type: other

text:
Skat.dk: E.A.1 Bruttoindkomsten
 Afsnittet er omskrevet og flyttet til Den juridiske vejledning. Se afsnit C.C.2.1. Bruttoindkomsten.
 Afsnittet E.A.1.2.1 "Betydningen af sondringen mellem erhvervsmæssig virksomhed og hobbyvirksomhed" er omskrevet og flyttet til Den juridiske vejledning. Se afsnit C.C.1.1.1 Begrebet selvstændig erhvervsvirksomhed.
 Afsnit E.A.1.2.2 "Hobby eller erhverv" og afsnit E.A.1.2.3 "Hobby eller erhverv i relation til udvalgte virksomhedstyper" er ikke omskrevet.
 Afsnit E.A.1.2.4 "Driftsform, m.v." er omskrevet og flyttet til Den juridiske vejledning. Se afsnit C.C.1.1.1 Begrebet selvstændig erhvervsvirksomhed.
 Afsnit E.A.1.2.5 "Momsregistrering m.v." er omskrevet og flyttet til Den juridiske vejledning. Se afsnit C.C.1.1.1 Begrebet selvstændig erhvervsvirksomhed, under Betydningen af momsregistrering.
 Afsnittet er omskrevet og flyttet til Den juridiske vejledning. Se afsnit C.C.1.1.2 Beskatning af selvstændig erhvervsvirksomhed og ikke-erhvervsmæssig virksomhed (hobbyvirksomhed).
 Nedenfor er sondringen mellem hobbyvirksomhed og erhvervsmæssig virksomhed gennemgået for en række virksomhedstyper.
 Praksis kan tages som udtryk for, at en egentlig landbrugsejendom normalt må anses for drevet erhvervsmæssigt, hvis driften af ejendommen bedømt ud fra en teknisk-landbrugsfaglig målestok kan betegnes som sædvanlig og forsvarlig og tilsigter at opnå et rimeligt driftsresultat, medmindre det må lægges til grund, at driften selv efter en længere årrække ikke vil kunne blive overskudsgivende. Ved afgørelsen af, om et landbrug teknisk-landbrugsfagligt er forsvarligt drevet, indgår der efter praksis bl.a. en vurdering af, om landbruget efter sin art, beliggenhed og størrelse drives forsvarligt.
 Det er dog ikke i alle tilfælde, der indrømmes fradrag, selv om driften kan anses for teknisk landbrugsfagligt forsvarlig, se bl.a. SKM2004.455.HR, omtalt nedenfor, hvor det statueredes, at der, uanset om betingelserne ifølge den særlige ligningspraksis er opfyldt, ikke kan opnås fradrag for underskud i et fritidslandbrug, hvis virksomhedens omsætning er af ganske underordnet omfang.
 Se også SKM2009.24.HR (tidligere instans SKM2006.239.ØLR), hvor det var ubestridt, at landbrugsvirksomheden ud fra en teknisk landbrugsfaglig målestok var drevet sædvanligt og forsvarligt, og Højesteret lagde til grund, at skatteyderen havde tilsigtet at opnå et rimeligt driftsresultat. Det var herefter afgørende for, om driften kunne anses for erhvervsmæssig i indkomståret 2000, at skattemyndighederne havde grundlag for at fastslå, at driften ikke selv efter en længere årrække ville kunne blive overskudsgivende før renter. Ved vurdering af landbrugsvirksomhedens driftsresultat før renter kunne der ikke ses bort fra den forpagtningsafgift, som skatteyderen havde betalt efter overdragelsen af ejendommen til sin søn i 1998, idet der var tale om en nødvendig driftsomkostning ved den valgte driftsform. Driften havde herefter været underskudsgivende før renter i alle årene fra 1990 - 2004. Dette gjaldt, bortset fra 1995 og 1997, selv om de foretagne afskrivninger blev nedsat til det niveau på ca. 3.000 kr., som ifølge skatteyderen havde været det rigtige, hvis afskrivningerne alene var driftsmæssigt begrundet. Heroverfor kunne der ikke lægges afgørende vægt på, at driftsresultatet havde været positivt i et enkelt af årene efter 2000, nemlig i 2005. Højesteret bemærkede, at der ikke var fremlagt oplysninger om driftsresultatet i 2006, og at der ikke kunne lægges afgørende vægt på, at skønsmanden - på baggrund af driftsresultatet i 2005 - havde ændret sin tidligere opfattelse, hvorefter landbrugsvirksomheden med den i år 2000 valgte driftsform ikke ville kunne give et overskud på eller omkring 0 kr. efter driftsmæssige afskrivninger, men før renter. Højesteret tiltrådte derfor landsrettens dom, hvorved Skatteministeriet var blevet frifundet.
 Ovennævnte SKM2009.24.HR er kommenteret i SKM2009.110.SKAT (styresignal), hvor det bl.a fremhæves, at udgifter til forpagtning skal fradrages som en driftsomkostning ved opgørelsen af driftsresultatet efter driftsmæssige afskrivninger, og at enkeltstående indkomstår med overskud efter driftsmæssige afskrivninger ikke medfører, at landbruget må anses for at være erhvervsmæssigt drevet. Det må afhænge af, om der også fremadrettet er udsigt til, at ejendommen efter driftsmæssige afskrivninger, det vil sige før renter, har udsigt til at give et resultat omkring 0 eller blive overskudsgivende. Kommentaren nævner en række elementer, der kan indgå i denne vurdering.
 Da udbetalinger fra EU ́s enkeltbetalingsordning er betinget af landbrugsmæssig drift, skal de henregnes til et landbrugs ordinære driftsresultat og dermed indgå i bedømmelsen af, hvorvidt der foreligger en erhvervsmæssig drift, SKM2006.794.LSR.
 I sager, hvor der har været udmeldt syn og skøn, har der i skønstemaerne bl.a. også indgået spørgsmål om, hvorvidt driftsformen var sædvanlig for en ejendom som i den konkrete sag, og i givet fald om en sådan sædvanlig driftsform ville kunne give overskud på den primære drift før eller efter af- eller nedskrivninger og bidrage til forrentning af den i ejendommen og driften investerede kapital.
 Et egentligt syn og skøn vil være et stærkere bevismiddel end en erklæring fra en landbrugskonsulent. Vedrørende syn og skøn, se DJV Processuelle regler for SKATs opgaver afsnit A.A.11, samt nogle af de nedenfor nævnte afgørelser.
 I TfS 1994, 364 HRD, lagde Højesteret på baggrund af en syns- og skønsrapport til grund, at driften af en ejendom var teknisk landbrugsfagligt forsvarlig og sædvanlig for et deltidslandbrug af den størrelse og beskaffenhed. Til spørgsmålet om en sådan driftsform kunne give overskud på den primære drift før af- og nedskrivninger, svarede syns- og skønsmanden, at der kunne forventes et driftsoverskud på omkring 0. På denne baggrund fandt Højesteret at måtte give skatteyderen medhold i, at landbruget var erhvervsmæssigt drevet. Præmisserne i højesteretsdommen er: I medfør af SL § 6 a, kan underskud ved drift af en landbrugsejendom efter den mangeårige særlige ligningspraksis vedrørende deltidslandbrug fratrækkes ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst på betingelse af, at driften af ejendommen bedømt ud fra en teknisk- landbrugsfaglig målestok kan betegnes som sædvanlig og forsvarlig og tilsigter at opnå et rimeligt driftsresultat. I så fald må ejendommen i skattemæssig henseende anses for drevet erhvervsmæssigt, medmindre det må lægges til grund, at driften selv efter en længere årrække ikke vil kunne blive overskudsgivende.
 Efter Skatteministeriets opfattelse er dommens resultat i overensstemmelse med hidtidig praksis, bortset fra, at det er præciseret, at den særlige ligningspraksis gælder for deltidslandbrug generelt, ligesom det er præciseret, at det er en betingelse for at anerkende erhvervsmæssig drift, at skatteyderen har godtgjort, at der sigtes mod et rimeligt driftsresultat, jf. TfS 1994, 583 DEP.
 SKM2004.432.VLR. Skatteyderen, der drev et fritidslandbrug med kvægavl, havde foretaget fradrag for driftsunderskud. Skatteyderens resultatopgørelse for de omkringliggende indkomstår udviste beskedne overskud, som imidlertid alene fremkom som følge af, at skatteyderen ikke indregnede driftsmæssige afskrivninger. Skatteyderen gjorde gældende, at aktiverne var så slidte og gamle, at der ikke var nogen yderligere forringelse ved fortsat benyttelse af dem, og at han derfor var berettiget til at sætte de driftmæssige afskrivninger til 0 kr. Landsretten fandt ikke, at de driftsmæssige afskrivninger kunne sættes til 0 kr., men fandt ud fra oplysningerne om driftsbygningernes og maskinernes alder og stand, at afskrivningerne måtte sættes til meget beskedne beløb. På den baggrund fandt landsretten ikke at kunne lægge til grund, at driften selv efter en længere årrække ikke ville kunne blive overskudsgivende, jf. TfS, 1994, 364 HRD. Skatteyderen var derfor berettiget til fradrag for underskud.
 TfS 1999, 48 LSR. Et deltidslandbrug blev anset for erhvervsmæssig virksomhed. Landsskatteretten fandt, at det ved afgørelsen af, om en virksomhed havde udsigt til at give overskud, principielt var resultatet efter de driftsmæssige afskrivninger, der måtte tages i betragtning.
 TfS 1994, 720 ØLD. Landsretten fandt under hensyn til et indhentet syn og skøn, at skatteyderen havde valgt en driftsform for landbrugsejendommen, der var teknisk-landbrugsfagligt forsvarlig. Ejendommen måtte derfor anses for erhvervsmæssigt drevet, således at underskuddet kunne fratrækkes.
 TfS 1994, 566 ØLD. Skatteyderen, der drev et mindre landbrug, fik på baggrund af et syn og skøn fradrag for underskuddene.
 TfS 1994, 366 VLD. Et deltidsgartneri blev anset for drevet erhvervsmæssigt forsvarligt.
 TfS 1989, 188 VLD. Skatteministeriet tog på baggrund af en syns- og skønsrapport bekræftende til genmæle, hvorved fradrag for underskud blev anerkendt.
 TfS 1989, 159 ØLD. Udgifterne ved drift af et lille landbrug blev anset for fradragsberettigede bl.a. på baggrund af en syns- og skønserklæring, der var udarbejdet til sagen.
 SKM2011.382.ØLR (stadfæster SKM2009.619.BR). Skatteyderen var ikke berettiget til at afskrive på nogle driftsbygninger, da det hverken var godtgjort, at hun selv havde udøvet erhvervsmæssig aktivitet i bygningerne, eller at bygningerne havde været bortforpagtet.
 SKM2011.30.VLR (stadfæster SKM2010.197.BR). En lastvognschauffør drev et deltidslandbrug med planteavl. Driften havde i perioden 1998-2003 været underskudsgivende. Sagen angik, om landbruget havde været erhvervsmæssigt drevet i indkomstårene 2001-2003. Landbruget gav i indkomstårene 2005-2008 mindre driftsoverskud, og skatteyderen gjorde derfor gældende, at landbruget som konsekvens heraf havde været erhvervsmæssigt drevet i indkomstårene 2001-2003. Han anførte i den forbindelse, at driftsformen i 2005-2007 havde været ganske den samme som i 2001-2003. Skatteyderen havde imidlertid i 2005 omlagt driften, idet han i dette indkomstår påbegyndte udlejning af en driftsbygning og opnåede nye indtægter fra jagtudleje samt salg af brænde. Hvis man så bort fra indtægterne fra de nye aktiviteter, var landbrugsbedriften fortsat underskudsgivende i 2005-2008. Spørgsmålet var herefter, om landbrugsbedriften samt udlejningsvirksomheden og virksomheden med salg af brænde og jagtudleje udgjorde én og samme virksomhed, eller om de nye aktiviteter måtte bedømmes som særskilte økonomiske aktiviteter, der var uafhængige af landsbrugsbedriften. Byretten fandt, at de nye indtægtskilder ikke kunne anses som en integreret del af landbrugsbedriften, som derfor også i indkomstårene 2005-2008 havde været underskudsgivende. Af den grund - og fordi syn- og skønsmanden ikke fandt, at der i indkomstårene 2001-2003 var udsigt til, at sagsøgerens landbrugsbedrift med den valgte driftsform på sigt kunne give overskud på eller omkring 0 kr. efter driftsmæssige afskrivninger, men før renter og driftsherreløn, anså retten ikke landbrugsvirksomheden for erhvervsmæssigt drevet. Der var derfor ikke fradragsret jf. SL § 6, stk. 1, litra a, for underskud i indkomstårene 2001-2003.
 SKM2007.517.VLR. Skatteyderen havde forpagtet dyrkbar jord tilhørende hans mor for en 5-årig periode og ønskede fradrag for underskud på henholdsvis 35.472 kr. og 21.428 kr. i indkomstårene 2000 og 2001. Det var ubestridt, at driften af den forpagtede jord ud fra en teknisk- landbrugsfaglig målestok havde været sædvanlig og forsvarlig. En syns- og skønsmand havde bl.a. udtalt, at driften selv efter en længere årrække ikke kunne blive overskudsgivende. Landsretten fandt med henvisning hertil, at driften ikke kunne anses for erhvervsmæssig og udtalte i den forbindelse, at forpagtningsafgiften og afskrivninger på nogle maskiner, som sagsøgeren havde købt af sin far, skulle indregnes som omkostninger ved opgørelsen af virksomhedens resultat. Skatteyderen havde subsidiært påstået fradrag for forpagtningsafgiften med henvisning til, at afgiften kunne sidestilles med renteudgifter. Landsretten fandt imidlertid ikke grundlag for skattemæssigt at sidestille forpagtningsafgiften med fradragsberettigede renter, jf. SL § 6, litra e.
 SKM2007.59.HR (tidligere instans SKM2005.327.ØLR). Skatteyderen havde drevet et deltidslandbrug siden 1980 ́erne med et mindre kvæghold. Der var enighed mellem parterne om, at virksomheden var omfattet af den særlige praksis vedrørende fritidslandbrug. Landbruget havde løbende givet store driftsunderskud. I 1988 var der opført en stor staldbygning. Skatteyderen ønskede fradrag for underskud i indkomstårene 1996 - 1998. Landsretten lagde i sin afgørelse vægt på en syns- og skønserklæring, hvorefter det med den valgte driftsform i 1996 - 1998, hvor staldbygningerne ikke blev delvist udlejet, var usandsynligt, at der kunne opnås et resultat, der gav plads til afskrivninger i noget væsentligt omfang. Landsretten fandt herefter, at virksomheden i perioden 1996 - 1998 ikke var tilrettelagt på en sådan måde, at der havde været udsigt til, at driften ville kunne give overskud efter driftsmæssige afskrivninger, og at virksomheden ikke havde været drevet erhvervsmæssigt forsvarligt. Højesteret stadfæstede afgørelsen.
 SKM2005.7.ØLR. På baggrund af en skønserklæring fandt landsretten, at driften af en ejendom bedømt ud fra en teknisk/landbrugsfaglig målestok ikke kunne betegnes som sædvanlig og forsvarlig og tilsigtede at opnå et rimeligt driftsresultat. Landsretten fandt heller ikke, at der havde været udsigt til, at driften, selv efter en længere årrække, kunne blive overskudsgivende. (Spørgsmålet om, hvorvidt virksomheden var erhvervsmæssig, var ikke omfattet af anken til Højesteret, SKM2007.278.HR).
 SKM2004.455.HR. I en sag om en minkfarm blev det i overensstemmelse med syns- og skønserklæringen lagt til grund, at minkfarmen efter sin størrelse og indretning kunne drives landbrugsfagligt forsvarligt, hvis kapaciteten blev udnyttet, og at skatteyderen havde de nødvendige forudsætninger herfor. Driften af minkfarmen havde, imidlertid ikke haft et sådan omfang, at den kunne anses som erhvervsmæssig.
 Ved denne dom har Højesteret fastslået, at der på grund af den ringe omsætning ikke var fradragsret for virksomhedens underskud i de påklagede indkomstår. Højesteret har tidligere fastslået, at en virksomhed ikke kan anses for erhvervsmæssig, hvis den har et ganske underordnet omfang, jf. TfS 1996, 28 HRD, der drejede sig om en bådudlejningsvirksomhed. Hvad angår fritidslandbrug, hvor der gælder en særlig ligningspraksis, har landsretten i flere domme statueret, at der på grund af den ringe omsætning ikke forelå en erhvervsmæssig virksomhed, men Højesteret havde ikke taget stilling til, om det såkaldte intensitetskriterium også gælder for fritidslandbrug. Det må med Højesterets dom anses for endeligt fastslået, at der, uanset om betingelserne ifølge den særlige ligningspraksis er opfyldt, ikke kan opnås fradrag for underskud i et fritidslandbrug, hvis virksomhedens omsætning er af ganske underordnet omfang.
 SKM2001.432.VLR. En virksomhed, der omfattede avl med prydfasaner samt drift af en karantænestation for strudse blev ikke anset for erhvervsmæssig. Landsretten fandt det ikke dokumenteret, at skatteyder ved deltagelse i et "strudseprojekt" havde udsigt til at opnå betydelige indtægter. Omsætningen udgjorde 14.038 kr. i 1993 og 25.280 kr. i 1994. Af omsætningen i 1994 vedrørte 16.000 kr. salg af resterende strudse, da "Strudsekompagniet", der forestod det projekt, som skatteyder deltog i, var ophørt. Det samlede underskud for perioden 1992-1995 var på 104.424 kr. Under de anførte omstændigheder anså landsretten ikke skatteyders virksomhed for erhvervsmæssig, uanset om den særlige ligningsmæssige praksis for deltidslandbrug måtte finde anvendelse.
 TfS 1999, 215 ØLD. Det blev ikke anset for godtgjort, at den af skatteyder i 1992 drevne landbrugsvirksomhed havde haft en sådan karakter og omfang, at driften ud fra en teknisk landbrugsfaglig målestok kunne anses som sædvanlig og forsvarlig med henblik på at opnå et rimeligt driftsresultat.
 TfS 1998, 256 VLD og TfS 1998, 257 VLD. Skatteyderne drev et landbrug med svinehold og hestehold, men svineproduktionen havde ikke haft en sådan intensitet, at driften efter en teknisk-landbrugsfaglig vurdering kunne anses for forsvarlig, og der var ikke udsigt til at opnå fortjeneste ved hesteholdet.
 I TfS 1997, 177 ØLD fandt landsretten, at den samlede drift ikke kunne anses som teknisk-landbrugsfagligt forsvarlig og sædvanlig, ligesom der ikke var udsigt til, at driften, selv efter en længere årrække, kunne blive overskudsgivende.
 TfS 1996, 301 VLD. Retten nægtede fradrag for underskud, uanset at driften blev anset for teknisk landbrugsfagligt forsvarlig. På baggrund af en indhentet syns- og skønserklæring lagde retten til grund, at forpagtning af en landejendom samt leje af et græsareal til dyrehold, var sædvanlig og forsvarlig efter en teknisk landbrugsfaglig målestok, samt at driften tilsigtede at opnå et rimeligt driftsresultat. Der kunne imidlertid ikke bortses fra de af forpagtningen flydende udgifter til forpagtning, græsleje og faktiske merudgifter ved bilkørsel ved vurderingen af, om driften måtte anses som erhvervsmæssig. Når disse udgifter blev medtaget, ville driften selv efter en længere årrække ikke kunne blive overskudsgivende.
 TfS 1992, 566 VLD. Vestre Landsret tilkendegav i et forlig, at der ikke kunne opnås fradrag for underskud, uanset at landbrugsejendommen ud fra en teknisk landbrugsfaglig betragtning var forsvarligt drevet, idet der ikke var udsigt til, at driften ville give overskud.
 TfS 1992, 516 ØLD. En akademiingeniør blev nægtet fradrag for underskud af en mindre landbrugsejendom. Skatteyderen havde indhentet en erklæring fra det lokale amtsråds konsulent i økologisk/biodynamisk jordbrug. I erklæringen bekræftede konsulenten, at gården blev drevet fagligt forsvarligt, men landsretten fandt ikke, at den landbrugsmæssige udnyttelse af ejendommen havde en sådan intensitet, at underskuddet kunne fradrages.
 I TfS 1986, 359 VLD nåede retten frem til, at driften på den ene side var forsvarlig i teknisk landbrugsfaglig henseende, men på den anden side havde denne ellers landbrugsmæssigt forsvarlige drift ikke den fornødne intensitet til, at den kunne anses for erhvervsmæssig. Sagen drejede sig om en ikke-landbrugsuddannet, der på traditionel vis drev en lille landbrugsejendom med fedekalvproduktion. Landsretten fandt, at opfedningen af fedekalve ikke i sig selv gav grundlag for at anse driften for uforsvarlig i teknisk landbrugsfaglig henseende. Derimod bevirkede det meget beskedne omfang af køb og salg af dyr, at virksomheden ikke kunne anses at have haft den fornødne intensitet til, at driften i teknisk landbrugsfaglig forstand kunne anses forsvarlig.
 For så vidt angår rentabilitetskriteriet i andre brancher end landbruget henvises til E.A.1.2.2.
 For så vidt angår dyrehold i øvrigt, er der offentliggjort følgende afgørelser, der vedrører spørgsmålet om, hvorvidt virksomheden er erhvervsmæssig, således at der er fradrag for driftsmæssige underskud:
 SKM2004.392.LSR. En hundekennel blev anset for erhvervsmæssigt forsvarligt drevet. Ud over det i syns- og skønsrapporten anførte, blev der henset til interessenternes faglige kvalifikationer, virksomhedens professionelle præg samt virksomhedens forbedrede rentabilitet gennem årene.
 UfR 1978, 614 HRD (Jauer-dommen), hvor omlægning af driften af en landejendom til et dyrecenter blev anset for erhvervsmæssigt forsvarligt gennemført og underskud anerkendt som fradragsberettiget. Dyrecentret omfattede hundepension, hundekennel, hestepension, rideundervisning, træning af hunde og i tilslutning hertil drift af cafeteria samt salg af hundefoder m.v. Virksomheden var således af et sådant omfang, at det var medvirkende til, at den blev anset for erhvervsmæssig.
 I TfS 2000, 495 VLD godkendte landsretten ikke skatteyderens virksomhed som erhvervsmæssig. Landsretten udtalte, at skatteyderen i kraft af sin mangeårige erfaring med hundehold havde de fornødne forudsætninger for at drive hundekennelen fagligt forsvarligt og i overensstemmelse med de veterinære myndigheders krav til indretning. Der blev i forbindelse med etableringen ikke udarbejdet budgetter eller lign. Regnskaberne for 1993, 1994 og 1995 udviste et betydeligt underskud. Der var ikke i regnskaberne afsat midler til forrentning af den investerede kapital eller vederlag til skatteyderen, som efter det oplyste havde ydet en ganske betydelig arbejdsindsats. Den manglende rentabilitet kunne ifølge landsretten ikke forklares med, at der havde foreligget særlige - og efter virksomhedens karakter atypiske - begivenheder i form af sygdom blandt hundekennelens hvalpe. Virksomheden havde efter skatteyders forklaring givet et mindre overskud i de seneste år. Efter landsrettens opfattelse var overskuddet imidlertid heller ikke i disse år stort nok til at forrente den investerede kapital og aflønne skatteyderen. Landsretten fandt på baggrund heraf ikke, at hundekennelen kunne anses for etableret og drevet med udsigt til at opnå rimelig fortjeneste, ligesom der ikke var noget sikkert grundlag for at antage, at virksomheden ville udvikle sig således, at den ville kunne give en rimelig fortjeneste.
 TfS 1998, 294 VLD. Virksomhed med hundekennel, hundepension og produktion af slagtekaniner blev ikke anset for erhvervsmæssigt drevet. Landsretten bemærkede, at der havde været underskud allerede på den primære drift i årene 1991-93 og et særdeles beskedent overskud på den primære drift i årene 1994 og 1996. Det akkumulerede resultat af den primære drift i årene 1991-1996 havde været negativt med et betydeligt underskud i forhold til den samlede omsætning.
 I TfS 1991, 289 VLD blev et anpartsselskab nægtet fradrag for underskud ved drift af en hundekennel. Skatteyderen havde drevet hundekennel i personligt regi, og hun drev tillige virksomhed som speciallæge i psykiatri. Såvel hundekennelen som lægepraksisen blev overført til et anpartsselskab, men landsretten nægtede fradrag for underskud ved kennelen med henvisning til, at der ikke var nogen naturlig sammenhæng mellem lægevirksomheden og kennelvirksomheden, og at skatteyderen ingen kvalifikationer havde i relation til kenneldrift. Herudover var der aldrig udarbejdet budgetter, og virksomheden var kun i ringe grad tilrettelagt med økonomien for øje.
 I sager om udlejningsvirksomhed, især bådudlejning, vil den blotte forekomst af privat benyttelse af de aktiver, der indgår i virksomheden, som udgangspunkt udelukke, at virksomheden anses for erhvervsmæssigt anlagt. Se endvidere DJV Erhvervsbeskatning, afsnit C.C.3.1.6.3 om udlejning af afskrivningsberettigede driftsmidler og skibe.
 TfS 1991, 233 HRD vedrører et ægtepar, der som bibeskæftigelse drev en virksomhed med salg og udlejning af speedbåde, windsurfere og lystbåde samt udstyr hertil. I virksomheden indgik en lystbåd, der senere blev erstattet med en større lystbåd. Til trods for, at ægteparret havde udfoldet normale udlejningsbestræbelser, havde virksomheden kun haft relativt små lejeindtægter. Skatteyderen havde ingen særlige faglige forudsætninger for at drive virksomheden, og der var i forbindelse med etableringen alene opstillet et grovbudget for det første år, udvisende et mindre overskud før renter. Virksomheden havde i hele perioden givet underskud før afskrivninger og renter. Højesteret fandt ikke, at virksomheden havde haft udsigt til at opnå indtægter, der ville stå i et rimeligt forhold til den investerede kapital og anså ikke bådene for anskaffet med erhvervsmæssig forsvarlig drift for øje.
 I TfS 1984, 332 HRD havde sagsøgeren, der var direktør i et autofirma, anskaffet en motorsejler for at leje den ud. Skatteyderen opnåede momsrefusion på købet, der var lånefinansieret. Der blev forsøgt udlejning af båden i det følgende år, men det lykkedes kun i begrænset omfang. Skatteyderen forsøgte udlejning gennem et udlejningsbureau og forsøgte også selv at udleje båden. Udlejningsindtægterne var imidlertid meget begrænsede i de 2 omhandlede indkomstår, og der var underskud før afskrivninger. Båden overgik derfor til privat brug. Direktøren var sejlkyndig, men et under sagen udmeldt syn og skøn støttede hans forklaring om, at båden ikke hidtil havde været benyttet privat. Da der ikke var udsigt til at opnå indtægter, der ville stå i et rimeligt forhold til den investerede kapital og under hensyn til udlejningsvirksomhedens omfang og manglende naturlige sammenhæng med skatteyderens erhvervsmæssige forhold i øvrigt, ansås båden ikke for anskaffet med erhvervsmæssig forsvarlig drift for øje.
 SKM2009.92.BR. Retten fandt at skatteyderen ikke kunne opnå fradrag for underskud ved bådudlejning i sine øvrige indtægter, idet skatteyderen ikke havde godtgjort, at der var udsigt til, at udlejning af båden kunne ske erhvervsmæssigt forsvarligt.
 SKM2002.617.ØLR Landsretten fandt, at der ikke på længere sigt var udsigt til, at udlejning af båden kunne ske erhvervsmæssigt forsvarligt.
 Der henvises til xDJV Personbeskatning afsnit C.A.2.2.1x vedrørende den skattemæssige behandling af indtægt ved udlejning af driftsmidler i relation til personskatteloven.
 Som udgangspunkt kræves det for at acceptere, at der skatteretligt foreligger erhvervsmæssig udlejningsvirksomhed, at ejeren effektivt har fraskrevet sig egen benyttelse af sommerhuset, og at skatteyderen kan dokumentere, at sommerhuset ikke er benyttet privat. Hertil kommer, at udlejningsvirksomheden ud fra en samlet vurdering skal være erhvervsmæssig drevet.
 Bemærk: Om forholdet til anden lovgivning, herunder indberetningspligten, se nedenfor om Forholdet til lov om sommerhuse og campering m.v.
 Om afgørelser i skatteretlig praksis, se sidst i afsnittet.
 Forholdet til lov om sommerhuse og campering m.v.
 En udlejning, der opfylder ovennævnte krav, skal altid indberettes til miljøministeren (Naturstyrelsen), jf. https://www.retsinformation.dk/Forms/R0710.aspx?id=13464 . Udlejningen kræver tilladelse efter sommerhusloven, og en sådan tilladelse vil som altovervejende hovedregel ikke blive givet, hvis en bolig - uanset om boligen ligger i sommerhusområde, byzone eller landszone - udlejes erhvervsmæssigt til ferie/fritidsformål, fx hvis ejeren har fraskrevet sig retten til selv at anvende boligen til ferie/fritidsformål, jf. http://www.naturstyrelsen.dk/Lovstof/Lovomraader/Sommerhusloven.htm. Udlejningen kan derfor kun foregå lovligt efter tilladelse fra Naturstyrelsen.
 Opmærksomheden henledes derfor på SKATs indberetningsforpligtelse. Indberetningen skal ske umiddelbart efter accept af, at ferieboligejerens udlejning skatteretlig drives som erhvervmæssig virksomhed.
 SKAT skal sende indberetning til Naturstyrelsen, hvis SKAT bliver opmærksom på udlejningsvirksomhed, der kan være omfattet af sommerhuslovens § 1 om erhvervsmæssig udlejning mv.
 Indberetningspligten fremgår af sommerhuslovens § 11, hvorefter kommunalbestyrelser, told- og skatteforvaltningen og tinglysningsmyndigheder skal afgive indberetning til miljøministeren, hvis de kommer til kundskab om virksomhed, der kan være omfattet af lovens § 1.
 Naturstyrelsens kontrol med overholdelsen af sommerhuslovens § 1 er i vidt omfang baseret på indberetninger fra SKAT.
 Der er imidlertid ikke fuldstændigt sammenfald mellem, hvad der i skattemæssig forstand anses for erhvervsmæssig udlejning, og den erhvervsmæssige udlejning, der efter praksis omfattes af sommerhuslovens § 1.
 For at Naturstyrelsen kan vurdere, om udlejningen kræver tilladelse efter sommerhuslovens § 1, skal følgende forhold indberettes:
 Selskaber, foreninger og andre sammenslutninger, private institutioner, stiftelser, legater og fonde indberettes altid, hvis de ejer, bruger, udlejer eller fremlejer ferieboliger.
 Privatpersoners og enkeltmandsfirmaers udlejning af en eller flere ferieboliger indberettes, når SKAT anerkender udlejningen som erhvervsmæssig, herunder hvor udlejningen er omfattet af virksomhedsskatteloven.
 Privatpersoners udlejning af ferieboliger, når der udlejes mere end to ferieboliger.
 Desuden indberettes, hvis udlejningen i øvrigt forekommer omfattende - økonomisk og/eller tidsmæssigt, f.eks. hvis der er tale om udleje af en feriebolig, hvor ejeren har fraskrevet sig rådigheden over ferieboligen.
 Ved "ferieboliger" forstås alle former for hus eller husrum, der ikke anvendes til helårsbeboelse, f.eks. også bylejligheder og parcelhuse.
 Indberetning skal ske til en af følgende enheder i Naturstyrelsen som dækker hver deres geografiske område (efter ejers adresse).
 Naturstyrelsen Århus (Region Nordjylland og Region Midtjylland), Lyseng Allé 1, 8270 Højbjerg.
 Naturstyrelsen Odense (Region Syddanmark), C.F. Tietgens Boulevard 40, 5220 Odense.
 Naturstyrelsen Roskilde (Region Sjælland og Region Hovedstaden), Ny Østergade 7-11, 4000 Roskilde.
 Ved indberetningen oplyses udlejers navn, adresse, adresse på det udlejede samt eventuelle oplysninger om lejeindtægt og udlejningsperiode.
 I øvrigt henvises til DJV Processuelle regler for SKATs opgaver afsnit A.A.6.1.2 om videregivelse af fortrolige oplysninger til andre forvaltningsmyndigheder.
 Skatteretlig praksis.
 I TfS 1997, 768 LSR gav Landsskatteretten skatteyderen medhold i, at der forelå erhvervsmæssig udlejningsvirksomhed. Skatteyderen havde indgået kontrakt med et udlejningsbureau, der havde en ubegrænset ret til at disponere over sommerhuset ved udleje i de aktuelle indkomstår. I kontrakten havde skatteyderen ikke forbeholdt sig nogen privat brug af de 2 omtvistede sommerhuse, ligesom det blev lagt til grund, at skatteyderen ikke havde benyttet sommerhusene.
 I SKM2009.711.SR bekræftede Skatterådet, at skatteyderens udlejning af en hotellejlighed kunne betragtes som erhvervsmæssig udlejningsvirksomhed uden beskatning af nogen privatandel, når hun efter udlejningsaftalen med hotellet havde fraskrevet sig enhver mulighed for at benytte ejerlejligheden privat.
 SKM2011.312.BR. Sagen drejede sig om, hvorvidt skatteyderen kunne anses for at have drevet erhvervsmæssig virksomhed med udlejning af en hotelejerlejlighed og de deraf følgende skattemæssige virkninger i henseende til straksafskrivning af inventar for indkomståret 2005, berettigelse til at foretage fradrag for driftsunderskud for 2006, berettigelse til at anvende virksomhedsskatteordningen for 2006 samt berettigelse til at foretage skattefri virksomhedsomdannelse for indkomståret 2007. For så vidt angår spørgsmålet om fradrag for driftsmæssigt underskud lagde retten til grund, at lejligheden alene var blevet udlejet i en uge i 2006, at skatteyderen var i besiddelse af nøgle til lejligheden og i overensstemmelse med vedtægter for ejerforeningen var berettiget til selv at benytte lejligheden ved at leje den på markedsvilkår. Retten fandt på denne baggrund ikke, at sagsøgeren effektivt havde fraskrevet sig rådigheden over lejligheden. Retten lagde yderligere vægt på, at der ikke var indgået en aftale med et udlejningsbureau, der effektivt afskar ejeren fra at råde over ejendommen, hvorimod udlejningen i et vist omfang skete ved, at sagsøgeren selv foranledigede, at udlejning kunne finde sted gennem ejerforeningen. Retten fandt således ikke, at sagsøgeren havde godtgjort, at han drev erhvervsmæssig virksomhed med udlejning af hotelejerlejligheden.
 SKM2009.48.BR. Skatteyderen erhvervede den 30. juni 1987 og 31. december 1988 tre ejerlejligheder beliggende i et feriecenter. Som led i ejerskabet af ferielejlighederne var skatteyderen samtidig interessent i det interessentskab, der forestod driften af fællesfaciliteterne i feriecentret. I forbindelse med skatteyderens erhvervelse af ferielejlighederne havde skattemyndighederne pålagt ejerne af lejligheder i feriecentret at opkræve moms, idet udlejningen af ferielejlighederne blev anset for momspligtig hotelvirksomhed. Skatteyderen havde siden 1994 selv forestået udlejningen, og skattemyndighederne havde for indkomståret 2000 og 2001 nægtet ham fradrag, fordi udlejningsvirksomheden ikke blev anset for erhvervsmæssig. Retten fandt, at skatteyderens udlejning af ferielejlighederne ikke var erhvervsmæssig, da han ikke effektivt havde fraskrevet sig rådigheden over lejlighederne til privat benyttelse. Den omstændighed, at der i lokalplanen for området var forbud mod at anvende ferieboligerne til privat brug, kunne efter rettens opfattelse ikke sidestilles med en effektiv rådighedsberøvelse. Heller ikke ejerforeningens vedtægter, der pålagde ejerne at stille lejlighederne til rådighed for udlejning i feriecentret, kunne sidestilles med effektiv rådighedsberøvelse, allerede fordi skatteyderen selv havde forestået udlejningen. Den omstændighed, at skattemyndighederne anså udlejningsvirksomheden for momspligtig, kunne heller ikke føre til, at udlejningsvirksomheden i skattemæssig henseende kunne anses for erhvervsmæssig. Endelig fandt retten, at sagsøgerens deltagelse i interessentskabet heller ikke var erhvervsmæssig, idet interessentskabets indtægter i det væsentligste stammede fra kontingenter indbetalt af interessenterne, og idet interessentskabets opgaver i det væsentligste vedrørte opgaver, ejerforeningen skulle have varetaget.
 SKM2005.23.VLR (Appelleret men efterfølgende hævet). Landsretten fandt, at skatteyderen havde haft mulighed for at benytte sommerhuset privat, hvorfor det ikke var godtgjort, at sommerhuset i skattemæssig henseende udelukkende havde været anvendt erhvervsmæssigt. Landsretten udtalte, at det var uden betydning for resultatet, at skatteyderen og hans familie efter det oplyste rent faktisk ikke havde benyttet sommerhuset.
 SKM2002.229.HR. Skatteyderen havde ikke fraskrevet sig retten til privat benyttelse af eget sommerhus i kontrakten med et udlejningsbureau, og da det var uden betydning, at privat benyttelse faktisk ikke havde fundet sted, kunne reglerne om ejendomme, der udelukkende anvendes erhvervsmæssigt, ikke bruges. Se også SKM2005.78.HR, som vedrørte samme problemstilling.
 TfS 2000, 235 VLD. Skatteyder var ejer af to sommerhuse, som blev udlejet gennem et bureau. Landsretten fastslog, at udlejning af fast ejendom som udgangspunkt må anses for en selvstændig erhvervsvirksomhed, der er omfattet af VSL § 1, stk. 1. Efter VSL § 1, stk. 3, 1. pkt., kan aktiver, der benyttes både til erhvervsmæssige og private formål, imidlertid ikke indgå i en selvstændig erhvervsvirksomhed. Udlejningsaftalerne med bureauet gav skatteyder ret til at benytte ejendommene i et omfang, der lå ud over, hvad der var nødvendigt til opfyldelse af sagsøgtes forpligtelse til at vedligeholde disse. Landsretten fandt på den baggrund, at aftalerne gav skatteyder mulighed for privat benyttelse. Uanset udlejningens omfang fandt landsretten, at det havde været muligt for skatteyderen at udnytte brugsretten. Denne brugsret var skattepligtig for skatteyder, jf. SL § 4 b, 2. punktum. Skatteyder fandtes ikke at have godtgjort, at sommerhusene udelukkende havde været anvendt erhvervsmæssigt. Virksomhedsordningen kunne af den grund ikke anvendes for de to sommerhuse.
 TfS 1997, 365 ØLD. Landsretten fandt, at det er en afgørende forudsætning for, at der foreligger erhvervsmæssig udlejningsvirksomhed, at skatteyderen effektivt har fraskrevet sig retten til at benytte sommerhuset. Skatteyderen stod selv for udlejning af sommerhuset. Landsretten bemærkede således, at da skatteyder havde haft mulighed for at benytte sommerhuset, var det uden betydning for sagen, om skatteyderen havde benyttet sommerhuset eller ej.
 I TfS 1992, 223 LSR fastslog Landsskatteretten, at der ikke forelå erhvervsmæssig udlejningsvirksomhed i indkomstårene 1985 og 1986, under hensyn til, at der ikke forelå udlejningskontrakter, der afskar den pågældende fra selv at kunne benytte sommerhuset. For indkomståret 1987 havde skatteyderen indgået kontrakt med et udlejningsbureau, ifølge hvilken klageren ikke forbeholdt sig nogen privat brug af huset. Landsskatteretten tiltrådte, at der forelå erhvervsmæssig udlejningsvirksomhed i 1987.
 Som nævnt er det tillige en forudsætning, at udlejningsvirksomheden ud fra en samlet vurdering skal være drevet erhvervsmæssigt.
 I TfS 1991, 357 VLD blev fradrag nægtet med henvisning til, at omfanget af udlejningen var for lille, lejeindtægterne for små i forhold til udgifterne og udlejningsbestræbelserne manglede intensitet. Sagen vedrørte en skatteyder, som erhvervede det omhandlede sommerhus på et tidspunkt, hvor han allerede ejede en udlejningsejendom og 2 sommerhuse, som blev benyttet privat. Det 3. sommerhus var efter det oplyste erhvervet udelukkende med henblik på udlejning.
 Se også LSRM 1979, 23 LSR, skd. 1982.61.182 og ToldSkat Nyt 1993.5.20.
 Vedrørende spørgsmålet om opgørelse af fradrag ved sommerhusudlejning efter LL § 15 O henvises til DJV Fast ejendom, afsnit C.H.3.4.2.
 I de sager, der har været rejst vedrørende anden virksomhed, synes der overvejende at have været lagt vægt på rentabilitetsbetragtninger, men også andre af de under afsnit E.A.1.2.2 nævnte kriterier er indgået ved afgørelserne. Se bl.a. TfS 1995, 44 LSR.
 SKM2004.244.LSR. En virksomhed omfattende virksomhedsrådgivning kunne anses for etableret og drevet erhvervsmæssigt. Virksomheden blev opstartet i juli 1999 og opnåede en omsætning i 1999 og 2000 på henholdsvis 24.492 kr. og 32.216 kr. Virksomheden havde underskud i begge år, og ophørte med udgangen af 2000. Fradrag for underskud blev godkendt, ligesom der blev godkendt fradrag for udgifter til juridisk assistance mv., jf. SL § 6, stk. 1, litra a.
 TfS 1999, 250 LSR. Skatteyderen havde i 1994 og 1995 købt og solgt 9 biler, som havde været indregistreret i skatteyderens og ægtefællens navn og yderligere købt og solgt 4 uindregistrerede biler. Bilerne var videresolgt med fortjeneste. Landsskatteretten fandt, at skatteyderen havde drevet erhvervsmæssig virksomhed med køb og salg af brugte biler.
 I TfS 1991, 525 ØLD blev en dykkervirksomhed anset for erhvervsmæssigt drevet med den begrundelse, at virksomheden ikke havde været udsigtsløs med hensyn til på længere sigt at opnå reelt overskud, og skatteyderen havde været fagligt velkvalificeret. Skatteyderen var uddannet dykker og havde startet egen dykkervirksomhed, men havde af økonomiske grunde været nødt til at tage andet fuldtidsarbejde. Hans ansættelsesforhold gjorde det muligt for ham at påtage sig dyknings- og bjærgningsopgaver, når sådanne forekom. Skatteyderens materiel var professionelt og havde kun været brugt til erhvervsmæssigt formål. På grund af en særlig opgave gav virksomheden overskud i et efterfølgende år, og dette viste, at virksomheden ikke havde været udsigtsløs med hensyn til på længere sigt at opnå reelt overskud.
 TfS 1991, 506 LSR. En skatteyder, der tidligere havde været fuldtidsbeskæftiget ved fiskeri, og som senere havde påbegyndt erhvervsfiskeri som bierhvervsfisker, havde tilrettelagt fiskeriet med erhvervsmæssig forsvarlig drift for øje, og de fremkomne underskud vedrørte en periode, hvor virksomheden havde været under opbygning. På denne baggrund godkendte Landsskatteretten, at de fremkomne underskud var fradragsberettigede efter SL § 6, stk. 1, litra a.
 SKM2008.641.BR. Byretten gav skatteyder medhold i, at udgifter afholdt til bl.a. udvikling og patentering var afholdt i en igangværende erhvervsmæssig virksomhed. Udgifterne var dermed fradragsberettigede. Skatteministeriet har ikke anket dommen, men kommenteret den i SKM2008.854.DEP. Det fremgår bl.a. heraf, at det ifølge retspraksis er en betingelse for at anse en virksomhed for erhvervsmæssig - og dermed for adgangen til fradrag for afholdte udgifter - at der er en vis minimumsomsætning (intensitetskravet), samt at virksomheden udøves med henblik på rentabel drift (rentabilitetskravet). De kriterier vil fortsat som udgangspunkt være afgørende. Dommen, er imidlertid udtryk for, at der i visse (specielle) tilfælde kan være tale om erhvervsmæssig virksomhed, uanset at det ikke lykkes at opnå afsætning af virksomhedens produkt.
 SKM2011.637.BR. En virksomhed med hudpleje- og skønhedsklinik, som var drevet i personligt regi, blev ikke anset for erhvervsmæssig, og der kunne derfor ikke gives fradrag for underskud for indkomståret 2002. Det var ikke godtgjort, at der forud for opstart af virksomheden var udarbejdet et realistisk budget, at budgettet løbende var blevet revideret i overensstemmelse med de faktiske økonomiske forhold, og at virksomhedens forretningsplan havde dannet grundlag for virksomhedens drift. Da virksomheden desuden havde haft negativt resultat i 2000-2003, og der ikke i perioden var afholdt lønudgifter til ejeren og virksomhedens daglige administrator, lagde retten til grund, at virksomheden ikke var etableret og drevet med udsigt til at opnå en rimelig fortjeneste.
 SKM2010.585.SR. En virksomhed, der beskæftigede sig med salg af softwareprogrammer via iTunes blev ikke anset for erhvervsmæssig. Skatterådet fandt derimod, at der var tale om ikke-erhvervsmæssig virksomhed (hobbyvirksomhed), således at udgifter til anskaffelse af digitalcentraler til modeljernbane med henblik på udvidelse af produktets anvendelsesområde samt indkøb af software kunne fratrækkes skattemæssigt efter nettoprincippet.
 SKM2009.757.VLR stadfæstede SKM2008.637.BR. Sagen drejede sig om, hvorvidt en personligt ejet virksomhed, hvis formål var at opføre og sælge bæredygtige beboelseshuse på forretningsmæssige vilkår, kunne foretage fradrag for virksomhedens underskud. I det relevante indkomstår udgjorde omsætningen 0 kr., og virksomheden havde et underskud før renter på 123.168 kr. I de tre efterfølgende år indtil ophør af virksomheden var denne ligeledes underskudgivende, og omsætningen udgjorde også her 0 kr. Landsretten fandt herefter, og efter bevisførelsen i øvrigt, at virksomheden ikke havde haft en sådan økonomisk og driftsmæssig intensitet, at den kunne anses som erhvervsmæssigt drevet. Betingelserne for fradrag efter SL § 6, stk. 1, litra a, var derfor ikke opfyldt.
 SKM2009.644.SR. En tømrers udstykning og efterfølgende salg af grunde fandtes ikke at udgøre en selvstændig erhvervsmæssig virksomhed, der kunne indgå i virksomhedsordningen.
 SKM2009.244.BR. Sagen drejede sig om, hvorvidt skatteyderen i indkomståret 2003 drev erhvervsmæssig virksomhed i skattemæssig henseende ved filmproduktion og dermed havde ret til fradrag for virksomhedens underskud i indtægt ved anden virksomhed. Virksomheden med produktion af dokumentarfilm startede i 2001, og de første film var efter det oplyste færdige i 2003. Der var i perioden afholdt udgifter på omkring 90.-100.000 kr. om året. Der havde ikke været nogen indtægter i virksomheden. Skatteyderen havde etableret virksomheden ved frigivelse af etableringskontomidler. Retten fandt, at der ikke i skatteyderens virksomhed ved filmproduktion havde været den rentabilitet, som kendetegner en virksomhed drevet med indkomsterhvervelse for øje.
 SKM2009.4.BR. Et selskab blev stiftet i 2001 med henblik på import og videresalg af fiskerbåde. Selskabet blev stiftet bl.a. ved indskud af en båd. Sagen vedrørte indkomstårene 2004 og 2005, men i ingen af selskabets leveår havde der været indtægter fra salg af både. Derimod havde der i 2005 været indtægter fra salg af en barkmaskine og en anhænger. Retten fandt efter en samlet vurdering, at virksomhedens drift havde haft en så ringe intensitet, og at selskabet rentabilitet havde været så dårlig, at selskabet ikke kunne anses for at have været drevet erhvervsmæssigt i skatteretlig henseende i de to år. Retten fandt endvidere ikke, at selskabets problemer kunne karakteriseres som begyndervanskeligheder i opbygningsfasen eller forbigående vanskeligheder.
 SKM2009.60.ØLR stadfæstede SKM2008.441.BR. Et automobilværksted havde i indkomstårene 1998 - 2000 haft en beskeden omsætning på mellem 38.000 kr. og 63.000 kr. Byretten fandt, at virksomhedens beskedne omsætning i al væsentlighed var udtryk for den begrænsede intensitet, hvormed virksomheden var drevet. På den baggrund og under hensyntagen til, at virksomhedens resultat ville have været endnu ringere, såfremt ejeren og dennes søn havde modtaget vederlag for det arbejde, de havde udført i virksomheden, blev virksomheden ikke anset for erhvervsmæssig. Landsretten bemærkede, at virksomheden i indkomstårene 1997, 1998, 2000 og 2001 havde et underskud før renter. Et beskedent overskud i indkomståret 1999 skyldtes udelukkende, at virksomheden havde fået et forholdsvist stort tilskud fra kommunen vedrørende aktivering af bistandsklienter. Endvidere lagde retten vægt på, at hvis rimelige lønudgifter havde været medtaget i virksomhedens regnskaber, ville virksomheden i alle årene 1998-2005 have haft betydeligt underskud. På den baggrund fandt landsretten, at virksomheden ikke havde været erhvervsmæssig i indkomstårene 1998 og 2000, og stadfæstede allerede af den grund byrettens dom, hvorefter underskuddene ikke kunne fratrækkes i anden indkomst.
 SKM2006.527.ØLR. Skatteyderen, der i en årrække havde drevet frimærkehandel, gjorde gældende, at virksomheden var erhvervsmæssigt drevet i indkomstårene 2000 og 2001, og påstod sine skatteansættelser for disse indkomstår hjemvist. Landsretten frifandt Skatteministeriet under henvisning til, at frimærkehandlen, som havde eksisteret fra 1982, i ni ud af 10 år (1999-2001) havde givet underskud, selv uden at der var afsat beløb til forrentning af kapital og til driftsherreløn. Hertil kom, at skatteyderen ikke i nogen af årene af virksomhedens eksistens havde udarbejdet budgetter eller andet til belysning af virksomhedens økonomiske situation og rentabilitet. Skatteyderen havde selv oplyst, at han brugte ca. 6-10 timer ugentligt på virksomheden, og at han havde fuldtidsbeskæftigelse som bademester ved siden af. En skønsmand forklarede i overensstemmelse med afgivet skønserklæring, at konjunkturerne for almindelig frimærkehandel med kilovarer var faldende og havde været faldende i nogle år. Endelig havde Landsskatteretten ved en kendelse fra 2002 fundet, at virksomheden i indkomstårene 1997-1999 var ikke-erhvervsmæssigt drevet. Landsretten fandt på baggrund af ovennævnte, at der ikke var et sikkert grundlag for at antage, at virksomheden ville udvikle sig således, at den ville kunne give rimelig fortjeneste.
 SKM2006.428.ØLR. En skatteyder åbnede en marskandiserbutik sammen med en kompagnon. Virksomhedens omsætning udgjorde i perioden 1. juli - 31. december 2001 10.893 kr. og i perioden 1. januar - 30. juni 2002 16.887 kr. Landsretten fandt under henvisning hertil, at butikken var af så underordnet omfang, at den ikke opfyldte kravene til økonomisk og driftsmæssig intensitet og dermed ikke kunne anses som erhvervsmæssigt drevet. Det forhold, at skatteyderen og hans kompagnon efter 2 måneders drift blev ramt af sygdom, kunne ikke føre til et andet resultat, ligesom det ikke er en forudsætning for at kunne underkende virksomhedens erhvervsmæssige karakter, at der er gået en vis periode.
 SKM2006.21.VLR. Skatteyderen påbegyndte i 1998 en virksomhed, som bestod i udlejning af festlokaler. Virksomheden blev drevet fra hans ejendom, der var en nedlagt skole. Skatteyderen havde i det omhandlede indkomstår, 2001, haft en omsætning på 7.000 kr. og havde et underskud på 36.211 kr. Landsretten fastslog, at virksomheden i alle årene havde haft et så underordnet omfang, at virksomheden allerede som følge heraf ikke kunne anses for erhvervsmæssig i skatteretlig henseende. Landsretten anførte videre, at omsætningens beskedne størrelse i forhold til investeringen i ejendommen også førte til, at virksomheden ikke kunne anses for etableret med henblik på rentabel drift.
 SKM2003.366.ØLR. Skatteyderen drev en genanvendelsesvirksomhed med køb og salg af brugte ting. Virksomheden havde på sjette år givet underskud. Landsretten fandt ikke, at der var grundlag for at antage, at virksomheden ville udvikle sig således, at den ville kunne give en rimelig fortjeneste. Retten henviste bl.a. til, at det af økonomiske grunde havde været nødvendigt for skatteyderen kun at holde åbent i 6 timer 3 dage om ugen og at tage supplerende arbejde for at få økonomien til at hænge sammen. Retten anså ikke virksomheden for erhvervsmæssigt drevet.
 SKM2002.9.VLR. Skatteyderen drev to virksomheder, der solgte henholdsvis flybilletter og madvarer. Landsretten fandt ikke, at virksomhederne ville kunne drives rentabelt og give skatteyder en rimelig honorering af hans arbejdsindsats. Skatteyderen var derfor ikke berettiget til at foretage fradrag for virksomhedernes underskud. Landsretten fandt endvidere ikke, at skatteyderen kunne foretage fradrag for driftudgifter samt afskrivninger på driftmidler i en tredje virksomhed, idet denne virksomhed ikke havde været igangværende i det pågældende år.
 TfS 1999, 863 HRD. Sagen vedrørte spørgsmålet om fradrag for underskud ved gallerivirksomhed. Højesteret fandt, at det ved afgørelsen af, om en virksomhed som den pågældende måtte anses for erhvervsmæssig, måtte indgå med betydelig vægt, om virksomheden kunne anses for etableret og drevet med udsigt til at opnå en rimelig fortjeneste. Da virksomheden i indkomståret 1992 var underskudsgivende på femte år, måtte det efter Højesterets opfattelse være en forudsætning for at anse driften i 1992 for erhvervsmæssig med fradragsret efter SL § 6, stk. 1, litra a, at der var et sikkert grundlag for at antage, at virksomheden ville udvikle sig således, at den ville kunne give en rimelig fortjeneste. Højesteret fandt ikke, at det fornødne grundlag for en sådan antagelse var tilstede.
 TfS 1997, 293 VLD. Skatteyderen, der havde fuldtidsarbejde som landbrugsvikar, påbegyndte som fritidsarbejde virksomhed med produktion af fotoplatter og foto- og videoproduktion. Virksomheden ansås ikke for erhvervsmæssigt drevet, i hvilken forbindelse landsretten bemærkede, at skatteyderen ikke havde foretaget nærmere regnskabsmæssige undersøgelser eller analyser, før han som en fortsættelse af fritidsvirksomhed etablerede foto- og videovirksomheden, ligesom produktionen heller ikke kunne anses tilrettelagt på en sådan måde, at virksomheden i skattemæssig forstand kunne anses for erhvervsmæssig.
 TfS 1996, 845 LSR. En vejformand, der havde eksperimenteret med henblik på at fremstille isolerings- og byggematerialer af halm, havde haft udgifter før renter og afskrivninger på 55.753 kr. Fradrag for udgifterne blev afvist, idet det ikke ansås for godtgjort, at virksomheden på længere sigt ville give overskud. Der kunne heller ikke gives fradrag efter LL § 8 B eller dagældende § 8 L.
 TfS 1991, 57 ØLD. Fradrag nægtet, fordi virksomheden havde haft et så beskedent omfang og en så ringe udsigt til rentabilitet, at den ikke kunne anses erhvervsmæssigt drevet. I sagen havde skatteyderen, der var selvlært inden for elektronik, udviklet en højkvalitetsforstærker, men virksomheden havde i en periode på 5 år hverken varesalg eller varekøb. Landsretten fandt, at virksomheden havde været af et så beskedent omfang og havde haft en så ringe udsigt til rentabilitet, at den ikke kunne anses for erhvervsmæssig. Se tilsvarende TfS 2000, 16 VLD.
 TfS 1992, 556 ØLD En gocartkørers underskud ved handel med dele til gocarts kunne ikke fratrækkes.
 TfS 1994, 752 ØLD. En road racingkørers underskud kunne ikke fratrækkes. Aktiviteten blev ikke anset for at være drevet erhvervsmæssigt.
 TfS 1998, 216 ØLD. En virksomhed med drift af en racerbil/dragster havde ikke det for en erhvervsmæssig virksomhed fornødne omfang, ligesom landsretten lagde til grund, at driften ikke havde udsigt til at blive rentabel.
 SKM2006.142.SR. Skatterådet fandt, bl.a. på baggrund af de regnskabs- og budgetmæssige oplysninger om dragracingvirksomheden, at en dragster-racerbil ikke var et erhvervsmæssigt driftsmiddel.
 Afsnittet er omskrevet og flyttet til Den juridiske vejledning. Se afsnit C.C.1.1.1 Begrebet selvstændig erhvervsvirksomhed.
 Afsnittet er omskrevet og flyttet til Den juridiske vejledning. Se afsnit C.C.2.1.3 Formuebevægelser, salg af aktiver, spekulation, næring, SL § 5.
 Afsnittet er omskrevet og flyttet til Den juridiske vejledning. Se afsnit C.C.2.1.8 Gaver til selvstændigt erhvervsdrivende m.fl.
 Om beskatningstidspunktet for gaver, se DJV Personbeskatning, afsnit C.A.6.1.2.
 Afsnittet er omskrevet og flyttet til Den juridiske vejledning. Se afsnit C.C.2.1.6 Erstatnings- og forsikringssummer.
 Afsnittet er omskrevet og flyttet til Den juridiske vejledning. Se afsnit C.C.2.1.2.2 Afkald på indtægt.


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 30.1.2015
 IT
 Gazzetta ufficiale dell'Unione europea
 L 24/14
 REGOLAMENTO DI ESECUZIONE (UE) 2015/142 DELLA COMMISSIONE
 del 29 gennaio 2015
 recante fissazione dei valori forfettari all'importazione ai fini della determinazione del prezzo di entrata di taluni ortofrutticoli
 LA COMMISSIONE EUROPEA,
 visto il trattato sul funzionamento dell'Unione europea,
 visto il Regolamento (UE) n. 1308/2013 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 17 dicembre 2013, recante organizzazione comune dei mercati dei prodotti agricoli e che abroga i regolamenti (CEE) n. 922/72, (CEE) n. 234/79, (CE) n. 1037/2001 e (CE) n. 1234/2007 del Consiglio (1),
 visto il regolamento di esecuzione (UE) n. 543/2011 della Commissione, del 7 giugno 2011, recante modalità di applicazione del regolamento (CE) n. 1234/2007 del Consiglio nei settori degli ortofrutticoli freschi e degli ortofrutticoli trasformati (2), in particolare l'articolo 136, paragrafo 1,
 considerando quanto segue:
 (1)
 Il regolamento di esecuzione (UE) n. 543/2011 prevede, in applicazione dei risultati dei negoziati commerciali multilaterali dell'Uruguay round, i criteri per la fissazione da parte della Commissione dei valori forfettari all'importazione dai paesi terzi, per i prodotti e i periodi indicati nell'allegato XVI, parte A, del medesimo regolamento.
 (2)
 Il valore forfettario all'importazione è calcolato ciascun giorno feriale, in conformità dell'articolo 136, paragrafo 1, del regolamento di esecuzione (UE) n. 543/2011, tenendo conto di dati giornalieri variabili. Pertanto il presente regolamento entra in vigore il giorno della pubblicazione nella Gazzetta ufficiale dell'Unione europea,
 HA ADOTTATO IL PRESENTE REGOLAMENTO:
 Articolo 1
 I valori forfettari all'importazione di cui all'articolo 136 del regolamento di esecuzione (UE) n. 543/2011 sono quelli fissati nell'allegato del presente regolamento.
 Articolo 2
 Il presente regolamento entra in vigore il giorno della pubblicazione nella Gazzetta ufficiale dell'Unione europea.
 Il presente regolamento è obbligatorio in tutti i suoi elementi e direttamente applicabile in ciascuno degli Stati membri.
 Fatto a Bruxelles, il 29 gennaio 2015
 Per la Commissione,
 a nome del presidente
 Jerzy PLEWA
 Direttore generale dell'Agricoltura e dello sviluppo rurale
 (1) GU L 347 del 20.12.2013, pag. 671.
 (2) GU L 157 del 15.6.2011, pag. 1.
 ALLEGATO
 Valori forfettari all'importazione ai fini della determinazione del prezzo di entrata di taluni ortofrutticoli
 (EUR/100 kg)
 Codice NC
 Codice dei paesi terzi (1)
 Valore forfettario all'importazione
 0702 00 00
 EG
 362,8
 MA
 89,9
 TR
 133,5
 ZZ
 195,4
 0707 00 05
 JO
 229,9
 TR
 203,2
 ZZ
 216,6
 0709 91 00
 EG
 107,0
 ZZ
 107,0
 0709 93 10
 EG
 165,4
 MA
 225,0
 TR
 222,2
 ZZ
 204,2
 0805 10 20
 EG
 47,9
 IL
 78,7
 MA
 68,5
 TN
 62,6
 TR
 76,4
 ZZ
 66,8
 0805 20 10
 IL
 148,1
 MA
 91,9
 ZZ
 120,0
 0805 20 30 , 0805 20 50 , 0805 20 70 , 0805 20 90
 CN
 54,3
 EG
 74,4
 IL
 125,6
 MA
 130,8
 TR
 80,6
 ZZ
 93,1
 0805 50 10
 TR
 42,1
 ZZ
 42,1
 0808 10 80
 BR
 58,5
 CL
 89,9
 MK
 26,7
 US
 181,6
 ZZ
 89,2
 0808 30 90
 CL
 316,1
 US
 243,1
 ZA
 93,7
 ZZ
 217,6
 (1) Nomenclatura dei paesi stabilita dal Regolamento (UE) n. 1106/2012 della Commissione, del 27 novembre 2012, che attua il regolamento (CE) n. 471/2009 del Parlamento europeo e del Consiglio, relativo alle statistiche comunitarie del commercio estero con i paesi terzi, per quanto riguarda l'aggiornamento della nomenclatura dei paesi e territori (GU L 328 del 28.11.2012, pag. 7). Il codice «ZZ» corrisponde a «altre origini».


type: wikipedia

text:
Kitzbühel este un oraș din provincia Tirol, Austria.
 Altitudinea medie a orașului este de 762 metri deasupra nivelului mării. Municipiul are o populație de 8.574 locuitori (mai 2001) și o suprafață totală de 58,02 km2.
 Turism
 Kitzbühel este una dintre cele mai cunoscute stațiuni austriece pentru sporturi de iarnă, situată între Hahnenkamm (1712 m, cursă de schi anuală cu ocazia cupei mondiale) și Kitzbühler Horn (1996 m).
 Imagini
 Vezi și
 Listă de orașe din Austria
 Legături externe
 Biroul de turism Kitzbühel
 Kitzbuhel - Capitala sporturilor de iarna, 4 februarie 2011, Nicu Parlog, Descoperă - Travel
 Kitzbühel
 Localități din Tirol


text:
Σας ενδιαφέρει: Πληρώνει από σήμερα ο ΟΑΕΔ επιδόματα και δώρο Χριστουγέννων
 info@enikonomia.gr (Enikonomia.gr) http://www.enikonomia.gr/my-money/203188,sas-endiaferei-plironei-apo-simera-o-oaed-epidomata-kai-doro-chri.html http://media.enikonomia.gr/data/photos/resized/125_203188_71cf2aa264-bccb3b887357e544.jpg Ο ΟΑΕΔ αναφέρει σε ανακοίνωση του ότι πληρώνει το Δώρο Χριστουγέννων... 12/10/2018 9:41:36 AM 12/10/2018 9:41:36 AM
 δημοσιεύθηκε: 10/12/2018 09:41
 Από σήμερα, Δευτέρα, 10 Δεκεμβρίου θα προπληρωθούν τα επιδόματα ανεργίας, τα επιδόματα μακροχρονίως ανέργων και τα βοηθήματα ανεργίας.
 Όπως αναφέρει ο ΟΑΕΔ σε ανακοίνωση του, "Από τη Δευτέρα 10.12.2018 θα καταβάλλεται το Δώρο Χριστουγέννων 2018 στους επιδοτούμενους ανέργους και στις δικαιούχους της ειδικής παροχής προστασίας μητρότητας.
 Ο έλεγχος για την αυτοπρόσωπη παρουσία των τακτικά επιδοτούμενων ανέργων, των δικαιούχων του βοηθήματος των αυτοτελώς και ανεξαρτήτως απασχολουμένων και των μακροχρονίως ανέργων στα χρονικά διαστήματα που τους έχουν οριστεί, εξακολουθεί να ισχύει".
 #ΟΑΕΔ #ΕΠΙΔΟΜΑΤΑ #ΠΛΗΡΩΜΗ #ΔΩΡΟ ΧΡΙΣΤΟΥΓΕΝΝΩΝ
 ΟΑΕΔ: Έως τις 10 Δεκεμβρίου οι ενστάσεις για τα αποτελέσματα του προγράμματος που αφορά σε φορείς διαχείρισης προσφυγικών ροών
 ΟΑΕΔ: Παρατείνεται η προθεσμία υποβολής αιτήσεων στο πρόγραμμα απασχόλησης για 5.500 ανέργους
 Σας αφορά: Πότε θα πληρωθούν το δώρο Χριστουγέννων και τα επιδόματα ανεργίας από τον ΟΑΕΔ
 ΟΑΕΔ: Πρόγραμμα επαγγελματικής κατάρτισης άνεργων δημοσιογράφων - Όλες οι λεπτομέρειες
 Αχτσιόγλου: Εξετάζουμε παρεμβάσεις για τις συντάξεις χηρείας - Τι είπε για τα προγράμματα του ΟΑΕΔ
 Αρχίζει η υποβολή αιτήσεων για το πρόγραμμα απασχόλησης 6.000 ανέργων - Τι πρέπει να γνωρίζετε
 Πρόγραμμα για 3.000 ανέργους άνω των 45 ετών - Τι πρέπει να γνωρίζετε
 ΟΑΕΔ: Ολόκληρο το πρόγραμμα για 5.500 προσλήψεις


type: contracts

text:
 Fontos jogi nyilatkozat
 |
 22001A1227(06)
 Hivatalos Lap L 342 , 27/12/2001 o. 0029 - 0030
 I. MELLÉKLETMegállapodásaz Európai Közösség és Macedónia Volt Jugoszláv Köztársaság között az egyes borokra vonatkozó kölcsönös preferenciális kereskedelmi engedményekről(1) A Macedónia Volt Jugoszláv Köztársaságból származó következő termékek Közösségbe való behozatala az alábbiakban megállapított engedmények alapján történik:KN-kód | Árumegnevezés | Alkalmazandó vámtétel | 2002. évi mennyiségek (hl) | Éves kiigazítások (hl) | Különleges rendelkezések |ex220410 | Minőségi pezsgő | vámmentesség | 15000 | + 6000 | |ex220421 | Friss szőlőbor |ex220429 | Friss szőlőbor | vámmentesség | 285000 | – 6000 | |(2) A Közösség az 1. pontban említett vámkontingenseken belül kedvezményes nulla vámtételt alkalmaz, feltéve, hogy Macedónia Volt Jugoszláv Köztársaság e mennyiségek kiviteléhez semmilyen exporttámogatást nem ad.(3) A Közösségből származó következő termékek Macedónia Volt Jugoszláv Köztársaságba való behozatala az alábbiakban megállapított engedmények alapján történik:Macedón vámtarifa-kód | Árumegnevezés | Alkalmazandó vámtétel | 2002. évi mennyiségek (hl) | Évi növekedés (hl) | Különleges rendelkezések |ex220410 | Minőségi pezsgő | vámmentesség | 3000 | 300 | |ex220421 | Friss szőlőbor | |(4) Macedónia Volt Jugoszláv Köztársaság a 3. pontban említett vámkontingenseken belül kedvezményes nulla vámtételt alkalmaz, feltéve, hogy a Közösség e mennyiségek kiviteléhez semmilyen exporttámogatást nem ad.(5) Ez a Megállapodás az alábbi borokra vonatkozik:a) a teljes mértékben az érintett Szerződő Fél területén termesztett és szüretelt friss szőlőből előállított borok, ésb) i. az Európai Unióból származó, a borpiac közös szervezéséről szóló, 1999. május 17-i 1493/1999/EK tanácsi rendelet [2] V. címében említett borászati eljárásokra és kezelésekre vonatkozó szabályoknak megfelelően előállított borok,ii. a Macedónia Volt Jugoszláv Köztársaságból származó, a Macedónia Volt Jugoszláv Köztársaság jogszabályainak megfelelő borászati eljárásokra és kezelésekre vonatkozó szabályok szerint előállított borok. Ezeknek a borászati eljárásoknak összhangban kell állniuk a közösségi jogszabályokkal.(6) Annak a bornak a behozatala, amelyre e Megállapodásban előírt engedmények érvényesek, a közösen elkészített jegyzékben szereplő, kölcsönösen elismert hivatalos szerv által kiállított bizonyítvány bemutatásához kötött, amelyből ki kell derülnie, hogy az érintett bor megfelel az (5) bekezdés b) pontjában foglaltaknak.(7) A Szerződő Felek legkésőbb 2005. első negyedévében megvizsgálják a kölcsönös borkereskedelmük fejlődésének figyelembe vételével annak lehetőségeit, hogy további engedményeket adjanak egymásnak.(8) A Szerződő Felek biztosítják, hogy a kölcsönösen nyújtott engedményeket nem befolyásolják hátrányosan más intézkedések.(9) Bármely Szerződő Fél konzultációkat kezdeményezhet a Megállapodás végrehajtásával kapcsolatos bármely problémáról.(10) Ezt a Megállapodást egyrészről azokon a területeken kell alkalmazni, amelyeken az Európai Közösséget létrehozó szerződés alkalmazandó, az abban a szerződésben meghatározott feltételekkel, másrészről Macedónia Volt Jugoszláv Köztársaság területén.[2] HL L 179., 1999.7.14., 1. o. A legutóbb a 2826/2000/EK rendelettel (HL L 328., 2000.12.23., 2. o.) módosított rendelet--------------------------------------------------


text:
L 87/126 PL Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej 28.3.2019
 TŁUMACZENIE
 Wspólne pismo Wspólnot Europejskich i ich państw członkowskich z jednej strony oraz Szwajcarii z drugiej
 strony, na podstawie pkt 5 Procedur wykonania art. XXI Układu ogólnego w sprawie handlu usługami (GATS)
 (S/L/80 z dnia 29 października 1999 r.),
 odnoszące się do zmian
 zaproponowanych na listach GATS Wspólnot Europejskich i ich państw członkowskich (zwanych dalej WE)
 w celu uwzględnienia przystąpienia Republiki Czeskiej, Republiki Estońskiej, Republiki Cypryjskiej, Republiki
 Łotewskiej, Republiki Litewskiej, Republiki Węgierskiej, Republiki Malty, Republiki Austrii, Rzeczypospolitej
 Polskiej, Republiki Słowenii, Republiki Słowackiej, Republiki Finlandii, Królestwa Szwecji do Wspólnot
 Europejskich
 W dniu 28 maja 2004 r. i w dniu 4 kwietnia 2005 r. WE przedłożyły dwa komunikaty na podstawie art. V GATS
 (oznaczone jako dokument S/SECRET/8 z dnia 11 czerwca 2004 r. oraz dokument S/SECRET/9 z dnia 12 kwietnia
 2005 r.), w których powiadomiły o zamiarze zmiany lub wycofania szczegółowych zobowiązań wymienionych na liście
 zobowiązań załączonej do tych komunikatów, na podstawie art. V ust. 5 GATS oraz zgodnie z warunkami, o których
 mowa w art. XXI ust. 1 lit. b) GATS.
 Po przedłożeniu pierwszego komunikatu, Szwajcaria przedłożyła wniosek o rekompensatę na podstawie art. XXI ust. 2
 lit. a) GATS (S/L/162) w odniesieniu do S/SECRET/8. Nie przedłożono żadnego wniosku o rekompensatę w odniesieniu
 do S/SECRET/9. WE i Szwajcaria przystąpiły do negocjacji na podstawie art. XXI ust. 2 lit. a) GATS w odniesieniu do
 S/SECRET/8. Szwajcaria ze swojej strony przedłożyła notę określającą jej stanowisko w ramach tych negocjacji.
 W odniesieniu do procedury wszczętej powiadomieniem zawartym w dokumencie S/SECRET/8 początkowy okres nego
 cjacji, który zakończył się w dniu 26 października 2004 r., był przedłużany (za obopólną zgodą) pięciokrotnie
 (do 26 kwietnia 2005 r., do 27 lutego 2006 r., do 1 czerwca 2006 r., do 1 lipca i do 17 lipca 2006 r.). Podczas tych nego
 cjacji WE i Szwajcaria osiągnęły porozumienie dotyczące rekompensaty związanej z wycofaniem zobowiązań i zmianami
 wskazanymi w dokumencie S/SECRET/8.
 Sprawozdanie w sprawie wyników tych negocjacji, które załączono do niniejszego pisma, obejmuje (1) proponowane
 zmiany zawarte w wymienionych powyżej powiadomieniach (2) uzgodnioną rekompensatę dotyczącą zmian lub wyco
 fania zobowiązań, o których mowa w S/SECRET/8 oraz (3) projekt skonsolidowanej listy szczegółowych zobowiązań,
 który wynika z połączenia obowiązującej listy zobowiązań WE i ich państw członkowskich oraz z wprowadzenia do tej
 listy lub wycofania z niej zobowiązań wskazanych przez WE w dokumentach S/SECRET/8 i S/SECRET/9 oraz ujęcia
 rekompensaty uzgodnionej przez WE i Szwajcarię.
 Niniejsze pismo wraz z załączonym do niego załącznikiem I i II sprawozdania stanowi porozumienie między WE
 i Szwajcarią w odniesieniu do S/SECRET/8 do celów art. XXI ust. 2 lit. a) GATS (1). Porozumienie to nie jest interpreto
 wane jako zmieniające Listy odstępstw od artykułu II WE i ich państw członkowskich. Porozumienie to nie jest inter
 pretowane jako wpływające na prawa i obowiązki Stron na podstawie art. VIII GATS.
 W myśl procedur, wspomnianych w pkt 20-22 pisma S/L/80, WE przekażą sekretariatowi do rozesłania projekt skonso
 lidowanej listy, przedłożonej do zatwierdzenia w terminie do 14 września 2006 r., pod warunkiem podpisania porozu
 mienia ze wszystkimi Członkami poszkodowanymi lub w przypadku upływu terminu określonego w pkt 7 pisma S/L/80,
 oraz przy braku wniosku o arbitraż. Wyniki negocjacji wejdą w życie po zakończeniu procedur zatwierdzania w terminie
 wskazanym przez WE po zakończeniu wewnętrznych procedur zatwierdzania WE, które WE starają się przeprowadzić
 jak najszybciej. Zmiany i wycofanie zobowiązań zaproponowane w dokumentach S/SECRET/8 i S/SECRET/9 nie wejdą
 w życie do momentu wejścia w życie wszystkich rekompensat wskazanych w załączniku II.
 (1) Interpretacja niniejszego porozumienia nie przesądza o wyniku odrębnych dyskusji w ramach WTO, które dotyczą klasyfikacji usług
 telekomunikacyjnych (podstawowe usługi telekomunikacyjne i usługi o wartości dodanej).
 ---pagebreak--- 28.3.2019 PL Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej L 87/127
 Sprawozdanie w sprawie wyników negocjacji przeprowadzonych zgodnie z art. XXI ust. 2 lit. a) Układu
 ogólnego w sprawie handlu usługami
 odnoszących się do
 zmian zaproponowanych na listach GATS Wspólnot Europejskich i ich państw członkowskich (zwanych dalej
 WE) w celu uwzględnienia przystąpienia Republiki Czeskiej, Republiki Estońskiej, Republiki Cypryjskiej,
 Republiki Łotewskiej, Republiki Litewskiej, Republiki Węgierskiej, Republiki Malty, Republiki Austrii,
 Rzeczypospolitej Polskiej, Republiki Słowenii, Republiki Słowackiej, Republiki Finlandii, Królestwa Szwecji
 do Wspólnot Europejskich
 Zgodnie z pkt 5 Procedur wykonania art. XXI Układu ogólnego w sprawie handlu usługami (GATS) (S/L/80 z dnia
 29 października 1999 r.) WE przedstawiają następujące sprawozdanie:
 1. W dniu 28 maja 2004 r. i w dniu 4 kwietnia 2005 r. WE przedłożyły dwa komunikaty na podstawie art. V GATS
 (oznaczone jako dokument S/SECRET/8 z dnia 11 czerwca 2004 r. oraz dokument S/SECRET/9 z dnia 12 kwietnia
 2005 r.), w których powiadomiły o zamiarze zmiany lub wycofania szczegółowych zobowiązań wymienionych na
 liście zobowiązań załączonej do tych komunikatów, na podstawie art. V ust. 5 GATS oraz zgodnie z warunkami,
 o których mowa w art. XXI ust. 1 lit. b) GATS. Proponowane zmiany wskazano w załączniku I.
 2. Po przedstawieniu powiadomienia zawartego w dokumencie S/SECRET/8 i na podstawie art. XXI ust. 2 lit. a) GATS
 osiemnastu członków WTO (Argentyna, Australia, Brazylia, Kanada, Chiny, Republika Chińska, Kolumbia, Kuba,
 Ekwador, Specjalny Region Administracyjny Hongkong Chińskiej Republiki Ludowej, Indie, Japonia, Korea, Nowa
 Zelandia, Filipiny, Szwajcaria, Urugwaj i Stany Zjednoczone) złożyły odpowiednie wnioski o rekompensatę.
 3. Po przedstawieniu powiadomienia zawartego w dokumencie S/SECRET/9 i na podstawie art. XXI ust. 2 lit. a) GATS
 czternastu członków WTO (Argentyna, Australia, Brazylia, Kanada, Chiny, Kolumbia, Ekwador, Specjalny Region
 Administracyjny Hongkong Chińskiej Republiki Ludowej, Indie, Japonia, Korea, Nowa Zelandia, Urugwaj i Stany
 Zjednoczone) złożyły odpowiednie wnioski o rekompensatę.
 4. Szwajcaria przedłożyła wniosek o rekompensatę na podstawie art. XXI ust. 2 lit. a) GATS (S/L/162) w odniesieniu do
 S/SECRET/8. Nie przedłożono żadnego wniosku o rekompensatę w odniesieniu do S/SECRET/9. WE i Szwajcaria
 przystąpiły do negocjacji na podstawie art. XXI ust. 2 lit. a) GATS w odniesieniu do S/SECRET/8.
 5. W odniesieniu do procedury wszczętej powiadomieniem zawartym w dokumencie S/SECRET/8 początkowy okres
 negocjacji, który zakończył się w dniu 26 października 2004 r., był przedłużany (za obopólną zgodą) pięciokrotnie
 (do 26 kwietnia 2005 r., do 27 lutego 2006 r., do 1 czerwca 2006 r., do 1 lipca i do 17 lipca 2006 r.).
 6. Podczas tych negocjacji WE i Szwajcaria osiągnęły porozumienie dotyczące rekompensaty związanej z wycofaniem
 zobowiązań i zmianami wskazanymi w dokumencie S/SECRET/8. Załącznik I i II niniejszego sprawozdania wraz
 pismem, do którego jest on załączony, stanowią porozumienie między WE i Szwajcarią w odniesieniu do S/SECRET/8
 do celów art. XXI ust. 2 lit. a) GATS (2). Porozumienie to nie jest interpretowane jako zmieniające Listy odstępstw od
 artykułu II WE i ich państw członkowskich. Porozumienie to nie jest interpretowane jako wpływające na prawa
 i obowiązki Stron na podstawie art. VIII GATS.
 7. Mając na uwadze powyższe kwestie, proponowane zmiany i uzgodnione rekompensaty zostają wprowadzone do
 projektu skonsolidowanej listy GATS WE, który wynika z połączenia obowiązującej listy zobowiązań WE i ich państw
 członkowskich oraz z wprowadzenia do tej listy lub wycofania z niej zobowiązań wskazanych przez WE w doku
 mentach S/SECRET/8 i S/SECRET/9 oraz ujęcia rekompensaty uzgodnionej przez WE i Szwajcarię.
 8. W myśl procedur, wspomnianych w pkt 20-22 pisma S/L/80, WE przekażą sekretariatowi do rozesłania projekt
 skonsolidowanej listy, przedłożonej do zatwierdzenia w terminie do 14 września 2006 r., pod warunkiem podpisania
 porozumienia ze wszystkimi Członkami poszkodowanymi lub w przypadku upływu terminu określonego w pkt 7
 pisma S/L/80, oraz przy braku wniosku o arbitraż. Wyniki negocjacji wejdą w życie po zakończeniu procedur zatwier
 dzania w terminie wskazanym przez WE po zakończeniu wewnętrznych procedur zatwierdzania WE, które WE starają
 się przeprowadzić jak najszybciej. Zmiany i wycofanie zobowiązań zaproponowane w dokumentach S/SECRET/8
 i S/SECRET/9 nie wejdą w życie do momentu wejścia w życie wszystkich rekompensat wskazanych w załączniku II.
 (2) Interpretacja niniejszego porozumienia nie przesądza o wyniku odrębnych dyskusji w ramach WTO, które dotyczą klasyfikacji usług
 telekomunikacyjnych (podstawowe usługi telekomunikacyjne i usługi o wartości dodanej).
 ---pagebreak--- L 87/128 PL Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej 28.3.2019
 ZAŁĄCZNIK I
 A) Zmiany wskazane w dokumencie S/SECRET/8
 Zobowiązania horyzontalne
 • Dostęp do rynku (s. 9) „Wszystkie państwa członkowskie WE: Usługi uważane za usługi użyteczności publicznej na
 poziomie krajowym lub lokalnym mogą być przedmiotem monopoli publicznych lub wyłącznych praw przyznanych
 prywatnym podmiotom gospodarczym”. Ta pozycja nie została ujęta na liście szczegółowych zobowiązań Republiki
 Czeskiej, Estonii, Cypru, Łotwy, Litwy, Węgier, Malty, Austrii, Polski, Słowenii, Słowacji, Finlandii i Szwecji. To ograni
 czenie ma obecnie zastosowanie do wszystkich państw członkowskich.
 • Ograniczenia dotyczące traktowania narodowego w zakresie filii, agencji i przedstawicielstw w ramach sposobu 3 (s. 9
 i 10). Ta pozycja nie została ujęta na liście szczegółowych zobowiązań Republiki Czeskiej, Estonii, Cypru, Łotwy, Litwy,
 Malty, Słowenii i Słowacji. To ograniczenie ma obecnie zastosowanie do wszystkich państw członkowskich.
 • Ograniczenia dotyczące traktowania narodowego w zakresie spółek zależnych w ramach sposobu 3 (s. 10). Ta pozycja
 nie została ujęta na liście szczegółowych zobowiązań Republiki Czeskiej, Estonii, Cypru, Łotwy, Litwy, Węgier, Malty,
 Polski, Słowenii i Słowacji. To ograniczenie ma obecnie zastosowanie do wszystkich państw członkowskich.
 • Ograniczenia dotyczące traktowania narodowego w zakresie subsydiów w ramach sposobu 3 (s. 13). Lista szczegóło
 wych zobowiązań Republiki Czeskiej, Estonii, Cypru, Łotwy, Litwy, Malty, Austrii, Słowenii, Słowacji, Finlandii i Szwecji
 obejmowała tylko część ograniczeń dotyczących subsydiów w ramach sposobu 3 ujętych na liście WE i ich państw
 członkowskich. Ograniczenia te rozszerzono obecnie na wymienione państwa członkowskie.
 • Ograniczenie dotyczące traktowania narodowego w zakresie subsydiów w ramach sposobu 4 (s. 13). Lista szczegóło
 wych zobowiązań Republiki Czeskiej, Estonii, Cypru, Łotwy, Węgier, Malty i Słowacji nie obejmowała ograniczenia
 dotyczącego subsydiów w ramach sposobu 4 ujętych na liście WE i ich państw członkowskich. Ograniczenie to
 rozszerzono obecnie na wymienione państwa członkowskie.
 • Zobowiązania dotyczące dostępu do rynku Cypru w ramach sposobu 4. Zobowiązania te zostają wycofane.
 • Dostęp do rynku w ramach sposobu 4 - Osoba przeniesiona w ramach jednej firmy (ICT) (s. 26). Lista szczegółowych
 zobowiązań Republiki Czeskiej, Łotwy, Litwy, Węgier, Polski i Słowacji nie obejmowała ograniczenia, zgodnie z którym
 podmiot przyjmujący musi faktycznie świadczyć podobne usługi na terytorium danego państwa członkowskiego
 Wspólnoty. Ograniczenie to rozszerzono obecnie na wymienione państwa członkowskie.
 • Dostęp do rynku w ramach sposobu 4 - Osoby podróżujące służbowo (BV) – sprzedawcy usług (s. 30). Lista szcze
 gółowych zobowiązań Polski nie obejmowała ograniczenia, zgodnie z którym wskazani przedstawiciele nie będą
 zaangażowani w prowadzenie sprzedaży bezpośredniej dla ogółu społeczeństwa. Ograniczenie to rozszerzono obecnie
 na wymienione państwo członkowskie.
 • Dostęp do rynku w ramach sposobu 4 - Osoby podróżujące służbowo – ustanowienie obecności handlowej (s. 30).
 Lista szczegółowych zobowiązań Litwy nie obejmowała ograniczenia, zgodnie z którym wskazani przedstawiciele nie
 będą zaangażowani w prowadzenie sprzedaży bezpośredniej dla ogółu społeczeństwa lub świadczenia usług. Ograni
 czenie to rozszerzono obecnie na wymienione państwo członkowskie.
 • Zobowiązania dotyczące dostępu do rynku Litwy w ramach sposobu 4 - Osoby podróżujące służbowo (s. 32). Zobo
 wiązania te zostają częściowo wycofane.
 • Zobowiązania dotyczące dostępu do rynku Łotwy w ramach sposobu 4 – usługodawcy kontraktowi (CSS) (s. 33). Lista
 szczegółowych zobowiązań Łotwy nie obejmowała ograniczenia, zgodnie z którym czasowy wjazd i pobyt na teryto
 rium danego państwa nie przekraczają trzech miesięcy w okresie 12 miesięcy. Ograniczenie to rozszerzono obecnie na
 wymienione państwo członkowskie.
 Zobowiązania sektorowe
 • Usługi wynajmu i dzierżawy bez obsługi - W odniesieniu do statków powietrznych (s. 95). Ograniczenie dotyczące
 dostępu do rynku w ramach sposobu 2 zostaje rozszerzone na Estonię, Litwę, Węgry, Austrię, Słowenię, Finlandię
 i Szwecję, a ograniczenie dotyczące dostępu do rynku w ramach sposobu 3 zostaje rozszerzone na Estonię, Węgry
 i Austrię.
 • Usługi związane z produkcją (s. 109 i 110). Zobowiązania wymienione na liście zobowiązań Łotwy, Litwy i Austrii
 zostają wycofane.
 ---pagebreak--- 28.3.2019 PL Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej L 87/129
 • Usługi edukacyjne (kod 156): ograniczenie do „jedynie usług finansowanych ze źródeł prywatnych”. Ograniczenie to
 nie było ujęte na liście zobowiązań Estonii, Łotwy, Litwy, Węgier, Austrii, Słowenii (nieujęte jedynie w odniesieniu do
 usług w zakresie kształcenia dla dorosłych) i Słowacji. Ograniczenie to rozszerzono obecnie na wymienione państwa
 członkowskie. W przypadku Słowenii rozszerzenie to ma zastosowanie wyłącznie do usług w zakresie kształcenia dla
 dorosłych.
 • Usługi bankowe i inne usługi finansowe (z wyłączeniem ubezpieczeń) (s. 193, 213 i 217). Ograniczenia dotyczące
 dostępu do rynku wskazujące, że „założenie wyspecjalizowanej spółki zarządzającej jest wymagane dla realizacji działań
 zarządu funduszami powierniczymi i funduszami inwestycyjnymi” oraz że „jedynie firmy posiadające zarejestrowaną
 siedzibę we Wspólnocie mogą prowadzić działalność w charakterze depozytariuszy aktywów funduszy inwestycyj
 nych”, w ramach sposobu 1 i 3, nie były ujęte na liście zobowiązań Republiki Czeskiej w odniesieniu do sposobu 3,
 Estonii (nieujęte ani w ramach sposobu 1 ani w ramach sposobu 3), Łotwy w odniesieniu do sposobu 3, Litwy
 w odniesieniu do sposobu 1, Węgier w odniesieniu do sposobu 3 oraz Słowacji w odniesieniu do sposobu 3. Ograni
 czenia te rozszerzono obecnie na wymienione państwa członkowskie.
 • Transport kosmiczny. Zobowiązanie wymienione na liście zobowiązań Austrii zostaje wycofane.
 • Transport lotniczy - Usługi wynajmowania środków transportu lotniczego z załogą (s. 246). Dwa ograniczenia doty
 czące dostępu do rynku (jedno w ramach sposobów 1 i 2 oraz drugie w ramach sposobu 3) zostają wprowadzone dla
 Polski.
 • Transport lotniczy – Sprzedaż i marketing (s. 247 i 248). Lista szczegółowych zobowiązań Estonii nie obejmowała
 ograniczenia dotyczącego traktowania narodowego w zakresie dystrybucji poprzez komputerowy system rezerwacji
 transportu powietrznego usług świadczonych przez głównego przewoźnika.
 • Transport lotniczy - System rezerwacji komputerowej (s. 248). Lista szczegółowych zobowiązań Węgier nie obejmo
 wała ograniczenia dotyczącego traktowania narodowego w zakresie zobowiązań przewoźnika głównego lub przewoź
 ników współpracujących w kwestii komputerowego systemu rezerwacji kontrolowanego przez przewoźnika lotniczego
 przynajmniej jednego państwa trzeciego.
 • Usługi pomocnicze dla wszystkich rodzajów transportu - Usługi w zakresie przeładunku towarów (s. 259). Ograni
 czenie dotyczące dostępu do rynku w ramach sposobu 3 zostało wprowadzone dla Estonii, Łotwy i Litwy.
 B) Zmiany wskazane w dokumencie S/SECRET/9
 Zobowiązania horyzontalne
 • Zobowiązania Cypru i Malty dotyczące sposobu 4 w ramach traktowania narodowego (s. 25, 29 i 32 S/SECRET/8).
 Zobowiązania te zostają wycofane.
 Zobowiązania sektorowe
 • Usługi informatyczne i powiązane z nimi - a) Usługi doradztwa związane z instalacją sprzętu komputerowego (CPC 841)
 (s. 82) – b) Usługi związane z implementacją oprogramowania (CPC 842) (s. 83) – c) Usługi w zakresie przetwarzania
 danych (CPC 843) (s. 85) – d) Usługi w zakresie baz danych (CPC 844) (s. 86). Zobowiązania Cypru dotyczące sposobu 4
 (ICT, BV i CSS) w ramach traktowania narodowego zostają wycofane.
 • Usługi badawczo-rozwojowe – b) Usługi badawczo-rozwojowe w dziedzinie nauk społecznych i humanistycznych (CPC
 852) (s. 89 i 90). Zobowiązania Cypru dotyczące sposobu 4 (ICT, BV i CSS) w ramach traktowania narodowego zostają
 wycofane.
 • Usługi związane z ubezpieczeniami i pokrewne – (i) Ubezpieczenia bezpośrednie (w tym koasekuracja): a) na życie i b)
 inne niż na życie (s. 211 i 212). Zobowiązania Cypru dotyczące sposobu 4 (ICT, BV i CSS) w ramach traktowania
 narodowego zostają wycofane.
 • Usługi bankowe i inne usługi finansowe (z wyłączeniem ubezpieczeń) – (x) e) zbywalne papiery wartościowe (s. 223).
 Zobowiązania Cypru dotyczące sposobu 4 (ICT, BV i CSS) w ramach traktowania narodowego zostają wycofane.
 • Hotele, restauracje i catering (CPC 641,642 i 643) (s. 232). Zobowiązania Malty dotyczące sposobu 4 (ICT, BV i CSS)
 w ramach traktowania narodowego zostają wycofane.
 • Biura podróży oraz usługi operatorów turystycznych (CPC 7471) (s. 233 i 234). Zobowiązania Malty dotyczące
 sposobu 4 (ICT, BV i CSS) w ramach traktowania narodowego zostają wycofane.
 • Usługi w zakresie transportu morskiego - z wyjątkiem transportu kabotażowego – a) Transport pasażerski (CPC 7211);
 b) Przewozy towarowe (CPC 7212) (s. 242). Zobowiązania Malty dotyczące sposobu 4 (ICT, BV i CSS) w ramach
 traktowania narodowego zostają wycofane.
 ---pagebreak--- L 87/130 PL Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej 28.3.2019
 ZAŁĄCZNIK II
 REKOMPENSATA WE
 • Sposób 3 – ograniczenie horyzontalne dotyczące usług użyteczności publicznej
 — Przypis dotyczący zakresu wskazujący, że wymienione ograniczenie nie ma zastosowania do usług telekomunika
 cyjnych, informatycznych i innych z nimi powiązanych.
 • Sposób 3 – ograniczenia horyzontalne dotyczące inwestycji
 — Wykreślenie ograniczenia dotyczącego traktowania narodowego w przypadku AT w ramach sposobu 3 dla
 oddziałów zagranicznych spółek akcyjnych (Aktiengesellschaften) oraz spółek z ograniczoną odpowiedzialnością
 (Gesellschaften mit beschränkter Haftung).
 • Sposób 4 - osoby przeniesione w ramach jednej firmy oraz osoby podróżujące służbowo
 — Zobowiązania dotyczące dostępu do rynku i traktowania narodowego CY i MT w sekcji horyzontalnej i w sekcji
 sektorowej w sektorach, w których CY i MT przyjęły zobowiązania dotyczące sposobu 3.
 • Wolne zawody - Usługi inżynieryjne (CPC 8672)
 — Zobowiązania dotyczące dostępu do rynku i traktowania narodowego CY i MT w ramach sposobu 2
 — Zobowiązania dotyczące dostępu do rynku CY, CZ, MT i SK w ramach sposobu 3
 — Zobowiązania dotyczące traktowania narodowego CY i MT w ramach sposobu 3
 — Wykreślenie ograniczenia dotyczącego dostępu do rynku w przypadku PT w ramach sposobu 3
 • Wolne zawody - Zintegrowane usługi inżynieryjne (CPC 8673):
 — Wykreślenie testu potrzeb ekonomicznych stosowanego przez UK w przypadku sposobu 4/CSS.
 — Zobowiązania dotyczące dostępu do rynku i traktowania narodowego SK w ramach sposobu 3
 • Wolne zawody - Usługi w zakresie planowania urbanistycznego i architektury krajobrazu (CPC 8674):
 — Zobowiązania dotyczące dostępu do rynku i traktowania narodowego CY, CZ, MT i SK w ramach sposobu 3.
 — Zobowiązania dotyczące dostępu do rynku i traktowania narodowego HU w odniesieniu do usług w zakresie
 architektury krajobrazu w ramach sposobu 2.
 • Usługi informatyczne i powiązane z nimi:
 — Dodanie przypisu wyjaśniającego.
 — Zobowiązania dotyczące dostępu do rynku i traktowania narodowego HU w ramach sposobów 1, 2 i 3 w przy
 padku CPC 845 i 849
 — Lepsze warunki w przypadku SE dla CSS/sposób 4 w zakresie usług informatycznych w sekcji horyzontalnej i nowe
 zobowiązania SE w przypadku CSS/sposób 4 dla CPC 845 i 849.
 • Usługi reklamowe (CPC 871):
 — Zobowiązania dotyczące dostępu do rynku i traktowania narodowego CY, MT i PL w ramach sposobu 1.
 • Usługi telekomunikacyjne
 — Nowe i poprawione zobowiązania całych WE w brzmieniu zawartym w zmienionej ofercie w ramach dauhańskiej
 agendy rozwoju.
 — Wyjaśnienie ze strony FI, że jej trzy ograniczenia dotyczące sposobu 3 w zakresie dostępu do rynku w przypadku
 podmiotów prawnych, w zakresie traktowania narodowego w przypadku przedsiębiorstw zależnych, filii, agencji
 i przedstawicielstw oraz w zakresie dostępu do rynku w przypadku inwestycji, nie mają zastosowania do usług
 telekomunikacyjnych.
 ---pagebreak--- 28.3.2019 PL Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej L 87/131
 — Przypis wyjaśniający, że podsektory 2.C.h) do 2.C.m) sektorowej klasyfikacji usług zawartej w MTN, GNS/W/120
 (usługi o wartości dodanej) oraz podsektory 2.C.a) do 2.C.g) tej klasyfikacji są zawarte w niniejszym dokumencie.
 Podsektor 2.C.o) tej klasyfikacji również jest zawarty w niniejszym dokumencie w zakresie w jakim jest objęty tą
 definicją. Do celów niniejszej listy zobowiązań, podsektor 2.C.n) wymienionej klasyfikacji (przetwarzania danych
 lub informacji on-line) jest ujęty na liście w ramach 1.B (Usługi informatyczne i powiązane z nimi).
 • Usługi finansowe (usługi ubezpieczeniowe):
 — Wykreślenie części ograniczenia dotyczącego dostępu do rynku w przypadku SK w ramach sposobu 3.
 • Usługi finansowe (bankowość)
 — FI: zmiana dotycząca wymogów w zakresie stałego pobytu w odniesieniu do sposobu 3 („Co najmniej jeden
 z założycieli, członkowie zarządu, rada nadzorcza i dyrektor zarządzający muszą posiadać stałe miejsce zamiesz
 kania na terenie Wspólnoty Europejskiej...” zamiast „Co najmniej połowa założycieli, członkowie zarządu, rada
 nadzorcza i przedstawiciele, dyrektor zarządzający, posiadacz prokury i osoba uprawniona do składania podpisu
 w imieniu instytucji kredytowej muszą posiadać miejsce zamieszkania na terenie Wspólnoty Europejskiej...”).
 • Hotele, restauracje i catering
 — Nowe (mniej restrykcyjne) wymogi testu potrzeb ekonomicznych stosowanego przez IT w przypadku sposobu
 3 w zakresie barów, kawiarni i restauracji, wraz ze zobowiązaniem dotyczącym jego niedyskryminacyjnego charak
 teru.
 • Biura podróży oraz usługi operatorów turystycznych
 — Wykreślenie testu potrzeb ekonomicznych stosowanego przez CZ w przypadku sposobu 3.
 • Usługi fryzjerskie
 — Zobowiązania dotyczące dostępu do rynku i traktowania narodowego CZ, FI, HU i SK w ramach sposobów 2 i 3.
 Następujące skróty są stosowane w celu oznaczenia państw członkowskich:
 AT Austria
 BE Belgia
 CY Cypr
 CZ Republika Czeska
 DE Niemcy
 DK Dania
 EE Estonia
 EL Grecja
 ES Hiszpania
 FI Finlandia
 FR Francja
 HU Węgry
 IE Irlandia
 IT Włochy
 LT Litwa
 LU Luksemburg
 LV Łotwa
 MT Malta
 ---pagebreak--- L 87/132 PL Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej 28.3.2019
 NL Niderlandy
 PL Polska
 PT Portugalia
 SE Szwecja
 SI Słowenia
 SK Słowacja
 UK Zjednoczone Królestwo


text:
 A kivándorlás a válás után: mi a helyzet a gyerekekkel? | HU.DSK-Support.COM
 Franciaországban minden jogszabály a kapcsolattartó elvált szülő a gyermekkel borítja a gyermekek törvény 2017 Ismerteti az összes szülő felelősségét gondozó a gyermek, miután kapcsolatba velük, a karbantartás és a gondnokság.
 A törvény egy nagyon pozitív dokumentum, különösen azért, mert eddig gondosan írt, hogy nézd meg ezeket a kérdéseket az érintett gyermek szempontjából. A múltban, a szülő jogai a gyerekekkel kaptak a legtöbb figyelmet. Most, az új törvény helyezte a fő hangsúlyt a felelősséget a szülők felé, hogy a gyermekek, amely lehetővé teszi a szülők jogait csak akkor, ha ők végzik a „legjobb érdekeit” egy vagy több gyermeket.
 De ezek a felelősségek és jogok bonyolítja, ha a szülő, akivel a gyermek él, úgy dönt, hogy helyezze át, hogy ez azt jelenti, költözés másik városba, vagy kivándorol a tengerentúlon.
 Van-e jogi megpróbálja megakadályozni áthelyezés?
 Ami a törvény, sem a szülő tudja mozgatni Franciaországon kívül először nem szerez engedélye az ex-házastárs. Ha ezt nem teszik, vannak súlyos jogi következményekkel jár. Azonban a visszatérés a többi szülő kell tudnia mutatni, hogy jó visszatartja hozzájárulását, ha úgy döntenek, hogy nem adja meg.
 Ha ez lesz a holtpont, bármelyik szülő intézményesíthetnek kérelmet a bíróság előtt.
 Mi történik, ha van egy holtpont?
 A bíróság a „legjobb a gyermek érdekeit” standard, hogy a döntést akár úgy, figyelembe véve számos kritérium. A kritériumok között a természet közötti kapcsolat a gyermek és a szülők, hogy a szülők hozzáállását a gyermek, és hogyan gyakorolják felelősség, valamint a képességét, hogy az ő, vagy az érzelmi és intellektuális igényeket.
 A bíróság mérlegeli a lehetséges hatását elszakadás az egyik szülő, testvér vagy más gondozók, valamint a gyakorlati nehézségek és költségére folyamatosan érintkezik a többi szülő, különösen, ha ezek a tényezők negatívan befolyásolhatja a gyermek képes-e fenntartani a kapcsolatot a szülő, aki továbbra is Franciaországban.
 Más kérdés, hogy a bíróság figyelembe veszi a szükségességét, hogy a gyermek továbbra is az ellátás a szüleik és fenntartani a kapcsolatot a család, a kultúra, a hagyomány; a gyermek életkorát, érettségét és fejlődési szakaszban, a nemek, a háttér és minden egyéb vonatkozó statisztikák; és az ő fizikai és érzelmi biztonság és a szellemi, érzelmi, társadalmi és kulturális fejlődésüket.
 Az alkalmazás tényezők is befolyásolják, mint arról, hogy a gyermeke olyan fogyatékkal élő vagy krónikus betegségben, vagy találkozott már olyan családon belüli erőszak. Végül a bíróság észben tartja, hogy szükség van egy gyerek kell emelni egy stabil családi környezet, mentes a fizikai és lelki sérüléseket, valamint az a tény, hogy a meghozott intézkedések arra kell törekednie, hogy további jogi vagy közigazgatási eljárások a lehető legkisebbre.
 A motivációit áthelyezésének szülő is jön reflektorfénybe, és a bíróság szeretnénk, hogy győződjön meg arról, hogy a megfelelő terveket léptettek életbe a mozgásban.
 Gyermekek is beleszólása
 A Gyermek Törvény gyermekközpontú fókusz is ad a gyermek magát a lehetőséget, hogy részt vegyen döntések készülnek róluk. Nem bíróság megadja megrendelést szülők nélkül az első konzultáció a gyermek oly módon, hogy a koruknak megfelelő. Minden nézeteit a gyermekek szempontjából vizsgáljuk a kor, az érettség és fejlődési szakaszban.
 Virtuális látogatások gyors ütemben válik a norma
 Bár a bíróságok általában megtalálják javára az elsődleges gondozó, van remény, hogy a szülő hátrahagyott: hála az elektronikus hírközlési, mint a Skype, a rendszeres „virtuális látogatások” gyorsan válnak a norma. Bíróságok világszerte, többek között Franciaországban, felkarolta a technológia használatának való kapcsolattartás, és miközben egy online „hello” nem lehet ugyanaz, mint egy ölelés, akkor jó úton haladnak, amikor eltűnt a gyermeke.


type: caselaw

text:
 9.10.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 274/13
 Žaloba podaná dne 30. července 2010 — Evropská komise v. Belgické království
 (Věc C-383/10)
 ()
 2010/C 274/20
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: R. Lyal a F. Dintilhac, zmocněnci)
 Žalované: Belgické království
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Belgické království tím, že přijalo a ponechalo v platnosti režim diskriminačního zdanění úroků placených bankami-nerezidenty přiznáním daňového osvobození, které se vztahuje pouze na úroky placené belgickými bankami, nesplnilo povinnosti, které pro ně vyplývají z ustanovení článků 56 a 63 Smlouvy o fungování Evropské unie (bývalé články 49 a 56 Smlouvy o ES) a z článků 36 a 40 Dohody o Evropském hospodářském prostoru;
 —
 uložit Belgickému království náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Komise napadá dotčená vnitrostátní ustanovení v rozsahu, v němž odrazují belgické rezidenty od využívání služeb bank se sídlem v jiných členských státech Unie, jelikož se na úroky placené těmito bankami nevztahuje daňové osvobození, které se uplatňuje pouze na úroky placené belgickými bankami.
 Úvodem Komise především odmítá tvrzení žalovaného, podle něhož přímé daně spadají do výlučné pravomoci členských států, a uvádí, že tato oblast je implicitně, avšak nezbytně zahrnuta do pravomoci týkající se vnitřního trhu, a spadá tedy do sdílené pravomoci mezi Unií a členskými státy.
 V odpovědi na námitky vznesené belgickými orgány Komise zaprvé uvádí, že skutečnost, že finanční odvětví nepodalo v této věci žádnou stížnost, není relevantní, jelikož žaloba pro nesplnění povinnosti má objektivní charakter a nemůže být proto podmíněna žádnou stížností. Zadruhé a zatřetí Komise odmítá jednak argument, že uvedená opatření jsou odůvodněna naléhavým důvodem obecného zájmu, jímž je zajištění účinnosti daňových kontrol, a jednak tvrzení, že se u dotčených právních předpisů jedná o opatření v oblasti sociální politiky, které chrání veřejný zájem. Začtvrté odmítá žalobkyně odůvodnění belgických orgánů, podle něhož má rozšíření tohoto osvobození nízký účinek, a tvrdí, že skupina poplatníků, jimž je toto opatření určeno, by mohla mít zájem také o služby bank usazených v jiných členských státech. Zapáté zpochybňuje Komise tvrzení žalovaného, jež se týká rozdílů, které v Unii existují v oblasti ochrany spotřebitelů při úpadku některé banky, a připomíná skutečnost, že tato oblast byla v Evropské unii harmonizována. Na závěr Komise poukazuje na to, že Belgie má tři úřední jazyky (nizozemštinu, francouzštinu a němčinu) a že nejsou odůvodněny vznesené námitky spojené s rizikem nedostatečných informací z důvodu použití jazyka, kterým se v Belgii nehovoří, bankou usazenou mimo Belgii.


text:
Hiiu-Suuremõis ehk Hiiu-Suuremõisa mõis ehk Suuremõisa mõis (saksa keeles Grossenhof) oli rüütlimõis Hiiumaal Pühalepa kihelkonnas. Mõisa keskus asus Suuremõisa külas.
 Ajalugu
 Suuremõisa mõisa on esmakordselt mainitud 1519. aastal ordumõisana. Kunagise Allika küla asemele ehitatud mõisa tunti sel ajal Pühalepa ametimõisana ning maad valdas Johan Starke. 1528. aastal nimetati mõisa Poulup'i ordumõisaks.
 Suuremõisa oli Liivi ordu Hiiumaa-valduste majanduskeskus.
 17. sajandi alguses kuulus mõis Stackelbergidele, kuid läks 1620. aastatel De la Gardiede omandusse, kelle käes oli mõis 1691. aastani. 1633. aastast alates kandis mõis nime Suuremõisa. Pärast Põhjasõda võeti mõis Vene kroonile. 1710. aasta sügisel ilmusid saarele Vene keisririigi võimuesindajad ja 1712. aastal anti Suuremõisa koos teise riigimõisatega, nagu Hiiessaare, Kõrgessaare, Putkaste mõis rendile ooberst-leitnant Johan Gustav von der Osten-Sackenile ja major Fabian Gustav von Aderkasile. Juba 1715. aastal tuli Venemaa tsaarilt käsk anda Hiiumaa ja Vormsi üle admiraliteedile, mille järgselt sai mõisa valitsejaks Andreas Wetterstrand.
 1725. aastal anti mõis rendile parun Fabian Ernst von Ungern-Sternbergi volinikule. Keisrinna Katariina I surma järel anti mõis ooberst Bernhard Friedrich von Rosenthalile peale kelle surma 1734. aastal kanti rendileping üle tema väimehele Otto Reinhold von Delwigile, kes sattus talupoegade müügi tõttu kohtu alla. Järgmisteks rentnikeks said Lilienfeldid. Seejärel oli mõis rendil kammerhärra Nikolaus von Korffi käes.
 1755. aasta kevadel tagastati mõis perekonna kunagise valdusena Axel Julius De la Gardie pojatütrele Ebba Margaretha Stenbockile, kes lasi ehitada mõisa peahoone, esindusliku Suuremõisa lossi. Loss pidavat jäljendama üht Ebba Margaretha lapsepõlvelossi Rootsis ning projekt pärineb tõenäoliselt Joseph Gabriel Destainilt. Pärast Ebba Margaretha surma (1775) oli tema poeg Jakob Pontus Stenbock (1744–1824) oma krahvilikust elustiilist tingitud suurte võlgade tõttu sunnitud müüma mõisa 1796. aastal mereröövli ja Ungru krahvina tuntud Otto Reinhold Ludwig von Ungern-Sternbergile (1744–1811).
 1909. aastal läks mõis Stackelbergide valdusse, kelle kätte jäi mõis 1919. aasta võõrandamiseni.
 Mõisamaade jagamine Suuremõisas algas 1920. aastal, mõisasüdames ja lähikonnas tekkinud 27 asundustalu said aluseks tänasele Suuremõisa külale.
 Mõisakompleks
 Mõisa barokkstiilis kahekorruseline murdkelpkatusega peahoone (Suuremõisa loss) rajati aastail 1755–1760, ühekorruselised tiibehitised rajati 1770. aastatel. Rahvajutu järgi olnud vanal mõisal maa-alused käigud, millest üks ühendas mõisa Pühalepa kirikuga ning teine jõudnud välja "ussikeldri" juurde. Ehitusel töötasid talupojad kuni 30 km kauguselt ning pärimuse kohaselt organiseeriti kivide müüri jõudmiseks inimkett, mille abil anti kive edasi paari kilomeetri kaugusel olevast Hilleste paemurrust.
 Mõisas oli hulk kõrvalhooneid, mis on säilinud erinevas seisukorras. Säilinud (ja muinsuskaitse all) on tall, tallmeistrimaja, tõllakuur, ait, jääkelder, sepikoda, kasvuhoone (pole säilinud!), küün, tüdrukutemaja, teenijatemaja, aednikumaja, juustukoda, meierei, masinarehi ja magasiait (hiljem väike laut) ning Hollandi tuuleveski, kõrtsi, viinavabriku ja "ussikeldri" varemed.
 Suuremõisa mõisas töötasid 18. sajandil ka Suuremõisa tellisetehas ja Suursadama laevatehas, kus ehitati ka kahe mastiga 20–40-lastilisi laevu. Sajandi lõpul kuulus Suuremõisa laevastikku 2 prikki a 40–50 lasti, 2 jahti a 20–30 lasti, 7 praami (neist üks oli kahe mastiga ja ülejäänud ühe mastiga) a 5–25 lasti. Ehitajateks olid kohalikud talupojad, kellel oli kogemusi ja teadmisi.
 Võõrandamise järel alustas lossis tööd kool. Nõukogude perioodil oli seal 8-klassiline (hiljem alg)kool, rahvamaja, raamatukogu ja kino, 1977. aastast Suuremõisa sovhoostehnikum. Loss on siiani kasutusel, seal asuvad Suuremõisa Rahvamaja, Suuremõisa Põhikooli ja Hiiumaa Ametikooli (endise Suuremõisa tehnikumi) ruumid.
 Abihooned
 Vaata ka
 Suuremõisa park
 Külastusmäng "Unustatud mõisad"
 Välislingid
 Hiiumaa Ametikooli koduleht
 Eesti postmark "Hiiu Suuremõisa" ja esimese päeva ümbrik (2010)
 Hiiu-Suuremõisa lugu Mõisablogis
 Eestimaa rüütlimõisad
 Ungern-Sternbergide mõisad
 Stenbockide mõisad
 Läänemaa mõisad
 Pühalepa kihelkond
 Stackelbergide mõisad