dalla mobilità esistente (che comprende la sosta).
 L’ARRIVO IN CORSO DELLA DIGITALIZZAZIONE PREVEDE
 Nuovi servizi di informazione in tempo reale (disponibilità dei posti auto) utilizzando big data.
 Il pagamento con sistemi digitali permette anche di differenziare le tariffe per diverse categorie di auto (Euro 1- 6, elettrico, ibridi ecc.) così garantendo l’accessibilità ai centri urbani in alternativa alle chiusure elettroniche.
 Le nuove auto leggono la strada. Devono poter vedere incroci, attraversamenti pedonali, ecc.
 È necessario aumentare la sicurezza, anche prevedendo una visibilità generale migliorata (curve, incroci, passaggi pedonali, eliminazione doppie file, ecc.).
 PERCHÉ CHIEDIAMO CHE NON SI DIA SEGUITO ALLA PROPOSTA DI LEGGE PREDISPOSTA DALL’ON. BALDELLI E CHE SI UTILIZZI INVECE L’OPPORTUNITA’ DI TRASFORMARE IL TESTO DI LEGGE PER ADEGUARLO ALLE NUOVE ESIGENZE DELLA MOBILITA’ URBANA.
 La legge attuale ha 20 anni. In questo periodo il sistema della mobilità è cambiato radicalmente e continua a cambiare.
 La tecnologia disponibile oggi permette una gestione più equilibrata della mobilità ed è anni luce avanti alle normative di riferimento.
 Gli ausiliari sono già una risorsa dedicata al controllo della mobilità urbana ed in particolare a tutti gli aspetti legati alla regolamentazione della sosta. Mentre operano sono equiparati a pubblici ufficiali e - tra l’altro - una recente delibera adottata il 6 novembre scorso dalla Giunta Regionale della Lombardia, equipara tale figura ad un agente di Polizia Amministrativa nello svolgimento delle proprie funzioni. Abbiamo l’opportunità di ottimizzare queste risorse.
 Il loro lavoro è il controllo del rispetto delle indicazione del C.d.S., per due motivi. Il primo: condizionare le scelte di mobilità dei cittadini grazie all’uso combinato della leva tariffaria e del sistema di controllo; il secondo: assicurare le risorse economiche e finanziarie che tale sistema può generare. L’attuale situazione - dove le soste irregolari non sono controllate da nessuno (la Polizia Locale nelle grandi realtà urbane, è impegnata in altre attività più operative) - fa sì che l’efficienza del sistema venga meno.
 L’impossibilità di gestire la domanda di mobilità, come si evince dall’attuale stato delle cose, farà sì che la prossima mossa non potrà che essere drastica: per ridurre l’impatto incontrollato dei veicoli privati (causato dalla eventuale approvazione dell’attuale proposta di legge) si dovrà ricorrere ai varchi elettronici per ridurre l’impatto negativo dell’inquinamento, con il risultato che molti centri urbani progressivamente saranno chiusi al traffico e ne sarà regolamentato l’accesso, probabilmente introducendo un ticket di pagamento. Ciò potrà anche generare una ricaduta negativa sul sistema economico del centro urbano, dovuto alla naturale riduzione del numero di persone che vi accederanno.
 I ricavi dal sistema della sosta servono per contribuire all’ammodernamento delle nostre città, sono necessarie risorse economiche e non ci sono altre fonti disponibili.
 Gli ausiliari del traffico (ex art. 133) con questa proposta saranno messi in discussione dal punto di vista del ruolo, con una ricaduta sugli aspetti occupazionali; si perderanno posti di lavoro che invece potrebbero essere creati, in una logica diversa di gestione del sistema sosta, proprio perché servono per correggere i forti squilibri dati dalla mancanza di un sistema efficace di ordinamento della sosta.
 La proposta di AIPARK permetterebbe l’accessibilità, vivibilità e competitività delle nostre città: il mondo sta inevitabilmente cambiando ed è necessario che il legislatore ne tenga conto e non torni indietro.
 Quindi chiediamo che si riconsiderino gli obiettivi e il contenuto dell’art. 12 per predisporre una positiva transizione della mobilità urbana italiana.
 Si auspica che l’emendamento qui di seguito proposto possa essere preso in considerazione, proprio perché rivede il ruolo degli ausiliari della sosta e del traffico in una prospettiva di regolazione di un sistema troppo importante per la vita e per l’economia delle città.
 Laurence A. Bannerman Antonio Di Donna
 Presidente EPA Presidente AIPARK
 Proposta di emendamenti – Ausiliari della Sosta
 Possibili emendamenti per il riordino dei poteri di accertamento del personale Ausiliario della Sosta ed Ausiliario del Traffico, con l’obiettivo di valorizzare le funzioni e gli interventi che questi soggetti possono svolgere a sostegno dell’efficienza del sistema della mobilità urbana, previsti dai commi 132 e 133 della legge 127/1997, cosiddetta Bassanini-bis.
 “x. A l c o m m a 132
 I Comuni possono, con provvedimento del Sindaco, conferire funzioni di prevenzione ed accertamento delle violazioni in materia di sosta a dipendenti comunali o delle società di gestione dei parcheggi, limitatamente alle aree oggetto di concessione. La procedura sanzionatoria amministrativa e l’organizzazione del relativo servizio sono di competenza degli uffici o dei comandi a ciò preposti. I gestori possono comunque esercitare tutte le azioni necessarie al recupero delle evasioni tariffarie e dei mancati pagamenti, ivi compresi il rimborso delle spese e le penali.”
 I Comuni possono, con provvedimento del Sindaco, conferire funzioni di prevenzione e accertamento di tutte le violazioni in materia di sosta nell’ambito del territorio oggetto di disciplina istitutiva della sosta regolamentata a pagamento, aree verdi comprese, a dipendenti comunali o delle società di gestione dei parcheggi. Al sunnominato personale è conferito il potere di contestazione immediata delle infrazioni di cui agli articol i 7, 157, 158 e 159 comma 1, 3, 4, 5 del D. Lgs n. 285 del 30 aprile 1992 limitatamente agli ambiti oggetto di affidamento disciplinati mediante apposito provvedimento istitutivo della sosta regolamentata a pagamento.
 L’attività sanzionatoria amministrativa e l’organizzazione del relativo servizio, sono di competenza degli uffici o dei comandi a ciò preposti, a cui compete anche tutta l’attività autorizzativa e di verifica sull’operato.
 I gestori possono comunque esercitare tutte le azioni necessarie al re cupero delle evasioni tariffarie e dei mancati pagamenti, ivi compresi il rimborso delle spese e le penali. Al sunnominato personale è conferito il potere di contestazione immediata nonché di redazione e sottoscrizione del verbale di accertamento con l’efficacia di cui agli artt. 2699 e 2700 del Codice Civile.
 “x. A l c o m m a 133
 Le funzioni di cui al comma 132 sono conferite anche al personale ispettivo delle aziende esercenti il trasporto pubblico di persone nelle forme previste dagli articoli 22 e 25 della legge 8 giugno 1990 n. 142 e successive modificazioni. A tale personale sono inoltre conferite, con le stesse modalità di cui al primo periodo del comma 132, le funzioni di prevenzione e accertamento in materia di circolazione e sosta sulle corsie riservate al trasporto pubblico ai sensi dell’articolo 6, comma 4, lettera c) del decreto legislativo 30 aprile 1992, n. 285.”
 Le funzioni di cui al comma 132 sono conferite anche al personale ispettivo delle aziende esercenti il trasporto pubblico di persone nelle forme previste dagli articoli 22 e 25 della legge 8 giugno 1990 n. 142 e successive modificazioni. A tale personale sono inoltre conferite, con le stesse modalità di cui al primo periodo del comma 132, le funzioni di prevenzione e accertamento in materia di circolazione e sosta sulle corsie riservate al trasporto pubblico ai sensi dell’articolo 6, comma 4, lettera c) del decreto legislativo 30 aprile 1992, n. 285.
 Al sunnominato personale è conferito il potere di contestazione immediata nonché di redazione e sottoscrizione del verbale di accertamento con l’efficacia di cui agli artt. 2699 e 2700 del Codice Civile.
 L’emendamento è volto a contribuire al riordino dei poteri di accertamento del personale Ausiliario della Sosta ed Ausiliario del Traffico, con l’obiettivo di valorizzare le funzioni e gli interventi che questi soggetti possono svolgere a sostegno dell’efficienza del sistema della mobilità urbana, così come previsti dall’art. 17, commi 132 e 133, della legge 127/1997, cosiddetta Bassanini-bis.
 Con l’approvazione dell’emendamento finalmente si avrebbe il controllo della sosta irregolare in doppia fila, pericolosa, sulle strisce pedonali, sui marciapiedi, davanti ai cassettoni, sugli stalli riservati ai disabili, sugli stalli di carico e scarico, ecc.
 Il controllo della sosta, con questa proposta di emendamento, contribuirà anche all’aumento della sicurezza con “gli occhi degli ausiliari sul territorio urbano”.
 E’ possibile scaricare in formato pdf. la memoria di:


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 18.3.2006
 DE
 Amtsblatt der Europäischen Union
 L 81/45
 BESCHLUSS 2006/228/JI DES RATES
 vom 9. März 2006
 zur Festlegung des Beginns der Anwendung einiger Bestimmungen des Beschlusses 2005/211/JI über die Einführung neuer Funktionen für das Schengener Informationssystem, auch im Hinblick auf die Terrorismusbekämpfung
 DER RAT DER EUROPÄISCHEN UNION —
 gestützt auf den Beschluss 2005/211/JI des Rates vom 24. Februar 2005 über die Einführung neuer Funktionen für das Schengener Informationssystem, auch im Hinblick auf die Terrorismusbekämpfung (1), insbesondere auf Artikel 2 Absatz 4,
 in Erwägung nachstehender Gründe:
 (1)
 In dem Beschluss 2005/211/JI ist festgelegt, dass Artikel 1 genannten Beschlusses ab einem Zeitpunkt Anwendung findet, der vom Rat beschlossen wird, sobald die erforderlichen Voraussetzungen erfüllt sind, und dass der Rat beschließen kann, unterschiedliche Zeitpunkte für den Beginn der Anwendung der einzelnen Bestimmungen festzulegen. Die Voraussetzungen sind in Bezug auf Artikel 1 Nummer 7 (neuer Artikel 100 Absatz 3 Buchstabe f des Beschlusses 2005/211/JI erfüllt.
 (2)
 Für die Schweiz stellt dieser Beschluss eine Weiterentwicklung von Bestimmungen des Schengen-Besitzstandes im Sinne des Abkommens zwischen der Europäischen Union, der Europäischen Gemeinschaft und der Schweizerischen Eidgenossenschaft über die Assoziierung dieses Staates bei der Umsetzung, Anwendung und Entwicklung des Schengen-Besitzstands (2) dar, die in den in Artikel 1 Buchstabe G des Beschlusses 1999/437/EG des Rates (3) in Verbindung mit Artikel 4 Absatz 1 der Beschlüsse 2004/849/EG des Rates (4) über die Unterzeichnung im Namen der Europäischen Union und 2004/860/EG des Rates (5) über die Unterzeichnung im Namen der Europäischen Gemeinschaft des genannten Abkommens und die vorläufige Anwendung einiger seiner Bestimmungen genannten Bereich gehören —
 BESCHLIESST:
 Artikel 1
 Artikel 1 Nummer 7 (neuer Artikel 100 Absatz 3 Buchstabe f des Beschlusses 2005/211/JI gilt ab dem 31. März 2006.
 Artikel 2
 Dieser Beschluss wird am Tag seiner Annahme wirksam. Er wird im Amtsblatt der Europäischen Union veröffentlicht.
 Geschehen zu Brüssel am 9. März 2006.
 Im Namen des Rates
 Der Präsident
 J. PRÖLL
 (1) ABl. L 68 vom 15.3.2005, S. 44.
 (2) Ratsdokument 13054/04; zugänglich unter http://register.consilium.eu.int
 (3) ABl. L 176 vom 10.7.1999, S. 31.
 (4) ABl. L 368 vom 15.12.2004, S. 26.
 (5) ABl. L 370 vom 17.12.2004, S. 78.


text:
 Svarīgs juridisks paziņojums
 |
 52008PC0182(01)
 Priekšlikums Padomes lēmums par stabilizacijas un asociācijas nolīguma noslēgšanu starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Bosniju un Hercegovinu, no otras puses /* COM/2008/0182 galīgā redakcija */
 [pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA |Briselē, 8.4.2008COM(2008)182 galīgā redakcija2008/0073 (AVC)PriekšlikumsPADOMES LĒMUMSpar Stabilizācijas un asociācijas nolīguma noslēgšanu starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Bosniju un Hercegovinu, no otras pusesPriekšlikumsPADOMES UN KOMISIJAS LĒMUMSpar Stabilizācijas un asociācijas nolīguma noslēgšanu starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Bosniju un Hercegovinu, no otras puses(iesniegusi Komisija)PASKAIDROJUMA RAKSTS1. Abi pievienotie priekšlikumi ir juridiski instrumenti Stabilizācijas un asociācijas nolīguma (SAN) parakstīšanai un noslēgšanai starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Bosniju un Hercegovinu, no otras puses: i) Priekšlikums Padomes lēmumam par nolīguma parakstīšanu; ii) Priekšlikums Padomes un Komisijas lēmumam par nolīguma noslēgšanu.2. Padome 2005. gada 21. novembrī nolēma pilnvarot Komisiju veikt sarunas par SAN ar Bosniju un Hercegovinu un tās tika oficiāli sāktas 2005. gada 25. novembrī. Šīs sarunas tika sāktas, pastāvīgi apspriežoties ar COWEB un ES dalībvalstīm. Tehniskās apspriedes tika pabeigtas 2006. gada decembrī. Papildus korekcijas tika veiktas pēc apspriedēm ar dalībvalstīm, un SAN teksta galīgā redakcija bija pieejama 2007. gada maijā.3. Bosnija un Hercegovina uzlaboja sadarbību ar Starptautisko kara noziegumu tribunālu bijušajai Dienvidslāvijai ( ICTY ) un panāca progresu 2007. gada pēdējā ceturksnī attiecībā uz policijas reformu, kas deva Komisijai iespēju 2007. gada 4. decembrī Sarajevā parafēt Stabilizācijas un asociācijas nolīgumu.4. Galīgais lēmums par SAN parakstīšanu joprojām ir atkarīgs no kopīga pārskata, kas paredzēts Padomes 2005. gada 21. novembra secinājumos un iekļautajā kopīgajā Padomes un Komisijas deklarācijā[1] par policijas reformu, sadarbību ar ICTY , tiesiskā pamata un administratīvās kapacitātes attīstību, kā arī sabiedriskās apraides tiesību aktu īstenošanu. Šis priekšlikums neprognozē vērtējumu par Bosnijas un Hercegovinas atbilstību tās saistībām šajā sakarā.Pieņemot sarunu direktīvas 2005. gada novembrī, Komisija un Padome kopā paziņoja, ka pirms SAN sarunas tiek pabeigtas:- Komisija ziņos Padomei par politiskajiem nosacījumiem, un- Padome un Komisija kopā pārskatīs Bosnijas un Hercegovinas progresu.Tad Komisija savlaicīgi un saskaņā ar kopīgo deklarāciju ziņos Padomei un kopā ar to pārskatīs progresu, pirms var pieņemt kopīgu lēmumu par SAN parakstīšanu ar Bosniju un Hercegovinu.5. Stabilizācijas un asociācijas nolīgums pievēršas šādiem galvenajiem jautājumiem:6. noteikumi par politisko dialogu ar Bosniju un Hercegovinu;7. noteikumi par pastiprinātu reģiona valstu sadarbību, tostarp par brīvās tirdzniecības zonu noteikumiem;8. iespēja piecu gadu laikā pēc nolīguma stāšanās spēkā izveidot brīvās tirdzniecības zonu starp Kopienu un Bosniju un Hercegovinu;9. noteikumi par darbaspēka pārvietošanos, brīvību veikt uzņēmējdarbību, pakalpojumu sniegšanu, kārtējiem maksājumiem un kapitāla kustību;10. Bosnijas un Hercegovinas apņemšanās saskaņot savus tiesību aktus ar ES tiesību aktiem, īpaši uz iekšējā tirgus galvenajās jomās;11. nosacījumi par sadarbību ar Bosniju un Hercegovinu dažādās jomās, ieskaitot tiesiskumu, brīvību un drošību,12. nosacījumi par Stabilizācijas un asociācijas padomes, kura uzrauga nolīguma īstenošanu, Stabilizācijas un asociācijas komitejas, Stabilizācijas un asociācijas parlamentārās komitejas izveidošanu.6. Tirdzniecības koncesijas, kuras piešķir ar Padomes 2000. gada 18. septembra Regulu (EK) Nr. 2007/2000, ar kuru gan ievieš ārkārtas pasākumus tirdzniecībā ar tām valstīm un teritorijām, kas piedalās Eiropas Savienības asociācijas un stabilizācijas procesā vai ir ar to saistītas, gan groza Regulu (EK) Nr. 2820/98, gan arī atceļ Regulu (EK) Nr. 1763/1999 un Regulu (EK) Nr. 6/2000[2], paliek spēkā līdztekus Stabilizācijas un asociācijas nolīgumam.7. Komisija lūdz Padomi dot galīgo apstiprinājumu Stabilizācijas un asociācijas nolīguma tekstam un sākt šā nolīguma parakstīšanas un noslēgšanas procedūras, pamatojoties uz abiem pievienotajiem priekšlikumiem.8. Nolīguma parakstīšanas un noslēgšanas procedūras abām Eiropas Kopienām ir atšķirīgas: (Eiropas Kopiena un Eiropas Atomenerģijas kopiena):a) attiecībā uz parakstīšanu EK līguma 300. panta 2. punkta pirmās daļas pirmajā teikumā paredzēts, ka ir vajadzīgs atsevišķs Padomes lēmums, lai parakstītu nolīgumu Eiropas Kopienas vārdā; EAEK līgumā šādas prasības nav;b) attiecībā uz nolīguma noslēgšanu:- Padome noslēdz nolīgumu Eiropas Kopienas vārdā, kad ir saņēmusi Eiropas Parlamenta piekrišanu, atbilstoši līguma 310. pantam;- Padome apstiprina nolīgumu Eiropas Atomenerģijas kopienas vārdā saskaņā ar EAEK līguma 101. panta 2. punktu, un tad Komisija noslēdz nolīgumu.9. Atbilstīgi iepriekš minētajam Komisija lūdz Padomei nolemt, kad Padome un Komisija būs panākusi kopīgu pozitīvu viedokli par politiskajiem nosacījumiem, kas minēti 4. punktā,i) parakstīt nolīgumu Eiropas Kopienas vārdā,ii) noslēgt nolīgumu Eiropas Kopienas vārdā un piekrist, ka to noslēdz Euratom.Lai nolīgums varētu stāties spēkā, tas ir jāratificē visām dalībvalstīm.PriekšlikumsPADOMES LĒMUMSpar Stabilizācijas un asociācijas nolīguma noslēgšanu starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Bosniju un Hercegovinu, no otras pusesEIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, jo īpaši tā 310. pantu saistībā ar 300. panta 2. punkta pirmās daļas pirmo teikumu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu[3],tā kā:13. Ir pabeigtas sarunas ar Bosniju un Hercegovinu par Stabilizācijas un asociācijas nolīgumu starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Bosniju un Hercegovinu, no otras puses.14. Šajā nolīgumā ietvertos tirdzniecības noteikumus piemēro izņēmuma kārtā saistībā ar stabilizācijas un asociācijas procesā īstenoto politiku, un tie Eiropas Savienībai neradīs precedentu Kopienas tirdzniecības politikā ar trešām valstīm, izņemot Rietumbalkānu valstis.15. Ja vēlāk būs iespējams noslēgt šo nolīgumu, kurš parafēts 2007. gada 4. decembrī Sarajevā, tas jāparaksta Eiropas Kopienas vārdā,IR NOLĒMUSI ŠĀDI.Vienīgais pantsŅemot vērā, ka šis nolīgums vēlāk, iespējams, tiks noslēgts, Padomes priekšsēdētājs tiek pilnvarots izraudzīties personas, kuras ir tiesīgas Eiropas Kopienas vārdā parakstīt Stabilizācijas un asociācijas nolīgumu starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Bosniju un Hercegovinu, no otras puses....Padomes vārdā —priekšsēdētājs2008/0073 (AVC)PriekšlikumsPADOMES UN KOMISIJAS LĒMUMSpar Stabilizācijas un asociācijas nolīguma noslēgšanu starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Bosniju un Hercegovinu, no otras pusesEIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, jo īpaši 310. pantu saistībā ar 300. panta 2. punkta pirmās daļas pēdējo teikumu un tā 300. panta 3. punkta otro daļu,ņemot vērā Eiropas Atomenerģijas kopienas dibināšanas līgumu, jo īpaši tā 101. panta otro daļu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,ņemot vērā Eiropas Parlamenta piekrišanu[4],ņemot vērā Padomes apstiprinājumu, kas sniegts saskaņā ar Eiropas Atomenerģijas kopienas dibināšanas līguma 101. pantu,tā kā:(1) Stabilizācijas un asociācijas nolīgumu starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Bosniju un Hercegovinu, no otras puses, Eiropas Kopienas vārdā [..] parakstīja [..], ņemot vērā tā iespējamo noslēgšanu vēlāk, saskaņā ar Padomes [..]. gada [..]. [..] EK lēmumu [..][5].(2) Šajā nolīgumā ietvertos tirdzniecības noteikumus piemēro izņēmuma kārtā saistībā ar stabilizācijas un asociācijas procesā īstenoto politiku, un tie Eiropas Savienībai neradīs precedentu Kopienas tirdzniecības politikā ar trešajām valstīm, izņemot Rietumbalkānu valstis.(3) Šis nolīgums jāapstiprina,IR NOLĒMUŠAS ŠĀDI.1. pantsSadarbības un asociācijas nolīgums starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Bosniju un Hercegovinu, no otras puses, tam pievienotie pielikumi un protokoli, kā arī kopīgie paziņojumi un Kopienas paziņojums, kas pievienots Nobeiguma aktam, ar šo tiek apstiprināti Eiropas Kopienas un Eiropas Atomenerģijas kopienas vārdā.Pirmajā daļā minētie dokumenti ir pievienoti šim lēmumam.2. pants1. Kopienas nostāju Stabilizācijas un asociācijas padomē un Stabilizācijas un asociācijas komitejā, kad Stabilizācijas un asociācijas padome pilnvarojusi Stabilizācijas un asociācijas komiteju rīkoties, nosaka Padome pēc Komisijas priekšlikuma vai, ja nepieciešams, Komisija, saskaņā ar attiecīgajiem Līgumu noteikumiem.2. Saskaņā ar Stabilizācijas un asociācijas nolīguma 117. pantu Padomes priekšsēdētājs ir arī Stabilizācijas un asociācijas padomes priekšsēdētājs. Stabilizācijas un asociācijas komitejas priekšsēdētājs saskaņā ar minētās komitejas reglamentu ir Komisijas pārstāvis.3. Lēmumu par Stabilizācijas un asociācijas padomes un Stabilizācijas un asociācijas komitejas lēmumu publicēšanu Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī katrā konkrētajā gadījumā pieņem attiecīgi Padome vai Komisija.3. pantsAr šo Padomes priekšsēdētājs tiek pilnvarots izraudzīties personas, kam piešķirtas pilnvaras Eiropas Kopienas vārdā deponēt nolīguma 135. pantā paredzēto apstiprinājuma aktu. Komisijas priekšsēdētājs deponē minēto apstiprinājuma aktu Eiropas Atomenerģijas kopienas vārdā....Padomes vārdā — Komisijas vārdā -priekšsēdētājs priekšsēdētājs [1] 14364/05 Limite[2] OV L240, 23/9/2000, 1. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 1946/2005 (OV, L312, 29.11.2005., 1. lpp.).[3] OV C [..], [..], [..]., lpp.[4] OV C [..], [..], [..]., lpp.[5] OV C [..], [..], [..]., lpp.


text:
 KOMMISSIONENS GENNEMFØRELSESFORORDNING (EU) .../...
 af 16.5.2019
 om ændring af Kommissionens forordning (EU) nr. 1305/2014 for så vidt angår ændringsstyring
 (EØS-relevant tekst)
 EUROPA-KOMMISSIONEN HAR —
 under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
 under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2016/797 af 11. maj 2016 om interoperabilitet i jernbanesystemet i Den Europæiske Union
 1
 , særlig artikel 5, stk. 11, og
 ud fra følgende betragtninger:
 (1)Ifølge artikel 19 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/796
 2
 pålægges Den Europæiske Unions Jernbaneagentur ("agenturet") at rette henstillinger til Kommissionen om de tekniske specifikationer for interoperabilitet ("TSI'er") og revisionen af disse i overensstemmelse med artikel 5 i direktiv (EU) 2016/797 og sikre, at TSI'erne er tilpasset de tekniske fremskridt, markedsudviklingen og de samfundsmæssige krav.
 (2)Ifølge artikel 13 i Kommissionens delegerede afgørelse (EU) 2017/1474
 3
 skal afsnit 7.2 i bilag I til Kommissionens forordning (EU) nr. 1305/2014
 4
 ændres med henblik på at specificere den ændrede procedure for ændringsstyring for TAF TSI.
 (3)I henhold til artikel 5 i forordning (EU) 2016/796 er der nedsat en arbejdsgruppe med henblik på at forelægge et forslag til henstilling vedrørende ændringerne af afsnit 7.2 i TAF TSI.
 (4)Den 20. april 2018 forelagde agenturet en henstilling til Kommissionen om revision af afsnit 7.2 i bilaget til Kommissionens forordning (EU) nr. 1305/2014.
 (5)Afsnit 7.2 i bilaget til Kommissionens forordning (EU) nr. 1305/2014 vedrørende TAF TSI bør ændres i overensstemmelse hermed.
 (6)Listen over de relevante tekniske dokumenter, som der er henvist til i TAF TSI, bør ajourføres.
 (7)Foranstaltningerne i denne forordning er i overensstemmelse med udtalelsen fra det udvalg, der er nedsat i henhold til artikel 51, stk. 1, i direktiv (EU) 2016/797 —
 VEDTAGET DENNE FORORDNING:
 Artikel 1
 Afsnit 7.2 i bilaget til Kommissionens forordning (EU) nr. 1305/2014 erstattes af teksten i bilag 1 til nærværende forordning.
 Artikel 2
 Tillæg 1 til Kommissionens forordning (EU) nr. 1305/2014 erstattes af teksten i bilag 2 til nærværende forordning.
 Artikel 3
 Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
 Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
 Udfærdiget i Bruxelles, den 16.5.2019.
 På Kommissionens vegne
 Formand
 Jean-Claude JUNCKER
 (1)
 EUT L 138 af 26.5.2016, s. 44.
 (2)
 Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/796 af 11. maj 2016 om Den Europæiske Unions Jernbaneagentur og om ophævelse af forordning (EF) nr. 881/2004 (EUT L 138 af 26.5.2016, s. 1).
 (3)
 Kommissionens delegerede afgørelse (EU) 2017/1474 om supplerende regler til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2016/797 for så vidt angår specifikke mål for udarbejdelse, vedtagelse og revision af tekniske specifikationer for interoperabilitet (EUT L 210 af 15.8.2017, s. 5).
 (4)
 Kommissionens forordning (EU) nr. 1305/2014 af 11. december 2014 om den tekniske specifikation for interoperabilitet gældende for delsystemet Trafiktelematik for godstrafikken i jernbanesystemet i Den Europæiske Union og om ophævelse af forordning (EF) nr. 62/2006 (EUT L 356 af 12.12.2014, s. 438).
 ---documentbreak---
 BILAG 1
 Afsnit 7.2 i bilaget til Kommissionens forordning (EU) nr. 1305/2014 affattes således:
 "7.2. Ændringshåndtering
 7.2.1. Ændringshåndteringsprocessen
 Der skal tilrettelægges procedurer for ændringshåndtering, som sikrer, at omkostningerne og fordelene ved ændringerne analyseres grundigt, og at ændringerne gennemføres på en kontrolleret måde. Disse procedurer skal fastlægges, iværksættes, understøttes og administreres af agenturet, og de skal omfatte følgende elementer:
 ·en beskrivelse af, hvad der nødvendiggør ændringen på det tekniske plan
 ·en angivelse af, hvem der er ansvarlig for at gennemføre ændringerne
 ·en valideringsprocedure for de ændringer, der skal gennemføres
 ·en politik for ændringshåndtering, frigivelse, migrering og implementering
 ·en definition af ansvarsfordelingen for forvaltning af de detaljerede specifikationer og for både kvalitetssikringen og konfigurationsstyringen.
 Ændringsstyringsorganet skal sammensættes af agenturet, jernbanesektorens repræsentative organer og medlemsstaterne. Med en sådan tilknytning af parterne skal det sikres, at de ændringer, der skal foretages, sættes i perspektiv, og at der foretages en helhedsvurdering af deres konsekvenser. Ændringsstyringsorganet skal på et tidspunkt indordnes under agenturet.
 7.2.2. Særlig ændringshåndteringsproces for de dokumenter, som der er henvist til i tillæg I til denne forordning
 For de tekniske dokumenter, som der er henvist til i tillæg I til denne forordning, skal ændringsstyringen fastlægges af agenturet efter følgende kriterier:
 1.Anmodninger om ændringer, der berører dokumenterne, forelægges enten via medlemsstaterne eller via jernbanesektorens repræsentative organer på europæisk niveau, jf. artikel 38, stk. 4, i forordning (EU) 2016/796, eller via styregruppen for TSI'en om trafiktelematik for godstrafikken.
 2.Agenturet indsamler og opbevarer ændringsanmodningerne.
 3.Agenturet forelægger ændringsanmodningerne for den særlige arbejdsgruppe under Jernbaneagenturet, som vurderer dem og efter omstændighederne udarbejder et forslag ledsaget af en økonomisk vurdering.
 4.Derefter forelægger agenturet hver ændringsanmodning og det tilhørende forslag for ændringsstyringsorganet, som afgør, om ændringsanmodningen skal valideres eller udsættes.
 5.Valideres ændringsanmodningen ikke, skal agenturet sende enten begrundelsen for afvisningen eller en anmodning om supplerende oplysninger om udkastet til ændringsanmodning tilbage til den anmodende part.
 6.Hvis ændringsanmodningen valideres, skal det tekniske dokument ændres.
 7.Kan der ikke opnås enighed om validering af en ændringsanmodning, skal agenturet forelægge Kommissionen en henstilling om ajourføring af de dokumenter, som der henvises til i tillæg I, sammen med udkastet til ny version af dokumentet, ændringsanmodningen og agenturets økonomiske vurdering og skal desuden gøre disse dokumenter tilgængelige på sit websted.
 8.Den nye version af det tekniske dokument med de validerede ændringsanmodninger skal gøres tilgængelig på agenturets websted. Agenturet vil holde medlemsstaterne underrettet via det udvalg, der er nedsat ved direktiv 2008/57/EF, artikel 29, stk. 1.
 9.Gør en anmodning om ændring det påkrævet at ændre den juridiske tekst i TSI'en om trafiktelematik for godstrafikken, skal agenturet fremsende en forespørgsel til Europa-Kommissionen med henblik på at anmode om en revision af TSI'en om trafiktelematik for godstrafikken og/eller anmode om en teknisk udtalelse fra agenturet.
 Når ændringsstyringen berører elementer, der er i almindelig brug i forbindelse med TSI'en om trafiktelematik for persontrafikken, skal ændringerne foretages på en sådan måde, at de til stadighed er i overensstemmelse med den gennemførte TSI om trafiktelematik for persontrafikken, for at der kan opnås optimale synergivirkninger."
 BILAG 2
 Tillæg I til Kommissionens forordning (EU) nr. 1305/2014 affattes således:
 "Tillæg I
 Liste over tekniske dokumenter
 Nr.
 Reference
 Titel
 1
 ERA-TD-100
 TAF TSI — ANNEX A.5:FIGURES AND SEQUENCE DIAGRAMS OF THE TAF TSI MESSAGES
 2
 ERA-TD-101
 Bilag D.2: Appendix A (Wagon/ILU Trip Planning)
 3
 ERA-TD-102
 Bilag D.2: Appendix B — Wagon and Intermodal Unit Operating
 Database (WIMO)
 4
 ERA-TD-103
 Bilag D.2: Appendix C — Reference Files
 5
 ERA-TD-104
 Bilag D.2: Appendix E — Common Interface
 6
 ERA-TD-105
 Bilag D.2: Appendix F — TAF TSI Data and Message Model
 "


type: other

text:
4A_85/2011 (20.06.2011)
 4A_85/2011
 Arr�t du 20 juin 2011
 Y.________ SA, repr�sent�e par Me Laurent Strawson,
 le 17 d�cembre 2010 par la Chambre civile
 X.________ est propri�taire d'une maison � ... (GE). En 2007, alors qu'elle faisait encore m�nage commun avec son ex-�poux A.________, architecte et administrateur de la soci�t� V.________ SA, le couple a d�cid� d'effectuer des r�novations. A.________ a notamment �tabli un projet et confi� � Y.________ SA l'ex�cution des travaux de ma�onnerie et de b�ton arm� ainsi que les am�nagements ext�rieurs. Au d�but 2008, les relations entre les �poux se sont d�grad�es.
 Le 14 avril 2008, X.________ s'est plainte aupr�s de Y.________ SA de probl�mes d'infiltrations d'eau dans le sous-sol de la maison; ladite soci�t� a imm�diatement proc�d� � l'injection de r�sine dans la zone critique.
 Les travaux principaux ont pris fin le 25 juillet 2008 avec le dallage ext�rieur. Divers travaux de finition ont �t� r�alis�s au mois d'ao�t 2008. Le 29 ao�t 2008, Y.________ SA a envoy� � X.________ sa facture finale d'un montant de 242'304 fr.; apr�s d�duction des acomptes vers�s, le solde encore d� s'�levait � 96'304 fr. X.________ a refus� de payer; Y.________ SA a obtenu l'inscription provisoire d'une hypoth�que l�gale des artisans et entrepreneurs.
 Le 5 janvier 2009, Y.________ SA a ouvert action contre X.________ en paiement de 96'304 fr. avec int�r�ts � 5% l'an d�s le 29 septembre 2008 et en inscription d�finitive de l'hypoth�que l�gale. X.________ a conclu au rejet; elle contestait sa l�gitimation passive et invoquait l'inach�vement des travaux et la persistance des d�fauts. Le Tribunal de premi�re instance du canton de Gen�ve a admis l'action par jugement du 15 avril 2010.
 Statuant sur appel de X.________, la Chambre civile de la Cour de justice a confirm� le jugement de premi�re instance.
 Par m�moire de son mandataire du 1er f�vrier 2011, X.________ (ci-apr�s: la recourante) interjette un recours en mati�re civile aupr�s du Tribunal f�d�ral. Elle conclut principalement � ce qu'il soit constat� qu'elle n'est pas d�bitrice de Y.________ SA (ci-apr�s: l'intim�e) pour la somme de 242'304 fr., � ce qu'il soit dit que les d�biteurs de l'intim�e sont A.________ et V.________ SA pris conjointement et solidairement, et � ce que l'inscription de l'hypoth�que l�gale des artisans et entrepreneurs soit radi�e. Le 17 mai, le conseil de la recourante a inform� la Cour de c�ans de la fin de son mandat. Dans sa r�ponse du 6 juin 2011, l'intim�e a conclu au rejet du recours. Les 3 mai et 9 juin 2011, la recourante, agissant sans l'assistance d'un avocat, a d�pos� divers documents en compl�ment de son recours, dont notamment une plainte p�nale introduite contre son ex-mari et des tiers en relation avec la r�novation de sa maison.
 Toute conclusion nouvelle est irrecevable (art. 99 al. 2 LTF). Dans la mesure o� la recourante, qui n'a pas d�pos� de demande reconventionnelle en instance cantonale, entend faire constater qu'elle n'est pas d�bitrice envers l'intim�e d'un montant sup�rieur aux 96'304 fr. faisant l'objet de la demande de l'intim�e, sa conclusion est irrecevable. Il en va de m�me pour la conclusion en constatation de ce que les d�biteurs de l'intim�e sont A.________ et V.________ SA, au demeurant des tiers qui ne sont m�me pas parties � la proc�dure.
 Aucun fait nouveau ni preuve nouvelle ne peut �tre pr�sent�, � moins de r�sulter de la d�cision de l'autorit� pr�c�dente (art. 99 al. 1 LTF). Cette exception permet uniquement d'all�guer des faits qui ne sont devenus pertinents qu'en raison de l'argumentation inattendue de l'autorit� pr�c�dente (arr�t 4A_269/2010 du 23 ao�t 2010 consid. 1.3, in SJ 2011 I 58); elle n'est pas r�alis�e en l'esp�ce. La production de nouvelles pi�ces les 3 mai et 9 juin 2011, de surcro�t apr�s l'�ch�ance du d�lai de recours, n'est pas admissible.
 La recourante se plaint d'abord d'une violation de l'art. 363 CO. Elle soutient que A.________ a agi en qualit� d'entrepreneur g�n�ral et non pas comme son repr�sentant. Comme en instance cantonale, elle conteste �tre partie au contrat d'entreprise et partant d�bitrice de la cr�ance de l'intim�e en paiement du prix de l'ouvrage.
 La recourante se contente d'affirmer qu'on ne saurait retenir sa l�gitimation passive vu le r�le central ind�niable jou� par A.________ et la soci�t� qu'il administrait. On ne voit pas en quoi cela exclurait que A.________ ait conclu le contrat d'entreprise au nom de la recourante. Quoi qu'il en soit, la Chambre civile a pr�cis�ment indiqu� les motifs pour lesquels elle retenait que la recourante devait �tre consid�r�e comme partie au contrat. La recourante ne discute pas ces motifs dont elle ne souffle mot; une telle critique ne satisfait pas aux exigences de motivation d'un recours au Tribunal f�d�ral (art. 42 al. 2 LTF; ATF 134 II 244 consid. 2.1). Le grief est irrecevable.
 La recourante se plaint ensuite d'une violation des art. 368 et 370 CO. La Chambre civile n'aurait � tort pas retenu qu'elle avait avis� � temps l'intim�e de l'existence de d�fauts.
 Le Tribunal f�d�ral statue sur la base des faits �tablis par l'autorit� pr�c�dente (art. 105 al. 1 LTF); en tant que cour supr�me, il est instance de r�vision du droit (Message du 28 f�vrier 2001 concernant la r�vision totale de l'organisation judiciaire f�d�rale, FF 2001 4135 ch. 4.1.4.2 ad art. 92). Il peut certes rectifier ou compl�ter les faits s'ils ont �t� �tablis de fa�on manifestement inexacte, notion qui correspond � l'arbitraire, ou en violation du droit au sens de l'art. 95 LTF, ce pour autant que la correction soit susceptible d'influer sur le sort de la cause (art. 97 al. 1 et art. 105 al. 2 LTF). Cette exception � la r�gle selon laquelle le Tribunal f�d�ral ne revoit pas les faits ne permet toutefois pas aux parties de rediscuter dans leurs m�moires les faits de la cause comme si elles plaidaient devant un juge d'appel. Dans la mesure o� il est question d'arbitraire dans l'�tablissement des faits ou d'application anticonstitutionnelle du droit proc�dural cantonal, les exigences de motivation sont celles, plus strictes, de l'art. 106 al. 2 LTF; la partie recourante doit alors expliquer de mani�re circonstanci�e en quoi les conditions pour rectifier ou compl�ter l'�tat de fait seraient r�alis�es (ATF 133 II 249 consid. 1.4.3).
 En l'esp�ce, la Chambre civile a retenu qu'il n'�tait pas �tabli que les infiltrations d'eau aient persist� apr�s l'intervention de l'intim�e en juin 2008. La recourante se limite � affirmer sans autre pr�cision que sa maison subit toujours des infiltrations d'eau. Cela ne suffit pas pour que la Cour de c�ans puisse s'�carter de l'�tat de fait constat� par l'autorit� cantonale.
 Pour ce qui concerne d'autres d�fauts, la Chambre civile a constat� que l'all�gation, intervenue au stade de l'appel seulement, �tait tardive en vertu de la proc�dure cantonale encore applicable � l'�poque et qu'au surplus, ni ces d�fauts ni l'avis en temps utile n'�taient �tablis. La recourante ne tente pas de d�montrer ni a fortiori ne d�montre que c'est en violation de l'interdiction constitutionnelle de l'arbitraire que la Chambre civile a consid�r� les nouvelles all�gations comme inadmissibles (cf. ATF 133 III 462 consid. 2.3 et 4.4.1); il est partant d'embl�e exclu de tenir compte de ces pr�tendus d�fauts. De plus, la recourante n'en d�montre pas l'existence, si ce n'est qu'elle invoque � cet effet des devis des 31 janvier et 1er f�vrier 2011, � savoir des documents �tablis post�rieurement � l'arr�t attaqu� et partant irrecevables parce que nouveaux (art. 99 al. 1 LTF).
 La Chambre civile enfin a retenu qu'un pr�tendu d�faut des escaliers n'�tait pas non plus �tabli. La recourante n'en dit mot.
 Il s'ensuit que les moyens de droit soulev�s doivent �tre examin�s sur la base des faits retenus dans l'arr�t attaqu�. La preuve de d�fauts n'�tant pas rapport�e, les griefs sont sans autre infond�s.
 La recourante se plaint enfin d'une violation de l'art. 373 al. 1 CO, qui traite du prix fix� � forfait. Elle rel�ve que les deux devis de l'intim�e portaient en tout sur 40'000 fr. et que la facture totale est de 242'304 fr.; elle estime ne pas devoir payer plus que le montant des devis major� de 10%.
 Il ne ressort pas de l'arr�t attaqu� que les parties auraient fix� un prix forfaitaire; aucune preuve dans ce sens n'est d'ailleurs �voqu�e. L'arr�t entrepris ne constate pas non plus que l'intim�e aurait pr�sent� un devis de 40'000 fr. Par contre, il retient qu'il avait �t� convenu avec l'intim�e que les travaux seraient r�mun�r�s � l'heure et au prix co�tant, que les travaux factur�s ont �t� effectivement ex�cut�s et que la recourante ou son repr�sentant ont acquitt� sans r�serve six acomptes pour un total de 146'000 fr. Dans ces circonstances, la critique de la recourante n'est pas compr�hensible.
 Dans la faible mesure o� il est recevable, le recours est infond�. La recourante supporte les frais et d�pens de la proc�dure (art. 66 al. 1 et art. 68 al. 1 et 2 LTF); au vu de la bri�vet� de la r�ponse, les d�pens de l'intim�e seront r�duits.
 Le pr�sent arr�t est communiqu� � la recourante et au mandataire de l'intim�e ainsi qu'� la Chambre civile de la Cour de justice du canton de Gen�ve.


type: caselaw

text:
 2.4.2011
 FR
 Journal officiel de l'Union européenne
 C 103/26
 Recours introduit le 9 février 2011 — Nath Kalsi/OHMI — American Clothing Associates (RIDGE WOOD)
 (Affaire T-80/11)
 2011/C 103/45
 Langue de dépôt du recours: l'allemand
 Parties
 Partie requérante: Dwarka Nath Kalsi et Ajit Nath Kalsi (Agra, Inde) (représentant: Me J. Schmidt)
 Partie défenderesse: Office de l’harmonisation dans le marché intérieur (marques, dessins et modèles)
 Autre partie devant la chambre de recours: American Clothing Associates NV (Evergem, Belgique)
 Conclusions de la/des partie(s) requérante(s)
 —
 Annuler la décision de la première chambre de recours de l'Office de l'harmonisation dans le marché intérieur (marques, dessin et modèles) du 19 novembre 2010, Affaire R 599/2010-1;
 —
 condamner l'OHMI aux dépens.
 Moyens et principaux arguments
 Demandeur de la marque communautaire: la partie requérante
 Marque communautaire concernée: marque figurative comprenant l'élément verbal «RIDGE WOOD» et désignant des produits et des services relevant des classes 18, 24 et 25
 Titulaire de la marque ou du signe invoqué à l'appui de l'opposition: American Clothing Associates NV
 Marque ou signe invoqué à l'appui de l'opposition: marque verbale «RIVER WOODS» et marques figuratives comprenant l'élément verbal «RIVER WOODS» et «River Woods» et désignant des produits et des services relevant des classes 18, 25 et 40
 Décision de la division d'opposition: rejet de l'opposition
 Décision de la chambre de recours: a fait droit au recours
 Moyens invoqués: violation de l'article 8, paragraphe 1, sous b), du règlement (CE) no 207/2009 (1), étant donné qu'il n'existe aucun risque de confusion entre les marques en conflit; violation, d'une part, de l'article 15, paragraphe 1, et de l'article 42 du règlement (CE) no 207/2009 du fait de l'absence de preuve de l'usage de la marque antérieure, et, d'autre part, de l'article 8, paragraphe 5, du règlement (CE) no 207/2009, les éléments de faits avancés par American Clothing Associates n'étant pas suffisants pour fonder une renommée au sens de cet article.
 (1) Règlement (CE) no 207/2009 du Conseil du 26 février 2009 sur la marque communautaire (JO 2009, L 78, p. 1)


text:
 Avis juridique important
 |
 52001PC0248(01)
 Förslag till Rådets Beslut om inrättandet av ett handlingsprogram för utbildning, utbyte och stöd med avseende på skydd av euron mot förfalskning (Perikles-programmet) /* KOM/2001/0248 slutlig - CNS 2001/0105 */
 Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr 240 E , 28/08/2001 s. 0120 - 0123
 Förslag till RÅDETS BESLUT om inrättandet av ett handlingsprogram för utbildning, utbyte och stöd med avseende på skydd av euron mot förfalskning (Perikles-programmet)(framlagda av Komissionen)MOTIVERING1. Allmänna anmärkningar1.1. Behov av åtgärderEurons införande och Ekonomiska och monetära unionen (EMU) för med sig utmaningar utan motstycke när det gäller samarbetet inom valutaskyddsområdet. Dessa särskilda omständigheter påverkar också samarbetet mellan de nationella myndigheterna och gemenskapen, särskilt i fråga om utbildning.Artikel 123.4 tredje meningen i EG-fördraget, som gör det möjligt för rådet att på förslag från kommissionen och efter att ha hört ECB vidta nödvändiga åtgärder för att snabbt införa euron för de medlemsstater som inte omfattas av undantag som medlemsstaternas gemensamma valuta, omfattar också åtgärder för utbildning, utbyte och stöd med avseende på skydd av euron mot förfalskning. Dessutom är det enligt artikel 308 i EG-fördraget möjligt att utvidga de åtgärder som vidtagits på grundval av artikel 123 till att omfatta de medlemsstater som inte har antagit euron som gemensam valuta.1.2. Medlemsstaternas primäransvarMålsättningen är att dra nytta av mervärdet från den europeiska dimensionen, att uppnå en enhetlig utbildningsnivå inom gemenskapen och att se till att de nationella strategierna överensstämmer.1.2.1.De nationella utbildningsåtgärderna kommer att vara avgörande. I enlighet med EG-fördragets riktlinjer är gemenskapens synsätt utformat för att ge ett nödvändigt mervärde för att EMU:s gemenskapsdimension skall kunna integreras på ett sådant sätt att medlemsstaternas primäransvar respekteras (och som särskilt, när det gäller utbildningsaspekterna, avspeglar deras egen organisationskultur). Därför bedömer först och främst varje medlemsstat vilka utbildningsaktiviteter som kan anordnas tillsammans med andra medlemsstater på gemenskaps- eller unionsnivå.1.2.2.Medlemsstaterna har varit eniga om att inrikta sig på åtgärdernas europeiska dimension när det gäller kampen mot förfalskning av euron och de har erkänt vikten av ett samordnat tvärvetenskapligt och gränsöverskridande synsätt på gemenskapsnivå i enlighet med subsidiaritetsprincipen. Vissa skillnader i synsätt mellan medlemsstaterna i fråga om utbildningspolitik för att bekämpa förfalskning innebär inte nödvändigtvis att de vidtagna åtgärderna är oförenliga. Detta gäller speciellt rent organisatoriska skillnader. Om det finns betydande skillnader när det gäller de nationella åtgärdernas räckvidd och om det inte finns andra åtgärder som gör det möjligt att jämföra information inom medlemsstaterna om behovet av att bekämpa förfalskning kommer det däremot att bli nödvändigt med en annan strategi som grundas på partnerskap för att uppnå målsättningen om enhetlighet.1.3. Samarbete på europeisk nivåSamarbete mellan de nationella myndigheterna, särskilt deras förebyggande och undersökande avdelningar, Europeiska centralbanken (ECB), Europol och Interpol med stöd av kommissionen, måste ständigt uppmuntras i synnerhet med tanke på utbildnings-, utbytes- och stödåtgärder som är nödvändiga för att skydda euron från förfalskning. Interpol anordnar kongresser och konferenser om förfalskning. Europol har inrättat en arbetsgrupp som skall utforma ett utbildningsprogram för tjänstemän inom detta område. Inom ECB är man mycket engagerad, särskilt i informationskampanjen Euro 2002.Dessa olika organ har dessutom bekräftat att det är nödvändigt att de olika initiativen inom området samordnas. Den interinstitutionella styrgrupp som inrättades i november 2000 med företrädare för kommissionen, ECB och Europol har gjort framläggandet av ett förslag till rådets beslut till en av sina prioriteringar i sin åtgärdsplan för skydd av euron.2. GEMENSKAPENS SVAR2.1. Gemenskapsprogrammets målsättningarGemenskapens handlingsprogram för skydd av euron mot förfalskning är särskilt nödvändigt med tanke på förfalskarnas rörlighet och uppfinningsrikedom samt den nya valutans gemensamma karaktär (den kommer att spridas över gränserna både inom och utanför euroområdet). Programmet baseras på de förberedande arbeten som inleddes 1997 inom ramen för kommissionens samrådsförfarande med experter på åtgärder mot förfalskning.Gemenskapens bidrag måste omfatta gränsöverskridande och tvärvetenskapliga aspekter. Det bör i första hand inriktas på att säkerställa att åtgärderna överensstämmer med varandra så att ett enhetligt skydd på grundval av överväganden om bästa praxis och de särskilda traditionerna i varje medlemsstat uppnås. Detta innebär följande:- Popularisering av det övergripande och tvärvetenskapliga synsättet vad gäller skyddet av euron mot förfalskning, särskilt när det gäller gemenskapens lagstiftning och instrument (förslag till förordning), EU-lagstiftning och internationell lagstiftning (särskilt NF:s Genève-konvention från 1929 [1]).[1] Internationell konvention för bekämpande av penningförfalskning, Nationernas förbund, traktatsamling nr 2623 (1931).- Information till berörd personal, särskilt vid undersökande avdelningar, banker och kreditinstitut, om den nya valutans gemenskapsdimension (såväl i egenskap av valutareserv som internationellt betalningsmedel).- En funktion som katalysator för att genom alla slags lämpliga åtgärder, till exempel särskilda praktikplatser, workshopar och gästföreläsningar vid nationella utbildningar, uppmuntra till närmare samarbete mellan berörda tjänstemän, uppbyggnad av ömsesidigt förtroende och ömsesidigt tillfredsställande kunskaper om till exempel metoder och problem.- En kompletterande funktion för att främja tillnärmning av utbildning för fortbildare, till och med ramen för detta, utan att det införs något europeiskt certifieringssystem på området.2.2. Gemenskapsprogrammets innehållI programmet, som grundats på ett tvärvetenskapligt och gränsöverskridande synsätt, bör följande faktorer beaktas:- Teknisk säkerhet (eller ett ännu bredare synsätt vad gäller säkerheten som till exempel omfattar penningtransporter).- Utnyttjande av verktyg för utbyte av operationell och strategisk information.- Användning av databaserna.- Användning av undersökningsverktyg, bland annat datatillämpningar. [2][2] I detta sammanhang bör även det franska Rapace-initiativet nämnas (Répertoire automatisé pour l'Analyse des contrefaçons de l'Euro).- System för tidig varning och hur de fungerar.- Andra närbesläktade frågor, till exempel meddelandeskyldighetens räckvidd, skydd av personuppgifter etc.- Olika aspekter på samarbete.- Skydd av euron utanför unionen.- Forskning och tillhandahållande av särskild sakkunskap.- Analys av lagstiftning, även strafflagstiftning.2.3. Föreslagna metoder2.3.1. Första steget är att definiera målgruppen som i första hand skall vara personal som i sin tur kan utbilda ett stort antal personer på basis av den erhållna utbildningen.Målgruppen innefattar följande:- Personal vid behöriga enheter (polis, tull, skattemyndigheter etc.) som undersöker och bekämpar förfalskning.- Personal som arbetar med underrättelseverksamhet.- Företrädare för nationella centralbanker, myntverk och affärsbanker (särskilt mot bakgrund av informationsutbyte mellan experterna om de finansiella institutens skyldigheter).- Alla andra behöriga eller berörda yrkesgrupper (domare och jurister, transportörer, handelskamrar och branschförbund eller liknande sammanslutningar som kan nå ut till hantverkare och handlare).2.3.2. Programmets genomförande skall baseras på aktivt deltagande av alla behöriga institutionella aktörer på gemenskapsnivå och nationell nivå, särskilt ECB och Europol.Följande personer bör engageras:- Företrädare för Europeiska centralbankssystemet (ECBS) och ECB, särskilt när det gäller allt som hänför sig till den tekniska databasen.- Företrädare för Europeiska tekniska och vetenskapliga centrumet och de nationella myntverken.- Företrädare för nationella analyscentrum.- Företrädare för kommissionen, Europol och Interpol.- Utbildare vid de nationella centralbyråerna för bekämpning av penningförfalskning som avses i artikel 12 i Genève-konventionen.- Tjänstemän vid specialiserade organ, där man till exempel arbetar med reprografisk teknik och äkthetskontroll, tryckare och gravörer.- Tjänstemän vid kreditinstitut.- Anställda vid andra organ med särskilda sakkunskaper.2.3.3. Följande åtgärder kan få stöd genom programmet:- Åtgärder såsom seminarier, möten eller workshopar som i synnerhet baseras på erfarenhetsutbyte, särskilt av operationell natur som delning av resurser till exempel när det gäller tolkning.- Utbytesprogram för personal mellan medlemsstaternas förvaltningar eller mellan internationella organ, där de mottagande organen och deltagarnas förpliktelser måste fastställas noggrant.- Tekniskt, vetenskapligt och strategiskt stöd till de myndigheter som arbetar med att avslöja förfalskningar.2.3.4. Det är nödvändigt att vidta ett antal operationella stödåtgärder som innebär utformning och utarbetande av följande:- En lagstiftningssamling och en regelbunden informationsbulletin (med till exempel en uppdaterad förteckning över kontaktpunkter).- Praktiska handledningar.- Ett bibliotek till stöd för forskning och vetenskapliga analyser i de speciella fall då de traditionella undersökningsmetoderna är resultatlösa och för teknisk övervakning.- Terminologiska ordböcker.- Datatillämpningar.- Studier, särskilt i jämförande rätt.- Andra tekniska verktyg för att avslöja förfalskning på gemenskapsnivå.3. RÄTTSLIG OCH POLITISK BAKGRUNDOlika initiativ har lanserats för att förebygga och effektivt kunna bekämpa förfalskning av euron på nationell nivå och på gemenskapsnivå.3.1. KommissionenI sitt meddelande av den 22 juli 1998 till rådet, Europaparlamentet och Europeiska centralbanken om skydd av euron mot förfalskning [3] prioriterade kommissionen åtgärder inom fyra områden nämligen utbildning, informationssystem, samarbete och straffrättsligt skydd.[3] KOM (1998) 474 slutlig.3.2. Rådet och EuropaparlamentetDe prioriteringar som anges i kommissionens meddelande svarar mot Ekofin-rådets riktlinjer. [4] Vid Europeiska rådet i Nice den 7-9 december 2000 betonades att det så snart som möjligt under 2001 bör införas effektiva bestämmelser som skyddar euron mot förfalskning.[4] I slutsatserna från den 19 maj 1998 betonas att det är viktigt att inrätta ett effektivt skyddssystem i hela valutaunionen och i slutsatserna från den 23 november 1998 rekommenderar man att alla nödvändiga åtgärder skall vidtas i tid så att alla förberedelser är klara den 1 januari 2002.Europaparlamentet betonade för egen del i en resolution av den 17 november 1998 och vid en offentlig hearing i januari 1999 att det är nödvändigt att föra arbetet framåt.3.3. Europeiska centralbanken (ECB)Skriftväxlingen mellan ECB:s ordförande och kommissionen är också en del av denna utveckling [5] liksom ECB:s rekommendation av den 7 juli 1998 [6].[5] Skrivelse från Wim Duisenberg av den 21 april 1999 och skrivelse från Jacques Santer av den 2 juli 1999 efter ett första svar av den 4 maj 1999.[6] EGT C 11, 15.1.1999.3.4. Straffrättsligt skyddPå gemenskapsnivå utvidgades Europols mandat den 29 april 1999 [7] till att omfatta penningförfalskning och Europol har inrättat en arbetsgrupp med experter från medlemsstaterna.[7] EGT C 149, 28.5.1999.Den 29 maj 2000 antogs ett rambeslut om förstärkning av skyddet mot förfalskning i samband med införandet av euron genom straffrättsliga och andra påföljder. [8] Frankrike kompletterade detta beslut den 22 december 2000 med ett initiativ på grundval av den tredje pelaren.[8] EGT L 140, 14.6.2000.3.5. Rättslig ram för samarbetetFörhandlingarna i rådet om förslaget till förordning om skydd av euron mot förfalskning som lades fram av kommissionen den 26 juli 2000 [9] bör leda till att denna text antas under det svenska ordförandeskapet. I detta viktiga dokument beaktas särskilt insamling av tekniska och statistiska uppgifter och tillgång till dessa uppgifter, skyldighet att överlämna falska eurosedlar och euromynt för identifiering, kreditinstitutens skyldigheter, centralisering av information som rör förfalskning, liksom samarbete och ömsesidigt stöd (mellan medlemsstaterna, kommissionen och ECB samt med Europol, samarbete med tredje land och internationella organisationer).[9] EGT C 337 E, 28.11.2000.3.6. Skydd av myntI ovannämnda förordning behandlas det tekniska system som godkändes av Ekofin-rådet den 28 februari 2000 för att skydda euromynt, särskilt genom inrättandet av ett europeiskt tekniskt och vetenskapligt centrum samt ECB:s initiativ när det gäller tekniskt skydd av sedlar.4. YTTERLIGARE ÅTGÄRDERDessa initiativ måste dock fortfarande kompletteras när det gäller utbildning. Detta behov framhölls nyligen i samband med arbetet i den interinstitutionella styrgrupp som inrättats av kommissionen, ECB och Europol.Därför lägger kommissionen fram ett förslag till rådets beslut om inrättandet av handlingsprogram för utbildning, utbyte och stöd med avseende på skydd av euron (Perikles-programmet [10]).[10] Statsman från Aten vars namn sätts i samband med den grekiska guldåldern. Under denna period präglades metallmynt som innehöll vissa säkerhetsinslag.Med tanke på att det återstår mindre än ett år innan sedlar och mynt i euro börjar cirkulera i verkligheten kommer berörda yrkesgrupper och budgetmyndigheten att vara mycket positivt inställda till ett sådant initiativ, vilket bör underlätta förhandlingarna.5. FÖRSLAG TILL RÅDETS BESLUT: ARTIKLARArtikel 1I artikel 1 inrättas Perikles-programmet för en period av fyra år från och med den 1 januari 2002, det vill säga det datum då sedlar och mynt börjar cirkulera.Artikel 2I artikel 2 fastställs programmets allmänna mål. Programmet ligger inom ramen för EG-fördraget (EMU är i själva verket en del av den första pelaren). Gemenskapens utbildningsåtgärder kommer att grunda sig på och komplettera medlemsstaternas åtgärder.Artikel 3Under artikel 3 finns en icke-uttömmande förteckning över konkreta åtgärder som kan omfattas av programmet.Artikel 4I artikel 4 anges de personer och organ som kan få tillträde till programmet och gemenskapsfinansiering.I artikeln anges även de organ som tillsammans med kommissionen skall bidra till att programmets målsättningar uppnås, till exempel ECB, Europol och Interpol, nationella analyscentrum och nationella centrum för myntanalys, Europeiska tekniska och vetenskapliga centrumet samt de nationella centralbyråer som inrättats på basis av Genève-konventionen.Artikel 5I artikel 5 hänvisas till de institutionella partnerskap som är nödvändiga för programmets genomförande.Artikel 6Artikel 6 avser internationellt samarbete, och särskilt vikt läggs vid samarbete med kandidatländerna.Artikel 7Artikel 7 gäller finansiering av seminarier som kan anordnas tillsammans med andra organ (särskilt Europol, Interpol och ECB), utbytesprogram för personal, operationellt stöd och vissa åtgärder för externt skydd.Artikel 8Artikel 8 avser genomförande, övervakning och utvärdering av programmet.Under den första punkten anges att programmet huvudsakligen skall genomföras i samarbete mellan kommissionen och medlemsstaterna. De allmänna utvärderingskriterierna omnämns också.Under den andra punkten anges att mottagarna är skyldiga att lämna en årlig rapport till kommissionen.Under de följande punkterna beskrivs metoderna för kommissionens utvärdering av hur programmet genomförs.Artikel 9I artikel 9 anges att beslutet att inrätta programmet träder i kraft samma dag som det offentliggörs i Europeiska gemenskapernas offentliga tidning och att det är tillämpligt från och med den 1 januari 2002.2001/0105 (CNS)Förslag till RÅDETS BESLUT om inrättandet av ett handlingsprogram för utbildning, utbyte och stöd med avseende på skydd av euron mot förfalskning (Perikles-programmet)EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR BESLUTAT FÖLJANDE.med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskaperna, särskilt artikel 123.4, tredje meningen, i detta,med beaktande av kommissionens förslag,med beaktande av Europaparlamentets yttrande,med beaktande av Europeiska centralbankens yttrande, ochav följande skäl:(1) Det är en av gemenskapens målsättningar att inrätta en ekonomisk och monetär union, och gemenskapens åtgärder omfattar också högkvalitativa utbildningsinsatser.(2) Enligt fördraget skall gemenskapen vidta alla nödvändiga åtgärder för att snabbt införa euron som medlemsstaternas gemensamma valuta.(3) För att skydda euron mot förfalskning krävs att alla behöriga nationella enheter erbjuds enhetlig utbildning och att det beviljas stöd till samarbete.(4) Detta program syftar huvudsakligen till att underlätta tillgång till utbildning och att främja utbyte av information och erfarenheter mellan berörda yrkesverksamma personer samt utbyte av anställda.(5) Genom sina målsättningar främjar gemenskapen samarbete med tredje land och de internationella organisationer som ansvarar för att skydda den gemensamma valutan mot angrepp vad gäller dess trovärdighet som kontantvaluta.(6) I sin rekommendation av den 7 juli 1998 avseende vissa åtgärder för att stärka det rättsliga skyddet för eurosedlar och euromynt [11] uppmanar Europeiska centralbanken kommissionen att initiera till ett samarbete mellan de nationella polismyndigheterna när det gäller förfalskning av eurosedlar och euromynt och föreslår att rådet, kommissionen och medlemsstaterna skall vidta eller överväga att vidta alla genomförbara åtgärder när det gäller att bekämpa förfalskning.[11] EGT C 11, 15.1.1999.(7) I kommissionens meddelande av den 22 juli 1998 till rådet, Europaparlamentet och Europeiska centralbanken om skydd av euron mot förfalskning [12] anger kommissionen att den kommer att undersöka möjligheten att som ett komplement till den nationella yrkesutbildningspolitiken vidta en pilotåtgärd när det gäller utbildning för samtliga berörda inom systemet för att förebygga, upptäcka och bekämpa förfalskning. Åtgärdens syfte skall vara att fastställa riktlinjer för den fleråriga utbildningspolitiken.[12] KOM (1998) 474 slutlig.(8) Rådfrågningar och erfarenheter visar hur viktigt det är att på gemenskapsnivå genomföra ett långsiktigt specifikt och tvärvetenskapligt program som ett komplement till de nationella åtgärderna. En sådan åtgärd stöder och kompletterar alltså medlemsstaternas insatser.(9) Utöver utbildning i egentlig mening och utbytessystem för anställda skall programmet även innehålla stödåtgärder, särskilt tekniskt och vetenskapligt stöd.(10) Kommissionens rådgivande kommitté för samordning av bedrägeribekämpning, som är forum för detta behandlar alla frågor som rör bedömning av behovet av att skydda euron mot förfalskning, särskilt inom utbildningsområdet, bland annat vad gäller programmets tillämpning och kandidatländernas deltagande. Arbetet utförs av en expertgrupp inom euroförfalskning.(11) Den 29 maj 2000 antog rådet ett rambeslut om förstärkning av skyddet mot förfalskning i samband med införandet av euron genom straffrättsliga och andra påföljder. [13][13] EGT L 140, 14.6.2000.(12) Den 26 juli 2000 presenterade kommissionen ett förslag till rådets förordning om skydd av euron mot förfalskning [14] som behandlar utbyte av information, samarbete och ömsesidigt stöd, bland annat när det gäller de externa aspekterna på skyddet av euron, samt de finansiella institutens skyldighet att hålla inne och överlämna falska euro. Den skall dessutom skapa en övergripande ram för samarbete innan eurosedlar och euromynt börjar cirkulera 2002.[14] EGT C 337 E, 28.11.2000.(13) De utbildningsåtgärder som utformats för att göra det lättare att förebygga förfalskning och upptäcka förfalskade eurosedlar och euromynt måste omfatta de olika aspekter som anges i ovannämnda rättsliga instrument.(14) Detta beslut påverkar inte initiativ som skulle kunna genomföras på grundval av EG-fördraget och inom ramen för befintliga eller kommande program när det gäller de straffrättsliga aspekterna.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1 Inrättande av programmet1. I detta beslut fastställs ett gemensamt handlingsprogram som stöder och kompletterar medlemsstaternas åtgärder för att bekämpa penningförfalskning, särskilt vad gäller skydd av euron.2. Handlingsprogrammet kallas Perikles och gäller för perioden från och med den 1 januari 2002 till den 31 december 2005.3. Programmet skall inrättas och utvärderas i enlighet med bestämmelserna i artiklarna 5 och 8.Artikel 2 Programmets målsättningarGenom de olika åtgärder som anges i artikel 3 syftar gemenskapsprogrammet till att skydda euron mot förfalskning. Dessutom beaktas gränsöverskridande och tvärvetenskapliga aspekter. Programmet skall i första hand säkerställa att åtgärderna överensstämmer med varandra så att ett enhetligt skydd på grundval av överväganden om bästa praxis och de särskilda traditionerna i varje medlemsstat uppnås.Programmet omfattar särskilt följande mål:- Information till berörd personal om den nya valutans gemenskapsdimension (såväl i egenskap av valutareserv som internationellt betalningsmedel).- En funktion som katalysator för att genom alla slags lämpliga åtgärder, till exempel särskilda praktikplatser, workshopar och gästföreläsningar vid nationella utbildningar, uppmuntra till närmare samarbete mellan berörda tjänstemän, uppbyggnad av ömsesidigt förtroende och ömsesidigt tillfredsställande kunskaper om till exempel metoder och problem.- Enhetlighet inom utbildning för fortbildare där hänsyn tas till de nationella strategierna.- Popularisering, särskilt när det gäller lagstiftning och instrument på gemenskapsnivå och internationell nivå.Artikel 3 Åtgärder1. Utbildningens och det operationella stödets innehåll, som baseras på ett tvärvetenskapligt och gränsöverskridande synsätt, skall utöver säkerhetsfrågor och frågor som rör utbyte av information, särskilt strategisk information, även omfatta tekniskt och vetenskapligt stöd.2a) Utbildningen på gemenskapsnivå omfattar i synnerhet genomförande av informationsutbyte, särskilt när det gäller strategisk information, användning av databaser, användning av undersökningsverktyg, bland annat datatillämpningar, vetenskapligt stöd (särskilt genom vetenskapliga databaser och teknisk övervakning samt uppföljning av nya rön), system för tidig varning och hur de fungerar, andra närbesläktade frågor som meddelandeskyldighetens räckvidd, skydd av personuppgifter, olika aspekter på samarbete, skydd av euron utanför unionen samt forskning och tillhandahållande av särskild sakkunskap.2b) Denna utbildningspolitik avspeglas i olika åtgärder, bland annat anordnande av workshopar, möten och seminarier samt riktad politik för praktikplatser och utbytessystem för anställda.3. Det tekniska, vetenskapliga och operativa stödet avser i huvudsak alla åtgärder som gör det möjligt att på europeisk nivå utforma pedagogiska verktyg (lagstiftningssamlingar på EU-nivå, bulletiner, praktiska handledningar, ordböcker och lexikon samt databaser, i synnerhet när det gäller vetenskapligt stöd och teknisk övervakning) eller stöd för datatillämpningar (mjukvara) och tvärvetenskapliga och gränsöverskridande studier samt utveckling av tekniska instrument och metoder till stöd för undersökande verksamhet på europeisk nivå.Artikel 4 Tillträde till programmet1. MålgruppÅtgärderna avser följande grupper:- Personal vid behöriga enheter (polis, tull, skattemyndigheter etc.) som undersöker och bekämpar förfalskning.- Personal vid underrättelsetjänsten.- Företrädare för nationella centralbanker, myntverk och affärsbanker (särskilt vad gäller de finansiella institutens skyldigheter).- Specialiserade domare och jurister.- Alla andra instanser eller berörda yrkesgrupper (handelskamrar och branschförbund eller liknande sammanslutningar som kan nå ut till hantverkare och handlare).2. Bidrag och sakkunskapFöljande parter skall bidra med sakkunskap inom sina respektive områden för att genomföra programmets målsättningar:- Europeiska centralbankssystemet (ECBS) [15], det vill säga centralbankerna och Europeiska centralbanken, särskilt vad gäller databasen med tekniska uppgifter.[15] Ej relevant för den svenska översättningen.- Nationella analyscentrum och nationella centrum för myntanalys. [16][16] Ej relevant för den svenska översättningen.- Europeiska tekniska och vetenskapliga centrumet [17] och nationella myntverk.[17] Ej relevant för den svenska översättningen.- Kommissionen, Europol och Interpol.- De nationella centralbyråerna för bekämpning av penningförfalskning som avses i artikel 12 i Genèvekonventionen.- Specialiserade organ, där man till exempel arbetar med reprografisk teknik och äkthetskontroll, tryckare och gravörer.- Alla andra organ där det finns särskild sakkunskap, även i förekommande fall tredje land, särskilt kandidatländerna.Artikel 5 Överensstämmelse och komplementaritet1. Programmet skall samordnas och genomföras genom ett nära partnerskap mellan kommissionen och medlemsstaterna.2. Vid samordningen skall man även beakta åtgärder som vidtagits av andra organisationer, som ECB och Europol.Artikel 6 Internationellt samarbeteProgrammet är öppet för följande länder vad gäller spridningen av eurosedlar och euromynt, operativa behov, utvärdering av hot, riskanalys och när avtal och förfaranden medger det:- De associerade länderna i Central- och Östeuropa.- Cypern, Malta, Turkiet och Efta-länderna på grundval av tilläggsanslag och i enlighet med de förfaranden som skall fastställas i samråd med dessa länder.- Genom samfinansiering kan samarbete med andra tredje länder också komma i fråga.Artikel 7 Ekonomiska bestämmelser1. Workshopar, möten och seminarier som anges i artikel 3.2 b kan anordnas i samarbete med andra instanser, till exempel Europol, Interpol eller ECB, om utgifterna delas proportionellt mellan instanserna eller om de andra organen minst lämnar ett avsevärt bidrag. Varje instans skall i vilket fall som helst ansvara för sina deltagares resekostnader och traktamenten.Om dessa arrangemang inte anordnas i samarbete med andra instanser skall gemenskapen ansvara för följande:- Resekostnader och traktamenten för personal som deltar i workshopar, möten och seminarier i en annan medlemsstat samt allmänna kostnader som rör genomförandet av dessa arrangemang.- Kostnader för offentliggörande och översättning av pedagogiskt material i samband med dessa arrangemang.Medlemsstaterna skall svara för följande:- Kostnader som rör introduktionsutbildning och fortbildning av deras personal, särskilt när det gäller teknisk utbildning.- Vissa logistikkostnader i samband med workshopar, möten och seminarier som anordnas med gemenskapsfinansiering på medlemsstaternas territorium (till exempel interna transporter, tillhandahållande av möteslokaler och/eller tolkningstjänster etc.).2. Utbytessystem för anställdaKommissionen skall svara för kostnader när medlemsstaternas personal deltar i praktik eller utbyte enligt vad som avses i artikel 3.2 b när dessa genomförs inom ramen för de målsättningar som anges i artikel 2.Kostnader för deltagande i praktikverksamhet eller utbyte för medlemsstaternas personal som inte omfattas av dessa målsättningar skall täckas av medlemsstaterna själva.3. StödGenom samfinansiering skall kommissionen svara för upp till 70 % av det operativa stöd som avses i artikel 3.3, särskilt följande:- Kostnader för utformning och produktion av pedagogiska verktyg och datatillämpningar eller tekniska instrument som är av europeiskt intresse.- Kostnader för studier, särskilt i komparativ rätt, om skydd av euron mot förfalskning.Om kommissionen är initiativtagare till dessa operativa stödåtgärder kan stödet undantagsvis uppgå till 100 %.Medlemsstaterna skall ansvara för kostnader för pedagogiska verktyg och datatillämpningar som inte rör gemenskapen, liksom för kostnader för spridning av samfinansierade pedagogiska verktyg och drift av samfinansierade dataverktyg som installerats på deras territorium.4. Externa skyddsåtgärderFörutom att stå för kostnaderna för personal från tredje land som deltar i workshopar, möten och seminarier som avses i artikel 7.3 kan kommissionen enligt de villkor som anges i artikel 6 samfinansiera upp till 70 % av kostnaderna för utbildningsåtgärder som genomförs på ett tredje lands territorium samt för operativa stödåtgärder i dessa länder.Artikel 8 Genomförande, övervakning och utvärdering1. Medlemsstaterna eller kommissionen kan föreslå åtgärder inom ramen för programmet och de åtgärder som svarar bäst mot målsättningarna i artikel 2 antas. Kommissionen är ansvarig för förvaltning och genomförande av programmet i samarbete med medlemsstaterna som kan lägga fram högst ett utbildningsprojekt per år (workshopar, möten och seminarier som avses i artikel 3.2 b). Kompletterande projekt i form av praktik och utbyte eller stöd kan också läggas fram.När det gäller programmets genomförande bedömmer och väljer kommissionen de projekt som lagts fram av medlemsstaterna och de projekt som kommissionen lagt fram på eget initiativ enligt följande kriterier:- Överensstämmelse med programmets målsättningar.- Den europeiska dimensionen, även möjligheterna till samarbete med särskilt Europol och ECB.- Hur projektet kompletterar andra, tidigare genomförda eller kommande, samarbetsprojekt.- Arrangörens förmåga att genomföra projektet.- Projektets kvalitet.- Storleken på det begärda beloppet och om det står i proportion till det förväntade resultatet.- Det förväntade resultatets effekter på programmets målsättningar.2. Stödmottagarna för de utvalda projekten skall lägga fram en årlig rapport för kommissionen.3. När projekten har fullföljts skall kommissionen utvärdera genomförandet och effekterna av dem för att avgöra om de ursprungliga målsättningarna har uppnåtts.4. Kommissionen skall för Europaparlamentet och rådet lägga fram en extern utvärderingsrapport om programmets tillämplighet, genomslagskraft och effektivitet senast den 31 december 2004.5. När programmet har fullföljts och senast den 30 juni 2006 skall kommissionen lägga fram en detaljerad rapport om programmets genomförande och resultat för Europaparlamentet och rådet där man särskilt skall beakta det mervärde som tillförts genom gemenskapens ekonomiska stöd.Dessutom skall kommissionen lägga fram ett meddelande om programmet skall fortsätta och anpassas tillsammans med ett lämpligt förslag senast den 30 juni 2005.Artikel 9 IkraftträdandeDetta beslut träder i kraft samma dag som det offentliggörs i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.Det skall tillämpas från och med den 1 januari 2002.Utfärdat i Bryssel denPå rådets vägnarOrdförande


text:
 Avis juridique important
 |
 31984D0636
 84/636/EWG: Beschluß des Rates vom 13. Dezember 1984 über ein drittes gemeinsames Programm zur Förderung des Austauschs junger Arbeitskräfte innerhalb der Gemeinschaft
 Amtsblatt Nr. L 331 vom 19/12/1984 S. 0036 - 0038 Spanische Sonderausgabe: Kapitel 05 Band 4 S. 0126 Portugiesische Sonderausgabe: Kapitel 05 Band 4 S. 0126
 ***** BESCHLUSS DES RATES vom 13. Dezember 1984 über ein drittes gemeinsames Programm zur Förderung des Austauschs junger Arbeitskräfte innerhalb der Gemeinschaft (84/636/EWG) DER RAT DER EUROPÄISCHEN GEMEINSCHAFTEN - gestützt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Wirtschaftsgemeinschaft, insbesondere auf Artikel 235, auf Vorschlag der Kommission, nach Stellungnahme des Europäischen Parlaments (1), nach Stellungnahme des Wirtschafts- und Sozialausschusses (2), in Erwägung nachstehender Gründe: Es ist Aufgabe der Gemeinschaft, junge Arbeitskräfte durch konkrete Maßnahmen zu unterstützen. Nach Artikel 50 des Vertrages obliegt es den Mitgliedstaaten, den Austausch junger Arbeitskräfte im Rahmen eines gemeinsamen Programms zu fördern. Jungen Arbeitskräften sollten grössere Chancen geboten werden, in einem anderen Mitgliedstaat als ihrem Wohnsitzland ihre Berufsbildung, ihre Kenntnisse in bezug auf Kultur und Sprache sowie ihre Allgemeinbildung zu erweitern. Der Austausch junger Arbeitskräfte muß gleichlaufend mit den Maßnahmen zur Förderung der Beschäftigung Jugendlicher durchgeführt werden; er muß jedoch aufgrund seiner Ziele und der Art der Maßnahmen seinen Eigencharakter bewahren. Die Erfahrungen bei der Durchführung des zweiten gemeinsamen Programms zur Förderung des Austauschs junger Arbeitskräfte innerhalb der Gemeinschaft (3) sind positiv, und die Leitlinien, auf die sich dieses Programm stützte, müssen im Rahmen eines dritten Programms bestätigt werden. In Anbetracht der gegenwärtigen Beschäftigungslage ist auch den arbeitssuchenden Jugendlichen die Möglichkeit einzuräumen, an dem Austauschprogramm teilzunehmen. Neben den stark auf den Beruf ausgerichteten Praktika von längerer Dauer sollten versuchsweise Praktika von kürzerer Dauer in Form von Studien- und Ausbildungsaufenthalten beibehalten und ausgebaut werden, die den jungen Arbeitskräften einen tieferen Einblick in die Arbeitswelt und Lebensverhältnisse im Gastland ermöglichen. Die Organe der Gemeinschaft haben zu der Durchführung des dritten gemeinsamen Programms einen wesentlichen Beitrag zu leisten. Es empfiehlt sich, die Mitwirkung von auf europäischer Ebene tätigen Einrichtungen oder Verbänden zu sichern, die nach ihrer Struktur, der Art ihrer Tätigkeiten und ihrer praktischen Leistungsfähigkeit in der Lage sind, sich maßgeblich an der Durchführung des Programms zu beteiligen. Die Erstellung eines dritten gemeinsamen Programms zur Förderung des Austauschs junger Arbeitskräfte innerhalb der Gemeinschaft ist zur Verwirklichung eines der Ziele der Gemeinschaft erforderlich. Im Vertrag sind besondere Befugnisse für die Annahme dieses Beschlusses nicht vorgesehen - BESCHLIESST: Artikel 1 (1) Als »Austausch junger Arbeitskräfte" im Sinne dieses Beschlusses gelten Maßnahmen zur Durchführung von Praktika für junge Arbeitskräfte nach Maßgabe des Artikels 2 in einem Mitgliedstaat, der nicht ihr Wohnsitzstaat ist, mit dem Ziel - der Erweiterung ihrer Berufskenntnisse oder der Bereicherung ihrer praktischen Erfahrung, - der Förderung des Bewusstwerdens der Arbeitsweltprobleme, - der Vermittlung von Kontakten mit den Berufskreisen des Gastlandes, - der Verbesserung ihrer Kenntnisse der Lebensbedingungen und sozialen Verhältnisse im Gastland sowie - der Förderung einer geeigneten Unterrichtung über die Ziele und das Funktionieren der Gemeinschaft. (2) Die Praktika nach Absatz 1 können von längerer oder kürzerer Dauer sein. Artikel 2 (1) Zu dem Austausch können junge Arbeitskräfte zugelassen werden, die Staatsangehörige eines Mitgliedstaats sind und - 18 bis 28 Jahre alt sind und eine Stelle haben oder nach den Rechtsvorschriften und Gepflogenheiten des betreffenden Mitgliedstaats auf dem Arbeitsmarkt verfügbar sind, - eine Berufsgrundausbildung oder praktische Berufserfahrung besitzen. (2) Die Kommission kann nach den in Artikel 9 vorgesehenen Anhörungen ausnahmsweise junge Arbeitskräfte zum Austausch zulassen, die zwar die Bedingungen nach Absatz 1 nicht erfuellen, für die aber ein Austausch von besonderem Interesse ist. Artikel 3 (1) Unbeschadet der Zuständigkeiten der Arbeitsvermittlungsstellen der Mitgliedstaaten werden mit der Durchführung des Austauschs Einrichtungen oder Verbände betraut, die auf europäischer Ebene tätig sein können - einschließlich der Jugendorganisationen - und die aufgrund ihrer Fähigkeit zur reibungslosen Abwicklung des Austauschs von der Kommission nach Stellungnahme der Mitgliedstaaten anerkannt worden sind. (2) Die einzelnen Verträge, die die Kommission mit den vorgenannten Einrichtungen oder Verbänden über Austauschvorhaben schließt, regeln die Bedingungen für die Durchführung des Austauschs, die Pflichten der betreffenden Einrichtung oder des betreffenden Verbandes sowie die finanziellen Verpflichtungen. (3) Die Kommission holt die Stellungnahme der betreffenden Mitgliedstaaten ein, bevor sie die Austauschvorhaben genehmigt. Artikel 4 Als »Praktika von längerer Dauer" gelten auf den Beruf ausgerichtete Praktika von einer Dauer zwischen vier und sechzehn Monaten bei einem Arbeitgeber im Gastland. Diese Praktika sollen den Teilnehmern insbesondere die Möglichkeit geben, ihre Berufskenntnisse zu erweitern und sich dabei mit dem Leben im Unternehmen vertraut zu machen. Artikel 5 Als »Praktika von kürzerer Dauer" gelten Studien- und Ausbildungsaufenthalte, die den Teilnehmern insbesondere einen tieferen Einblick in die Arbeitswelt und Lebensverhältnisse im Gastland ermöglichen sollen. Diese Praktika erstrecken sich grundsätzlich auf einen Zeitraum zwischen drei Wochen und drei Monaten. Artikel 6 Für die jungen Arbeitskräfte, die sich an den in diesem Beschluß vorgesehenen Praktika beteiligen, ist im Rahmen der geltenden Rechtsvorschriften die Regelung anwendbar, die aufgrund der Artikel 48, 49 und 51 des Vertrages mit dem Ziel der Verwirklichung der Freizuegigkeit für Arbeitnehmer, die Staatsangehörige der Mitgliedstaaten sind, eingeführt wurde. Für die Jugendlichen, auf die die Artikel 48, 49 und 51 des Vertrages keine Anwendung finden, sorgt die Kommission dafür, daß die Trägereinrichtungen oder -verbände geeignete Versicherungsverträge erstellen. Artikel 7 (1) Die Mitgliedstaaten tragen im Rahmen der geltenden Rechtsvorschriften und der geltenden Praxis zur Durchführung des Austauschs bei. (2) Die Mitgliedstaaten benennen die zuständige Behörde oder die zuständigen Behörden sowie gegebenenfalls die Koordinierungstelle, mit denen sich die in Artikel 3 genannten Einrichtungen oder Verbände in Verbindung setzen, um die Austauschvorhaben zu prüfen und die Organisation und Durchführung der Praktika zu erleichtern. Artikel 8 Um die Intensivierung des Austauschs zu erleichtern, kann die Kommission in den Grenzen der Mittel des Haushaltsplans der Gemeinschaften Zuschüsse gewähren, die folgendes umfassen: - einen Fahrtkostenzuschuß, dessen Betrag nach der Entfernung gestaffelt werden kann, für die Hin- und Rückreise zwischen dem Wohnort und dem Ort des Praktikums bis zu 75 % der tatsächlich entstandenen Kosten und - einen Pauschalzuschuß je Praktikant und Woche oder - ausnahmsweise in Fällen einer Austauschförderung - einen Zuschuß je Austauschvorhaben. Bei den Praktika kann eine zusätzliche Beihilfe je Praktikant und Woche für eine Sprachausbildung gewährt werden. Artikel 9 Die Kommission hört in den in diesem Beschluß vorgesehenen Fällen sowie zu allen wichtigen seine Durchführung betreffenden Fragen die Vertreter der Regierungen der Mitgliedstaaten, der Berufsorganisationen der Arbeitgeber und der Arbeitnehmer, der europäischen Organisationen, die auf dem Gebiet des Austauschs eine besondere Sachkenntnis und direkte Erfahrung haben, sowie das Jugendforum der Europäischen Gemeinschaften an. Artikel 10 Die Kommission trifft die zur Durchführung dieses Beschlusses erforderlichen Maßnahmen. Artikel 11 Die Kommission unterbreitet dem Rat alle zwei Jahre einen Bericht über den Ablauf des Austauschs mit einer Gesamtbeurteilung der Durchführung. Artikel 12 Der Rat überprüft diesen Beschluß auf Vorschlag der Kommission spätestens am 31. Dezember 1990. Artikel 13 Dieser Beschluß gilt ab 1. Januar 1985. Geschehen zu Brüssel am 13. Dezember 1984. Im Namen des Rates Der Präsident R. QUINN (1) ABl. Nr. C 337 vom 17. 12. 1984. (2) Stellungnahme vom 21. November 1984 (noch nicht im Amtsblatt veröffentlicht). (3) ABl. Nr. L 185 vom 21. 7. 1979, S. 24.


text:
 27.4.2017
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 L 110/4
 KOMMISSIONENS GENNEMFØRELSESFORORDNING (EU) 2017/737
 af 26. april 2017
 om faste importværdier med henblik på fastsættelse af indgangsprisen for visse frugter og grøntsager
 EUROPA-KOMMISSIONEN HAR —
 under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
 under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1308/2013 af 17. december 2013 om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 922/72, (EØF) nr. 234/79, (EF) nr. 1037/2001 og (EF) nr. 1234/2007 (1),
 under henvisning til Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 543/2011 af 7. juni 2011 om nærmere bestemmelser for anvendelsen af Rådets forordning (EF) nr. 1234/2007 for så vidt angår frugt og grøntsager og forarbejdede frugter og grøntsager (2), særlig artikel 136, stk. 1, og
 ud fra følgende betragtninger:
 (1)
 Ved gennemførelsesforordning (EU) nr. 543/2011 fastsættes der på basis af resultatet af de multilaterale handelsforhandlinger under Uruguayrunden kriterier for Kommissionens fastsættelse af faste importværdier for tredjelande for de produkter og perioder, der er anført i del A i bilag XVI til nævnte forordning.
 (2)
 Der beregnes hver arbejdsdag en fast importværdi i henhold til artikel 136, stk. 1, i gennemførelsesforordning (EU) nr. 543/2011 under hensyntagen til varierende daglige data. Derfor bør nærværende forordning træde i kraft på dagen for offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende —
 VEDTAGET DENNE FORORDNING:
 Artikel 1
 De faste importværdier som omhandlet i artikel 136 i gennemførelsesforordning (EU) nr. 543/2011 fastsættes i bilaget til nærværende forordning.
 Artikel 2
 Denne forordning træder i kraft på dagen for offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
 Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
 Udfærdiget i Bruxelles, den 26. april 2017.
 På Kommissionens vegne
 For formanden
 Jerzy PLEWA
 Generaldirektør
 Generaldirektoratet for Landbrug og Udvikling af Landdistrikter
 (1) EUT L 347 af 20.12.2013, s. 671.
 (2) EUT L 157 af 15.6.2011, s. 1.
 BILAG
 Faste importværdier med henblik på fastsættelse af indgangsprisen for visse frugter og grøntsager
 (EUR/100 kg)
 KN-kode
 Tredjelandskode (1)
 Fast importværdi
 0702 00 00
 EG
 288,4
 MA
 102,7
 TR
 122,6
 ZZ
 171,2
 0707 00 05
 TR
 145,1
 ZZ
 145,1
 0709 93 10
 MA
 78,6
 TR
 144,4
 ZZ
 111,5
 0805 10 22 , 0805 10 24 , 0805 10 28
 EG
 48,3
 IL
 80,6
 MA
 50,7
 TR
 41,8
 ZZ
 55,4
 0805 50 10
 EG
 56,5
 TR
 67,0
 ZZ
 61,8
 0808 10 80
 AR
 89,5
 BR
 113,5
 CL
 129,3
 CN
 147,6
 NZ
 149,9
 US
 116,7
 ZA
 83,1
 ZZ
 118,5
 0808 30 90
 AR
 132,1
 CL
 135,1
 CN
 98,4
 ZA
 113,1
 ZZ
 119,7
 (1) Landefortegnelse fastsat ved Kommissionens forordning (EU) nr. 1106/2012 af 27. november 2012 om gennemførelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 471/2009 om fællesskabsstatistikker over varehandelen med tredjelande for så vidt angår ajourføring af den statistiske lande- og områdefortegnelse (EUT L 328 af 28.11.2012, s. 7). Koden »ZZ« = »anden oprindelse«.