text:
 25.3.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 89/77
 Pouze původní texty EHK OSN mají podle mezinárodního práva veřejného právní účinek. Status a datum vstupu tohoto předpisu v platnost je třeba ověřit v nejnovější verzi dokumentu EHK OSN o statusu TRANS/WP.29/343, který je k dispozici na internetové adrese:
 http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html
 Předpis Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů (EHK OSN) č. 56 – Jednotná ustanovení pro schvalování typu světlometů pro mopedy a vozidla za ně považovaná
 Zahrnuje veškerá platná znění až po:
 sérii změn 01 – datum vstupu v platnost: 12. září 2001
 OBSAH
 PŘEDPIS
 1.
 Oblast působnosti
 2.
 Definice typu
 3.
 Žádost o schválení
 4.
 Označení
 5.
 Schválení
 6.
 Všeobecné specifikace
 7.
 Zvláštní specifikace
 8.
 Ustanovení pro barevná rozptylová skla a filtry
 9.
 Shodnost výroby
 10.
 Postihy za neshodnost výroby
 11.
 Změna a rozšíření schválení typu světlometu
 12.
 Definitivní ukončení výroby
 13.
 Názvy a adresy technických zkušeben odpovědných za provádění zkoušek schválení typu a názvy a adresy správních orgánů
 14.
 Přechodná ustanovení
 PŘÍLOHY
 Příloha 1 –
 Sdělení o udělení, rozšíření, odmítnutí či odnětí schválení typu nebo o definitivním ukončení výroby typu světlometu podle předpisu č. 56
 Příloha 2 –
 Uspořádání značky schválení
 Příloha 3 –
 Fotometrická měření
 Příloha 4 –
 Minimální požadavky na postupy kontrol shodnosti výroby
 Příloha 5 –
 Minimální požadavky na odběr vzorků inspektorem
 1. OBLAST PŮSOBNOSTI
 Tento předpis se vztahuje na schvalování světlometů, které pracují s žárovkami a poskytují pouze potkávací světlo a jimiž se osazují mopedy (1) a vozidla za ně považovaná.
 2. DEFINICE TYPU
 Světlomety různých „typů“ se rozumí světlomety, které se liší v tak podstatných hlediscích, jako:
 2.1
 obchodní název nebo značka;
 2.2
 parametry optického systému;
 2.3
 začlenění nebo vyloučení součástí, které by mohly odrazem, lomem nebo absorpcí měnit optické účinky. Změna barvy světla vyzařovaného světlomety, jejichž ostatní vlastnosti se nezměnily, nepředstavuje změnu typu světlometu. Takovým světlometům se tudíž přiřadí stejné číslo schválení typu.
 3. ŽÁDOST O SCHVÁLENÍ
 Žádost o schválení typu podává držitel obchodního názvu nebo značky nebo jeho řádně pověřený zástupce. Ke každé žádosti se přiloží:
 3.1
 výkresy ve trojím vyhotovení, dostatečně podrobné, aby umožnily určení typu; na výkresech musí být vyznačeno místo pro značku schválení a světlomet musí být zobrazen v nárysu a příčném řezu se schematickým znázorněním optických drážek a hranolů rozptylového skla;
 3.2
 stručný technický popis uvádějící především kategorii použité žárovky;
 3.3
 dva světlomety s bezbarvými rozptylovými skly (2).
 3.4
 Před udělením schválení ověří příslušný orgán, zda existují dostatečná opatření k zajištění účinného ověřování shodnosti výroby.
 4. OZNAČENÍ
 4.1
 Světlomety předkládané ke schválení musí být zřetelně, čitelně a nesmazatelně označeny těmito nápisy:
 4.1.1
 obchodním názvem nebo značkou žadatele;
 4.1.2
 označením kategorie použité žárovky.
 4.2
 Kromě toho musí být na rozptylovém skle a na hlavním tělese světlometu (odražeč se považuje za hlavní těleso) (3) dostatečné místo pro značku schválení; tato místa musí být vyznačena na výkresech uvedených v bodě 3.1.
 5. SCHVÁLENÍ
 5.1
 Schválení se udělí, jestliže vzorky předložené ke schválení splňují požadavky bodu 3 tohoto předpisu.
 5.2
 Každému schválenému typu se přidělí číslo schválení. Jeho první dvě číslice (v současnosti 00 pro předpis v jeho původním znění) udávají sérii změn, která zahrnuje nejnovější významnou technickou změnu předpisu v době vydání schválení. Táž smluvní strana není oprávněna přidělit stejné číslo jinému typu světlometu.
 5.3
 Oznámení o udělení nebo rozšíření nebo odmítnutí schválení typu světlometu podle tohoto předpisu bude sděleno smluvním stranám dohody z roku 1958, které uplatňují tento předpis, a to prostřednictvím formuláře podle vzoru v příloze 1 tohoto předpisu.
 5.4
 Každý světlomet, který se shoduje s typem schváleným podle tohoto předpisu, musí být v místech uvedených v bodě 4.2 kromě označení předepsaného v bodě 4.1 opatřen
 5.4.1
 mezinárodní značkou schválení typu (4), která se skládá z/ze:
 5.4.1.1
 písmene „E“ v kružnici, za nímž následuje rozlišovací číslo země, která schválení typu udělila, (5)
 5.4.1.2
 čísla schválení typu.
 5.5
 Označení podle bodu 5.4 musí být zřetelně čitelná a nesmazatelná.
 5.6
 V příloze 2 tohoto předpisu je uveden příklad uspořádání značky schválení typu.
 6. VŠEOBECNÉ SPECIFIKACE
 6.1
 Každé zařízení musí odpovídat specifikacím v bodě 7 tohoto předpisu.
 6.2
 Světlomety musí být konstruovány a zhotoveny tak, aby za normálních podmínek používání a navzdory otřesům, jimž mohou být vystaveny, byla zajištěna jejich uspokojivá funkce a aby si zachovaly vlastnosti předepsané tímto předpisem.
 6.3
 Části určené k uchycení žárovky v odrážeči musí být zhotoveny tak, aby se žárovka ani za tmy nedala namontovat do jiné než správné polohy.
 7. ZVLÁŠTNÍ SPECIFIKACE
 7.1
 Správná poloha rozptylového skla vzhledem k optické soustavě musí být jednoznačně označena a zajištěna, aby při provozu nedocházelo k otáčení.
 7.2
 K měření osvětlení vydávaného světlometem se použije měřicí stěna popsaná v příloze 3 tohoto předpisu a standardní žárovka s hladkou bezbarvou baňkou kategorie S3 podle předpisu č. 37.
 Standardní žárovka se seřídí na příslušný referenční světelný tok podle hodnot, které jsou pro ni stanoveny v předpise č. 37.
 7.3
 Světlo musí vytvářet dostatečně ostré rozhraní, s jehož podporou lze prakticky dosáhnout uspokojivého zaměření. Rozhraní musí být v podstatě vodorovné a co nejpřímější ve vodorovné délce nejméně ± 900 mm, měřené ve vzdálenosti 10 metrů.
 Při nastavení podle přílohy 3 musí světlomety splňovat požadavky v ní uvedené.
 7.4
 Vrhané světlo nesmí vykazovat žádné boční odchylky, které by omezovaly dobrou viditelnost.
 7.5
 Osvětlení stěny uvedené v bodě 7.2 se měří fotosnímačem s efektivní plochou v rozsahu čtverce o straně 65 mm.
 8. USTANOVENÍ PRO BAREVNÁ ROZPTYLOVÁ SKLA A FILTRY
 8.1 Schválení lze udělit světlometům, které prostřednictvím bezbarvé žárovky vyzařují buď bezbarvé, nebo selektivně žluté světlo. Příslušné kolorimetrické vlastnosti, vyjádřené v tříbarevných souřadnicích CIE, pro žlutá skla nebo filtry jsou následující:
 Selektivně žlutý filtr (clona nebo rozptylové sklo)
 Mez směrem k červené
 y ≥
 0,138 + 0,58 x
 Mez směrem k zelené
 y ≤
 1,29 x – 0,1
 Mez směrem k bílé
 y ≤
 – x + 0,966
 Mez směrem k spektrální hodnotě
 y ≤
 – x + 0,992
 což lze vyjádřit i takto:
 dominantní vlnová délka:
 575 - 585 nm
 činitel čistoty:
 0,90 – 0,98
 činitel propustnosti musí být ≥ 0,78
 Činitel propustnosti se stanoví pomocí světelného zdroje o barevné teplotě 2 854 K (odpovídá světelnému zdroji A podle Mezinárodní komise pro osvětlování (CIE)).
 8.2 Filtr musí být součástí světlometu a musí k němu být připevněn takovým způsobem, aby jej uživatel nemohl náhodně ani vědomě sejmout pomocí běžného nářadí.
 8.3 Poznámky k barvě
 Vzhledem k tomu, že podle tohoto předpisu ve smyslu bodu 8.1 se typu světlometu, který vyzařuje buď bezbarvé, nebo selektivně žluté světlo, udělí schválení, nesmí článek 3 dohody, ke které je tento předpis připojen, bránit smluvním stranám dohody, aby u jimi registrovaných vozidel zakázaly světlomety vyzařující bezbarvé nebo selektivně žluté světlo.
 9. SHODNOST VÝROBY
 9.1
 Světlomety schválené podle tohoto předpisu musí být vyrobeny tak, aby splňovaly požadavky stanovené v bodě 7 a 8 a byly tak shodné se schváleným typem světlometu;
 9.2
 Splnění požadavků bodu 9.1 se ověřuje patřičnou kontrolou výroby.
 9.3
 Držitel schválení musí zejména:
 9.3.1
 zajistit postupy účinného řízení jakosti výrobků;
 9.3.2
 mít přístup ke zkušebním zařízením nezbytným pro ověřování shodnosti každého schváleného typu;
 9.3.3
 zajistit, aby údaje o výsledcích zkoušek byly zaznamenávány a aby byla příslušná dokumentace dostupná po dobu, která se stanoví po dohodě se správním orgánem;
 9.3.4
 analyzovat výsledky každého druhu zkoušky, aby se ověřila a zajistila stabilita vlastností výrobku v přípustných tolerancích průmyslové výroby;
 9.3.5
 zajistit, aby pro každý typ výrobku byly prováděny nejméně zkoušky stanovené v příloze 4 tohoto předpisu;
 9.3.6
 zajistit, aby po každém odebrání vzorků, u nichž se v rámci daného typu zkoušky prokáže neshoda, následoval další výběr vzorků a další zkouška. Musí být podniknuty veškeré nezbytné kroky k obnovení shodnosti dané výroby.
 9.4
 Příslušný orgán, který udělil schválení, může kdykoli ověřit metody kontroly shodnosti, které se používají v každé výrobní jednotce.
 9.4.1
 Při každé inspekci se zkušebnímu inspektorovi předkládají záznamy o zkouškách a o kontrole výroby.
 9.4.2
 Inspektor může nahodile odebírat vzorky, které se odzkouší v laboratoři výrobce. Minimální počet vzorků se stanoví podle výsledků vlastních zkoušek výrobce.
 9.4.3
 Jeví-li se úroveň jakosti jako neuspokojivá nebo pokud se zdá potřebné ověřit platnost zkoušek prováděných podle bodu 9.4.2, inspektor v souladu s kritérii v příloze 5 vybere vzorky, které se odešlou do technické zkušebny, jež provedla zkoušky pro schválení typu.
 9.4.4
 Příslušný orgán může provést jakoukoli zkoušku předepsanou v tomto předpise. Zkoušky se v souladu s kritérii v příloze 5 provádějí na náhodně vybraných vzorcích, aniž by se výrobci narušila plynulost dodávek.
 9.4.5
 Příslušný správní orgán se vynasnaží, aby frekvence inspekcí činila jednu inspekci za dva roky. Toto je nicméně ponecháno na rozhodnutí příslušného orgánu a jeho důvěře v opatření pro zajištění účinného řízení shodnosti výroby. Jestliže se při některé z inspekcí konstatují neuspokojivé výsledky, musí příslušný orgán zajistit, aby byly podniknuty veškeré potřebné kroky k co nejrychlejšímu obnovení shodnosti výroby.
 9.5
 Světlomety se zjevnými závadami se neberou v úvahu.
 10. POSTIHY ZA NESHODNOST VÝROBY
 10.1
 Osvědčení vydané pro určitý typ světlometu podle tohoto předpisu může být odňato, jestliže výše vyznačené požadavky nejsou splněny nebo pokud světlomet opatřený značkou schválení typu neodpovídá typu, pro který bylo osvědčení vydáno.
 10.2
 Jestliže některá smluvní strana dohody z roku 1958, která uplatňuje tento předpis, odejme schválení, které dříve udělila, neprodleně o tom informuje ostatní smluvní strany, které tento předpis uplatňují, a to prostřednictvím formuláře sdělení podle vzoru v příloze 1 tohoto předpisu.
 11. ZMĚNA A ROZŠÍŘENÍ SCHVÁLENÍ TYPU SVĚTLOMETU
 11.1
 Každou změnu typu vozidla je třeba oznámit správnímu orgánu, který schválení typu světlometu udělil. Tento orgán pak může:
 11.1.1
 usoudit, že provedené úpravy pravděpodobně nemají znatelný nepříznivý vliv a že typ světlometu v každém případě stále splňuje požadavky; nebo
 11.1.2
 požadovat od technické zkušebny odpovědné za provedení zkoušek nový zkušební protokol.
 11.2
 Potvrzení nebo zamítnutí schválení s uvedením úprav se oznámí smluvním stranám dohody, které uplatňují tento předpis, postupem stanoveným v bodě 5.3.
 11.3
 Příslušný orgán, který vydává rozšíření schválení typu, přiřadí každému takovému rozšíření pořadové číslo a informuje o tom ostatní smluvní strany dohody z roku 1958, které uplatňují tento předpis, prostřednictvím formuláře sdělení, jehož vzor je uveden v příloze 1 tohoto předpisu.
 12. DEFINITIVNÍ UKONČENÍ VÝROBY
 Pokud držitel osvědčení zcela zastaví výrobu určitého světlometu, na který bylo vydáno osvědčení podle tohoto předpisu, je povinen o této skutečnosti informovat schvalovací orgán. Jakmile tento orgán obdrží příslušné oznámení, informuje ostatní smluvní strany dohody z roku 1958, které uplatňují tento předpis, prostřednictvím formuláře sdělení, jehož vzor je uveden v příloze 1 tohoto předpisu.
 13. NÁZVY A ADRESY TECHNICKÝCH ZKUŠEBEN ODPOVĚDNÝCH ZA PROVÁDĚNÍ ZKOUŠEK SCHVÁLENÍ TYPU A NÁZVY A ADRESY SPRÁVNÍCH ORGÁNŮ
 Smluvní strany dohody z roku 1958, které uplatňují tento předpis, sdělí sekretariátu Spojených národů názvy a adresy technických zkušeben a orgánů státní správy, které udělují schválení a kterým se zasílají formuláře o udělení schválení nebo o rozšíření či odmítnutí nebo odejmutí schválení vydané v jiných zemích.
 14. PŘECHODNÁ USTANOVENÍ
 14.1
 Po uplynutí šesti měsíců od oficiálního dne vstupu předpisu č. 113 v platnost musí smluvní strany, které uplatňují tento předpis, odmítnout udělit schválení EHK podle tohoto předpisu.
 14.2
 Smluvní strany, které uplatňují tento předpis, nesmí odmítnout udělit rozšíření schválení podle série změn 01 tohoto předpisu.
 14.3
 Schválení typu udělená podle tohoto předpisu před datem vstupu předpisu č. 113 v platnost a všechna rozšíření schválení včetně následně udělených rozšíření schválení podle původního znění tohoto předpisu zůstávají v platnosti na dobu neurčitou.
 14.4
 Smluvní strany, které uplatňují tento předpis, musí pokračovat ve vydávání schválení pro světlomety na základě série změn 01 nebo původního znění tohoto předpisu, pokud jsou tyto světlomety určeny jako náhrada k montáži na vozidla v provozu.
 14.5
 Od oficiálního dne vstupu předpisu č. 113 v platnost nesmí žádná smluvní strana, která uplatňuje tento předpis, zakázat na novém typu vozidla montáž světlometu schváleného podle předpisu č. 113.
 14.6
 Smluvní strany, které uplatňují tento předpis, musí i nadále povolovat, aby se na typ vozidla anebo vozidlo montoval světlomet schválený podle tohoto předpisu.
 14.7
 Smluvní strany, které uplatňují tento předpis, musí i nadále povolovat montáž na vozidlo nebo používání světlometu schváleného podle tohoto předpisu v jeho původním znění, jestliže je tento světlomet určen jako náhrada k montáži.
 (1) Podle definice v dohodě o silniční dopravě z roku 1968, kapitola I, čl. 1 písm. m) (E/CONF.56/16/Rev.l).
 (2) Jestliže se má světlomet vyrábět s barevnými rozptylovými skly, předloží se ke zkoušení barvy navíc dva vzorky barevných rozptylových skel.
 (3) Nelze-li rozptylové sklo oddělit od hlavního tělesa (odrážeč se považuje za hlavní těleso), stačí, aby takové místo bylo na rozptylovém skle.
 (4) Mají-li různé typy světlometů shodná rozptylová skla nebo odrážeče, mohou být rozptylové sklo i odrážeč opatřeny různými značkami schválení typu těchto druhů světlometů za podmínky, že číslo schválení přidělené konkrétnímu předloženému typu lze bez jakýchkoli nejasností rozlišit.
 (5) Rozlišovací čísla smluvních stran dohody z roku 1958 jsou uvedena v příloze 3 úplného usnesení o konstrukci vozidel (R.E.3), dokument TRANS/WP.29/78/Rev.2/Amend.1.
 PŘÍLOHA 1
 SDĚLENÍ
 (Maximální formát: A4 (210 × 297 mm))
 PŘÍLOHA 2
 USPOŘÁDÁNÍ ZNAČKY SCHVÁLENÍ TYPU
 a ≥ 5 mm
 Světlomet opatřený výše uvedenou značkou schválení byl schválen v Nizozemsku (E 4) pod schvalovacím číslem 00243. První dvě číslice čísla schválení udávají, že schválení bylo uděleno v souladu s požadavky tohoto předpisu v jeho původním znění.
 Poznámka
 Číslo schválení musí být umístěno v blízkosti kružnice buď nad, nebo pod písmenem „E“, nebo vlevo či vpravo od tohoto písmene. Číslice čísla schválení musí být na téže straně písmene „E“ a musí směřovat stejným směrem. U čísla schválení by se neměly používat římské číslice, aby se předešlo možnosti záměny s jinými symboly.
 PŘÍLOHA 3
 FOTOMETRICKÁ MĚŘENÍ
 1.
 K měření se měřicí stěna umístí ve vzdálenosti 10 m před světlomet kolmo k přímce, která spojuje vlákno žárovky s bodem HV; přímka H-H musí být vodorovná. U žárovek s příčným vláknem musí být vlákno během měření pokud možno vodorovné.
 2.
 Podélně se světlomety seřídí tak, aby světlo bylo co nejsouměrněji rozloženo vůči přímce V-V.
 3.
 Svisle se světlomety seřídí tak, aby osvětlení v bodě HV činilo 2 lx. Za těchto podmínek se rozhraní musí nacházet mezi přímkou H-H a přímkou H-100 mm.
 4.
 Po seřízení podle bodů 2 a 3 musí osvětlení splňovat tyto hodnoty:
 4.1
 na přímce H-H a nad ní: max. 2 lx;
 4.2
 na přímce ležící 300 mm pod přímkou H-H a v šířce 900 mm na obě strany od svislé přímky V-V: nejméně 8 lx;
 4.3
 na přímce ležící 600 mm pod přímkou H-H a v šířce 900 mm na obě strany od svislé přímky V-V: nejméně 4 lx;
 Měřicí stěna
 (rozměry v mm při vzdálenosti 10 m)
 PŘÍLOHA 4
 MINIMÁLNÍ POŽADAVKY NA POSTUPY KONTROL SHODNOSTI VÝROBY
 1. OBECNĚ
 1.1
 Požadavky na shodnost se z mechanického a geometrického hlediska považují za splněné, jestliže rozdíly nepřekračují nevyhnutelnou míru výrobní odchylky v rámci požadavků tohoto předpisu.
 1.2
 Pokud jde o fotometrické vlastnosti, není shoda sériově vyráběných světlometů zpochybněna, pokud se při zkouškách fotometrických vlastností namátkou vybraného světlometu vybaveného standardní žárovkou žádná naměřená hodnota neodchyluje nepříznivě od hodnot předepsaných v tomto předpise o více než 20 %.
 1.3
 Jestliže výsledky výše uvedených zkoušek nesplňují požadavky, zkoušky se zopakují s jinou standardní žárovkou.
 1.4
 Světlomety se zjevnými závadami se neberou v úvahu.
 1.5
 Je-li světlomet vybaven sadou žárovek s barevnou teplotou podle normy A, je nutné dodržet barevné souřadnice.
 Hodnoty fotometrických vlastností světlometu, který je vybaven bezbarvou žárovkou a vyzařuje selektivně žluté světlo, musí odpovídat hodnotám stanoveným tímto předpisem po vynásobení koeficientem 0,84.
 2. MINIMÁLNÍ POŽADAVKY NA OVĚŘOVÁNÍ SHODNOSTI VÝROBCEM
 U každého typu světlometu je držitel značky schválení povinen provádět v přiměřených intervalech přinejmenším následující zkoušky. Zkoušky se provádějí podle ustanovení tohoto předpisu.
 Pokud některý vzorek nevyhoví příslušnému typu zkoušky, odeberou se a vyzkouší další vzorky. Výrobce přijme opatření k zajištění shodnosti dotčené výroby.
 2.1 Povaha zkoušek
 Zkoušky shodnosti podle tohoto předpisu zahrnují fotometrické vlastnosti.
 2.2 Metody používané při zkouškách
 2.2.1
 Zkoušky se v zásadě provádějí v souladu s metodami stanovenými v tomto předpise.
 2.2.2
 Při jakékoli zkoušce shodnosti prováděné výrobcem je možno se souhlasem příslušného orgánu odpovědného za schvalovací zkoušky použít rovnocenné metody. Za prokázání toho, že použité metody jsou rovnocenné těm, které jsou stanoveny v tomto předpise, odpovídá výrobce.
 2.2.3
 Použití bodů 2.2.1 a 2.2.2 vyžaduje pravidelnou kalibraci zkušebního zařízení a jeho korelaci s měřeními, která provádí příslušný orgán.
 2.2.4
 Ve všech případech jsou referenčními metodami metody stanovené tímto předpisem, a to zejména pro účely úředního ověřování a odběru vzorků.
 2.3 Způsob odběru vzorků
 Vzorky světlometů se vybírají namátkou z jednotné výrobní série. Jednotnou sérií se rozumí soubor světlometů téhož typu definovaný podle výrobních postupů výrobce.
 Hodnocení musí obecně pokrývat sériovou výrobu z jednotlivých závodů. Výrobce však může soustředit záznamy týkající se téhož typu z různých závodů do jedné skupiny za předpokladu, že tyto závody pracují v rámci stejného systému jakosti a stejného řízení jakosti.
 2.4 Měřené a zaznamenávané fotometrické vlastnosti
 U vybraných světlometů se provedou fotometrická měření v bodech stanovených tímto předpisem, přičemž se měření omezí na body HV, LH, RH, L 600 a R 600.
 2.5 Kritéria přijatelnosti
 Výrobce odpovídá za statistický rozbor výsledků zkoušek a v součinnosti s příslušným orgánem za definici kritérií přijatelnosti svých výrobků tak, aby byly splněny požadavky pro ověřování shodnosti výrobků stanovené v bodě 9.1 tohoto předpisu.
 Kritéria přijatelnosti musí být taková, aby s 95 % mírou spolehlivosti činila minimální pravděpodobnost úspěšného absolvování namátkové kontroly podle přílohy 5 (první odběr vzorků) 0,95.
 PŘÍLOHA 5
 MINIMÁLNÍ POŽADAVKY NA ODBĚR VZORKŮ INSPEKTOREM
 1. OBECNĚ
 1.1
 Požadavky na shodnost se z mechanického a geometrického hlediska považují za splněné, pokud rozdíly nepřekračují nevyhnutelné výrobní odchylky v rámci požadavků tohoto předpisu.
 1.2
 Pokud jde o fotometrické vlastnosti, není shoda sériově vyráběných světlometů zpochybněna, pokud se při zkouškách fotometrických vlastností namátkou vybraného světlometu vybaveného standardní žárovkou žádná naměřená hodnota neodchyluje nepříznivě od hodnot předepsaných v tomto předpise o více než 20 %.
 1.3
 Je-li světlomet vybaven sadou žárovek s barevnou teplotou podle normy A, je nutné dodržet barevné souřadnice.
 Hodnoty fotometrických vlastností světlometu, který je vybaven bezbarvou žárovkou a vyzařuje selektivně žluté světlo, se vynásobí koeficientem 0,84.
 2. PRVNÍ ODBĚR VZORKŮ
 Při prvním odběru vzorků se namátkou vyberou čtyři světlomety. Vzorek prvních dvou světlometů se označí písmenem A, vzorek druhých dvou světlometů písmenem B.
 2.1 Shodnost není zpochybněna
 2.1.1 Po provedení postupu odběru vzorků podle obrázku 1 této přílohy se shodnost sériově vyráběných světlometů nezpochybní, jsou-li odchylky naměřených hodnot u světlometů v nepříznivém směru následující:
 2.1.1.1 Vzorek A
 A1:
 jeden světlomet
 0 %
 jeden světlomet ne více než
 20 %
 A2:
 oba světlomety více než
 0 %
 avšak ne více než
 20 %
 přechod k vzorku B
 2.1.1.2 Vzorek B
 B1:
 oba světlomety
 0 %
 2.2 Shodnost je zpochybněna
 2.2.1 Po provedení odběru vzorků podle obrázku 1 této přílohy je shodnost sériově vyráběných světlometů zpochybněna a výrobce musí být vyzván, aby uvedl výrobu do souladu s požadavky (nápravná opatření), pokud jsou odchylky naměřených hodnot světlometů následující:
 2.2.1.1 Vzorek A
 A3:
 jeden světlomet ne více než
 20 %
 jeden světlomet více než
 20 %
 avšak ne více než
 30 %
 2.2.1.2 Vzorek B
 B2:
 v případě A2
 jeden světlomet více než
 0 %
 avšak ne více než
 20 %
 jeden světlomet ne více než
 20 %
 B3:
 v případě A2
 jeden světlomet
 0 %
 jeden světlomet více než
 20 %
 avšak ne více než
 30 %
 2.3 Odnětí schválení
 Shodnost je zpochybněna a použije se bod 10, jestliže při postupu odběru vzorků podle obr. 1 této přílohy jsou odchylky měřených hodnot světlometů:
 2.3.1 Vzorek A
 A4:
 jeden světlomet ne více než
 20 %
 jeden světlomet více než
 30 %
 A5:
 oba světlomety více než
 20 %
 2.3.2 Vzorek B
 B4:
 v případě A2
 jeden světlomet více než
 0 %
 avšak ne více než
 20 %
 jeden světlomet více než
 20 %
 B5:
 v případě A2
 oba světlomety více než
 20 %
 B6:
 v případě A2
 jeden světlomet
 0 %
 jeden světlomet více než
 30 %
 3. OPAKOVANÝ ODBĚR VZORKŮ
 V případech A3, B2 a B3 je nutný opakovaný odběr vzorků. Třetí vzorek C dvou světlometů a čtvrtý vzorek D dvou světlometů, které jsou vybrány ze zásob světlometů vyrobených po nápravném opatření, je nutné odebrat do dvou měsíců od oznámení.
 3.1 Shodnost není zpochybněna
 3.1.1 Po provedení odběru vzorků podle obrázku 1 této přílohy není shodnost sériově vyráběných světlometů zpochybněna, jsou-li odchylky naměřených hodnot u světlometů následující:
 3.1.1.1 Vzorek C
 C1:
 jeden světlomet
 0 %
 jeden světlomet ne více než
 20 %
 C2:
 oba světlomety více než
 0 %
 avšak ne více než
 20 %
 přechod k vzorku D
 3.1.1.2 Vzorek D
 D1:
 v případě C2
 oba světlomety
 0 %
 3.2 Shodnost je zpochybněna
 3.2.1 Po provedení odběru vzorků podle obrázku 1 této přílohy je shodnost sériově vyráběných světlometů zpochybněna a výrobce musí být vyzván, aby uvedl výrobu do souladu s požadavky (nápravná opatření), pokud jsou odchylky naměřených hodnot světlometů následující:
 3.2.1.1 Vzorek D
 D2:
 v případě C2
 jeden světlomet více než
 0 %
 avšak ne více než
 20 %
 jeden světlomet ne více než
 20 %
 3.3 Odnětí schválení
 Shodnost je zpochybněna a použije se bod 10, jestliže při postupu odběru vzorků podle obr. 1 této přílohy jsou odchylky měřených hodnot světlometů:
 3.3.1 Vzorek C
 C3:
 jeden světlomet ne více než
 20 %
 jeden světlomet více než
 20 %
 C4:
 oba světlomety více než
 20 %
 3.3.2 Vzorek D
 D3:
 v případě C2
 jeden světlomet 0 % nebo více než
 0 %
 jeden světlomet více než
 20 %


type: other

text:
Zadeva C‐176/11
 HIT hoteli, igralnice, turizem d.d. Nova Gorica,
 „Svoboda opravljanja storitev – Igre na srečo – Predpisi države članice o prepovedi oglaševanja igralnic, ki so v drugih državah, na njenem ozemlju, če se raven pravnega varstva igralcev v zadevni državi ne šteje za enako ravni nacionalnega varstva“
 1. Verwaltungsgerichtshof (Avstrija) je Sodišču v predhodno odločanje predložilo vprašanje, ki se nanaša na svobodo opravljanja storitev in se glasi:
 „Ali je pravilo države članice, ki oglaševanje igralnic, ki so v tujini, dovoljuje v tej državi članici le, če so zakonske določbe o varstvu igralcev na teh lokacijah v skladu z nacionalnimi predpisi, združljivo s svobodo opravljanja storitev?“
 2. Predložitveno sodišče meni, da je odgovor Sodišča na navedeno vprašanje nujen, da bo lahko odločilo o pritožbi, ki sta jo delniški družbi s sedežem v Sloveniji, in sicer HIT hoteli, igralnice, turizem d.d. Nova Gorica in HIT LARIX, prirejanje posebnih iger na srečo in turizem d.d. (v nadaljevanju: tožeči stranki v postopku v glavni stvari), vložili zoper odločbi Bundesminister für Finanzen (v nadaljevanju: zvezni minister za finance), s katerima sta bili zavrnjeni prošnji tožečih strank v postopku v glavni stvari, naj se jima v Avstriji dovoli oglaševanje dveh igralnic, ki sta v Sloveniji.
 3. Izpodbijani odločbi zveznega ministra za finance sta temeljili na dejstvu, da tožeči stranki v postopku v glavni stvari, ki imata v Sloveniji koncesijo za prirejanje nekaterih iger na srečo, nista dokazali, da so zakonske določbe Republike Slovenije glede varstva igralcev vsaj podobne avstrijskim zakonskim določbam, kar je eden od pogojev za izdajo dovoljenja za oglaševanje tujih igralnic v Avstriji.
 4. V Avstriji igre na srečo ureja zvezni zakon o igrah na srečo (Glücksspielgesetz, BGBl. 620/1989, v nadaljevanju: GSpG).
 5. Člen 3 GSpG na področju iger na srečo uvaja državni monopol s tem, da določa, da sta organiziranje in prirejanje iger na srečo načeloma pridržana državi, razen če navedeni zakon ne določa drugače.
 6. Na podlagi člena 21(1) GSpG lahko Bundesminister für Finanzen (zvezno ministrstvo za finance) podeli pravico do organiziranja in prirejanja iger na srečo tako, da dodeli koncesije za poslovanje igralnic.
 7. Oglaševanje igralnic je urejeno s členom 56 GSpG. Sedanja različica tega člena je nastala s spremembo GSpG na podlagi zakona z dne 26. avgusta 2008 (BGBl. I, 126/2008). Navedena sprememba je bila sprejeta po postopku za ugotavljanje kršitev, ki ga je zoper Republiko Avstrijo sprožila Komisija Evropskih skupnosti(2) zaradi predhodne različice člena 56 GSpG o prepovedi oglaševanja tujih igralnic. Sedanja različica člena 56 GSpG se torej glasi:
 „(1) Koncesionarji in imetniki dovoljenj, ki so bila izdana na podlagi tega zveznega zakona, morajo v oglasnih sporočilih pokazati odgovoren odnos. Upoštevanje tega odgovornega odnosa je pod izključnim nadzorom zveznega ministra za finance in ne more biti predmet tožbe na podlagi člena 1 in naslednjih zveznega zakona o prepovedi nelojalne konkurence. Obveznost iz prvega stavka tega odstavka ne pomeni zaščitnega zakona v smislu člena 1311 civilnega zakonika.
 (2) Igralnice iz držav članic Evropske unije ali Evropskega gospodarskega prostora lahko v skladu z načeli iz prvega odstavka na ozemlju Avstrije oglašujejo obisk svojih igralnic v tujini, ki se nahajajo v državah članicah Evropske unije ali Evropskega gospodarskega prostora, če je bilo upravljavcu igralnice izdano dovoljenje za oglaševanje s strani zveznega ministra za finance. Dovoljenje se izda, če upravljavec igralnice zveznemu ministru za finance izkaže, da:
 1. je koncesija za opravljanje dejavnosti igralnice v skladu s členom 21 tega zakona in se dejavnost izvaja v državi članici Evropske unije ali Evropskega gospodarskega prostora, v kateri je bila koncesija podeljena, in
 2. zakonske določbe o varstvu igralcev te države članice Evropske unije ali Evropskega gospodarskega prostora ustrezajo vsaj avstrijskim zakonskim določbam.
 Če dejavnosti oglaševanja ne ustrezajo zahtevam iz prvega odstavka, lahko zvezni minister za finance upravljavcu tuje igralnice prepove oglaševanje.“
 8. Avstrijska sodišča že tretjič postavljajo vprašanja za predhodno odločanje glede določb GSpG, da bi se razjasnila pravila v zvezi s svobodo opravljanja storitev ali po potrebi v zvezi s svobodo ustanavljanja. Prvič so se nanašala zlasti na obveznost imetnikov koncesij za igralnice, da imajo sedež na domačem ozemlju.(3) Drugič so se nanašala zlasti na monopol na prirejanje spletnih igralniških iger v korist le enega subjekta.(4)
 9. Predložitveno sodišče v tem postopku za sprejetje predhodne odločbe Sodišče opozarja na avstrijski predpis, ki dovoljuje oglaševanje tujih igralnic, če so zakonske določbe glede varstva igralcev, ki jih je sprejela država članica, v kateri ima igralnica sedež, enakovredne avstrijskim zakonskim določbam. Predložitveno sodišče želi izvedeti, ali predpisi o svobodi opravljanja storitev nasprotujejo takemu predpisu.
 10. Na prvi pogled se zdi, da je namen vprašanja za predhodno odločanje, da bi se preučila in nato primerjala raven varstva igralcev v Avstriji in Sloveniji. V resnici ni tako. To je dolžnost predložitvenega sodišča. V teh sklepnih predlogih tako ne bom obravnaval meril, ki jih je treba upoštevati pri primerjavi ravni varstva igralcev v različnih pravnih redih. Vseeno pa moram opozoriti, da dvomim, da bi bila taka primerjava koristna glede na neusklajenost področja iger na srečo(5) in različnost predpisov s tega področja v državah članicah.
 11. Pri odgovoru na vprašanje za predhodno odločanje je treba upoštevati dvoje. Prvič, iz ustaljene sodne prakse izhaja, da se pojem „storitve“ v smislu člena 56 PDEU ne nanaša samo na dejavnosti, pri katerih je uporabnikom omogočeno, da za plačilo sodelujejo pri igri na srečo, ampak tudi na dejavnost oglaševanja iger na srečo, ki je predmet obravnavane zadeve, saj je taka dejavnost le konkretna podrobnost pri prirejanju in delovanju iger na srečo, na katere se ta navezuje.(6) To pomeni, da za dejavnost oglaševanja iger na srečo velja prepoved omejevanja svobode opravljanja storitev, ki je določena v členu 56 PDEU. Vendar so take omejitve lahko dopustne na podlagi razveljavitvenih ukrepov, izrecno določenih v členih 51 PDEU in 52 PDEU, ki se na tem področju uporabljajo na podlagi člena 62 PDEU, ali upravičene z nujnimi razlogi v splošnem interesu, če spoštujejo zahteve, ki izhajajo iz sodne prakse Sodišča.(7)
 12. Drugič, kot navaja predložitveno sodišče, pri čemer ga podpirajo vse stranke, ki so predložile stališča Sodišču,(8) je v obravnavanem primeru jasno, da avstrijski predpisi, ki izdajo dovoljenja za oglaševanje tujih igralnic pogojujejo s tem, da so zakonske določbe, sprejete v državi članici, v kateri ima igralnica sedež, enake avstrijskim zakonskim določbam, ovirajo svobodo opravljanja storitev.
 13. Ob upoštevanju obeh navedenih dejstev je torej jasno, da je namen vprašanja za predhodno odločanje le ugotoviti, ali je tako oviranje svobode opravljanja storitev upravičeno ali ne.
 14. Zato je treba preučiti, koliko lahko pravilo, kot izhaja iz zadevnih avstrijskih predpisov in ki dovoljenje za oglaševanje tujih igralnic pogojuje s tem, da so zakonske določbe, sprejete v državi članici, v kateri ima igralnica sedež, enake nacionalnim zakonskim določbam na tem področju, upravičujejo razlogi „javnega reda, javne varnosti ali javnega zdravja“, našteti v členu 52 PDEU,(9) ki se na tem področju uporabljajo na podlagi člena 62 PDEU, ali celo nujni razlogi v splošnem interesu, dopuščeni v skladu s sodno prakso Sodišča.
 15. Med temi razlogi so zlasti cilji varstva potrošnikov, preprečevanje goljufije in preprečevanje spodbujanja državljanov k pretirani potrošnji pri igranju ter preprečevanje vznemirjanja družbenega reda na splošno.(10) Poleg tega Sodišče priznava, da so lahko na področju iger na srečo in stav, pri katerih ima pretiravanje škodljive družbene posledice, nacionalni predpisi, s katerimi se želi izogniti spodbujanju povpraševanja tako, da se omejuje človeška strast do igranja, utemeljeni.(11)
 16. V zvezi s tem je treba opozoriti na ustaljeno sodno prakso, v skladu s katero moralne, verske ali kulturne posebnosti ter škodljive moralne in finančne posledice za posameznika in za družbo, ki so značilne za igre na srečo in stave, lahko upravičijo obstoj dovolj velike diskrecijske pravice nacionalnih organov, da na podlagi svoje lestvice vrednot določijo zahteve, ki izhajajo iz varstva potrošnikov in družbenega reda. Zato države članice načeloma prosto določajo cilje svoje politike na področju iger na srečo, in če je potrebno, natančno določijo želeno raven varstva.(12)
 17. Zdi se, da se z zadevnim oviranjem svobode opravljanja storitev, to je s predpisom, ki oglaševanje tujih igralnic pogojuje s tem, da so zakonske določbe glede varstva igralcev, sprejete v državi članici, v kateri ima igralnica sedež, enakovredne avstrijskim zakonskim določbam, dejansko uresničuje cilj varstva potrošnikov. Avstrijska vlada je v zvezi s tem trdila, da so predpisi o oglaševanju tujih igralnic namenjeni predvsem varstvu potrošnikov in posebej boju proti zasvojenosti z igrami na srečo, saj igralnicam preprečujejo, da bi posameznike spodbujale k pretiranemu igranju. Seveda je dolžnost predložitvenega sodišča, da preveri, ali se z nacionalno določbo dejansko uresničujejo navedeni cilji.(13)
 18. Nikakor pa ne smemo zanemariti preostalih pogojev, ki izhajajo iz sodne prakse Sodišča, v zvezi z upravičenostjo oviranja svobode opravljanja storitev. V skladu s to sodno prakso mora biti tako oviranje primerno za zagotovitev uresničitve cilja, ki mu sledi, in ne sme presegati tega, kar je nujno potrebno, da se ga doseže. Poleg tega se mora uporabljati brez razlikovanja.(14)
 19. Na tej točki se mi zdi koristno še enkrat opredeliti oviranje svobode opravljanja storitev v obravnavanem primeru. Gre za „pravilo, ki oglaševanje tujih igralnic pogojuje s tem, da so zakonske določbe glede varstva igralcev, sprejete v državi članici, v kateri ima igralnica sedež, enakovredne zakonskim določbam države članice, na ozemlju katere je oglaševanje predvideno“. To pravilo ustreza sistemu predhodne odobritve oglaševanja tujih igralnic.
 20. Sodišče je v zadevi, v kateri je bila izdana sodba Sjöberg in Gerdin,(15) sicer ugotovilo, da prepoved oglaševanja – namenjenega državljanom države članice – iger na srečo, ki jih zasebni gospodarski subjekti s pridobitnim namenom organizirajo v drugih državah članicah, pomeni upravičeno oviranje svobode opravljanja storitev. Vseeno ne smemo pozabiti, da je švedska zakonodaja, na katero so se v tej zadevi nanašala vprašanja za predhodno odločanje, imela drugačen cilj, kot ga imajo zadevni avstrijski predpisi v obravnavanem primeru, in sicer cilj uveljavitve stroge omejitve pridobitne narave prirejanja iger na srečo. Zato ni mogoče sklepati, da bi moralo glede na to, da je bila popolna prepoved oglaševanja upravičena, na podlagi argumentacije a majori ad minus enako veljati za sistem predhodne odobritve oglaševanja.
 21. Ne izključujem namreč, da bi lahko tak sistem pripomogel k uresničitvi cilja varstva potrošnikov in bi bil zato lahko nujen za dosego takega cilja. Čeprav tak sistem ovira svobodo opravljanja storitev, bi se torej lahko uporabil kot ukrep varstva potrošnikov.
 22. Vendar je presoja konkretnega sistema predhodne odobritve odvisna od pogojev za pridobitev dovoljenja. V obravnavanem primeru je izdaja dovoljenja pogojena z obveznostjo, da upravljavec igralnice dokaže, da je zakonska raven varstva igralcev v državi članici, v kateri ima igralnica sedež, enaka kot v državi članici, na ozemlju katere je oglaševanje predvideno.
 23. Menim, da tako usmerjen sistem predhodne odobritve presega tisto, kar je nujno potrebno za dosego cilja varstva potrošnikov, in sicer iz dveh razlogov.
 24. Prvič, zadevni sistem predhodne odobritve bi lahko pomenil „prikrito“ popolno prepoved oglaševanja tujih igralnic. To bi se zgodilo, če bi organi zadevne države članice sistematično šteli, da je zakonska raven varstva igralcev v vseh drugih državah članicah nižja kot v domači državi.(16) V zvezi s tem bi rad znova opozoril, da dvomim, da bi bilo glede na neusklajenost na področju iger na srečo in različnost predpisov na tem področju v državah članicah mogoče učinkovito izvesti primerjavo ravni varstva igralcev v različnih pravnih redih.
 25. Drugič, zadevni sistem predhodne odobritve na koncu vsekakor povzroča diskriminacijo na podlagi izvora prosilca, saj se upravljavci igralnic, ki zaprosijo za dovoljenje na podlagi člena 56(2) GSpG, presojajo glede na državo članico, v kateri ima igralnica sedež, natančneje glede na pravni red te države. Avstrijski organi bodo ob izvajanju člena 56 GSpG sestavili seznam držav članic, katerih pravni red ne izpolnjuje pogoja enake ravni varstva igralcev, zato bodo poznejše prosilce presojali izključno na podlagi države članice, v kateri ima zadevna igralnica sedež.
 26. Dodelitev dovoljenja je poleg tega odvisna izključno od vsebine zakonodaje države članice, ne da bi se upoštevala dejanska raven varstva igralcev, ki jo zagotavlja upravljavec igralnice. Kot je predložitveno sodišče upravičeno opozorilo v predlogu za sprejetje predhodne odločbe, upravljavci igralnic na to nikakor ne morejo vplivati.
 27. Glede na navedeno menim, da je mogoče varstvo potrošnikov pred oglaševanjem igralnic, ki so v tujini, zagotoviti z manj omejevalnimi ukrepi, kot je sistem predhodne odobritve, ki dodelitev dovoljenja pogojuje z obveznostjo, da upravljavec igralnice dokaže, da je zakonska raven varstva igralcev v državi članici, v kateri ima igralnica sedež, enaka kot v državi članici, na ozemlju katere je oglaševanje predvideno.
 28. Ob upoštevanju zgornjih ugotovitev Sodišču predlagam, naj na vprašanje za predhodno odločanje, ki ga je predložilo Verwaltungsgerichtshof, odgovori:
 Člen 56 PDEU je treba razlagati tako, da nasprotuje predpisom države članice, ki dovoljenje za oglaševanje igralnic, ki so v tujini, pogojuje z obveznostjo upravljavca igralnice, da dokaže, da je zakonska raven varstva igralcev v državi članici, v kateri ima igralnica sedež, enaka kot v državi članici, na ozemlju katere je oglaševanje predvideno.
 2 – Komisija se je odločila, da bo postopek za ugotavljanje kršitev št. 2006/4265 zoper Republiko Avstrijo ustavila po spremembi člena 56 GSpG z zakonom z dne 26. avgusta 2008 (glej sporočilo Komisije za javnost IP/09/1479).
 3 – Sodba z dne 9. septembra 2010 v zadevi Engelmann (C‐64/08, ZOdl., str. I‐8219).
 4 – Sodba z dne 15. septembra 2011 v zadevi Dickinger in Ömer (C‐347/09, ZOdl., str. I‐8185).
 5 – V skladu z uvodno izjavo 25 Direktive 2006/123/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2006 o storitvah na notranjem trgu (UL L 376, str. 36) so igre na srečo zaradi posebne narave teh dejavnosti prav tako izključene s področja uporabe te direktive.
 6 – Glej v tem smislu sodbe z dne 24. marca 1994 v zadevi Schindler (C‐275/92, Recueil, str. I‐1039, točka 22); z dne 8. septembra 2010 v zadevi Winner Wetten (C‐409/06, ZOdl., str. I‐8015, točka 43) ter z dne 8. septembra 2010 v združenih zadevah Stoß in drugi (C‐316/07, od C‐358/07 do C‐360/07, C‐409/07 in C‐410/07, ZOdl., str. I‐8069, točka 56).
 7 – Glej v tem smislu sodbo z dne 16. februarja 2012 v združenih zadevah Costa in Cifone (C‐72/10 in C‐77/10, točka 71).
 8 – Pisna stališča so predložile stranke v postopku v glavni stvari, belgijska, grška, španska, avstrijska in portugalska vlada ter Komisija.
 9 – V obravnavanem primeru se mi ne zdi nujno, da bi upoštevali uporabo izjeme od svobode opravljanja storitev na podlagi člena 51 PDEU. Jasno je namreč, da zadevnih dejavnosti, ki spadajo na področje iger na srečo, ni mogoče šteti za dejavnosti, ki so povezane, čeprav občasno, z izvajanjem javne oblasti.
 10 – Glej v tem smislu sodbi z dne 6. marca 2007 v združenih zadevah Placanica in drugi (C‐338/04, C‐359/04 in C‐360/04, ZOdl., str. I‐1891, točka 48) in z dne 8. julija 2010 v združenih zadevah Sjöberg in Gerdin (C‐447/08 in C‐448/08, ZOdl., str. I‐6917, točka 36) ter sodbo Costa in Cifone (navedena v opombi 7, točka 71).
 11 – Sodba Stoß in drugi, navedena v opombi 6, točka 75 in navedena sodna praksa.
 12 – Glej v tem smislu sodbo z dne 30. junija 2011 v zadevi Zeturf (C‐212/08, ZOdl., str. I‐5633, točki 39 in 40 ter navedena sodna praksa).
 13 – Glej v tem smislu sodbo Dickinger in Ömer, navedena v opombi 4, točka 51.
 14 – Glej v tem smislu sodbo z dne 6. novembra 2003 v zadevi Gambelli in drugi (C‐243/01, Recueil, str. I‐13031, točka 24).
 15 – Navedena v opombi 10.
 16 – To naj bi potrjevalo tudi dejstvo, ki ga je na obravnavi potrdila avstrijska vlada, da do zdaj ni bilo izdano še nobeno dovoljenje na podlagi člena 56(2) GSpG.


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 23.3.2013
 PT
 Jornal Oficial da União Europeia
 C 86/16
 Despacho do Tribunal Geral de 29 de janeiro de 2013 — Unindustria e o./Comissão
 (Processo T-273/00) (1)
 (Recurso de anulação - Auxílios de Estado - Reduções dos encargos sociais a favor das empresas situadas nos territórios de Veneza e de Chioggia - Decisão que declara o regime de auxílio incompatível com o mercado comum e que impõe a recuperação dos auxílios pagos - Recurso manifestamente desprovido de fundamento jurídico)
 2013/C 86/25
 Língua do processo: italiano
 Partes
 Recorrente: Unione degli industriali della provincia di Venezia (Unindustria) (Veneza, Itália); Comitato «Venezia vuole vivere» (Veneza); Siram SpA (Milão, Itália); Fiorital Srl (Veneza); Jesurum di M. e A. Levi Morenos Sas (Veneza); Grafiche Veneziane Srl (Veneza); Cantiere navale De Poli SpA (Pellestrina, Itália); Aive Srl (Marcon, Itália); Bortoli Ettore Srl (Veneza); Tessuti Artistici Fortuny SpA (Veneza); Lorenzo Rubelli SpA (Veneza); Tecnomare SpA (Veneza); e Arsenale Venezia SpA (Veneza) (representantes: A. Vianello, M. Merola e A. Sodano, advogados)
 Recorrida: Comissão Europeia (representantes: V. Di Bucci, agente, assistido por A. Dal Ferro, advogado)
 Interveniente em apoio dos recorrentes: República Italiana (representantes: inicialmente, U. Leanza, mais tarde, I. Braguglia, ainda mais tarde, R. Adam e, por fim, I. Bruni, agentes, assistidos por G. Aiello e P. Gentili, avvocati dello Stato)
 Objeto
 Pedido de anulação da Decisão 2000/394/CE da Comissão, de 25 de novembro de 1999, relativa às medidas de auxílio a favor das empresas situadas nos territórios de Veneza e de Chioggia previstas pelas Leis n.o 30/1997 e n.o 206/1995, que estabelecem reduções dos encargos sociais (JO 2000, L 150, p. 50).
 Dispositivo
 1.
 A questão prévia de inadmissibilidade suscitada pela Comissão Europeia é junta ao fundo da causa.
 2.
 O recurso é declarado como sendo manifestamente desprovido de fundamento jurídico.
 3.
 A Unione degli industriali della provincia di Venezia (Unindustria), o Comitato «Venezia vuole vivere», a Siram SpA, a Fiorital Srl, a Jesurum di M. e A. Levi Morenos Sas, a Grafiche Veneziane Srl, a Cantiere navale De Poli SpA, a Aive Srl, a Bortoli Ettore Srl, a Tessuti Artistici Fortuny SpA, a Lorenzo Rubelli SpA, a Tecnomare SpA e a Arsenale Venezia SpA suportarão, além das suas próprias despesas, as da Comissão.
 4.
 A República Italiana suportará as suas próprias despesas.
 (1) JO C 355 de 9.12.2000.


type: wikipedia

text:
Jeremjáš (hebr. יִרְמְיָהוּ Jirmejahu, nebo יִרְמְיָה Jirmeja), přepisováno též jako Jeremiáš, syn Chilkijášův, byl starozákonní prorok. Jeho jméno je možné přeložit jako „Vyvyšuje Hospodin“ a vykládá se též jako „Vyvolený Hospodinem“. Přesné datum prorokova narození ani jeho smrti není známo – působil od dnů krále Jóšijáše až do zániku Judského království v roce 587/586 př. n. l. Jediné prameny o jeho životě a působení pocházejí ze stejnojmenné knihy Jeremjáš a z posledních kapitol Druhé knihy královské. Židovský učenec Abraham Zacuto ve své Knize genealogií uvádí, že Jeremjáš převzal ústní Tóru od proroka Sofonjáše, což bylo podle něj 16. převzetí tradice předávané mezi proroky a celkové 20. převzetí tradice předávané mezi největšími židovskými náboženskými učenci od Sinaje.
 Život
 Původ
 Podle údajů z biblických knih pocházel prorok Jeremjáš z kněžské rodiny, která sídlila v lévijském městě Anatótu „v zemi Benjamínově“. Prorok začal působit ve 13. roce vlády judského krále Jóšijáše (640–609 př. n. l.), tj. přibližně v roce 627 př. n. l. Jeho působení za tohoto krále je však nejasné, neboť se o něm ve svých výrocích nikde nezmiňuje. Nenajdeme v nich žádnou narážku na Jóšijášovu náboženskou reformu a výroky namířené proti Asýrii, které v této době byly velmi časté (viz např. kniha Nahum), působí v knize Jeremjáš spíše dojmem zašlých vzpomínek.
 Politický kontext
 Jeremjáš působil v Jeruzalémě, kde náležel k „pacifistické“ straně. Naléhal na krále a na dvůr, aby se v nebezpečné politické situaci nesnažili kličkovat a hrát nebezpečné partie, ale aby se dobrovolně podvolili nové mocnosti, babylonskému králi, nespoléhali na svou sílu a na vratkou pomoc Egypta a okolních národů a nepokoušeli se o vzpouru proti Babylonii. Jeremjáš měl co do činění především s posledním judským králem Sidkijášem (597–587/586 př. n. l.). Apeloval především na obrácení a návratu k Bohu, na důvěru v něj, nikoli v člověka, a na přijetí „trestu“, který se zatím projevuje jen ve vazalství. Jeho rad však král ani dvůr nedbali, Judsko povstalo proti Babylonii a bylo v roce 587/6 př. n. l. zničeno.
 Počátek prorocké dráhy
 Jeho první velké veřejné vystoupení se datuje na začátek kralování Jóšijášova syna Jójakíma, kdy vystoupil v chrámu s dlouhou řečí. Tato řeč byla prvním případem, kdy se mezi kněžími a proroky rozhodovalo o jeho životě a smrti. Od té doby Jeremjáš pro své přesvědčení a poslání velmi trpěl, několikrát se ocitl ve vězení a několikrát téměř ztratil život, ale na rozdíl od jiných proroků (např. Urijáše) nad ním bděla ochranná ruka některých mocných dvořanů nebo štěstí, a tak nakonec vždy vyvázl.
 Jeremjáš měl i svého „sekretáře“ či písaře, který se jmenoval Báruch a který zaznamenával Jeremjášova slova a také je hlásal či předčítal, když byl Jeremjáš zrovna ve vězení.
 Stáří
 Při dobytí Jeruzaléma babylonským králem Nabukadnezarem II. byl uchráněn, neboť se na něj vztahoval zvláštní výnos chránící jeho osobu. Patrně byla Jeremjášova slova známá obecně a i v Babylonii, kam do židovské obce posílal listy nabádající k přijetí babylonské nadvlády a k podřízení se vládě. Jelikož také vyzýval judského krále, aby se vzdal, předvídal dobytí Jeruzaléma a označoval Nabukadnezara za Božího vyvoleného, znamenal pro Nabukadnezara přítele a spojence. V jednom deuterokanonickém spisu, Druhé knize Makabejské, je zmínka o tom, že před zničením Chrámu stačil Jeremjáš s pomocníky ukrýt schránu smlouvy v jakési jeskyni, která se nachází u hory, „na niž vystoupil Mojžíš, aby spatřil dědictví od Boha“.
 Historické stopy po Jeremjášovi se ztrácejí v okamžiku, kdy byl zavražděn judský správce Gedaljáš, dosazený Babyloňany a působící v Mispě, a kdy spiklenci s sebou na útěku do Egypta unesli i Jeremjáše. Není známo přesné datum jeho úmrtí, podle legendy však zemřel v Egyptě „mučednickou smrtí“ – podle midraše byl totiž „ukamenován Židy“.
 Dílo
 Život a prorocká činnost Jeremjáše jsou velmi těsně spjaty s dobou těsně předexilní a babylónského zajetí. Nebyl moc oblíbený. Někteří badatelé tvrdí, že kritizoval Josijášovu náboženskou reformu (šlo o to, že byla zrušena všechna božiště a obětiště mimo Jeruzalém, smělo se obětovat jen Hospodinu a jen v Jeruzalémském chrámu). To však není zcela jasné, jelikož Jeremjáš byl po Josiášově reformě sice povolán, ale jeho první veřejné vystoupení v Jeruzalémě se týká až vlády krále Jójakíma. Po této kritice jej málem přizabili, byl mu zakázán vstup do chrámové čtvrti, odvrátila se od něj jeho rodina, vesnice, nesměl kázat a jeho spisy byly páleny.
 Báruch
 Jeremjáš navazuje na myšlenky Ozeáše a Izajáše. Kritizoval chtivost, hlásal, že právě ona bude cestou k záhubě. Ale dával také naději. Víme toho o něm velmi mnoho, protože vše diktoval svému písaři Báruchovi. Ten je také autorem stejnojmenné deuterokanonické knihy, která je v některých kánonech zařazena mezi knihu Jeremjáš a knihu Pláč. Někteří badatelé soudí, že Báruch může být také autorem životopisné části Jeremjášovy knihy.
 Historický kontext díla
 Etapa, kterou komentuje Jeremjáš ve své díle, je dobou, kdy se začíná čím dál víc prosazovat babylónská moc (v čele král Nebukadnezar). Postupně se rozpadá mohutná asyrská říše a také Egypt na tom není nijak růžově. Bitva u Karkemíše je rozhodující, Egypt podléhá Babylónu, díky čemuž se Nebukadnezar dostává na přední pozici moci v regionu. Jeruzalém padl pod náporem Babylónu roku 597 př. n. l. Král Jójakín, který vládl v Jeruzalémě (pzn. V tuto dobu vládl Sidkijáš. ) , byl spolu s každým, kdo mohl něčím přispět, přesídlen do Babylónu.
 Jeremjáš staví jako důvod toho všeho právě neposlušnost Izraelitů. Je zde krásně vidět paralela s Izajášem a Ozejášem, kteří také kritizovali velké lpění na osobním prospěchu a vlažnou víru v Boha. Podle Jeremjáše jsou Izraelité sami strůjci svého ohrožení. Za tyto myšlenky sklízel velkou kritiku. Staví Nabukadnezara do pozice božího záměru, který má skrze utrpení přimět lid, aby se dal na správnou cestou. Zde se ukazuje další část jeho poselství – naděje. „Izrael zůstává stále vyvolencem Boha“.
 Učení
 Jeremjáš ve svém díle nastiňuje lidu, co s ním Bůh zamýšlí. Obrazně vykresluje, jaký je pravý důvod věcí budoucích. Většina ho za tyto myšlenky odsoudila, ale byl to jen pověstný poslední hřebík do rakve. Musí přijít vystřízlivění a náprava. Bude to bolestivý proces, který si však po nesčetných varováních vynutili sami. Není zde jiné cesty. Důležitá je role naděje. Stále existuje. Bůh Izraelity neopustil, jen ví, že už neexistuje jiná cesta k nápravě. Izraelité to musí pochopit a napravit se. Pochopení je nedílná součást tohoto procesu. Jen zjištění důvodů může dopomoct k obrodě. Jeremjáš říká, že Bůh je stále nad námi, a dílo, které tu zanechal, je přípravou k tomu, co je nevyhnutelné. Jeremjáš pochopil, že Židé, kteří se po porážce museli vystěhovat do exilu, věří více v Boha, už proto, aby zachovali sami sebe. Po bolestivé operaci konečně nastává náprava a návrat k Hospodinovi.
 Autorství
 Jeremjášovi se připisuje autorství následujících starozákonních knih:
 kniha Jeremjáš
 kniha Pláč
 Židovská tradice mu navíc připisuje autorství dalších knih:
 1. kniha královská
 2. kniha královská
 Jeremjáš v mormonismu
 Jeremjáš je považován za proroka také v mormonismu (americkém odvětví křesťanského proudu). Je zmíněn několikrát v Knize Mormonově, například v 1.Nefim 5:13, 1.Nefim 7:14 nebo Helamanovi 8:20.
 Mormonští teologové často srovnávají ztrátu Jeremjášových svitků (když je král Sedechiáš nechal spálit) se ztrátou 116 stran Knihy Lehiovy (které pravděpodobně spálila manželka Martina Harrise).
 Jeremjášovo zjevení v první kapitole Knihy Jeremjáš je v mormonismu užíváno jako jeden z biblických důkazů nauky o předsmrtelné existenci.
 Jeremjáš v islámu
 Postava Jeremjáše (arabsky zvaného Aramayah) je také uznávána v islámské tradici. Není sice zmíněn v Koránu, ale pasáž v súře 17:2-8 obsahuje v některých tafsírech (komentářích ke Koránu) výslovnou zmínku o proroku Jeremjášovi. Mnohem více informací o tomto prorokovi však rozvíjí islámská tradice a mytologie, která kromě jiného vypráví o jeho zázračném setkání s prorokem Danielem. Sám Bůh se zjevil Jeremjášovi a přikázal mu, aby odnesl jídlo a pití Danielovi, který byl v daném okamžiku uvězněn ve lví jámě (viz 6.kapitola knihy Daniel).
 V deuteronanických knihách (které uznávají některé židovské a křesťanské církve), konkrétně "přídavcích ke knize Daniel", se tentýž příběh odehrává s prorokem Habakukem.
 Odkazy
 Reference
 Literatura
 Externí odkazy
 Starozákonní proroci
 Islámští proroci
 Korán
 Mormonství