text:
 27.4.2015
 HR
 Službeni list Europske unije
 C 138/26
 Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. siječnja 2015. uputio Nejvyšší správní soud (Republika Češka) – Odvolací finanční ředitelství protiv Český Rozhlas
 (Predmet C-11/15)
 (2015/C 138/37)
 Jezik postupka: češki
 Sud koji je uputio zahtjev
 Nejvyšší správní soud
 Stranke glavnog postupka
 Žalitelj: Odvolací finanční ředitelství
 Druga stranka u postupku: Český Rozhlas
 Prethodna pitanja
 Može li se sektor javne radiotelevizije, koji se financira obvezatnim pristojbama u zakonom propisanom iznosu, temeljem vlasništva ili posjeda radijskog prijemnika ili drugog prava na njegovu uporabu, smatrati „pružanjem usluge u zamjenu za plaćanje naknade” u smislu članka 2. stavka 1. Šeste direktive Vijeća 77/388/EEZ (1) o usklađivanju zakonodavstava država članica koja se odnose na poreze na promet – zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost: jedinstvena osnovica za razrezivanje, koja mora biti izuzeta od PDV-a u skladu s člankom 13. odjeljkom A stavkom 1. točkom (q) te direktive ili se radi o aktivnosti koja nije gospodarske naravi i koja uopće ne podliježe PDV-u prema članku 2. Šeste direktive te na koju se stoga ne primjenjuje izuzeće od PDV-a temeljem članka 13. odjeljka A stavka 1. točke (q) te direktive?
 (1) SL 1977 L 145, str. 1.


type: wikipedia

text:
Luiz Inácio Lula da Silva (hüüdnimi Lula; sündinud 6. oktoobril 1945 Caetéses) on Brasiilia poliitik. Ta oli Brasiilia president 1. jaanuarist 2003 kuni 1. jaanuarini 2011. Oktoobris 2022 valiti ta uuesti presidendiks.
 Lulal on vähe ametlikku haridust. Ta õppis lugema alles 10-aastaselt ja lahkus koolist pärast 4. klassi, et minna tööle ja niimoodi oma peret aidata. Ta alustas 12-aastaselt saapaviksija ja tänavamüüjana. 14-aastaselt sai ta oma esimese ametliku töö kivisütt töötleva ettevõtte treipingi taga.
 19-aastaselt kaotas ta vasaku käe väikese sõrme tööõnnetuses, kui ta töötas autoosade tootmise ettevõttes pressiga. Ta pidi seejärel jooksma käbi mitu haiglat, enne kui talle arstiabi anti.
 See kogemus suurendas tema huvi ametiühingute töös osalemise vastu. Ametiühingutes pidas ta mitut tähtsat ametikohta. 1975 valiti ta São Bernardo do Campo ja Diadema terasetööliste liidu presidendiks ning 1978 valiti ta sellele kohale tagasi. Ametiühingute seisukohad ei sobinud Brasiilias võimul olevale huntale ja seetõttu omandas Lula vasakpoolsed vaated. 1970. aastate lõpus aitas ta organiseerida streike, mille töövaidluskohus tunnistas ebaseaduslikeks, ja Lula mõisteti kuuks ajaks vangi. Sel põhjusel autasustati Lulat nagu kõiki teisigi, kes hunta võimu ajal poliitilise tegevuse eest vangis istusid, eluaegse pensioniga.
 10. veebruaril 1980 oli Lula nende ametiühingujuhtide, akadeemikute ja teiste intellektuaalide hulgas, kes asutasid Töölispartei. 28. augustil 1983 aitas ta asutada alternatiivset ametiühingute keskliitu Central Única dos Trabalhadores, millest sai tänapäeva Brasiilia suurim ametiühingute keskliit.
 Esimest korda kandideeris Lula valitavasse riigiametisse 1982. Ta kandideeris São Paolo osariigi parlamenti ega osutunud valituks. 1986 valiti ta Brasiilia Rahvuskongressi, kusjuures ta kogus kõige rohkem hääli kogu Brasiilias. Pärast hunta võimu lõppu aitas Töölispartei koostada Brasiilia uut põhiseadust ja suutis sinna saada töötajate tugevad põhiseaduslikud õigused, kuid ta ei suutnud sinna saada punkte, mille põhjal korraldada Brasiilias maareform.
 Esimest korda kandideeris Lula Brasiilia presidendiks 1989. Lulat peeti kandidaatidest kõige vasakpoolsemaks. Ta jõudis valimistel teise vooru, aga kaotas seal parempoolsele Fernando Collor de Mellole, kes rõhus oma kampaanias võitlusele korruptsiooni vastu. Kuid 1992 pidi Collor de Mello tagasi astuma süüdistuste tõttu riigi vara omastamises.
 Lula kandideeris ka 1994 ja 1998 presidendiks. Mõlemal juhul tuli ta teiseks, kaotades Fernando Henrique Cardosole, kes mõlemal juhul võitis esimeses voorus.
 2002. aasta presidendivalimistel võitis Lula esimese vooru, kogudes 46,4% häältest. Tema peamine vastaskandidaat José Serra kogus 23,2%. Nende vahel korraldati teine valimisvoor, mille Lula võitis, kogudes 61,3% häältest.
 Aastal 2006 valiti ta tagasi uueks ametiajaks, mis kestis 1. jaanuarini 2011. Kui tavaliselt toetus võimumeestele nende ametiajal langeb, siis Lulaga oli vastupidi. Ametiaja lõpul oli tema toetus rahva seas 87%.
 Tema järglaseks sai Dilma Rousseff.
 Ajaleht The Washington Post kirjutas 4. oktoobril 2010: "Lula võimu all sai Brasiilia maailma suuruselt kaheksandaks majanduseks, rohkem kui 20 miljonit inimest pääses püsivast vaesusest ja Rio de Janeirole anti 2016. aasta suveolümpiamängude korraldamise õigus: see on esimene kord, mil olümpiamängud peetakse Lõuna-Ameerikas."
 Lula toetab Tobini maksu kehtestamist.
 Aastal 2008 sai ta UNESCO rahupreemia.
 Viited
 Brasiilia presidendid
 Sündinud 1945


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 8.6.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 190/10
 Решение на Общия съд от 22 април 2015 г. — Tomana и др./Съвет и Комисия
 (Дело T-190/12) (1)
 ((Обща външна политика и политика на сигурност - Ограничителни мерки, насочени срещу определени лица и образувания с оглед на положението в Зимбабве - Ограничения за влизане и за транзитно преминаване през територията на Съюза - Замразяване на средства - Правно основание - Явна грешка в преценката - Задължение за мотивиране - Право на защита - Основни права - Пропорционалност))
 (2015/C 190/11)
 Език на производството: английски
 Страни
 Жалбоподатели: Johannes Tomana (Хараре, Зимбабве) и още 120 други жалбоподатели, чиито имена са посочени в приложение към съдебното решение (представители: първоначално D. Vaughan, QC, M. Lester, R. Lööf, barristers, и M. O’Kane, solicitor, впоследствие D. Vaughan, M. Lester и R. Lööf)
 Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: B. Driessen, M. Veiga и A. Vitro) и Европейска комисия (представители: M. Konstantinidis, T. Scharf и Е. Георгиева)
 Встъпила страна в подкрепа на ответниците: Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия (представители: E. Jenkinson, C. Murrell и M. Holt, подпомагани от S. Lee, barrister)
 Предмет
 Искане за отмяна на Решение 2012/97/ОВППС на Съвета от 17 февруари 2012 година за изменение на Решение 2011/101/ОВППС относно ограничителни мерки срещу Зимбабве (ОВ L 47, стр. 50), на Регламент за изпълнение (ЕС) No 151/2012 на Комисията от 21 февруари 2012 година за изменение на Регламент (ЕО) No 314/2004 на Съвета относно някои ограничителни мерки по отношение на Зимбабве (ОВ L 49, стр. 2) и на Решение за изпълнение 2012/124/ОВППС на Съвета от 27 февруари 2012 година за изпълнение на Решение 2011/101/ОВППС относно ограничителни мерки срещу Зимбабве (ОВ L 54, стр. 20) в частта, в която се отнасят до жалбоподателите.
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля жалбата.
 2)
 Г-н Johannes Tomana и останалите 120 жалбоподатели, чиито имена са посочени в приложението, понасят направите от тях съдебни разноски, както и разноските на Съвета на Европейския съюз и на Европейската комисия.
 3)
 Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия понася направените от него съдебни разноски.
 (1) ОВ C 194, 30.6.2012 г.


type: contracts

text:
 12.10.2017
 HR
 Službeni list Europske unije
 L 263/14
 ODLUKA ZAJEDNIČKOG ODBORA EGP-A
 br. 303/2015
 od 11. prosinca 2015.
 o izmjeni Priloga II. (Tehnički propisi, norme, ispitivanje i potvrđivanje) Sporazumu o EGP-u [2017/1814]
 ZAJEDNIČKI ODBOR EGP-a,
 uzimajući u obzir Sporazum o Europskom gospodarskom prostoru (Sporazum o EGP-u), a posebno njegov članak 98.,
 budući da:
 (1)
 Uredba Komisije (EU) 2015/1221 оd 24. srpnja 2015. o izmjeni Uredbe (EZ) br. 1272/2008 Europskog parlamenta i Vijeća o razvrstavanju, označivanju i pakiranju tvari i smjesa, za potrebe njezine prilagodbe tehničkom i znanstvenom napretku (1) treba se uključiti u Sporazum o EGP-u.
 (2)
 Prilog II. Sporazumu o EGP-u trebalo bi stoga na odgovarajući način izmijeniti,
 DONIO JE OVU ODLUKU:
 Članak 1.
 U poglavlju XV. točki 12.zze (Uredba (EZ) br. 1272/2008 Europskog parlamenta i Vijeća) Priloga II. Sporazumu o EGP-u dodaje se sljedeća alineja:
 „—
 32015 R 1221: Uredbom Komisije (EU) 2015/1221 od 24. srpnja 2015. (SL L 197, 25.7.2015., str. 10.).”
 Članak 2.
 Vjerodostojni su tekstovi Uredbe (EU) 2015/1221 na islandskom i norveškom jeziku koji se objavljuju u Dodatku o EGP-u Službenom listu Europske unije.
 Članak 3.
 Ova Odluka stupa na snagu 12. prosinca 2015. pod uvjetom da su sva priopćenja iz članka 103. stavka 1. Sporazuma o EGP-u poslana (*1).
 Članak 4.
 Ova se Odluka objavljuje u odjeljku o EGP-u Službenog lista Europske unije i u Dodatku o EGP-u Službenom listu Europske unije.
 Sastavljeno u Bruxellesu 11. prosinca 2015.
 Za Zajednički odbor EGP-a
 Predsjednica
 Oda SLETNES
 (1) SL L 197, 25.7.2015., str. 10.
 (*1) Ustavni zahtjevi nisu navedeni.


text:
Mr. Scruff a színpadi neve az angol DJ-nek és művésznek, Andy Carthynak. A Sheffieldi Művészeti Főiskolán tanult a Szépművészeti Karon. 1994 óta játszik klubokban, először Manchesterben, később szerte az egész országban. Híres a maratoni dj szettjeiről, melyek gyakran elérik a hat órás hosszúságot is. Eklektikus zenei ízlés jellemzi.
 Biográfia
 Scruff debütáló albuma, a Mr. Scruff a manchesteri Pleasure Records gondozásában jött ki. Hamarosan átszerződött a Ninja Tune kultlabelhez, – ahova a mai napig is tartozik – s hamarosan kiadta a Keep It Unreal és a Trouser Jazz albumokat, immár az új kiadó égisze alatt. A Keep It Unreal legnagyobb slágere, a "Get a Move On" a Moondog "Bird's Lament" c. számának átértelmezése. Ezt a számot rengeteg reklámban felhasználták, többek között Lincoln és Volvo gépjárművek, a Francia Telefontársaság és a GEICO biztosítási cég szpotjai alatt.
 2004-ben, Mr Scruff kiadta a Keep It Solid Steel: Volume 1-t, a Ninja Tune dj mixalbum sorozatának részeként. A tervek szerint a kilencedik Solid Steel albumot szintén ő fogja keverni (Keep it Solid Steel: Volume 2). A Solid Steel sorozat elkészítésében olyan Ninja Tune előadók vettek részt, mint Hexstatic, a The Herbaliser, Dj Food és Amon Tobin.
 Mr. Scruff negyedik stúdióalbumát a 2007-es év végére várják.
 Diszkográfia
 Albumok
 Mr. Scruff (Pleasure Records, 1997)
 Keep It Unreal (Ninja Tune, 1999)
 Mrs. Cruff – a Mr. Scruff album újrakiadása (Ninja Tune, 2005)
 Trouser Jazz (Ninja Tune, 2002)
 Mixalbumok, válogatások
 Heavyweight Rib Ticklers (Unfold Recordings, 2002)
 Keep It Solid Steel Volume 1 (Ninja Tune, 2004)
 Big Chill Classics (Resist Music, 2006)
 Jegyzetek
 Források
 Brit zenészek
 1972-ben született személyek
 Élő személyek


text:
 14.2.2022
 GA
 Iris Oifigiúil an Aontais Eorpaigh
 C 73/8
 Achomharc arna thabhairt an 16 Nollaig 2021 ag Poblacht Chónaidhme na Gearmáine i gcoinne bhreithiúnas na Cúirte Ginearálta (an Tríú Dlísheomra) a fógraíodh an 6 Deireadh Fómhair 2021 i gCás T-238/19, Wepa Hygieneprodukte GmbH agus Daoine Eile v Poblacht Chónaidhme na Gearmáine
 (Cás C-796/21 P)
 (2022/C 73/32)
 Teanga an cháis: an Ghearmáinis
 Tionscnaíodh an cás seo roimh an 1 Eanáir 2022, dáta deiridh an mhaolaithe ar an nGaeilge.


type: other

text:
Tekniske problemer i Højesteret - AirHelp
 Tekniske problemer i Højesteret
 Skrevet af Ada Kozłowska | Sidst opdateret den februar 4, 2015
 Forsinkede flypassagerer strander i det danske retssystem
 ‘Tekniske problemer’ er dén undskyldning flyselskaberne oftest bruger for at undgå, at skulle betale kompensation til forsinkede flypassagerer. Det viser AirHelps database, der omfatter mange tusinde sager.
 Flere prominente retssager i Europa har allerede afgjort sagen om tekniske problemer, eksempelvis Wallentin-Hermann sagen hos EU-domstolen og Huzar vs Jet2.com hos den engelske appelret.
 Det samme i Danmark. Således har de danske domstole siden de første byretssager i 2013 til Østre Landsrets afgørelse i 2014 afgjort sagerne som i resten af Europa.
 Alle retssagerne har taget passagernes forsvar ifølge EU-loven EC 261/2004.
 Men nu har flyselskaberne presset ’tekniske problemer’ for den danske Højesteret, hvilket giver to store problemer for alle flypassagerer.
 Det første problem er risikoen for, at Højesteret træffer en afgørelse, som går i mod flypassagererne og resten af Europa. Hvis Højesteret accepterer, at ’tekniske problemer ’ er det samme som ekstraordinære omstændigheder, tillader Højesteret at flyselskaberne ikke længere skal udbetale kompensation til langt de fleste forsinkede flypassagerer.
 Det andet problem er også alvorligt. For indtil Højesteret har afgjort sagen, vil alle sager, som omhandler tekniske problemer, skulle vente til Højesterets sidste ord. Dette betyder at over 1.000 passagerer skal vente flere måneder, måske op til 5 år, før de kan få deres kompensation, selvom deres sag allerede er i retten. Dertil kommer løbende nye sager om tekniske problemer, som nu bare vil gøre bunken endnu større. De nye forsinkede passagerer kan blive tvunget til at betale retsafgift på kr. 500 for at undgå forældelse af deres krav efter 3 år.
 Så resultat af flyselskabernes manøvre bliver, at de flere tusinde berettigede passagerer, der var strandet i en lufthavn, nu er strandet i danske retssystem.


text:
 Avis juridique important
 |
 21999D0177
 Afgørelse truffet af Det Blandede EØS-udvalg nr. 177/1999 af 17. december 1999 om ændring af bilag XIII (transport) til EØS-aftalen
 EF-Tidende nr. L 074 af 15/03/2001 s. 0004 - 0005
 Afgørelse truffet af Det Blandede EØS-udvalgnr. 177/1999af 17. december 1999om ændring af bilag XIII (transport) til EØS-aftalenDET BLANDEDE EØS-UDVALG HAR -under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde som tilpasset ved protokollen om tilpasning af aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, i det følgende benævnt "aftalen", særlig artikel 98, ogud fra følgende betragtninger:(1) Bilag XIII til aftalen blev ændret ved afgørelse nr. 169/1999 truffet af Det Blandede EØS-udvalg den 26. november 1999(1).(2) Rådets direktiv 1999/37/EF af 29. april 1999 om registreringsdokumenter for motorkøretøjer(2) bør indarbejdes i aftalen -TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:Artikel 1Følgende punkt indsættes efter punkt 24b (Rådets forordning (EF) nr. 2411/98) i bilag XIII til aftalen:"24c. 399 L 0037: Rådets direktiv 1999/37/EF af 29. april 1999 om registreringsdokumenter for motorkøretøjer (EFT L 138 af 1.6.1999, s. 57).Direktivets bestemmelser gælder i forbindelse med aftalen med følgende tilpasninger:EFTA-staterne udsteder registreringsdokumenter efter den model, der er beskrevet i bilag I til direktivet eller den model, der er beskrevet i bilag I og II til direktivet, med følgende tilpasninger:a) i punkt IV, andet led i bilag II, indsættes følgende i andet led:'IS IslandFL LiechtensteinN Norge'b) i punkt IV, fjerde led i bilag I, erstattes udtrykket 'øvrige EU-sprog' med 'EU-sprog og andre EFTA-staters sprog'c) i punkt IV, femte led i bilag I, erstattes udtrykket 'Det Europæiske Fællesskab' med 'Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde'd) i punkt IV, andet led i bilag II, indsættes følgende i andet led:'IS IslandFL LiechtensteinN Norge'e) i punkt IV, fjerde led i bilag II, erstattes udtrykket 'øvrige EU-sprog' med 'EU-sprog og andre EFTA-staters sprog'f) i punkt IV, femte led i bilag II, erstattes udtrykket 'Det Europæiske Fællesskab' med 'Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde'."Artikel 2Teksten til direktiv 1999/37/EF på islandsk og norsk, som er knyttet til de respektive sproglige udgaver af denne afgørelse, er autentiske.Artikel 3Denne afgørelse træder i kraft den 18. december 1999, forudsat at Det Blandede EØS-udvalg har modtaget alle fornødne meddelelser i henhold til aftalens artikel 103, stk. 1.Artikel 4Denne afgørelse offentliggøres i EØS-afsnittet i og EØS-tillægget til De Europæiske Fællesskabers Tidende.Udfærdiget i Bruxelles, den 17. december 1999.På Det Blandede EØS-udvalgs vegneN. v. LiechtensteinFormand(1) EFT L 61 af 1.3.2001, s. 25.(2) EFT L 138 af 1.6.1999, s. 57.


text:
 11.9.2004
 NL
 Publicatieblad van de Europese Unie
 C 228/44
 Doorhaling van zaak T-311/99 (1)
 (2004/C 228/103)
 (Procestaal: Nederlands)
 De president van de Tweede kamer (uitgebreid) van het Gerecht van eerste aanleg van de Europese Gemeenschappen heeft bij beschikking van 11 mei 2004 de doorhaling in het register gelast van zaak T-311/99: Tankstation Haarhuis BV, ondersteund door Koninkrijk der Nederlanden, tegen Commissie van de Europese Gemeenschappen.
 (1) PB C 63 van 4.3.2000.


text:
W Bydgoszczy istniały dwa żydowskie cmentarze - stary i nowy. Istniał także cmentarz żydowski w Bydgoszczy-Fordonie.
 Cmentarz żydowski „stary”
 Pierwszy cmentarz żydowski w Bydgoszczy został założony w 1816 r. na obecnym Wzgórzu Henryka Dąbrowskiego przy ul. Filareckiej. Cmentarz zamknięto dla pochówków w 1874 roku. W roku 1915 cmentarz był już częściowo zniszczony, a w 1939 roku znajdowało się tam jeszcze kilkadziesiąt nagrobków. Nekropolia została zniszczona w czasie II wojny światowej przez hitlerowców. Kilka pozostałych nagrobków usunięto w latach 1947-1948. Jedyną pozostałością była istniejąca jeszcze w latach 80. XX wieku pompa przy wejściu do cmentarza.
 W 2008 zaproponowano, aby miejsce dawnego cmentarza upamiętnić ustawieniem na skwerze przy ul. Filareckiej kilkumetrowej, emitującej światło laserowe menory (siedmioramiennego świecznika). Wokół niej miał stanąć murek z autentycznych macew, pozostałych po zniszczonych przez Niemców cmentarzach żydowskich w Bydgoszczy. Zgodnie z żydowską tradycją wszystkie planowane elementy miały być zwrócone w stronę Jerozolimy. Projekt ten nie doczekał się realizacji.
 Cmentarz żydowski „nowy”
 „Nowy” cmentarz żydowski założono w 1874 roku przy ul. Szubińskiej 110 (rejon obecnej ulicy Ikara). Miał on powierzchnię 6 ha. Także i on także całkowicie zniszczony przez Niemców w 1940 roku. Ostateczna likwidacja cmentarza nastąpiła w latach 1948-1950, kiedy to zmarłych ekshumowano i powtórnie pochowano na Cmentarzu Bohaterów na Wzgórzu Wolności. Ostatnie szczątki znaleziono w 1999, co oznacza, że część powstałej później w tym miejscu zabudowy stoi na dawnych grobach.
 Nie zachował się żaden nagrobek, zachował się natomiast żydowski dom pogrzebowy (nr 20A). Roszczenia do tego terenu zgłaszała żydowska gmina wyznaniowa w Warszawie, jednakże komisja majątkowa z uwagi na całkowitą zmianę przeznaczenia tego terenu wniosek ten odrzuciła w 2013r.
 Zobacz też
 Cmentarz żydowski w Bydgoszczy-Fordonie
 Cmentarze w Bydgoszczy
 Przypisy
 Bibliografia
 Linki zewnętrzne
 Stary cmentarz żydowski w Bydgoszczy na portalu Wirtualny Sztetl
 Nowy cmentarz żydowski w Bydgoszczy na portalu Wirtualny Sztetl
 Cmentarz żydowski
 Bydgoszcz


text:
RT I, 27.06.2014, 2
 Vastu võetud 19.06.2014 nr 24
 1) paragrahvi 1 lõike 2 punkt 7 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
 „7) kütuste suhtes, mida kasutatakse laevadel, kus rakendatakse heitevähendusmeetodeid vastavalt Euroopa nõukogu direktiivi 1999/32/EÜ, mis käsitleb väävlisisalduse vähendamist teatavates vedelkütustes ja millega muudetakse direktiivi 93/12/EMÜ (EÜT L 121, 11.05.1999, lk 13–18), artiklitele 4c ja 4e, piiramata artikli 3a kohaldamist.“;
 „(2) Gaasiõli käesoleva määruse tähenduses on igasugune toornaftast toodetud vedelkütus, mis vastab KN alamrubriikidele 2710 19 25, 2710 19 29, 2710 19 31–2710 19 48 ja 2710 20 11–2710 20 19, sh gaasiõli, mis on ette nähtud kasutamiseks väljaspool teid töötavates liikurmasinates, siseveelaevades, põllu- ja metsamajandustraktorites ning väikelaevades, ja toornaftast toodetud vedelkütus, mis on mõeldud kasutamiseks järgmistes õigusaktides nimetatud diiselmootorites:
 1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 94/25/EÜ väikelaevu käsitlevate liikmesriikide õigus- ja haldusnormide ühtlustamise kohta, kui need laevad on merel (EÜT L 164, 30.6.1994, lk 15–38);
 2) Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 97/68/EÜ väljaspool teid kasutatavate liikurmasinatele paigaldatavate sisepõlemismootorite heitgaaside ja tahkete heitmete vähendamise meetmeid käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT L 59, 27.2.1998, lk 1–86);
 3) Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2000/25/EÜ, põllumajandus- ja metsatraktorite mootoritest paisatavate gaasiliste ja tahkete osakeste heitmete vastu võetavate meetmete kohta, millega muudetakse nõukogu direktiivi 74/150/EMÜ (EÜT L 173, 12.7.2000, lk 1–34).“;
 3) paragrahvi 2 lõiked 6 ja 7 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
 „(6) Kerge kütteõli käesoleva määruse tähenduses on igasugune kütteks või mootorikütusena kasutatav gaasiõli, mis vastab KN alamrubriikidele 2710 19 43–2710 19 48 või 2710 20 11–2710 20 19.
 1) igasugune toornaftast toodetud vedelkütus, välja arvatud laevakütused, mis vastab KN alamrubriikidele 2710 19 51–2710 19 68 või 2710 20 31–2710 20 39;
 2) igasugune toornaftast toodetud vedelkütus, välja arvatud käesoleva paragrahvi lõigetes 2 ja 9 määratletud kütused, mis oma destillatsiooniulatuse tõttu kuulub kütusena kasutatavate raskeõlide kategooriasse ning mille mahust alla 65% (kaasa arvatud destillatsioonikaod) destilleerub ASTM D86 meetodi järgi temperatuuril 250 °C. Kui destillatsiooni ei saa eelmainitud meetodi järgi kindlaks määrata, klassifitseeritakse naftasaadus raske kütteõlina.“;
 4) paragrahvi 2 lõige 9 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
 „(9) Laevakütus käesoleva määruse tähenduses on igasugune laeval kasutamiseks määratud ja laeval kasutatav toornaftast, põlevkiviõlist või muust toorainest saadud vedelkütus, kaasa arvatud toornaftast saadud vedelkütus, mida kasutatakse siseveelaevadel ja väikelaevadel, nagu on määratud direktiivides 94/25/EÜ ja 97/68/EÜ. Laevakütus hõlmab ka järgmisi kütuseid:
 1) laeva diislikütus – laevakütus, mis vastab käesoleva määruse lisas 4 esitatud DMB kvaliteediklassi määratlusele, välja arvatud väävlisisalduse piirmäärade osas;
 2) laeva kerge kütteõli – laevakütus, mis vastab käesoleva määruse lisas 4 esitatud DMX, DMA ja DMZ kvaliteediklassi määratlusele, välja arvatud väävlisisalduse piirmäärade osas.“;
 5) paragrahvi 2 täiendatakse lõikega 16 järgmises sõnastuses:
 „(16) Heitevähendusmeetod käesoleva määruse tähenduses on igasugune seadmestiku, materjali, seadme, aparaadi laevale paigaldamise, alternatiivse kütuse kasutamise või muu protseduuri kasutamine alternatiivina madala väävlisisaldusega laevakütuse kasutamisele, mis vastab käesoleva määruse lisa 9 tabelis 1 esitatud kriteeriumitele ja on kontrollitav, mõõdetav ja tulemuslik.“;
 6)paragrahvi 4 lõige 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
 „(1) Raske kütteõli kasutamine on lubatud, kui see vastab käesoleva määruse lisas 7 sätestatud keskkonnanõuetele, välja arvatud:
 1) vedelkütusevaru seaduse § 2 lõike 1 punkti 3 alusel moodustatud kütteõli varu, kus raske kütteõli väävlisisaldus võib olla kuni 30 000 mg/kg (3,00% massist);
 2) raske kütteõli, mida tarnitakse heitevähendusmeetodeid kasutavate laevade tankimiseks suletud süsteemides, kus raske kütteõli väävlisisaldus võib olla kuni 35 000 mg/kg (3,50% massist).“;
 7) paragrahvi 4 lõige 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
 „(3) Põlevkivikütteõli kasutamine on lubatud, kui see vastab käesoleva määruse lisas 8 sätestatud keskkonnanõuetele,välja arvatud põlevkivikütteõli, mida tarnitakse heitevähendusmeetodeid kasutavate laevade tankimiseks suletud süsteemides, kus väävlisisaldus võib olla kuni 35 000 mg/kg (3,50% massist).“;
 8) paragrahvi 5 pealkiri muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
 „§ 5. Gaasiõli väävlisisalduse piirnormid“;
 9) paragrahvi 5 lõige 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
 „(2) Siseveelaevades ja väikelaevades võib kasutada gaasiõli, mille väävlisisaldus ei ületa 10 mg/kg (0,001% massist).“;
 10) paragrahvi 5 täiendatakse lõikega 3 järgmises sõnastuses:
 „(3) Käesoleva paragrahvi lõigetes 1 ja 2 nimetamata gaasiõlisid võib kasutada, kui nende väävlisisaldus ei ületa 1000 mg/kg (0,1% massist).“;
 11) paragrahvi 7 lõige 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
 „(1) Eesti Vabariigi territoriaalvetes, majandusvööndis ja väävliühendite heitkoguste kontrollialadel, mille Rahvusvahelise Mereorganisatsioon (edaspidi IMO) on määranud 1978. aasta protokolliga muudetud 1973. aasta rahvusvahelise konventsiooni laevade põhjustatud merereostuse vältimise kohta (edaspidi MARPOLi konventsioon) VI lisas, mis on lisatud MARPOLi konventsioonile 1997. aasta protokolliga, on lubatud kasutada laevakütuseid, mille väävlisisaldus ei ületa 10 000 mg/kg (1,0% massist). Nimetatud nõue kehtib kõikide lippude all sõitvate laevade suhtes, kaasa arvatud laevad, mis alustasid sõitu väljaspool Euroopa Liitu. Alates 1. jaanuarist 2015 on lubatud kasutada laevakütuseid, mille väävlisisaldus ei ületa 1000 mg/kg (0,1% massist).“;
 12) paragrahvi 7 lõige 8 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
 „(8) Käesoleva paragrahvi lõigete 1 ning 3–5 nõuetele vastava madala väävlisisaldusega laevakütuse kasutamise alternatiivina lubab Veeteede Amet laeval kasutada heitevähendusmeetodeid, eeldusel et:
 2) laev omab heidete pidevseire seadmeid;
 3) heitevähendusmeetodid vastavad käesoleva määruse lisa 9 tabelis 1 esitatud kriteeriumitele.“;
 13)paragrahvi 7 täiendatakse lõigetega 9–11 järgmises sõnastuses:
 „(9) Käesoleva paragrahvi lõike 8 alusel heitevähendusmeetodi kasutamise lubamisel võetakse arvesse:
 3) käesoleva paragrahvi 7 lõike 10 kohaste katsete tulemusi;
 (10) Lisaks käesoleva paragrahvi lõikes 8 nimetatud heitevähendusmeetoditele lubab Veeteede Amet Eesti lipu all sõitval laeval või Eesti jurisdiktsiooni alla kuuluval merealal katsetada uusi heitevähendusmeetodeid, mille vältel ei pea täitma käesoleva määruse § 7 lõigetes 1 ja 3–5 sätestatud nõudeid, kui heitevähendusmeetodi katsetamise taotleja täidab järgmised tingimused:
 (11) Veeteede Amet kooskõlastab käesoleva paragrahvi lõigetes 8 ja 10 nimetatud heitevähendusmeetodite lubamise Keskkonnaministeeriumiga.“;
 14) paragrahvi 12 olemasolev tekst loetakse lõikeks 1 ja seda täiendatakse punktiga 4 järgmises sõnastuses:
 „4) kontrollib laevale paigaldatud heitgaaside puhastussüsteemist väljutavate heitgaaside mõõtmistulemusi.“;
 15) paragrahvi 12 täiendatakse lõigetega 2–4 järgmises sõnastuses:
 „(2) Kui Keskkonnainspektsioon leiab, et laeval kasutatav laevakütus ei vasta käesoleva määruse § 7 lõigetes 3 või 4 esitatud keskkonnanõuetele, on Keskkonnainspektsioonil õigus nõuda, et laev:
 1) esitaks kirjalikud tõendid meetmete kohta, mis on võetud nõuetele vastavuse saavutamiseks;
 2) esitaks kirjalikud tõendid, et vastavalt reisikavale on püütud osta § 7 lõigetes 3 või 4 nimetatud keskkonnanõuetele vastavat laevakütust ja kui see ei olnud kavandatud kohas kättesaadav, siis proovitud leida alternatiivseid võimalusi nõuetele vastava kütuse saamiseks.
 (4) Kui laev on esitanud kirjalikud tõendid selle kohta, et § 7 lõigetes 3 või 4 nimetatud keskkonnanõuetele vastav laevakütus ei ole olnud kättesaadav, siis teavitab Keskkonnainspektsioon sellest Euroopa Komisjoni.“;
 16) määrust täiendatakse paragrahviga 121 järgmises sõnastuses:
 „§ 121. Rakendussäte
 Käesoleva määruse § 7 lõiked 6 ja 7 tunnistatakse kehtetuks alates 2015. aasta 1. jaanuarist.“;
 17) määruse lisad 2 ja 4 asendatakse käesoleva määruse lisadega 1 ja 2;
 18) määrust täiendatakse lisaga 9 vastavalt käesoleva määruse lisale 3;
 19) määruse normitehnilist märkust täiendatakse tekstiosaga järgmises sõnastuses:
 „Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2012/33/EL, millega muudetakse direktiivi 1999/32/EÜ laevakütuste väävlisisalduse kohta (ELT L 327, 27.11.2012, lk 1–13).“


text:
AC/DC (stylizovaný zápis ACϟDC) je australská rocková hudební skupina, kterou v roce 1973 v Sydney založili bratři Angus Young a Malcolm Young. Kapela je spolu s Led Zeppelin, Deep Purple nebo Black Sabbath považována za průkopníky hard rocku a heavy metalu. Členové však styl kapely označují jako rock and roll.
 Skupina prošla několika změnami sestavy předtím, než v roce 1975 vydala své debutové album High Voltage. K další změně sestavy došlo v roce 1977 na pozici baskytaristy, když Cliff Williams nahradil Marka Evanse. V roce 1979 vydala kapela velice úspěšné album Highway to Hell. Zpěvák a spoluautor písní Bon Scott však 19. února 1980 zemřel na otravu alkoholem a byl nalezen mrtev na zadním sedadle automobilu svého kamaráda. Kapela uvažovala o ukončení činnosti, ale brzy byl jako nový zpěvák vybrán Brian Johnson, bývalý člen skupiny Geordie. Ve stejném roce vydala kapela své nejúspěšnější album Back in Black.
 Následující album For Those About to Rock We Salute You bylo také velice úspěšné a stalo se prvním hard rockovým albem, které se dostalo na první místo amerického žebříčku. Po odchodu bubeníka Phila Rudda v roce 1983 však začala popularita kapely a prodejnost jejích desek klesat. Nepříznivý trend zvrátilo až album The Razors Edge z roku 1990. Phil Rudd se do kapely vrátil v roce 1994 a podílel se na albu Ballbreaker z roku 1995. Další album Stiff Upper Lip vyšlo v roce 2000 a kritikou bylo pozitivně přijato. Dále kapela vydala v prosinci roku 2014 album Rock or Bust. „Zatím” posledním albem se stalo album Power Up, které kapela vydala v listopadu roku 2020. Album se stalo nejrychleji prodávaným albem celého ROKU. AC/DC momentálně pracuje na dalším albu.
 Kapela prodala po celém světě asi 160 milionů alb a z toho 68 milionů ve Spojených státech. Alba Back in Black se celosvětově prodalo 52 milionů kopií, z toho 21 milionů ve Spojených státech amerických. Back in Black je tudíž druhým celosvětově nejprodávanějším albem historie, úspěšnější bylo jen album Michaela Jacksona – Thriller, kterého se prodalo přes 100 milionů kopií Kapela se umístila čtvrtá na seznamu 100 Greatest Artists of Hard Rock televize VH1 a televizí MTV byla vyhlášena „sedmou nejlepší heavy metalovou kapelou všech dob“.
 Jméno
 Angus a Malcolm Youngovi tvrdí, že je název kapely napadl, když viděli zkratku AC/DC na šicím stroji svojí sestry Margaret (dle některých zdrojů šlo o vysavač. Jiná verze vypráví, že bratři Youngové viděli zmíněnou značku kdesi za městem na transformátoru). V angličtině je AC/DC zkratkou termínu "alternating current/direct current", tj. "střídavý proud/stejnosměrný proud". Bratři měli pocit, že jméno dobře charakterizuje nefalšovanou energii a energická vystoupení skupiny. Souvislost s elektřinou podporuje i logo skupiny, kde AC a DC odděluje blesk.
 V některých kulturách však zkratka slangově „AC/DC“ označuje bisexuály. Skupina se vyjádřila, že si toho nebyla vědoma až do chvíle, kdy jim to po jednom z jejich prvních koncertů řekl taxikář, který je vezl. Někteří náboženští představitelé tvrdili, že zkratka znamená "Anti-Christ/Devil's Child(ren)", nebo "Anti-Christ/Devil Christ", případně má ještě jiné významy. Tyto spekulace se mezi kritiky udržely a ti se snažili kapelu prezentovat jako satanisty. Kapela tyto interpretace svého jména odmítla s tím, že jsou úmyslně vykonstruované za účelem poškození kapely.
 Mnoho kapel hrajících coververze písní od AC/DC nějakým způsobem jméno kapely napodobily, například BC/DC z Britské Kolumbie, nebo AC/DShee kterou tvoří samé ženy ze San Francisca V Česku se kapele někdy přezdívá Praha/Děčín, případně bouřka mezi Prahou a Děčínem, protože SPZ těchto dvou měst tvoří zkratku AC/DC.
 Historie
 Bratři Angus Young, Malcolm Young a George Young se narodili v Glasgow ve Skotsku a do Austrálie se s většinou své rodiny přestěhovali v roce 1963. George se jako první z nich naučil hrát na kytaru a byl členem The Easybeats, nejúspěšnější australské kapely 60. let 20. století. V roce 1966 pak vydali mezinárodní hit „Friday On My Mind“. Malcolm pokračoval ve stopách svého bratra a v Newcastlu v Novém Jižním Walesu hrál v kapele Velvet Underground (nezaměňovat se slavnější stejnojmennou kapelou z New Yorku).
 Začátky
 Malcolm a Angus Youngovi založili AC/DC v listopadu 1973. Dalšími členy se stali baskytarista Larry Van Kriedt, zpěvák Dave Evans a Colin Burgess, bývalý bubeník kapely The Master's Apprentices. Kapela odehrála svůj první koncert v klubu Chequers v Sydney 31. prosince 1973. Později podepsali smlouvu s labelem Albert Productions. Sestava kapely se často měnila, jako první byl vyhozen Colin Burgess a posléze se v kapele vystřídalo několik baskytaristů a bubeníků.
 Ve stejné době začal Angus Young při koncertech nosit svou charakteristickou školní uniformu. Uniforma údajně pocházela z Ashfield Boys High School, kde studoval, a s nápadem, aby ji při koncertech nosil, přišla jeho sestra Margaret. Angus zkoušel také další kostýmy, například Spider-Mana, Zorra, gorilu, nebo parodii na Supermana jménem Super-Ang. V úplných začátcích také kapela experimentovala se saténovým oblečením, ale této myšlenky se členové vzdali, když zjistili, že stejně se obléká kapela Skyhooks z Melbourne.
 Bratři Youngovi dospěli k názoru, že Evans není dobrým frontmanem, protože jim připadal spíše jako glam rocker jako například Gary Glitter. Při koncertech často místo Evanse vystupoval první manažer kapely Dennis Laughlin, který byl dříve zpěvákem kapely Sherbet. Evans měl také s Laughlinem osobní spory, které přispěly k negativnímu pohledu ostatních členů kapely na jeho osobu. V důsledku těchto sporů byl Evans z kapely vyhozen a frontmanem AC/DC se stal zkušený zpěvák a přítel George Younga Ronald Belford "Bon" Scott.
 Éra Bona Scotta (1974–1980)
 Bon Scott nahradil Evanse v září 1974. Scott předtím působil v kapelách The Spektors (1964–66), The Valentines (1966–70) a Fraternity (1970–73). Kapela nahrála s Evansem jen jeden singl a to "Can I Sit Next to You"/"Rockin' in the Parlour" a píseň "Can I Sit Next to You" byla nakonec nahrána znovu se Scottem pod názvem "Can I Sit Next to You Girl".
 High Voltage, první album kapely, vyšlo v roce 1975 jen v Austrálii. Jeho nahrávání trvalo jen deset dní, hudbu složili bratři Youngovi a texty napsal Scott. Během několika měsíců se stabilizovala sestava kapely, kterou tvořil Scott, bratři Youngovi, baskytarista Mark Evans a bubeník Phil Rudd. Ve stejném roce také kapela vydala singl „It's a Long Way to the Top (If You Wanna Rock 'n' Roll)“, který se stal populární rockovou hymnou. Píseň byla zařazena na T.N.T., druhé album kapely, které také obsahovalo další velký hit, „High Voltage“.
 Mezi lety 1974 a 1977 kapela pravidelně vystupovala v pořadu Molly Meldrum „Countdown“, celostátním pořadu o populární hudbě, a AC/DC se postupně stávali jednou z nejpopulárnějších australských kapel. Vystoupení ze dne 3. dubna 1977 bylo jejich posledním televizním vystoupením na více než dvacet let.
 Mezinárodní úspěch (1976–1978)
 V roce 1976 podepsala kapela smlouvu s Atlantic Records a vydala se na turné po Velké Británii a po Evropě. Získali neocenitelné zkušenosti s vystupováním na stadionech, když dělali předkapely skupinám Kiss, Aerosmith, Styx a Blue Öyster Cult a vystupovali jako hlavní hvězdy spolu s kapelou Cheap Trick.
 První mezinárodně distribuované album AC/DC byla kompilace z alb High Voltage a T.N.T., opět pojmenována High Voltage. Album vyšlo v roce 1976 pod labelem Atlantic Records a prodaly se jej tři miliony kopií. Album bylo zaměřeno především na T.N.T. a z předešlého alba High Voltage na něm byly obsaženy jen dvě písně.
 Další studiové album kapely, Dirty Deeds Done Dirt Cheap, vyšlo ve stejném roce jak v australské, tak v mezinárodní verzi. Seznam skladeb na těchto dvou verzích se lišil, mezinárodní verze například obsahovala píseň "Rocker" z alba T.N.T., naopak australská verze obsahovala například píseň "Jailbreak". Album Dirty Deeds nevyšlo ve Spojených státech amerických až do roku 1980, kdy byla kapela na vrcholu své popularity.
 Po vydání alba Let There Be Rock byl vyhozen baskytarista Mark Evans pro osobní spory s Angusem Youngem. Nahradil jej Cliff Williams, který spolu s Malcolmem Youngem později zpíval doprovodné vokály. Bratři Youngovi Evansův odchod nijak nerozváděli a nevyjadřovali se k němu, ale Richard Griffiths, šéf Epic Records a agent AC/DC v polovině 70. let, později prohlásil: „Věděli jste, že Mark nevydrží, byl to prostě moc hodný kluk.“
 AC/DC měli vliv na formování NWOBHM, například kapel Saxon a Iron Maiden, které se objevily na konci 70. let v reakci na úpadek tradičních heavy metalových kapel 70. let 20. století. V roce 2007 označili kritici AC/DC spolu s Thin Lizzy, UFO, Scorpions a Judas Priest za „druhou generaci stoupajících hvězd, připravených prorazit, když stará garda začala upadat.“
 Úspěch v USA (1977–1979)
 První vystoupení kapely ve Spojených státech amerických zařídilo michiganské rádio AM 600 WTAC v roce 1977. Manažer rádia Peter C. Cavanaugh zorganizoval vystoupení v Capitol Theater ve Flintu. Předkapelou byli MC5, kteří se pro tuto příležitost opět sjednotili. Koncert začal písní "Live Wire" a skončil písní "It's a Long Way to the Top (If You Wanna Rock 'n' Roll)".
 AC/DC začali být britskými médií ztotožňováni s punkovým hnutím. Díky své popularitě však úspěšně přečkali pozdvižení okolo punku a postupně začali získávat v Británii status kultovní kapely.
 V roce 1978 vyšlo album Powerage, na kterém se poprvé podílel baskytarista Cliff Williams a které obsahovalo ostřejší riffy než předchozí album Let There Be Rock. Z alba Powerage byl vydán pouze jeden singl a to „Rock 'n' Roll Damnation“, který se stal zatím nejúspěšnějším singlem kapely, když se v žebříčku umístil na 24. místě. Koncert v Apollo Theatre v Glasgow byl nahrán a vydán jako album If You Want Blood. Album obsahovalo jak klasické písně jako "Whole Lotta Rosie", "Problem Child", a "Let There Be Rock", ale také méně známé písně, například "Riff Raff". Šlo o poslední album kapely v sestavě se Scottem, které produkovali Harry Vanda a George Young.
 Šesté album kapely, Highway to Hell, produkoval Mutt Lange a bylo vydáno v roce 1979. Jde o první album AC/DC, které se dostalo mezi 100 nejprodávanějších alb ve Spojených státech amerických, když se umístilo na 17. místě a posunulo AC/DC mezi nejpopulárnější hard rockové kapely. Highway to Hell klade větší důraz na doprovodné vokály, ale stále má zvuk charakteristický pro AC/DC, který tvoří rychlé, jednoduché a úderné riffy.
 Smrt Bona Scotta (1980)
 Dne 19. února 1980 zemřel v Londýně Bon Scott po zkonzumování značného množství alkoholu. Jeho známý Alistair Kinnear jej přes noc nechal ve svém autě, kde jej také ráno nalezl a okamžitě odvezl do nemocnice King's College v Camberwellu, kde byl Scott prohlášen za mrtvého. Ačkoliv se často tvrdí, že zemřel na udušení vdechnutými zvratky, jako oficiální důvod úmrtí byla uvedena otrava alkoholem a nešťastná náhoda. Scott byl pohřben ve Fremantle v Západní Austrálii, v oblasti, do které se jeho rodina přestěhovala, když byl dítě.
 Některé nejasnosti oficiální verze se staly terčem stoupenců konspiračních teorií, kteří tvrdí, že Scott zemřel na předávkování heroinem, byl zabit výfukovými plyny přiváděnými do auta, nebo že Kinnear neexistoval. Scott byl navíc astmatik a teplota byla v den jeho smrti pod bodem mrazu. Dalšími členy kapely, kteří měli problémy s alkoholem, byli Malcom Young a Phil Rudd a oba se museli z alkoholismu léčit.
 Hledání nového zpěváka
 Po Scottově úmrtí krátce kapela zvažovala ukončení činnosti, ale její členové nakonec dospěli k názoru, že Scott by si přál, aby AC/DC pokračovali. Uvažovalo se o několika možných kandidátech, kteří by jej mohli nahradit. Jedním z nich byl bývalý zpěvák kapely Back Street Crawler Terry Slesser, ale ten se rozhodl nevstoupit do již zavedené kapely a zahájil svou úspěšnou sólovou kariéru. Další kandidát, Buzz Sherman, bývalý člen kapely Moxy, se nebyl schopen připojit kvůli problémů s hlasem. Zbývající členové AC/DC se nakonec rozhodli pro bývalého člena skupiny Geordie, Briana Johnsona.
 Angus Young později vzpomínal: "Pamatuju si, jak mi Bon pouštěl písně od Little Richarda a poté mi popisoval, jak viděl Briana zpívat." O jeho koncertě říkal: "Ten týpek řval, jak jen jeho plíce dovolovaly, a další, co si pamatuju, je, že sebou švihl o zem. Byl na zemi, válel se a křičel. Přišlo mi to skvělé a jako vrchol všeho — nemohlo to mít lepší přídavek — toho týpka odvezli na vozíku." Později toho dne byl Johnsonovi diagnostikován zánět slepého střeva, který byl příčinou jeho svíjení se na zemi.
 Na konkurzu zazpíval Johnson písně „Whole Lotta Rosie“ z alba Let There Be Rock a „Nutbush City Limits“ od Ikea a Tiny Turnerových. Několik dní po konkurzu byl Johnson přijat.
 Éra Briana Johnsona (1980–2016)
 S Johnsonem dokončila kapela písně pro album Back in Black, které začala psát ještě za Scottova života. Nahrávání probíhalo v Compass Point Studios na Bahamách několik měsíců po Scottově smrti a produkoval jej Mutt Lange. Back in Black se stalo nejúspěšnějším albem AC/DC a také jedním z nejúspěšnějších hard rockových alb všech dob. Album také obsahuje několik z nejpopulárnjších hard rockových písní vůbec, například "Hells Bells", "You Shook Me All Night Long" a titulní píseň "Back in Black". Rok po vydání získalo platinovou desku a do roku 2006 se jej ve Spojených státech amerických prodalo přes 21 milionů kopií. Celkově bylo prodáno více než 50 milionů kopí a proto se stalo 2. nejprodávanějším albem všech dob. Na britském žebříčku dosáhlo album prvního místa.
 Následující album z roku 1981, For Those About to Rock We Salute You, se také prodávalo dobře a dočkalo se i pozitivních ohlasů u kritiky. Z alba byly vybrány dvě písně, které vyšly jako singly a staly se jedněmi z nejpopulárnějších, a to "Let's Get It Up" a "For Those About to Rock", které se umístily na 13., respektive 15. místě britské hitparády. Kapela se pro nahrávání svého dalšího alba Flick of the Switch rozešla s Langem, protože se chtěla vrátit k jednoduchosti a syrovosti svých prvních alb.
 Ruddův odchod (1983)
 Phill Rudd začal v důsledku konzumace drog mít psychické problémy a trpěl halucinacemi. Přátelství mezi Ruddem a Malcolmem Youngem začalo upadat a jejich vztahy se zhoršily až tak, že po dlouhé době vzájemných antipatií se oba poprali. Dvě hodiny po rvačce byl Rudd z kapely vyhozen. Ačkoliv Rudd již dokončil většinu své práce na novém albu, v kapele jej po konkurzu nahradil bubeník Simon Wright. V nové sestavě vydala kapela album Flick of the Switch, které je považováno za málo propracované a snáze zapomenutelné. Jeden kritik prohlásil, že kapela „udělala devětkrát stejné album“. AC/DC byli v čtenářské anketě časopisu Kerrang! zvoleni osmým největším zklamáním roku 1984. Přesto se album dostalo až na 4. místo britského žebříčku a kapela zaznamenala menší úspěch i se singly "Nervous Shakedown" a "Flick of the Swich".
 Album Fly on the Wall, které produkovali bratři Youngovi a kapela jej vydala v roce 1985, bylo také považováno za dílo bez inspirace a bez cíle. Bylo také vydáno video stejného jména, ve kterém kapela hrála v baru pět z desíti písní, které byly na albu obsaženy.
 V roce 1986 dosáhla úspěchu píseň určená pro rádia „Who Made Who“. Album Who Made Who bylo soundtrackem k filmu Stephena Kinga Maximum Overdrive a dá se částečně označit za kompilaci největších hitů. Na albu totiž byly obsaženy jak staré hity jako například "Hells Bells", nebo "Ride On" spolu s novějšími jako je "Sink the Pink" a dvěma instrumentálními písněmi, "D.T" a "Chase the Ace".
 V únoru 1988 byli AC/DC uvedeni do síně slávy Australské asociace nahrávacího průmyslu (Australian Recording Industry Association).
 Obnovení popularity (1988–2000)
 Album AC/DC z roku 1988, Blow Up Your Video, bylo nahráváno v Miraval Studio v Le Val ve Francii a na jeho tvorbě se opět podíleli původní producenti Harry Vanda a George Young. Kapela nahrála devatenáct písní a na album jich bylo zařazeno deset, přesto bylo album kritizováno za to, že obsahuje mnoho „výplně“. Blow up Your Video dosáhlo značného komerčního úspěchu, prodalo se jej více kopií než předchozích dvou alb dohromady a na britském žebříčku se umístilo na druhém místě, což byl největší úspěch od alba Back in Black z roku 1980. Singl „Heatseeker“ se dostal do první dvacítky singlového žebříčku a album obsahovalo i další populární písně, například „That's The Way I Wanna Rock And Roll“. Světové turné k albu začalo v únoru 1988 v Perthu. V dubnu 1988 oznámil Malcolm Young, že turné na nějakou dobu opustí, především kvůli léčbě z alkoholismu. V kapele jej zatím nahradil jeho příbuzný Stevie Young.
 Po skončení turné z kapely odešel Simon Wright a začal spolupracovat na albu Ronnieho Jamese Dia Lock up the Wolves. V kapele jej nahradil studiový hudebník Chris Slade. Johnson se dění ve skupině také několik měsíců neúčastnil, protože se rozváděl, takže bratři Youngovi napsali všechny písně pro nové album, v čemž pokračovali i u následujících alb. Nové album z roku 1990, The Razors Edge, produkoval Bruce Fairbairn, který dříve spolupracoval s Aerosmith a Bon Jovi. Album znamenalo pro AC/DC úpsěšný návrat mezi nejpopulárnější kapely. Hity "Thunderstruck" a "Are You Ready" se umístily na 5., respektive 16. místě žebříčku Mainstream Rock Tracks a „Moneytalks“ se umístil na 23. místě amerického singlového žebříčku. Album získalo několik platinových desek a ve Spojených státech amerických se dostalo v žebříčku do nejlepší desítky. Několik koncertů na turné k albu Razors Edge bylo nahráno a ty posloužily jako základ živého alba s názvem Live. Album opět produkoval Fairbairn a je považováno za jedno z nejlepších živých alb 90. let. O rok později nahrála kapela píseň „Big Gun“ pro soundtrack k filmu Arnolda Schwarzeneggera Poslední akční hrdina. Singl s písní se umístil na prvním místě žebříčku U.S. Mainstream Rock, což se kapele povedlo vůbec poprvé.
 V roce 1994 pozvali Youngovi Phila Rudda na několik jam session. Nakonec se opět stal bubeníkem kapely a nahradil Sladea, který se s kapelou rozešel v dobrém, protože chápal chuť členů hrát opět s Ruddem. Sestava z let 1980–1983 se tak sjednotila a v roce 1995 vydala album Ballbreaker, které nahrála v Ocean Way Studios v Los Angeles a produkoval jej Rick Rubin. První singl z alba, "Hard as a Rock", se umístil na prvním místě amerických žebříčků. Byly vydány i další dva singly a to "Hail Caesar" a "Cover You in Oil".
 V roce 1997 vyšel box set Bonfire. Obsahoval čtyři alba, remaseterovanou verzi Back in Black, Volts (disk s alternativními verzemi, nevydanými písněmi a živými nahrávkami) a dvě živá alba, Live from the Atlantic Studios a Let There Be Rock: The Movie. Americká verze obsahovala barevný booklet, oboustranný plakát, nálepku, smývatelné tetování, otvírák a trsátko.
 V roce 2000 vydali AC/DC své šestnácté studiové album, Stiff Upper Lip, které produkoval George Young. Album bylo kritikou přijato pozitivněji než předchozí Ballbreaker, ale byl mu vyčítán nedostatek nových nápadů. Australská verze obsahovala bonusový disk se třemi propagačními videi a několika živými nahrávkami pořízenými v Madridu v roce 1996. Album Stiff Upper Lip se umístilo na prvním místě žebříčku v pěti zemích, mimo jiné v Argentině a v Německu. Ve Spojených státech se album umístilo na sedmém místě. První singl, „Stiff Upper Lip“, se na čele amerického žebříčku Mainstream Rock Tracks udržel čtyři týdny. Další singly byly ve Spojených státech amerických také úspěšné, "Safe in New York City" se umístil na 31. a "Sattelite Blues" na 7. místě.
 Nové tisíciletí (2000–2016)
 V roce 2002 podepsali AC/DC dlouhodobou smlouvu se Sony Music, která poté vydala sérií remasterovaných alb v rámci série AC/DC Remasters. Každé album obsahovalo rozšířený booklet, unikátní fotografie, memorabilia a poznámky. V roce 2003 byl celý katalog (kromě alb Ballbreaker a Stiff Upper Lip) remasterován a znovu vydán. Ballbreaker byl vydán v roce 2005 a Stiff Upper Lip v dubnu 2007.
 V květnu 2003 přijal Malcolm Young cenu Teda Edwarda za skvělou službu australské hudbě (Ted Albert Award for Outstanding Service to Australian Music) při příležitosti Music Winner Awards, kde současně vzdal úctu Bonu Scottovi. Ve stejném roce RIAA aktualizovala počet prodaných alb AC/DC ve Spojených státech amerických z 46,5 milionu na 63 miliony, čímž se AC/DC stali pátou nejúspěšnější kapelou ve Spojených státech amerických. Vyšší prodejnosti dosáhly jen kapely The Beatles, Led Zeppelin, Pink Floyd a Eagles. RIAA také ocenila album Back in Black dvakrát diamantovou deskou za více než 20 milionů prodaných kopií, čímž se album stalo šestým nejúspěšnějším albem ve Spojených státech amerických a v roce 2005 se s 21 miliony prodaných kopií posunulo na páté místo.
 Dne 30. července 2003 vystoupili AC/DC před půl milionem diváků spolu s Rush a The Rolling Stones na Molson Canadian Rocks for Toronto, což byl koncert, který měl městu pomoci překonat následky epidemie SARS. Šlo o největší koncert v dějinách Severní Ameriky, na kterém se vybíralo vstupné.
 Dne 1. října 2004 byla jedna z bočních uliček v Melbourne, Corporation Lane, přejmenována na počest kapely. Představitelé města však zamítli použití lomítka v názvu ulice a ta se tak jmenuje ACDC Lane. Ulice se nachází poblíž Swanston Street, kde byl v roce 1975 natočen videoklip k písni „It's a Long Way to the Top (If You Wanna Rock 'n' Roll)“. Již 2. března 2000 byla jedna ulice v Leganés ve Španělsku pojmenována „Calle de AC/DC“.
 AC/DC byli v roce 2005 s příjmy 25 miliony australských dolarů druhou nejvíce vydělávající australskou kapelou a to i přesto, že nevydali žádné album, ani nekoncertovali. Nejvíce (50 milionů aus$) pak vydělala kapela The Wiggles.
 Uvedení do Rock and Roll Hall of Fame a odkaz kapely
 AC/DC byli do Rock and Roll Hall of Fame uvedeni v březnu 2003. Během ceremoniálu zahráli písně "Highway to Hell" a "You Shook Me All Night Long" spolu se Stevenem Tylerem z Aerosmith. Ten popsal jejich power chords jako „blesk zespodu, který vám dá druhý nejsilnější proud, která může projít vašim tělem.“
 Při svém projevu citoval Brian Johnson píseň „Let There Be Rock“ z roku 1977:
 Odkaz kapely je stále aktuální. AC/DC se dočkali mnoha hudebních ocenění, ať už od kritiků, nebo od podobně slavných a respektovaných umělců. Například zpěvačka Linda Ronstadt prohlásila, že jim v 70. letech nevěnovala pozornost, ale „AC/DC jsou opravdou dobrou kapelou a v současnosti je miluje.“
 Black Ice (2008 - 2011)
 Dne 18. srpna 2008 oznámila společnost Columbia Records, že 18. října vyjde australské a 20. října celosvětové vydání patnáctého studiového alba Black Ice. Album s 15 skladbami bylo první studiovou nahrávkou kapely po osmi letech, produkoval ji Brendan O'Brien, smíchal a vytvořil Mike Fraser. Stejně jako album Stiff Upper Lip bylo toto album nahráno v The Warehouse Studio ve Vancouveru v Britské Kolumbii. Black Ice se v USA prodávalo výhradně v síti prodejen Walmart a Sam's Club a také na oficiálních stránkách kapely.
 „Rock 'n' Roll Train“, první singl alba, byl poprvé představen 28. srpna v rozhlasových stanicích. 15. srpna nahráli AC/DC v Londýně videoklip k písni z nového alba, ve kterém si mohl zahrát speciální výběr fanoušků. Album Black Ice debutovalo na 1. místě albových žebříčků ve 29 zemích a stalo také největším debutovým albem společnosti Columbia Records (od té doby, kdy Nielsen SoundScan začal sledovat údaje o prodeji alb pro časopis Billboard v březnu 1991). Album bylo certifikováno jako multi platinové v osmi státech světa, zahrnující USA, Austrálii, Kanadu, Švýcarsko, Švédsko, Norsko, Německo a Česko. Navíc se album Black Ice stalo platinovým ve dvanácti zemích (Rakousko, Belgie, Dánsko, Finsko, Francie, Maďarsko, Irsko, Itálie, Velká Británie, Argentina, Singapur a Nový Zéland) a zlatým ve čtyřech zemích (Nizozemsko, Španělsko, Polsko a Brazílie). Turné Black Ice World Tour propagující nové album bylo oznámeno 11. září a bylo zahájeno 28. října koncertem v pensylvánském Wilkes-Barre ve Spojených státech.
 15. září 2008 zahájilo činnost Radio AC/DC na rozhlasových stanicích Sirius Channel 19 a XM Channel 53. Tento kanál hraje hudbu AC/DC společně s rozhovory se členy kapely. Současně s vydáním alba Black Ice v Severní Americe, vytvořily společnosti Columbia Records a Walmart na podporu alba „Rock Again AC/DC Stores“. V říjnu 2008 vytvořily společnosti MTV, Walmart a Columbia „AC/DC Rock Band Stores“ v New Yorku, na Times Square a v Los Angeles. Po vydání alba byly do ulic těchto dvou měst přivezeny také „Black Ice“ kamiony, které hlasitě přehrávaly hudbu AC/DC a každý den se zastavovaly kvůli merchandisingu.
 Na konci září 2009 skupina přeložila šest koncertů, když zpěvák Brian Johnson musel podstoupil operaci vředů. Dne 29. září skupina oznámila vydání studiových a koncertních rarit na albu Backtracks, které bylo vydáno 10. listopadu 2009 jako box set se třemi CD, dvěma DVD a jedním LP.
 Dne 4. listopadu 2009 byla skupina AC/DC týdeníkem Business Review Weekly vyhlášena nejlépe vydělávající australskou kapelou v zábavovém průmyslu se ziskem 105 milionů $. Skupina tak sesadila z 1. místa skupinu The Wiggles poprvé za poslední čtyři roky.
 Dne 19. dubna 2010, skupina vydala album Iron Man 2, soundtrack ke stejnojmennému filmu byl sestaven z dříve vydaných studiových skladeb. O měsíc později se kapela stala hlavní hvězdou festivalu Download v Donington Parku, poté završila poslední část turné v Bilbau ve Španělsku. Turné Black Ice trvalo 20 měsíců, AC/DC během něho absolvovali 168 vystoupení po celém světě, zavítali do 108 měst ve více než 28 zemí. Toto turné trvalo 3 roky, díky čemuž se stalo nejdelším turné AC/DC v historii, stalo se také jedním z nejvýdělečnějším turné v historii, při kterém AC/DC vydělali 441 milionů $. Tři prosincové koncerty roku 2009 na stadionu River Plate v Buenos Aires byly vydány na DVD/Blu-ray pod názvem Live at River Plate dne 10. května 2011. Exkluzivní singl z DVD, obsahující písně „Shoot to Thrill“ a „War Machine“, byl vydán v den celosvětové kampaně Record Store Day. V roce 2011 kapela rovněž vydala na DVD/Blu-ray koncertní film Let There Be Rock, který byl uveden do kin v roce 1980.
 6. května 2011 se všichni členové skupiny (vyjma Phila Rudda) zúčastnili světové premiéry koncertního snímku Live at River Plate, která se konala v Hammersmith Apollo v Londýně. Angus Young na premiéře tohoto filmu prohlásil, že kapela začala plánovat další světové turné, když řekl: „Nyní přemýšlíme o tom, jak [někdy] vylepšit světové turné „Black Ice“? Uděláme to." Uvedl také, že existují plány, aby skupina během „několika příštích let" vydala nové studiové album, které by podpořila na turné.
 Rock or Bust, změny v sestavě (2012 - 2016)
 V květnu 2012 Malcolm Young potvrdil, že skupina pracuje na možném pokračování alba Black Ice z roku 2008. Upozornil však fanoušky, že si na novou desku počkají mnohem déle, než se očekávalo, protože zpěvák Brian Johnson v roce 2012 řekl, že v následujícím roce vyjde nové album. Young k tomu prohlásil: „Víte jaký Brian je. Něco řekne a pak odejde. Bude to chvíli trvat - každopádně rok nebo dva. Pracuji s nějakým materiálem pro písně, dělám to celou dobu, stejně jako zbytek kapely. Stále pracujeme. Ovšem mezi alby Stiff Upper Lip a Black Ice jsme měli dlouhou pauzu, takže si myslím, že potřebujeme pár let na to, abychom se připravili a trochu více na tom zapracovali."
 Dne 19. listopadu 2012 vyšlo album Live at River Plate na CD, jednalo se o první koncertní album vydané za posledních 20 let.
 Dne 16. dubna 2014 v reakci na předchozí zprávy o tom, že se kapela může rozpadnout kvůli nemoci Malcolma Younga se Brian Johnson nechal slyšet, že se AC/DC nerozpadají, když prohlásil: „Určitě se v květnu sejdeme ve Vancouveru. Vezmeme kytary, zahrajeme si a zjistíme, jestli má někdo nějaké melodie nebo nápady. Pokud se to stane, nahrajeme to." V červenci 2014 AC/DC oznámili, že dokončili nahrávání svého dalšího alba "ROCK OR BUST" a uvedli, že hospitalizovaného Malcolma Younga nahradil během nahrávání jeho synovec Stevie Young. Youngovi byla diagnostikována demence, proto ze skupiny definitivně odešel, tuto zprávu oficiálně potvrdila společnost Alberts Management.
 Odchod Briana Johnsona
 Dne 7. března 2016 Brian Johnson oznámil, že mu byla diagnostikována hrozba úplné ztráty sluchu a ošetřující lékaři mu doporučili ukončit vystupování na velkých koncertech. Ve svém vyjádření řekl: „Naši fanoušci si zaslouží, aby slyšeli má vystoupení v perfektní kvalitě, a pokud je nemohu zaručit, nechci zklamat diváky a potopit ostatní členy skupiny. Nejsem z těch, co nedotahují věci do konce, nicméně podle lékařů nemám jinou možnost, než přestat vystupovat na zbývajících koncertech a pravděpodobně i nadále.“ Diagnóza totiž AC/DC zastihla v právě probíhajícím turné po Spojených státech amerických, zbylých 10 koncertů proto bylo odloženo a skupina začala hledat náhradníka, který by turné jako hostující zpěvák dokončil. Johnson uvedl, že nemá v plánu odejít z hudební scény natrvalo a plánuje pokračovat v práci ve studiích. Při vystoupení v The Howard Stern Show navíc uvedl, že jeho hluchotu nezpůsobilo více než třicetileté angažmá v AC/DC, nýbrž jeho záliba v rychlých kolech – při jednom závodě si prý zapomněl nasadit ušní klapky a kvůli tomu si protrhl levý ušní bubínek.
 Již 15. března 2016 ovšem Jim Breuer, americký bavič a blízký přítel Johnsona, zveřejnil, jak se mu zpěvák svěřil, že má v ruce druhý posudek, který jeho problém se sluchem nehodnotí tak tragicky jako ten původní. Přesto byl Johnson podle svých slov prakticky vyhozen z AC/DC a od chvíle, kdy kapela odložila zbývající koncerty, se mu nikdo neozval. Podle Breuera Brian Johnson cítil, že ho zbytek skupiny hodil přes palubu a již za něj hledá trvalou náhradu. Budoucnost Briana Johnsona v kapele tak zůstávala nejistá.
 Dne 19. dubna 2016 vydal Johnson další oficiální prohlášení, ve kterém opět zmínil své zdravotní potíže a neschopnost pokračovat v turné. Zároveň však zmínil své plány podílet se na studiové tvorbě a vrátit se na jeviště koncertů, jakmile se jeho sluchové obtíže vyřeší. Přitom poděkoval Angusi Youngovi a Cliffu Williamsovi za spolupráci v AC/DC.
 Příchod Axla Rose
 Kapela však nechtěla přerušit rozjeté turné, a tak se svým frontmanem nakonec definitivně rozloučila, což oznámila v prohlášení již 16. dubna 2016. Jako náhradník byl pro turné Rock or Bust vybrán Axl Rose z Guns N' Roses. Přerušené turné pokračovalo po Evropě a odložené koncerty ve Spojených státech amerických přišly na řadu až poté. Ne všichni fanoušci AC/DC byli s výběrem zpěváka spokojeni a někteří dokonce požadovali vrácení peněz za vstupenky na koncerty v Evropě, protože o koncerty AC/DC se zpěvákem Rosem neměli zájem. Podle recenzí však Axl Rose i přes nevíru skalních fanoušků svoji roli zvládl a překvapil, například Pavlína Kindlová pro Lidovky.cz napsala, že Axl Rose „vdechl život starnoucí AC/DC a předvedl mistrovský výkon“. V jednom interview Rose řekl, že má zájem stát se plnohodnotným členem AC/DC, nicméně prozatím bylo v plánu jeho angažmá pro koncerty v Evropě a Spojených státech amerických.
 Poslední původní člen
 V červenci roku 2016 ohlásil Cliff Williams, baskytarista AC/DC, svůj možný odchod do výslužby, který naplánoval ihned po ukončení probíhajícího turné.
 Své slovo také dodržel. Koncem září skupinu definitivně opustil a odešel na odpočinek. Angus Young tak ve skupině zůstal jako jediný z nejslavnější sestavy z let 1980 až 1983 a 1994 až 2014.
 Když v červenci oznamoval svůj odchod, vyjádřil se následovně:
 „Hraní je čtyřicet let mým životem, ale po tomhle turné míním seknout jak s koncertováním, tak s nahráváním. Po ztrátě Malcolma, té věci s Philem a teď s Brianem je to jiná kapela. Cítím, že bude správné skončit."
 Úmrtí Malcolma Younga
 Dne 18. listopadu 2017 Malcolm Young, polovina tvůrčí duše, zemřel. Jeho kreativita skupinu AC/DC opustila už v roce 2014, kdy byl nucen odejít na odpočinek, když se u něj začala projevovat demence.
 Dlouholetý technik skupiny Mike Fraser o něm prohlásil:
 „On vlastně ze svého místa vedle bicích řídil celou kapelu. Každý ho sledoval, aby nepropásl jeho povel k ukončení nebo prodloužení písně. Dokonce i Angus, když poletoval kolem a dělal kotrmelce, tak přitom zároveň neustále bedlivě sledoval Malcolma.“
 Obnovení sestavy a Power Up (2020)
 Dne 28. září 2020 byly aktualizovány účty skupiny na sociálních sítích, na kterých se objevilo krátké video zobrazující blikající neonové světlo ve tvaru blesku, zrodily se tak nejrůznější spekulace o tom, že se AC/DC chystají vydat novou desku a vyrazit na turné. Ještě předtím se na oficiálních stránkách kapely krátce objevily snímky, jenž „pravděpodobně“ vznikly během natáčení nového videoklipu k písni z připravovaného studiového alba, na fotografiích byla k vidění kompletní sestava AC/DC. 29. září byl oficiální web kapely přesměrován na adresu pwrup.acdc.com a zároveň byl aktualizován online obchod; fanoušci se na webu rovněž mohou zaregistrovat k odběru novinek přes e-mail „Power Up“, což vedlo ke spekulacím, že by se právě Power Up mělo stát názvem nového alba. Tyto dohady podpořilo také další ukázkové video, jenž bylo jednoduše pojmenováno hashtagem #PWRUP.
 Dne 30. září 2020 skupina potvrdila návrat Briana Johnsona, Phila Rudda a Cliffa Williamse do kapely, samozřejmě vedle Anguse a Stevieho Youngových, skupina se tak vrátila v sestavě nahrávání Rock or Bust. Den poté vydali AC/DC krátkou ukázku nové písně „Shot in the Dark“, jež vyšla 6. října 2020 jako singl.
 Česká vystoupení
 29. června 1996 - Sportovní hala (Tipsport arena) - Praha Ballbreaker Tour
 12. června 2001 - Strahovský stadion - Praha Stiff Upper Lip Tour (počet diváků: 25 000)
 17. března 2009 - O2 arena - Praha Black Ice Tour
 22. května 2016 - Letiště Letňany - Praha Rock or Bust Tour (počet diváků: 60 000)
 Členové kapely
 Současní členové
 Brian Johnson – zpěv (1980–2016, 2018–současnost)
 Angus Young – sólová kytara (1973–současnost)
 Stevie Young – rytmická kytara, doprovodné vokály (1988, 2014–současnost)
 Cliff Williams - baskytara, doprovodné vokály (1977–2016, 2018–současnost)
 Phil Rudd – bicí (1975–1983, 1994–2014, 2018–současnost)
 Hostující členové při turné
 Axl Rose – zpěv (2016)
 Bývalí členové
 Malcolm Young – kytara, doprovodný zpěv (1973–2014) (zemřel)
 Bon Scott – zpěv (1974–1980) (zemřel)
 Chris Slade – bicí (1989–1994, 2015-2018)
 Simon Wright – bicí (1983–1989)
 Mark Evans – baskytara (1975–1977)
 Dave Evans – zpěv (1973–1974)
 Larry Van Kriedt – baskytara (1973–1974)
 Colin Burgess – bicí (1973–1974)
 Neil Smith – baskytara (1974)
 Russel Coleman – bicí (1974)
 Noel Taylor – bicí (1974)
 Peter Clack – bicí (1974)
 Rob Bailey – baskytara (1974)
 George Young – baskytara (1975) (zemřel)
 Časový přehled
 Diskografie
 Studiová alba
 Živá alba
 Videografie
 Odkazy
 Reference
 Literatura
 Externí odkazy
 Oficiální stránky kapely (acdc.com)
 Oficiální Český fanklub AC/DC
 Hardrockové hudební skupiny
 Bluesrockové hudební skupiny
 Australské metalové skupiny
 Australské rockové skupiny
 Hudební skupiny 1970–1979
 Hudební skupiny 1980–1989
 Hudební skupiny 1990–1999
 Hudební skupiny 2000–2009
 Hudební skupiny 2010–2019
 Rock and Roll Hall of Fame
 Držitelé ceny Grammy
 Rock and roll
 Hudební skupiny založené v roce 1973
 Hudební skupiny 2020–2029