type: contracts

text:
 24.2.2022
 GA
 Iris Oifigiúil an Aontais Eorpaigh
 L 43/84
 CINNEADH Uimh. 1/2022 ÓN GCOMHCHOISTE A CUIREADH AR BUN LEIS AN GCOMHAONTÚ MAIDIR LE RÍOCHT AONTAITHE NA BREATAINE MÓIRE AGUS THUAISCEART ÉIREANN A BHEITH AG TARRAINGT SIAR AS AN AONTAS EORPACH AGUS AS AN GCOMHPHOBAL EORPACH DO FHUINNEAMH ADAMHACH
 an 21 Feabhra 2022
 lena leasaítear an Comhaontú maidir le Ríocht Aontaithe na Breataine Móire agus Thuaisceart Éireann a bheith ag tarraingt siar as an Aontas Eorpach agus as an gComhphobal Eorpach do Fhuinneamh Adamhach 2022/291
 TÁ AN COMHCHOISTE,
 Ag féachaint don Chomhaontú maidir le Ríocht Aontaithe na Breataine Móire agus Thuaisceart Éireann a bheith ag tarraingt siar as an Aontas Eorpach agus as an gComhphobal Eorpach do Fhuinneamh Adamhach (1) (“an Comhaontú um Tharraingt Siar”), agus go háirithe Airteagal 164(5)(d) de,
 De bharr an mhéid seo a leanas:
 (1)
 Le hAirteagal 164(5), pointe (d), den Chomhaontú um Tharraingt Siar, cuirtear ar a chumas don Chomhchoiste a bunaíodh faoi Airteagal 164(1) den Chomhaontú (“an Comhchoiste”) cinntí a ghlacadh lena ndéantar an Comhaontú sin a leasú, ar choinníoll gur gá na leasuithe sin chun earráidí a cheartú, chun aghaidh a thabhairt ar neamhghníomhartha nó ar easnaimh eile, nó chun aghaidh a thabhairt ar chásanna nach raibh coinne leo nuair a síníodh an Comhaontú, agus ar choinníoll nach bhféadfaidh na cinntí sin eilimintí ríthábhachtacha an Chomhaontaithe a leasú. De bhun Airteagal 166(2) den Chomhaontú um Tharraingt Siar, tá na cinntí arna nglacadh ag an gComhchoiste ina gceangal ar an Aontas agus ar an Ríocht Aontaithe. Ní mór don Aontas agus don Ríocht Aontaithe cinntí den sórt sin, a mbeidh an éifeacht dhlíthiúil chéanna acu agus atá ag an gComhaontú um Tharraingt Siar, a chur chun feidhme.
 (2)
 Ar mhaithe le deimhneacht dhlíthiúil, ba cheart Cuid I d’Iarscríbhinn I a ghabhann leis an gComhaontú um Tharraingt Siar a leasú trí chúig chinneadh agus dhá mholadh ón gCoimisiún Riaracháin um Chomhordú na gCóras Slándála Sóisialta nár liostaíodh ann cheana, a chur léi agus trí dhá chinneadh a bhaint agus dhá chinneadh a chur ina n-ionad,
 TAR ÉIS AN CINNEADH SEO A GHLACADH:
 Airteagal 1
 Leasaítear an Comhaontú um Tharraingt Siar mar a leanas:
 (1)
 I gCuid I d’Iarscríbhinn I a ghabhann leis an gComhaontú um Tharraingt Siar, maidir le Moladh Uimh. A1 ón gCoimisiún Riaracháin um Chomhordú na gCóras Slándála Sóisialta i ndáil le heisiúint an fhianaithe dá dtagraítear in Airteagal 19(2) de Rialachán (CE) Uimh. 987/2009 ó Pharlaimint na hEorpa agus ón gComhairle (2) cuirtear an Moladh sin léi faoi “Reachtaíocht is infheidhme (sraith A)”;
 (2)
 I gCuid I d’Iarscríbhinn I a ghabhann leis an gComhaontú um Tharraingt Siar, maidir le Cinneadh Uimh. E6 ón gCoimisiún Riaracháin um Chomhordú na gCóras Slándála Sóisialta i ndáil lena chinneadh cathain a mheastar teachtaireacht leictreonach a bheith seachadta go dleathach sa chóras um Malartú Leictreonach Faisnéise Slándála Sóisialta (EESSI) (3), cuirtear an Cinneadh sin léi faoi “Malartú Sonraí Leictreonacha (sraith E)”;
 (3)
 I gCuid I d’Iarscríbhinn I a ghabhann leis an gComhaontú um Tharraingt Siar, maidir le Moladh Uimh. H9 ón gCoimisiún Riaracháin um Chomhordú na gCóras Slándála Sóisialta i ndáil le spriocdhátaí a chur siar dá dtagraítear in Airteagal 67 agus Airteagal 70 de Rialachán (CE) Uimh. 987/2009 ó Pharlaimint na hEorpa agus ón gComhairle agus i gCinneadh Uimh. S9 de dheasca Phaindéim COVID-19 (4), cuirtear an Moladh sin léi faoi “Saincheisteanna cothrománacha (sraith H)”;
 (4)
 I gCuid I d’Iarscríbhinn I a ghabhann leis an gComhaontú um Tharraingt Siar, maidir le Cinneadh Uimh. H10 ón gCoimisiún Riaracháin um Chomhordú na gCóras Slándála Sóisialta i ndáil le modhanna oibríochta agus comhdhéanamh an Choimisiúin Theicniúil um Próiseáil Sonraí de chuid an Choimisiúin Riaracháin um Chomhordú na gCóras Slándála Sóisialta (5), cuirfear an Cinneadh sin léi faoi “Saincheisteanna cothrománacha (sraith H)”;
 (5)
 I gCuid I d’Iarscríbhinn I a ghabhann leis an gComhaontú um Tharraingt Siar, maidir le Cinneadh Uimh. H11 ón gCoimisiún Riaracháin um Chomhordú na gCóras Slándála Sóisialta i ndáil le spriocdhátaí a chur siar dá dtagraítear in Airteagal 67 agus Airteagal 70 de Rialachán (CE) Uimh. 987/2009 agus i gCinneadh Uimh. S9 de dheasca Phaindéim COVID-19 (6), cuirfear an Cinneadh sin léi faoi “Saincheisteanna cothrománacha (sraith H)”;
 (6)
 I gCuid I d’Iarscríbhinn I a ghabhann leis an gComhaontú um Tharraingt Siar, maidir le Moladh H2 ón gCoimisiún Riaracháin um Chomhordú na gCóras Slándála Sóisialta i ndáil le gnéithe fíordheimhnithe a chur san áireamh i gcás Doiciméad Iniompartha arna n-eisiúint ag institiúid Ballstáit agus ina léirítear staid duine chun críche Rialachán (CE) Uimh. 883/2004 agus Rialachán (CE) Uimh. 987/2009 ó Pharlaimint na hEorpa agus ón gComhairle (7) a chur i bhfeidhm, cuirfear an Moladh sin léi faoi “Saincheisteanna cothrománacha (sraith H)”;
 (7)
 I gCuid I d’Iarscríbhinn I a ghabhann leis an gComhaontú um Tharraingt Siar, maidir le Cinneadh S11 ón gCoimisiún Riaracháin um Chomhordú na gCóras Slándála Sóisialta i ndáil le nósanna imeachta aisíocaíochta ar mhaithe le hAirteagal 35 agus Airteagal 41 de Rialachán (CE) Uimh. 883/2004 (8) a chur chun feidhme, cuirfear an Cinneadh sin léi faoi “Breoiteacht (sraith S)”;
 (8)
 I gCuid I d’Iarscríbhinn I a ghabhann leis an gComhaontú um Tharraingt Siar, bainfear na gníomhartha seo a leanas agus cuirfear an méid seo a leanas ina n-ionad:
 (a)
 Cinneadh Uimh. H8 ón gCoimisiún Riaracháin um Chomhordú na gCóras Slándála Sóisialta maidir le modhanna oibríochta agus comhdhéanamh an Choimisiúin Theicniúil um próiseáil sonraí de chuid an Choimisiúin Riaracháin um Chomhordú na gCóras Slándála Sóisialta, (9) ar cinneadh é a gcuirtear Cinneadh Uimh. H10 ón gCoimisiún Riaracháin um Chomhordú Slándála Sóisialta maidir le modhanna oibríochta agus comhdhéanamh an Choimisiúin Theicniúil um Próiseáil Sonraí de chuid an Choimisiúin Riaracháin um Chomhordú na gCóras Slándála Sóisialta (10) ina ionad;
 (b)
 Cinneadh Uimh S9 ón gCoimisiún Riaracháin um Chomhordú na gCóras Slándála Sóisialta maidir le nósanna imeachta aisíocaíochta ar mhaithe le hAirteagal 35 agus Airteagal 41 de Rialachán (CE) Uimh. 883/2004 (11) a chur chun feidhme, ar cinneadh é a gcuirtear Cinneadh Uimh. S11 ón gCoimisiún Riaracháin um Chomhordú na gCóras Slándála Sóisialta maidir le nósanna imeachta aisíocaíochta ar mhaithe le hAirteagal 35 agus Airteagal 41 de Rialachán (CE) Uimh. 883/2004 (12) a chur chun feidhme ina ionad.
 Airteagal 2
 Tiocfaidh an Cinneadh seo i bhfeidhm an lá tar éis lá a ghlactha.
 Arna dhéanamh sa Bhruiséil, 21 Feabhra 2022
 Thar ceann an Chomhchoiste
 Na Comhchathaoirligh
 Maroš ŠEFČOVIČ
 Elizabeth TRUSS
 (1) IO L 29, 31.1.2020, lch. 7.
 (2) IO C 183, 29.5.2018, lch. 5.
 (3) IO C 355, 4.10.2018, lch. 5.
 (4) IO C 259, 7.8.2020, lch. 9.
 (5) IO C 89, 16.3.2021, lch. 6.
 (6) IO C 170, 6.5.2021, lch. 4.
 (7) IO C 147, 29.4.2019, lch. 6.
 (8) IO C 236, 18.6.2021, lch. 4.
 (9) IO C 263, 20.7.2016, lch. 3.
 (10) IO C 89, 16.3.2021, lch. 6.
 (11) IO C 279, 27.9.2013, lch. 8.
 (12) IO C 236, 18.6.2021, lch. 4.


type: other

text:
238/2000 Z.z. - Zákon, ktorým sa mení a dopĺňa záko... - SLOV-LEX
 238/2000 Z.z./
 Časová verzia predpisu účinná od 01.02.2001 do 31.08.2004
 ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 328/1991 Zb. o konkurze a vyrovnaní v znení neskorších predpisov a o zmene a doplnení niektorých zákonov
 Zákon č. 328/1991 Zb. o konkurze a vyrovnaní v znení zákona č. 471/1992 Zb., zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 91/1993 Z. z., zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 122/1993 Z. z., zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 159/1994 Z. z., zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 374/1994 Z. z., zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 190/1995 Z. z., zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 58/1996 Z. z., zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 118/1996 Z. z., zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 292/1996 Z. z., zákona č.12/1998 Z. z., nálezu Ústavného súdu Slovenskej republiky č. 92/1998 Z. z., nálezu Ústavného súdu Slovenskej republiky č.197/1999 Z. z. a zákona č. 281/1999 Z. z. sa mení a dopĺňa takto:
 Dlžník je v úpadku, ak má viac veriteľov a nie je schopný 30 dní po lehote splatnosti plniť svoje záväzky.“.
 Do podstaty nepatrí majetok, ktorého sa nemôže týkať výkon rozhodnutia, colná zábezpeka do výšky colného dlhu, mzda a obdobné príjmy.1a) Majetok slúžiaci na podnikateľskú činnosť z podstaty nie je vylúčený.“.
 Napríklad zákon č.100/1988 Zb. o sociálnom zabezpečení v znení neskorších predpisov, zákon č. 172/1990 Zb. o vysokých školách v znení neskorších predpisov.“.
 V § 7 ods. 2 sa slová „(§ 31 ods. 2), veritelia pohľadávok uvedených v § 31 ods. 3, ak neprihlasujú nároky podľa § 20 (§ 31 ods. 4), veritelia pohľadávok podľa § 5 ods. 2 a veritelia pohľadávok podľa § 9b ods. 3“ nahrádzajú slovami „(§ 31 ods. 3) a veritelia pohľadávok podľa § 31 ods.1 písm. a) až c)“.
 Ak došlo počas konkurzu k zmene veriteľa pohľadávky zo zákona alebo zo zmluvy, účastníkom konkurzu sa namiesto pôvodného veriteľa stáva nový veriteľ, ktorý túto skutočnosť oznámi súdu. Oznámenie musí byť doložené listinou preukazujúcou prechod pohľadávky, v prípade prevodu pohľadávky zmluvou o postúpení pohľadávky spísanou formou notárskej zápisnice. K zmene účastníka konkurzu dochádza doručením oznámenia tejto skutočnosti súdu, najneskôr však do zverejnenia konečnej správy (§ 29 ods. 3). Ak oznámenie nie je doložené listinou preukazujúcou prechod pohľadávky a v prípade prevodu pohľadávky zmluvou o postúpení pohľadávky spísanou formou notárskej zápisnice, súd rozhodne o nepripustení zmeny účastníkov konkurzu uznesením. Na zámenu účastníkov konkurzu sa nevzťahuje osobitný predpis.1b)“.
 § 92 ods. 2 Občianskeho súdneho poriadku.“.
 Z dôležitých dôvodov môže súd na návrh úpadcu alebo správcu alebo aj bez návrhu zbaviť správcu funkcie. Ak súd zbaví správcu jeho funkcie, ustanoví nového správcu. Súd ustanoví nového správcu podľa odseku 1 na základe rozhodnutia schôdze konkurzných veriteľov; funkcia doterajšieho správcu zaniká dňom rozhodnutia schôdze konkurzných veriteľov. Nového správcu súd ustanoví uznesením na schôdzi konkurzných veriteľov. Uznesenie súd doručí doterajšiemu správcovi, novému správcovi a zverejní ho na úradnej tabuli súdu. Účinky doteraz vykonaných úkonov zostávajú zachované. Zbavením funkcie nezaniká správcova zodpovednosť podľa odseku 2 za čas výkonu funkcie. Správca, ktorý bol zbavený funkcie, je povinný riadne informovať nového správcu a dať mu k dispozícii všetky doklady.“.
 Súd zvoláva schôdzu konkurzných veriteľov, ak je to potrebné na zistenie ich stanovísk potrebných na ďalšie vedenie konkurzu, a riadi jej rokovanie; na návrh správcu alebo na návrh konkurzného veriteľa alebo konkurzných veriteľov, ktorých súčet pohľadávok predstavuje najmenej 30 % pohľadávok počítaných podľa výšky pohľadávok, ju zvoláva vždy. Schôdza konkurzných veriteľov sa musí oznámiť vhodným spôsobom s uvedením dňa a predmetu rokovania. Súd zvoláva schôdzu konkurzných veriteľov vždy do 30 dní od podania návrhu na jej zvolanie s výnimkou schôdze konkurzných veriteľov podľa § 20a ods. 1. Ten, kto predkladá návrh na zvolanie schôdze konkurzných veriteľov, je povinný predložiť návrh programu schôdze konkurzných veriteľov. Zaradiť na rokovanie schôdze konkurzných veriteľov určitú záležitosť, ktorá nie je predmetom programu schôdze konkurzných veriteľov zvolávanej súdom, možno len vtedy, ak sú na schôdzi konkurzných veriteľov prítomní všetci konkurzní veritelia a hlasovali za prijatie tohto návrhu s výnimkou návrhu na ustanovenie nového správcu podaného na schôdzi konkurzných veriteľov podľa § 20a. Schôdza konkurzných veriteľov najmä schvaľuje návrh na ustanovenie nového správcu, postup správcu pri speňažovaní podstaty (ďalej len „plán speňaženia“), prípadne čiastočný plán speňaženia, udelenie príklepu pri dražbe majetku a volí veriteľský výbor.“.
 V § 10 ods. 2 sa slová „najmenej štvrtinu konkurzných pohľadávok“ nahrádzajú slovami „najmenej 30 % pohľadávok počítaných podľa výšky pohľadávok, ak nie je ustanovené inak.“.
 Schôdzu konkurzných veriteľov s výnimkou schôdze, ktorej predmetom programu je návrh na ustanovenie nového správcu, a s výnimkou schôdze podľa § 20a môže viesť z poverenia súdu i súdny tajomník. Súdny tajomník nemôže rozhodovať o hlasovacom práve konkurzných veriteľov.“.
 Ak ani opakovaná schôdza konkurzných veriteľov nie je schopná uznášať sa podľa odseku 2, platí, že plán speňaženia je schválený schôdzou konkurzných veriteľov tak, ako ho predložil správca. Ak táto opakovaná schôdza konkurzných veriteľov neschváli predložený plán speňaženia podľa odseku 2 tak, ako ho predložil správca, platí, že plán speňaženia je schválený vrátane jednotlivých návrhov na úpravu k nemu, ak schôdza konkurzných veriteľov jednotlivé návrhy na úpravu predloženého plánu speňaženia schválila podľa odseku 2.“.
 V § 11 ods. 1 sa prvá veta vypúšťa a na konci sa pripája táto veta:
 „Predsedu veriteľského výboru volia jeho členovia na prvej schôdzi veriteľského výboru väčšinou hlasov.“.
 V § 11 ods. 2 sa na konci pripája táto veta:
 „Veriteľský výbor je povinný o svojej činnosti informovať schôdzu konkurzných veriteľov vždy na jej najbližšom zasadnutí.“.
 Na zasadnutie veriteľského výboru sa pozývajú všetci členovia aj náhradníci veriteľského výboru.“.
 V § 13 ods.1 sa na konci pripája táto veta:
 „Ak je dlžník zapísaný v obchodnom registri, oznámi súd zamietnutie návrhu na vyhlásenie konkurzu pre nedostatok majetku súdu, ktorý obchodný register vedie, aby vykonal záznam o zamietnutí.“.
 V § 13 ods. 3 sa v prvej vete na konci pripájajú slová „, colnému riaditeľstvu a všetkým orgánom, o ktorých je súdu známe, že vedú s úpadcom konanie, ktoré sa vyhlásením konkurzu prerušuje“.
 Proti uzneseniu o vyhlásení konkurzu môže podať odvolanie úpadca, ak nie je navrhovateľom. Proti uzneseniu o zamietnutí návrhu na vyhlásenie konkurzu sa môže odvolať navrhovateľ. Odvolanie nemá odkladný účinok s výnimkou § 14 ods.1 písm. k).“.
 „Účinky vyhlásenia konkurzu“.
 Súčasne sa zrušuje nadpis pod § 14.
 V § 14 ods.1 písm. a) sa za slová „majetkom podstaty“ vkladajú slová „, ako aj výkon práv a povinností, ktoré súvisia s nakladaním s majetkom podstaty,“ a slovo „prechádza“ sa nahrádza slovom „prechádzajú“.
 V § 14 ods. 1 písmená c ) a d) znejú:
 súdne a iné konania podľa osobitného predpisu,2a) ktoré sa začali pred vyhlásením konkurzu, sa prerušujú, ak sa týkajú majetku patriaceho do podstaty alebo ak sa týkajú nárokov, ktoré majú byť z podstaty uspokojené;“.
 Napríklad Občiansky súdny poriadok, zákon č. 71/1967 Zb. o správnom konaní (správny poriadok), zákon Slovenskej národnej rady č. 511/1992 Zb. o správe daní a poplatkov a o zmenách v sústave územných finančných orgánov v znení neskorších predpisov, zákon Národnej rady Slovenskej republiky č. 233/1995 Z. z. o súdnych exekútoroch a exekučnej činnosti (Exekučný poriadok) a o zmene a doplnení ďalších zákonov v znení neskorších predpisov, zákon Národnej rady Slovenskej republiky č. 273/1994 Z. z. o zdravotnom poistení, financovaní zdravotného poistenia, o zriadení Všeobecnej zdravotnej poisťovne a o zriaďovaní rezortných, odvetvových, podnikových a občianskych zdravotných poisťovní v znení neskorších predpisov, zákon Národnej rady Slovenskej republiky č. 274/1994 Z. z. o Sociálnej poisťovni v znení neskorších predpisov, zákon Národnej rady Slovenskej republiky č. 387/1996 Z. z. o zamestnanosti v znení neskorších predpisov.“.
 V § 14 ods.1 písmeno g) znie:
 nesplatné pohľadávky a záväzky týkajúce sa podstaty sa stávajú splatnými; ak je úpadcom banka, jej pohľadávky sa stávajú splatnými až dňom rozhodnutia súdu podľa § 14b ods. 2;“.
 V § 14 ods. 1 písmeno i) znie:
 započítanie vzájomne inak započítateľnej pohľadávky patriacej do podstaty nie je možné;“.
 zaniká úpadcovo bezpodielové spoluvlastníctvo manželov a do podstaty patrí aj tá jeho časť, s ktorou úpadca podnikal;“.
 V § 14 ods. 1 písmeno l) znie:
 správca je oprávnený rozhodovať o obchodných záležitostiach podniku,3a) robiť za úpadcu právne úkony, ku ktorým dochádza pri prevádzke podniku, zabezpečiť vedenie účtovníctva, zriaďovať samostatné organizačné zložky podniku; nie je oprávnený zriadiť odštepný závod. Za samostatnú organizačnú zložku podniku sa na účely tohto zákona považuje taká organizačná zložka podniku, v ktorej sa vedie v rámci účtovníctva podniku oddelená evidencia majetku;“.
 § 5 Obchodného zákonníka.“.
 Správca je povinný predložiť súdu konečnú správu do 18 mesiacov od vyhlásenia konkurzu, ak súd v rozhodnutí o vyhlásení konkurzu neurčí inú primeranú lehotu. Tieto lehoty môže súd predĺžiť vzhľadom na okolnosti prípadu.“.
 Za § 14 sa vkladajú § 14a a 14b, ktoré vrátane nadpisu znejú:
 Ustanovenia odsekov 1 a 2 primerane platia na prevádzkovanie časti podniku, ktorá tvorí jeho samostatnú organizačnú zložku.“.
 § 156 zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 233/1995 Z. z.“.
 Hodnota podniku alebo jeho časti sa určuje ako celok znaleckým posudkom podľa osobitného predpisu.4ba) Ak je súčasťou podniku, časti podniku alebo súboru vecí majetok, ktorý slúži na zabezpečenie pohľadávok oddelených veriteľov (§ 28), alebo tovar pod colným dohľadom, jeho hodnota sa určí v znaleckom posudku samostatne.“.
 Zákon č. 36/1967 Zb. o znalcoch a tlmočníkoch v znení zákona č. 238/2000 Z. z.“.
 V § 20 ods.1 sa v prvej vete slová „súdne konanie alebo konanie o výkon rozhodnutia, alebo exekúcia2a)“ nahrádzajú slovami „súdne alebo iné konanie podľa osobitných predpisov;2a)“.
 Predmetom schôdze konkurzných veriteľov je najmä schválenie plánu speňaženia a schválenie návrhu na ustanovenie nového správcu.“.
 Ustanovenie odseku 14 sa nepoužije pri tovare, ktorý je pod colným dohľadom a pri ktorom colný dlh vznikol pred vyhlásením konkurzu. Takýto tovar správca vždy predá za cenu vrátane cla, daní a iných platieb vyberaných pri dovoze; z výťažku predaja sa prednostne uhradí colná pohľadávka, ktorá na tovare viazne. Zvyšok výťažku pripadá do podstaty.“.
 Poznámky pod čiarou k odkazom 4c, 4d, 4da a 4db znejú:
 Zákon Národnej rady Slovenskej republiky č.182/1993 Z. z. o vlastníctve bytov a nebytových priestorov v znení neskorších predpisov.
 § 242 až 246 Colného zákona.“.
 Za § 27 sa vkladajú § 27a až 27d, ktoré vrátane nadpisov znejú:
 „Dražba a dražobný poriadok
 Opakovanú dražbu možno vykonať len raz s výnimkou dražby majetku podľa § 27c ods.13.
 Správca bez zbytočného odkladu vráti dražobnú zábezpeku vydražiteľovi, ak mu nebol udelený príklep podľa § 27c ods.16.
 najvyššia ponuka vydražiteľa nedosiahne pätinu vyvolávacej ceny podľa § 27a ods.10 písm. a), udelenie príklepu podlieha schváleniu veriteľského výboru, ak je zvolený, inak schôdzi konkurzných veriteľov.
 Ak spoluvlastník konal podľa odseku 2, správca o tom vyhotoví zápisnicu, ktorá musí obsahovať údaje potrebné na vykonanie zápisu do katastra nehnuteľností a spolu s potvrdením súdu slúži ako doklad na vykonanie zápisu zmeny vlastníctva do katastra nehnuteľností. Návrh na zápis zmeny vlastníctva do katastra nehnuteľností podáva správca v lehote ustanovenej v § 27c ods. 26.“.
 Poznámka pod čiarou k odkazu 4dc znie:
 „4dc)
 Príloha č. 3 zákona č. 455/1991 Zb. o živnostenskom podnikaní (živnostenský zákon) v znení neskorších predpisov.“.
 Záložné práva oddelených veriteľov zanikajú speňažením zálohu.“.
 Správca predloží súdu zoznam veriteľov zostavený na účely rozvrhu (§ 31 ods. 7), ktorí si uplatňujú pohľadávky proti podstate, nároky podľa § 31 ods. 1 písm. a) až c) s výškou ich pohľadávky, ak nemôžu byť uspokojení celkom, a budú zahrnutí do rozvrhu (§ 32 ods. 1). Správca predloží súdu tiež zoznam veriteľov s pohľadávkami proti podstate, nárokmi podľa § 31 ods. 1 písm. a) až c) zostavený na účely rozvrhu (§ 31 ods. 7), ktorých nárok neuznal, zaradil do iného poradia, než si uplatnili, alebo nevyplatil, a uvedie výšku ich pohľadávky.“.
 Lehota podľa odseku 5 nesmie byť kratšia ako jeden mesiac. Pri zmeškaní tejto lehoty nemožno na také pohľadávky pri rozvrhu prihliadať.“.
 Správca predloží súdu zoznam veriteľov zoradených podľa § 31 a 32 na účely rozvrhu s uvedením sumy pripadajúcej na ich uspokojenie.“.
 V rozvrhu sa uspokoja pohľadávky podľa § 31 ods. 1, ak neboli uspokojené v priebehu konkurzu; pohľadávky proti podstate a nároky podľa § 31 ods.1 písm. a) až c) sa uspokoja v poradí podľa § 31 ods. 6 a 7.
 Náklady uspokojenia pohľadávok znáša veriteľ sám.“.
 Poznámky pod čiarou k odkazom 4dd, 4de a 4df znejú:
 „4dd)
 § 408a Obchodného zákonníka v znení zákona č. 11/1998 Z. z.“.
 V § 33 ods. 2 písm. c) sa slová „alebo nevyplatil“ nahrádzajú slovami „neuznal alebo zaradil do iného poradia (§ 29 ods. 2),“.
 V § 36 ods. 1 písm. b) sa slová „v § 31 ods. 2 a 3 a § 32 ods. 2 písm. a) a b)“ nahrádzajú slovami „v § 31 ods. 3“.
 V § 40 ods. 1 písm. e) sa slová „písm. c)“ nahrádzajú slovami „písm. a)“.
 Súd prvého stupňa rozhodne o odmene správcu, o náhrade výdavkov správcu, prípadne o vrátení preddavku na trovy konania.“.
 § 49 sa dopĺňa odsekmi 3 a 4, ktoré znejú:
 Súd môže lehotu podľa odseku 3 predĺžiť o štyri mesiace.“.
 V § 50 ods. 3 písm. b) sa slovo „ôsmich“ nahrádza slovom „dvanástich“.
 V § 50 ods. 3 písm. c) sa slovo „šiestich“ nahrádza slovom „desiatich“.
 Veriteľ alebo veritelia, ktorých súčet pohľadávok predstavuje najmenej 30 % pohľadávok počítaných podľa výšky pohľadávok, alebo dlžník môžu po povolení vyrovnania navrhnúť ustanoviť nového správcu. Súd zbaví správcu funkcie a ustanoví nového správcu, ak sú splnené podmienky na jeho ustanovenie podľa § 8 ods. 1 a ak za návrh na ustanovenie nového správcu hlasovala jednoduchá väčšina hlasov prítomných veriteľov počítaná podľa výšky pohľadávok, ktorých hlasy predstavujú viac ako 30 % všetkých prihlásených pohľadávok. To isté platí, ak súd vzal na vedomie odmietnutie funkcie správcu.“.
 Nadpis nad § 52 znie:
 „Účinky povolenia vyrovnania“.
 Súčasne sa zrušuje nadpis pod § 52.
 V § 52 ods. 2 písmeno e) znie:
 veritelia nemôžu navrhnúť na dlžníkov majetok konkurz, ani začať výkon rozhodnutia alebo exekúciu;2a) to neplatí, ak ide o pohľadávky, ktoré vznikli po právoplatnosti uznesenia o potvrdení vyrovnania,“.
 V § 52 ods. 2 sa za písmeno e) vkladá nové písmeno f), ktoré znie:
 výkon rozhodnutia alebo exekúcia sa prerušuje, ak pred prerušením výkonu rozhodnutia alebo exekúcie bol majetok dlžníka speňažený a výťažok nebol vydaný oprávnenému, vydá sa dlžníkovi,“.
 Ak súd udelenie príklepu neschváli, vydražiteľ je povinný vrátiť nehnuteľnosť dlžníkovi, vydať mu úžitky z držby nehnuteľnosti a nahradiť škodu, ktorú spôsobil pri hospodárení s nehnuteľnosťou. Vydražiteľovi sa vráti suma rovnajúca sa najvyššiemu podaniu a úrokov z neho. Ak bol príklep udelený v opakovanej dražbe pred povolením vyrovnania a tento príklep súd neschválil, vydražiteľovi, ktorý nezaplatil najvyššie podanie, sa vráti suma, ktorá zodpovedá jeho záväzkom podľa osobitného zákona.3b)“.
 Z vyrovnania sú vylúčené úroky vrátane úrokov z omeškania odo dňa povolenia vyrovnania a právo na ne zaniká dňom, keď uznesenie o potvrdení vyrovnania nadobudlo právoplatnosť.“.
 V § 54 ods. 1 písmeno c) znie:
 daňové a colné pohľadávky, poplatky, pohľadávky na poistnom na zdravotné poistenie, pohľadávky na poistnom na nemocenské poistenie, pohľadávky na poistnom na dôchodkovom zabezpečení, pohľadávky na príspevkoch na poistenie nezamestnanosti a pohľadávky na príspevkoch do garančného fondu, ak vznikli po povolení vyrovnania a ak nebudú uspokojené z majetku zaťažených pre ne záložným právom,“.
 V § 54 ods. 1 písm. d) sa slovo „roky“ nahrádza slovom „mesiace“.
 V § 54 ods. 1 písmeno e) znie:
 pohľadávky trov konaní prerušených podľa § 49 ods. 3 a § 52 ods. 2 písm. f).“.
 V § 54 ods. 1 sa vypúšťajú písmená f) a g).
 V § 66b ods. 1 sa za slová „ustanovení opatrovníka“ vkladajú slová „a osobitného správcu“.
 § 66e sa dopĺňa odsekom 3, ktorý znie:
 Na účinky vyhlásenia konkurzu a na uplatňovanie pohľadávok Sociálnej poisťovne, zdravotných poisťovní, orgánov Národného úradu práce, daňových a colných orgánov sa primerane použijú ustanovenia osobitných predpisov.5a)“.
 „5a) § 258a a 258b Colného zákona v znení zákona č. 239/2000 Z. z.
 § 95 a 95a zákona č. 511/1992 Zb. v znení zákona č. 240/2000 Z. z.
 § 128c a 128d zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 387/1996 Z. z. v znení zákona č. 241/2000 Z. z.
 § 71c a 71d zákona č. 273/1994 Z. z. v znení zákona č. 242/2000 Z. z.
 § 25a zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 274/1994 Z. z. v znení zákona č. 243/2000 Z. z.
 § 24 ods. 2 zákona č. 280/1997 Z. z. o Spoločnej zdravotnej poisťovni v znení zákona č. 242/2000 Z. z.
 § 66h znie:
 „§ 66h
 Nároky osôb, ktoré nie sú u dlžníka v pracovnom pomere, ale vykonávajú pre dlžníka práce prislúchajúce inak vedúcim zamestnancom, pri konkurze alebo pri vyrovnaní sa uspokoja ako ostatné pohľadávky bez akéhokoľvek zvýhodnenia [§ 32 ods. 2 písm. a)].“.
 Za § 66h sa vkladajú § 66i a 66j, ktoré znejú:
 „§ 66i
 Popretie nároku veriteľa podľa § 33 ods.1 je popretím poradia.“.
 Ustanovenia § 66g sa nevzťahujú do 31. marca 2001 na Slovenskú konsolidačnú, a. s., ak je dlžníkom.“.
 Pri konaniach začatých pred 1. augustom 2000 sa vo veciach prevodu vlastníctva bytov a nebytových priestorov bude postupovať iba podľa osobitného predpisu.4c)“.
 Zákon č. 513/1991 Zb. Obchodný zákonník v znení zákona č. 264/1992 Zb., zákona č. 600/1992 Zb., zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 278/1993 Z. z., zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 249/1994 Z. z., zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 106/1995 Z. z., zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 171/1995 Z. z., zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 58/1996 Z. z., zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 317/1996 Z. z., zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 373/1996 Z. z., zákona č. 11/1998 Z. z., zákona č. 127/1999 Z. z. a zákona č. 263/1999 Z. z. sa mení takto:
 V § 68 ods. 3 písmeno f) znie:
 zrušením konkurzu po splnení rozvrhového uznesenia alebo zrušením konkurzu z dôvodu, že majetok úpadcu nepostačuje na úhradu výdavkov a odmeny správcu konkurznej podstaty, alebo zamietnutím návrhu na vyhlásenie konkurzu pre nedostatok majetku.“.
 zrušením konkurzu po splnení rozvrhového uznesenia alebo zrušením konkurzu z dôvodu, že majetok úpadcu nepostačuje na úhradu výdavkov a odmeny správcu konkurznej podstaty, alebo zamietnutím návrhu na vyhlásenie konkurzu pre nedostatok majetku,“.
 Zákon č. 455/1991 Zb. o živnostenskom podnikaní (živnostenský zákon) v znení zákona č. 231/1992 Zb., zákona č. 600/1992 Zb., zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 132/1994 Z. z., zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 200/1995 Z. z., zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 216/1995 Z. z., zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 233/1995 Z. z., zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 123/1996 Z. z., zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 164/1996 Z. z., zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 222/1996 Z. z., zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 289/1996 Z. z., zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 290/1996 Z. z., zákona č. 288/1997 Z. z., zákona č. 379/1997 Z. z., zákona č. 70/1998 Z. z., zákona č. 76/1998 Z. z., zákona č. 126/1998 Z. z., zákona č. 129/1998 Z. z., zákona č. 140/1998 Z. z., zákona č. 143/1998 Z. z., zákona č. 144/1998 Z. z., zákona č. 161/1998 Z. z., zákona č. 178/1998 Z. z., zákona č. 179/1998 Z. z., zákona č. 194/1998 Z. z., zákona č. 263/1999 Z. z., zákona č. 264/1999 Z. z., zákona č. 119/2000 Z. z. a zákona č. 142/2000 Z. z. sa mení takto:
 Zákon č. 36/1967 Zb. o znalcoch a tlmočníkoch sa mení a dopĺňa takto:
 Znalecký posudok o hodnote podniku na účely ustanovené osobitnými predpismi1) sú oprávnené podať len ústavy a iné pracoviská kvalifikované na znaleckú činnosť, ktoré sú zapísané v zozname Ministerstva spravodlivosti Slovenskej republiky v znaleckom odbore podnikové hospodárstvo.“.
 § 21 sa dopĺňa odsekmi 4 až 7, ktoré znejú:
 na účely ustanovené osobitným predpisom,3)
 Podrobnosti o ustanovení metód znaleckého stanovenia hodnoty podniku a postupov v prípadoch, v ktorých sa podľa tohto zákona alebo osobitných predpisov v súvislosti s právnymi úkonmi vyžaduje stanovenie hodnoty podniku, časti podniku alebo zložiek majetku podniku, ustanoví všeobecne záväzný právny predpis, ktorý vydá Ministerstvo spravodlivosti Slovenskej republiky.
 Zoznam ústavov a iných pracovísk podľa odseku 1, vedeckých ústavov, vysokých škôl a inštitúcií podľa odseku 2 a zoznam ústavov a iných pracovísk s kvalifikáciou na znaleckú činnosť v odbore podnikové hospodárstvo vedie Ministerstvo spravodlivosti Slovenskej republiky; zoznamy zasiela krajským súdom. Zoznam podľa tohto odseku Ministerstvo spravodlivosti Slovenskej republiky uverejňuje v Obchodnom vestníku.“.
 Poznámky pod čiarou k odkazom 1, 2, 3, 4, 5 znejú:
 Predseda Národnej rady Slovenskej republiky sa splnomocňuje, aby v Zbierke zákonov Slovenskej republiky vyhlásil úplné znenie zákona č. 328/1991 Zb. o konkurze a vyrovnaní, ako vyplýva zo zmien a doplnení vykonaných zákonom č. 471/1992 Zb., zákonom Národnej rady Slovenskej republiky č. 91/1993 Z. z., zákonom Národnej rady Slovenskej republiky č. 122/1993 Z. z., zákonom Národnej rady Slovenskej republiky č. 159/1994 Z. z., zákonom Národnej rady Slovenskej republiky č. 374/1994 Z. z., zákonom Národnej rady Slovenskej republiky č. 190/1995 Z. z., zákonom Národnej rady Slovenskej republiky č. 58/1996 Z. z., zákonom Národnej rady Slovenskej republiky č. 118/1996 Z. z., zákonom Národnej rady Slovenskej republiky č. 292/1996 Z. z., zákonom č. 12/1998 Z. z., nálezom Ústavného súdu Slovenskej republiky č. 92/1998 Z. z., nálezom Ústavného súdu Slovenskej republiky č. 197/1999 Z. z., zákonom č. 281/1999 Z. z. a týmto zákonom.
 Tento zákon nadobúda účinnosť 1. augusta 2000 okrem čl. I prvého bodu, ktorý nadobudne účinnosť 1. februára 2001.
 Číslo: 238/2000 Z. z.
 Názov: Zákon, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 328/1991 Zb. o konkurze a vyrovnaní v znení neskorších predpisov a o zmene a doplnení niektorých zákonov
 Dátum účinnosti od: 01.02.2001
 Nachádza sa v čiastke: 103/2000
 2. 01.08.2000 - 31.01.2001
 3. 01.02.2001 - 31.08.2004
 4. 01.09.2004 - 31.12.2005 382/2004 Z. z.
 5. 01.01.2006 - 7/2005 Z. z.


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 |
 52012PC0550
 Priekšlikums PADOMES LĒMUMS, ar ko pilnvaro dalībvalstis, kuras ir līgumslēdzējas puses 1963. gada 21. maija Vīnes konvencijai par civilo atbildību par kodolkaitējumiem („Vīnes konvencija”), Eiropas Savienības interesēs ratificēt protokolu, ar kuru groza minēto konvenciju, vai tam pievienoties /* COM/2012/0550 final - 2012/0262 (NLE) */
 PASKAIDROJUMA RAKSTS
 1. PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS
 1.1. Priekšlikuma mērķis
 Pašlaik starptautiskās atbildības
 režīmu kodolenerģijas jomā galvenokārt regulē divi
 tiesību akti: "Vīnes konvencija", kas grozīta ar
 1997. gada protokolu, un 1960. gada "Parīzes konvencija"
 par trešo pušu atbildību kodolenerģijas jomā, kas grozīta
 ar vairākiem protokoliem un papildināta ar 1963. gada
 31. janvāra Briseles konvenciju (turpmāk "Briseles
 konvencija"). Abu šo konvenciju pamatprincipi ir pēc
 būtības līdzīgi. Tomēr dažas ES dalībvalstis ir
 Parīzes konvencijas līgumslēdzējas puses, bet citas –
 Vīnes konvencijas līgumslēdzējas puses.
 1997. gada protokola
 12.-14. pantā ir ietverti noteikumi par jurisdikciju un spriedumu
 atzīšanu un izpildi saistībā ar Vīnes konvencijas
 piemērošanu. Šis regulējums ietekmē Eiropas Savienības
 tiesību aktu noteikumus, jo īpaši Padomes Regulu (EK)
 Nr. 44/2001 (2000. gada 22. decembris) par jurisdikciju un
 spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās.
 Tādēļ Savienībai ir ekskluzīva kompetence
 attiecībā uz 1997. gada protokolā ietvertajiem noteikumiem.
 Līdz ar to dalībvalstis nevar kļūt par 1997. gada
 protokola līgumslēdzējām pusēm, ciktāl skarti
 minētie noteikumi. Līdzīgā situācijā
 attiecībā uz 2004. gada 12. februāra Protokolu, ar
 kuru groza Parīzes konvenciju, tika pieņemti Padomes lēmumi, ar
 kuriem pilnvaroja attiecīgās dalībvalstis Savienības
 interesēs parakstīt un ratificēt protokolu vai tam pievienoties.
 Arī šajā gadījumā tiek ierosināts šāds
 risinājums.
 Komisija ierosina Padomei pilnvarot
 dalībvalstis, kuras ir līgumslēdzējas puses 1963. gada
 21. maija Konvencijai par civilo atbildību par kodolkaitējumiem
 ("Vīnes konvencija"), tas ir, Bulgāriju, Čehijas
 Republiku, Igauniju, Ungāriju, Lietuvu, Poliju (ex post) un
 Slovākiju, Eiropas Savienības interesēs ratificēt vai
 noslēgt Protokolu par šās konvencijas grozījumiem[1], kas
 Starptautiskās Atomenerģijas aģentūras
 pārraudzībā pieņemts 1997. gada
 12. septembrī.
 Visbeidzot, lai gan būtu vēlams
 Eiropas Savienībā piemērot vienotu kodolenerģijas nozares
 atbildības sistēmu, tomēr ir iespējama elastīga
 pieeja, tā kā ar Vīnes konvenciju un Parīzes konvenciju
 izveidotās tiesiskā regulējuma sistēmas ir savietojamas.
 1.2. Protokols par
 grozījumiem 1963. gada Vīnes konvencijā par civilo
 atbildību par kodolkaitējumiem
 Vīnes konvenciju pieņēma, lai sniegtu atbilstošu un
 taisnīgu kompensāciju cietušajiem no kodolincidentos radīta
 kaitējuma. Ar šo konvenciju ir izveidota īpaša civiltiesiskās
 atbildības sistēma kodolenerģijas jomā, pamatojoties uz
 šādiem pamatprincipiem: a) „ absolūta ” atbildība, tas ir,
 atbildība bez vainas, b) kodoliekārtas operatora ekskluzīva
 atbildība, c) atbildības apjoma ierobežošana un/vai ierobežojumi
 attiecībā uz atbildības segšanu ar apdrošināšanu vai citu
 finansiālu nodrošinājumu, d) atbildības ierobežošana laikā.
 1997. gada
 protokols
 Vīnes konvencija tika grozīta ar
 1997. gada protokolu (kas stājās spēkā 2003. gada
 4. oktobrī), lai uzlabotu kodolkaitējuma kompensācijas
 sistēmu.
 Citastarp 1997. gada protokolā ir
 ietverta jauna kodolkaitējuma definīcija (nu ietverot arī videi
 nodarīta kaitējuma jēdzienu un aizsargpasākumus),
 paplašināta Vīnes konvencijas ģeogrāfiskā
 piemērošanas joma, pagarināts laikposms, kurā var iesniegt
 prasības attiecībā uz nāves un miesas bojājumu
 gadījumiem, un būtiski palielināts minimālais
 pieļaujamais kompensācijas apmērs. Protokolā ietverti
 arī jauni noteikumi par jurisdikciju, kas ietekmē gadījumus, kad
 kodolincidents notiek kodolmateriālu transportēšanas laikā uz
 iekārtu vai no iekārtas, kas atrodas tādas valsts
 teritorijā, kura ir Vīnes konvencijas līgumslēdzēja
 puse.
 Saskaņā ar 1997. gada protokola
 19. panta 1. punktu, valstij, kura ir šā protokola puse, bet nav
 1963. gada Vīnes konvencijas puse, minētās konvencijas
 noteikumi, kas grozīti ar minēto protokolu, ir saistoši
 attiecībā uz citām valstīm, kuras ir minētā
 protokola puses, un, ja šī valsts līdz ar ratifikācijas,
 pieņemšanas, apstiprināšanas vai pievienošanās dokumenta
 deponēšanu nepauž pretēju nodomu, tai 1963. gada Vīnes
 konvencija ir saistoša attiecībā uz valstīm, kuras ir šās
 konvencijas puses.
 1988. gada
 Kopīgais protokols
 Tā kā Parīzes konvencijā,
 Briseles konvencijā un Vīnes konvencijā ir vieni un tie paši
 principi, Konferencē par attiecībām starp Parīzes
 konvenciju un Vīnes konvenciju 1988. gada 21. septembrī
 pieņēma Kopīgo protokolu par Vīnes konvencijas un
 Parīzes konvencijas piemērošanu ("1988. gada Kopīgais
 protokols"). Tā galvenais mērķis bija koordinēt
 konvenciju piemērošanu.
 1988. gada Kopīgais protokols
 divējādi sasaista abas šīs konvencijas.
 Pirmkārt, tajā paredzēts abpusēji paplašināt
 operatora atbildību saskaņā ar Parīzes un Vīnes
 konvenciju regulējumu (II pants). Tādējādi, ja notiek
 kodolincidents, par kuru operators ir atbildīgs gan saskaņā ar
 Vīnes konvenciju, gan Kopīgo protokolu, operators saskaņā
 ar Vīnes konvenciju būs atbildīgs par kodolpostījumu, kas
 nodarīts ne tikai tās pušu teritorijā, bet arī Parīzes
 konvencijas un Kopīgā protokola pušu teritorijā. Turpretim, ja
 notiek kodolincidents, par kuru operators ir atbildīgs gan
 saskaņā ar Parīzes konvenciju, gan Kopīgo protokolu,
 piemēro savstarpības principu.
 Otrkārt, ar 1988. gada Kopīgo
 protokolu ir paredzēts novērst pretrunas, kas varētu rasties
 pretējā gadījumā, jo īpaši vienlaicīgi
 piemērojot abas konvencijas attiecībā uz transportēšanas
 gadījumiem (III pants).
 1988. gada Kopīgo protokolu
 parakstīja piecas dalībvalstis, un pēc ratifikācijas,
 pievienošanās, apstiprināšanas vai pieņemšanas tas
 stājās spēkā vēl 17 dalībvalstīs.
 2. APSPRIEŠANĀS AR
 IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMU
 REZULTĀTI
 Vīnes konvencijas grozījumos
 ietverti noteikti aspekti, kas ir labvēlīgi iespējamajiem
 kodolincidentā cietušajiem, tas ir, palielināts atbildības
 apmērs un noteikta plašāka kodolkaitējuma definīcija.
 Tādēļ saskaņā ar secinājumiem, kas gūti
 2009. gadā publicētā pētījumā un
 2010. gada jūnijā notikušajā seminārā par
 atbildību kodolenerģijas jomā[2], un pēc apspriešanās ar
 ieinteresētajām personām atzīts, ka neviena iniciatīva
 saistībā ar atbildību kodolenerģijas jomā
 nedrīkst kavēt dalībvalstu pievienošanos nevienai starptautiskai
 konvencijai, ar kuru uzlabo iespējamo cietušo situāciju Eiropas
 Savienībā. Līdz ar to 1997. gada protokola ievērošana
 ir lietderīga, lai uzlabotu kompensācijas cietušajiem visā
 Eiropas Savienībā.
 3. PRIEKŠLIKUMA JURIDISKIE ASPEKTI
 3.1. Attiecīgās
 dalībvalstis
 Vīnes konvenciju ir ratificējušas
 vai tai ir pievienojušās šādas deviņas Eiropas Savienības
 dalībvalstis: Bulgārija, Čehijas Republika, Igaunija,
 Ungārija, Latvija, Lietuva, Slovākija, Polija un Rumānija.
 Apvienotā Karaliste un Spānija konvenciju ir parakstījušas, bet
 nav ratificējušas (abas šīs valstis kļuva par Parīzes
 konvencijas līgumslēdzējām pusēm). Slovēnijai šo
 konvenciju vairs nepiemēro.
 1997. gada protokolu parakstīja
 Čehijas Republika, Ungārija, Lietuva un Itālija
 (pēdējā ir Parīzes konvencijas līgumslēdzēja
 puse). Protokolu ratificēja Rumānija un Latvija (pirms šo valstu
 pievienošanās ES), un Polija (pēc šīs valsts pievienošanās
 Eiropas Savienībai).
 Tādēļ Padomes lēmums
 būtu jāadresē dalībvalstīm, kuras ir Vīnes
 konvencijas līgumslēdzējas puses, t.i., Bulgārijai,
 Čehijai, Igaunijai, Ungārijai, Lietuvai, Polijai (ex post) un
 Slovākijai. Ņemot vērā, ka Itālija, Apvienotā
 Karaliste un Spānija, kuras ir parakstījušas Vīnes konvenciju,
 ir līgumslēdzējas puses Parīzes konvencijai, ar kuru ir
 izveidota līdzīga atbildības sistēma kodolenerģijas
 jomā, Padomes lēmumam nevajadzētu aptvert minētās
 valstis.
 3.2. Padomes Regula (EK)
 Nr. 44/2001
 Padomes 2000. gada 22. decembra Regulā (EK)
 Nr. 44/2001[3]
 ir ietverti noteikumi par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi
 civillietās un komerclietās. Šī regula ir saistoša visām
 dalībvalstīm (attiecībā uz Dāniju pastāv
 īpaša kārtība).
 Padomes Regulā (EK) Nr. 44/2001
 ietvertos noteikumus par jurisdikciju piemēro, ja atbildētāja
 domicils ir vienā no dalībvalstīm, kurām ir saistoša
 šī regula. Atbildētājus, kuru domicils nav kādā
 dalībvalstī, var iesūdzēt jebkuras dalībvalsts
 tiesās saskaņā ar šās valsts tiesību aktiem par
 jurisdikciju, ievērojot 22. pantu (izņēmuma jurisdikcija)
 un 23. pantu (tiesas izvēles klauzula).
 Jurisdikcijas pamats, pirmkārt, ir
 atbildētāja domicils. Turklāt lietās, kas attiecas uz
 kaitējumu vai neatļautu rīcību, personu, kuras domicils ir
 kādā dalībvalstī, var iesūdzēt tiesā
 dalībvalstī, kurā radies vai varētu rasties
 kaitējošais notikums. Saskaņā ar Tiesas praksi ar vietu, kur
 radies kaitējošais notikums, saprot vietu, kur veikta darbība, kuras
 rezultātā radies kaitējošais notikums, vai vietu, kur
 radīts kaitējums. Lietās, kas saistītas ar
 apdrošināšanu, apdrošinātāju, kura domicils ir kādā
 dalībvalstī, var iesūdzēt a) tās dalībvalsts
 tiesās, kurā ir apdrošinātāja domicils, vai
 b) dalībvalstī, kurā ir prasītāja domicils, ja
 prasību iesniedz apdrošinājuma ņēmējs,
 apdrošinātais vai apdrošināšanas atlīdzības
 saņēmējs, vai, c) ja persona ir kopapdrošinātājs,
 tās dalībvalsts tiesā, kurā ir ierosināta
 tiesvedība pret galveno apdrošinātāju. Attiecībā uz
 atbildības apdrošināšanu, apdrošinātāju turklāt var
 iesūdzēt tās vietas tiesās, kur radies kaitējošais
 notikums, kā arī, ja tiesas valsts tiesību akti to pieļauj,
 piesaistīt tiesvedībai, ko pret apdrošināto personu
 ierosinājusi cietusī puse.
 Padomes Regulā (EK) Nr. 44/2001
 noteikts, ka vienā dalībvalstī pieņemts spriedums ir
 atzīstams un izpildāms pārējās dalībvalstīs
 bez kādas īpašas procesuālās kārtības. Tomēr
 paredzēts noteikts skaits pamatu spriedumu neatzīšanai, lai
 ņemtu vērā sabiedriskās kārtības apsvērumus,
 tiesības uz aizstāvību un atsevišķu nesavienojamu spriedumu
 pastāvēšanu.
 3.3. Savienības kompetence
 attiecībā uz 1997. gada Protokolu
 Nav tādu Savienības tiesību
 aktu, kuri regulētu trešo pušu atbildību kodolenerģijas
 jomā. Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (EK) Nr. 864/2007
 (2007. gada 11. jūlijs) par tiesību aktiem, kas piemērojami
 ārpuslīgumiskām saistībām, ("Roma II")
 noteikts, ka atbildība par kodolkaitējumu ir izslēgta no
 tās darbības jomas.
 Tomēr 1997. gada protokolā ir
 noteikumi, kas attiecas uz Padomes Regulu (EK) Nr. 44/2001.
 Atšķirībā no dažādajiem jurisdikcijas pamatiem, kas
 ietverti minētajā regulā, Vīnes konvencijas
 XI pantā, kas ir grozīts ar 1997. gada protokolu, ietverts
 vispārīgs noteikums, ka izņēmuma jurisdikcija ir tās
 līgumslēdzējas valsts tiesām, kuras teritorijā noticis
 kodolincidents.
 Konkrēti, ar Vīnes konvencijas
 XI pantu tās līgumslēdzējas valsts tiesām, kuras
 teritorijā noticis kodolincidents, piešķirta izņēmuma
 jurisdikcija attiecībā uz prasībām par incidenta
 izraisītā kaitējuma atlīdzināšanu. Ja incidents
 noticis ārpus līgumslēdzēju pušu teritorijas vai incidenta
 vieta nav precīzi nosakāma, jurisdikcija ir atbildīgā
 operatora valsts, kura atbildīga par kodoliekārtu.
 Turklāt 1997. gada protokolā
 paredzēta piekrastes līgumslēdzēju pušu tiesu
 izņēmuma jurisdikcija attiecībā uz kodolincidentiem, kas
 notikuši šo valstu ekskluzīvajā ekonomiskajā zonā. Šī
 jurisdikcija ir piešķirta ar nosacījumu, ka konvencijas
 depozitārs pirms kodolincidenta ir saņēmis paziņojumu par
 šādu zonu.
 Attiecībā uz noteikumiem par atzīšanu un izpildi,
 saskaņā ar Vīnes konvencijas XII pantu, kas grozīts ar
 1997. gada protokolu, visiem kompetentās tiesas spriedumiem, kuri
 vairs nav pakļauti parastai pārskatīšanas kārtībai,
 piemēro īpašos noteikumus par spriedumu atzīšanu un izpildi. Ar
 dažiem izņēmumiem[4]
 XII pantā paredzēts, ka spriedums ir atzīstams visu
 līgumslēdzēju pušu teritorijā un ir izpildāms tā,
 it kā tas būtu valsts tiesas spriedums. Lietas pārskatīšana
 pēc būtības netiek pieļauta.
 Eiropas Savienībai ir izņēmuma
 jurisdikcija pār noteikumiem par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu
 un izpildi, kas iekļauti 1997. gada protokolā, ciktāl šie
 noteikumi, kā noteikts Tiesas judikatūrā[5], skar
 Padomes Regulas (EK) Nr. 44/2001 attiecīgos noteikumus.
 Tādēļ dalībvalstīm vairs nav tiesību vai nu
 savstarpēji atkāpties no šiem noteikumiem vai arī ar trešām
 valstīm noslēgt līgumsaistības, kas ietekmētu šos
 noteikumus.
 3.4. Dalībvalstu pilnvarojums
 Tomēr Vīnes konvencijā un
 1997. gada protokolā nav klauzulas par reģionālu ekonomisku
 organizāciju, kas ļautu Eiropas Savienībai kļūt par
 šā protokola līgumslēdzēju pusi. Līdz ar to Eiropas
 Savienība nevar kļūt par 1997. gada protokola
 līgumslēdzēju pusi.
 1997. gada protokols, kas uzlabo cietušo
 aizsardzību saistībā ar kodolincidentiem, ir īpaši
 svarīgs Eiropas Savienībai un tās dalībvalstīm.
 Līdz ar to izņēmuma kārtā ir pamatoti, ka
 Savienība savas pilnvaras īsteno ar to dalībvalstu
 starpniecību, kuras ir Vīnes konvencijas
 līgumslēdzējas puses.
 Tomēr, neņemot vērā
 tās dalībvalstis, kuras jau ir grozītās Parīzes
 konvencijas līgumslēdzējas puses, piecas Eiropas Savienības
 dalībvalstis, proti, Austrija, Īrija, Luksemburga, Malta un Kipra nav
 ne grozītās Parīzes konvencijas, ne arī 1963. gada
 Vīnes konvencijas puses. Tādējādi uzskatāms par objektīvi
 pamatotu izņēmuma kārtā atļaut šīm piecām
 dalībvalstīm nekļūt par 1997. gada protokola
 pusēm un līdz ar to Vīnes konvencijas un 1997. gada
 protokola darbības jomā turpināt piemērot Padomes Regulas
 (EK) Nr. 44/2001 noteikumus. Šāda atšķirīga pieeja, Eiropas
 Savienībā piemērojot noteikumus par jurisdikciju, ir pamatota
 šādu apsvērumu dēļ:
 - ar 1997. gada Protokolu groza
 konvenciju, attiecībā uz kuru šīs piecas dalībvalstis nav
 līgumslēdzējas puses;
 - Padomes Regula (EK) Nr. 44/2001 neskar
 konvencijas, attiecībā uz kurām šīs dalībvalstis ir
 līgumslēdzējas puses.
 Līdz ar to Eiropas Savienības
 interesēs 1997. gada protokols būtu jāratificē vai tam
 būtu jāpievienojas tikai tām dalībvalstīm, kuras
 pašlaik ir Vīnes konvencijas līgumslēdzējas puses. Polija
 1997. gada protokolu ratificēja pēc pievienošanās ES.
 Tādēļ šis lēmums Polijai ir adresēts ex post.
 Latvija un Rumānija 1997. gada protokolu parakstīja un
 ratificēja jau pirms pievienošanās Eiropas Savienībai.
 Šo iemeslu dēļ Komisija iesaka EP un
 Padomei pieņemt lēmumu, ar ko pilnvaro tās dalībvalstis,
 kuras ir Vīnes konvencijas līgumslēdzējas puses, Eiropas
 Savienības interesēs ratificēt 1997. gada protokolu vai tam
 pievienoties.
 3.5. Atruna attiecībā uz
 noteikumiem par spriedumu atzīšanu un izpildi
 Attiecībā uz noteikumiem par spriedumu atzīšanu un
 izpildi, kas paredzēti XII pantā, kas grozīts ar
 1997. gada protokola 14. pantu, nepieciešams nodrošināt, lai
 tiktu nepārtraukti piemēroti attiecīgie Regulas Nr. 44/2001
 noteikumi, kas attiecināti uz Dāniju saskaņā ar
 Nolīgumu starp Eiropas Kopienu un Dānijas Karalisti par jurisdikciju
 un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās[6], vai
 2007. gada 30. oktobra Lugāno konvencijas par jurisdikciju un
 spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās[7]
 attiecīgie noteikumi. Šādi ierobežojot Vīnes konvencijas XII panta
 piemērošanu, tiktu nodrošināta vienotība Savienības
 tieslietu jomā un spriedumu brīva aprite Eiropas Savienībā,
 neietekmējot konvencijas, kas grozīta ar minēto protokolu,
 efektīvu īstenošanu un neradot būtiskas sekas
 attiecībā uz tās pusēm, kuras nav ES dalībvalstis.
 1997. gada protokolā nav skarts jautājums par
 pieļaujamajām atrunām. Saskaņā ar 1969. gada
 Vīnes Konvencijas par starptautisko līgumu tiesībām
 19. pantu atruna ir pieļaujama, ja tā atbilst konvencijas
 „objektam un mērķim”, kā tas ir šajā gadījumā.
 Tādējādi, pievienojoties
 1997. gada protokolam, dalībvalstīm jānodrošina
 attiecīgo ES noteikumu piemērošana tādu spriedumu atzīšanai
 un izpildei, ko pasludinājusi tiesa citā dalībvalstī
 (tostarp Dānijā) vai valstī ārpus ES, kurai ir saistoša Lugāno
 konvencija.
 2012/0262 (NLE)
 Priekšlikums
 PADOMES LĒMUMS,
 ar ko pilnvaro dalībvalstis, kuras ir
 līgumslēdzējas puses 1963. gada 21. maija Vīnes
 konvencijai par civilo atbildību par kodolkaitējumiem („Vīnes
 konvencija”), Eiropas Savienības interesēs ratificēt protokolu,
 ar kuru groza minēto konvenciju, vai tam pievienoties
 EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
 ņemot vērā Līgumu par
 Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 81. panta
 2. punktu saistībā ar 218. panta 6. punkta
 a) apakšpunktu,
 ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,
 ņemot vērā Eiropas Parlamenta
 piekrišanu,
 tā kā:
 (1) 1997. gada
 12. septembra protokols, ar ko groza 1963. gada 21. maija
 Vīnes konvenciju par civilo atbildību par kodolkaitējumiem
 (turpmāk „Vīnes konvencija”), tika izstrādāts ar
 nolūku uzlabot kompensāciju personām, kas cietušas
 kodolincidentu izraisītu kaitējumu.
 (2) Eiropas
 Savienībai ir izņēmuma jurisdikcija attiecībā uz
 Vīnes konvencijas konsolidēto XI un XII pantu, ciktāl
 šādi noteikumi skar noteikumus, kas paredzēti Padomes Regulā
 (EK) Nr. 44/2001 (2000. gada 22. decembris) par jurisdikciju un
 spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās[8].
 Dalībvalstis saglabā kompetenci jautājumos, uz kuriem attiecas
 1997. gada protokols, bet kuri neskar Eiropas Savienības tiesību
 aktus. Ņemot vērā 1997. gada protokola priekšmetu un
 mērķi, Eiropas Savienības jurisdikcijā ietilpstošo
 protokola noteikumu pieņemšanu nevar nošķirt no noteikumiem, kas ir
 dalībvalstu kompetencē.
 (3) 1997. gada protokols ir
 īpaši svarīgs Eiropas Savienības un tās dalībvalstu
 interesēm, jo tas uzlabo kodolincidentu izraisīta kaitējuma
 kompensāciju.
 (4) Vīnes konvencija un
 tās 1997. gada protokols nav atvērti reģionālu
 organizāciju dalībai. Tā rezultātā Eiropas
 Savienībai nav tiesīga protokolu parakstīt vai ratificēt.
 Ņemot vērā šos apstākļus, izņēmuma
 kārtā ir pamatoti, ka dalībvalstis 1997. gada protokolu
 ratificē vai noslēdz Eiropas Savienības interesēs.
 (5) Piecas Eiropas
 Savienības dalībvalstis, proti, Austrija, Īrija, Luksemburga,
 Kipra un Malta tomēr nav Vīnes konvencijas
 līgumslēdzējas puses. Ņemot vērā, ka ar
 1997. gada protokolu groza Vīnes konvenciju un ar Padomes Regulu (EK)
 Nr. 44/2001 dalībvalstis, kurām ir saistoša minētā
 konvencija, pilnvarotas turpināt piemērot minētajā
 konvencijā ietvertos noteikumus par jurisdikciju, ir objektīvi
 pamatoti, ka šis lēmums būtu adresējams tikai tām
 dalībvalstīm, kuras ir Vīnes konvencijas
 līgumslēdzējas puses, un izņēmuma kārtā
 šīm piecām dalībvalstīm jāatļauj nekļūt
 par 1997. gada protokola pusēm.
 (6) Līdz ar to dalībvalstīm,
 kuras ir Vīnes konvencijas līgumslēdzējas puses, Eiropas
 Savienības interesēs būtu jāratificē vai
 jānoslēdz 1997. gada protokols, ievērojot nosacījumus,
 kas noteikti šajā lēmumā. Šis lēmums Polijai ir
 adresēts ex post, ņemot vērā, ka tā protokolu
 ratificējusi 2010. gadā.
 (7) Līdz ar to
 attiecībā uz Eiropas Savienību 1997. gada protokola
 noteikumus piemēros tikai tās dalībvalstis, kuras pašlaik ir
 Vīnes konvencijas līgumslēdzējas puses.
 (8) Pieņemamā laika
 posmā dalībvalstīm būtu jāpabeidz procedūras, lai
 ES interesēs ratificētu 1997. gada protokolu vai tam
 pievienotos. Dalībvalstīm būtu jāapmainās ar
 informāciju par ratifikācijas vai pievienošanās procedūru
 stāvokli, lai sagatavotos deponēt dokumentus par 1997. gada
 protokola ratifikāciju vai pievienošanos tam.
 (9) Noteikumiem par spriedumu
 atzīšanu un izpildi, kas ietverti Vīnes konvencijas
 XII pantā, kas grozīts ar 1997. gada protokola
 14. pantu, nevajadzētu būt prioritātei nedz pār
 attiecīgajiem noteikumiem, kas paredzēti Regulā (EK)
 Nr. 44/2001, kas attiecināta uz Dāniju saskaņā ar
 Nolīgumu starp Eiropas Kopienu un Dānijas Karalisti par jurisdikciju
 un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās,
 nedz pār attiecīgajiem noteikumiem 2007. gada 30. oktobra
 Lugāno konvencijā par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un
 izpildi civillietās un komerclietās. Tāpēc,
 ratificējot 1997. gada protokolu vai tam pievienojoties,
 dalībvalstīm ir jāsniedz deklarācija, kuras
 mērķis ir nodrošināt attiecīgo ES noteikumu turpmāku
 piemērošanu.
 (10) Saskaņā ar 1. un
 2. pantu Protokolā par Dānijas nostāju, kas pievienots
 Līgumam par Eiropas Savienību un Līgumam par Eiropas
 Savienības darbību, Dānija nepiedalās šā lēmuma
 pieņemšanā, un šis lēmums tai nav saistošs un nav
 jāpiemēro,
 IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
 1. pants
 1.
 Neskarot Eiropas Savienības pilnvaras,
 dalībvalstis, kuras pašlaik ir līgumslēdzējas puses
 1963. gada 21. maija Vīnes konvencijai par civilo atbildību
 par kodolkaitējumiem, Eiropas Savienības interesēs ratificē
 1997. gada protokolu vai tam pievienojas.
 2.
 1997. gada protokola teksts ir pievienots šim
 lēmumam.
 3.
 Šajā lēmumā termins
 „dalībvalsts” apzīmē visas dalībvalstis, kuras pašlaik ir
 Vīnes konvencijas līgumslēdzējas puses.
 2. pants
 1.
 Dalībvalstis veic vajadzīgos
 pasākumus, lai vienlaikus pieņemamā laika posmā un, ja
 iespējams, līdz 2014. gada 31. decembrim
 Starptautiskās Atomenerģijas aģentūras
 ģenerāldirektoram deponētu savus dokumentus par 1997. gada
 protokola ratifikāciju vai pievienošanos tam.
 2.
 Dalībvalstis līdz [...] informē Padomi un Komisiju par ratifikācijas vai
 pievienošanās procedūru pabeigšanas paredzamo datumu.
 3.
 Dalībvalstis cenšas apmainīties ar
 informāciju par savu ratifikācijas procedūru stāvokli.
 3. pants
 Ratificējot 1997. gada protokolu vai
 tam pievienojoties, dalībvalstis sniedz šādu deklarāciju:
 "Spriedumus par jautājumiem, uz
 kuriem attiecas 1997. gada protokols, ko taisījusi tiesa ES
 dalībvalstī, kura ir šā protokola līgumslēdzēja
 puse, atzīst un izpilda citās ES dalībvalstīs, kuras ir
 šā protokola līgumslēdzējas puses, saskaņā ar
 attiecīgajiem Eiropas Savienības noteikumiem par šo jautājumu.
 Spriedumus par jautājumiem, uz kuriem
 attiecas 1997. gada protokols, ko taisījusi Dānijas Karalistes
 tiesa, atzīst un izpilda citās ES dalībvalstīs, kuras ir
 šā protokola līgumslēdzējas puses, saskaņā ar
 Nolīgumu starp Eiropas Kopienu un Dānijas Karalisti par jurisdikciju
 un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās.
 Spriedumus par jautājumiem, uz kuriem
 attiecas 1997. gada protokols, ko taisījusi tiesa valstī
 ārpus ES, kurai ir saistoša 2007. gada 30. oktobra Lugāno
 konvencija par jurisdikciju un spriedumu izpildi civillietās un
 komerclietās, atzīst un izpilda citās ES dalībvalstīs,
 kuras ir šā protokola līgumslēdzējas puses, saskaņā
 ar minēto konvenciju.”
 4. pants
 Šis lēmums stājas spēkā
 nākamajā dienā pēc tā publicēšanas Eiropas
 Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
 5. pants
 Šis lēmums
 ir adresēts dalībvalstīm saskaņā ar Līgumiem.
 Briselē,
 Padomes
 vārdā —
 priekšsēdētājs
 PIELIKUMS
 Protokols par grozījumiem
 1963. gada Vīnes konvencijā par civilo atbildību par
 kodolkaitējumiem
 ŠĀ PROTOKOLA DALĪBVALSTIS,
 UZSKATOT, ka 1963. gada 21. maija
 Vīnes konvencijā par civilo atbildību par kodolkaitējumiem
 ir vēlams izdarīt grozījumus, lai plašākā
 darbības sfērā nodrošinātu, palielinātu
 kodoliekārtas operatora atbildību un pavairotu līdzekļus
 atbilstošas un taisnīgas kompensācijas nodrošināšanai,
 VIENOJUŠĀS par turpmāko.
 1. pants
 Konvencija, kuru papildina šī Protokola
 nosacījumi, ir 1963. gada 21. maija Vīnes konvencija par
 civilo atbildību par kodolkaitējumiem, kas turpmāk minēta
 kā „1963. gada Vīnes konvencija”.
 2. pants
 1963. gada Vīnes konvencijas
 I pants tiek grozīts šādi:
 1. 1.j punkts tiek grozīts
 šādi:
 (a)
 vārdu „ un” ii) apakšpunkta beigās
 svītro un liek iii) apakšpunkta beigās;
 (b)
 Pievieno šādu jaunu iv) apakšpunktu:
 “iv)
 tādas citas iekārtas, kurās ir kodoldegviela vai
 radioaktīvie produkti, vai radioaktīvie atkritumi, ko laiku pa laikam
 nosaka Starptautiskās atomenerģijas aģentūras
 Pārvaldnieku padome”.
 2. 1.k punktu aizstāj
 ar šādu tekstu:
 k) “kodolkaitējums” nozīmē –
 i) nāvi vai miesas bojājumu;
 ii) īpašuma zaudējumu vai bojājumu;
 un katrs nākamais apakšpunkts
 tādā mērā, kā to nosaka kompetentās tiesas likums
 –
 iii) ekonomisku zaudējumu, kas radies i) vai
 ii) apakšpunktā minētā zaudējuma vai bojājuma
 dēļ, ciktāl tas nav ietverts šajos apakšpunktos, kas cietušai
 personai dod tiesības uz pretenzijām neatkarīgi no tāda
 zaudējuma vai bojājuma;
 iv) bojātās vides atjaunošanas
 pasākumu izmaksas, ja vien šāda vides pasliktināšanās nav
 nenozīmīga un ja šādi pasākumi tiešām tiek veikti vai
 ir jāveic un ciktāl tas nav ietverts ii) apakšpunktā;
 v) ekonomiskās interesēs jebkurā
 veidā izmantojot vai baudot vidi, gūstamā ienākuma
 zaudējumu, kas radies, nozīmīgi pasliktinoties vides
 stāvoklim, un ciktāl tas nav ietverts ii) apakšpunktā;
 vi) aizsargpasākumu izmaksas un šādu
 pasākumu vēlāk izraisīto zaudējumu vai bojājumu;
 vii) jebkuru citu, ar vides stāvokļa
 pasliktināšanos nesaistītu, ekonomisku zaudējumu, ja to
 pieļauj kompetentās tiesas pielietots vispārējs likums par
 civilo atbildību,
 attiecībā uz minētajiem, no i)
 līdz v) un vii), apakšpunktiem tādas pakāpes zaudējumu vai
 bojājumu rada vai izraisa jebkurš jonizējošais starojums, kas
 nāk no jebkura kodoliekārtas iekšējā jonizējošā
 starojuma avota, vai no kodoldegvielas vai radioaktīviem produktiem, vai
 no kodoliekārtas radioaktīvajiem atkritumiem, vai no
 kodolmateriāla, kas rodas tajā vai ko sūta uz kodoliekārtu,
 vai arī kas rodas no šādu materiālu radioaktīvajām
 īpašībām vai radioaktīvo īpašību
 kombinācijas ar toksiskām, eksplozīvām vai citām
 bīstamām šādu materiālu īpašībām.
 3. 1.l punkts aizstāts
 ar šādu tekstu:
 l) „kodolincidents” nozīmē jebkuru
 notikumu vai vienādas izcelsmes notikumu virkni, kas izraisa
 kodolkaitējumu vai, neatkarīgi no veiktajiem aizsargpasākumiem,
 rada nopietnus un nenovēršamus šāda kaitējuma draudus.
 4. Pēc 1.l punkta
 pievienoti četri jauni 1.m, 1.n, 1.o un 1.p punkti:
 m) „atjaunošanas pasākumi” nozīmē
 jebkurus pamatotus pasākumus, ko apstiprinājušas kompetentās
 institūcijas valstī, kurā pasākumi tiek veikti, lai
 sakārtotu vai atjaunotu sapostītos vai sagrautos vides komponentus,
 vai, kur tas ir pamatoti, ieviestu vidē līdzvērtīgus
 komponentus. Kaitējuma piemeklētā valsts saskaņā ar
 likumu nosaka, kas tiek pilnvarots veikt šādus pasākumus.
 n) “aizsargpasākumi” ir jebkuri pamatoti pasākumi, ko pēc
 kodolincidenta veikusi jebkura persona, lai novērstu vai līdz
 minimumam samazinātu k) punktā no i) līdz
 v) apakšpunktam vai vii) apakšpunktā minēto kaitējumu,
 un ko apstiprinājusi kompetentā institūcija, kā to pieprasa
 likums valstī, kurā pasākumi tika veikti.
 o) “pamatotie pasākumi” ir pasākumi, kas saskaņā ar
 kompetentās tiesas likumu atzīti par atbilstošiem un
 samērīgiem, ņemot vērā visus apstākļus,
 piemēram –
 i) kaitējuma raksturu un apjomu vai
 aizsargpasākumu gadījumā - šāda kaitējuma riska
 raksturu un apjomu;
 ii) šādu pasākumu iespējamo efektivitātes
 pakāpi to veikšanas laikā; un
 iii) atbilstošu zinātnisku un tehnisku
 ekspertīzi.
 p) „speciālas aizņemšanās
 tiesības”, turpmāk minētas kā XDR, nozīmē
 Starptautiskā valūtas fonda definētu norēķina
 vienību, ko lieto šī fonda operācijās un darījumos.
 5. 2. punkts aizstāts
 ar šādu tekstu:
 2. Valsts, kura atbildīga par
 kodoliekārtu, var, ja ar to saistītā nelielā riska
 pakāpe to pieļauj, nepiemērot šo Konvenciju jebkurai
 kodoliekārtai vai nelieliem kodolmateriāla daudzumiem ar noteikumu,
 ka –
 (c)
 attiecībā uz kodoliekārtām
 šādus kritērijus ir noteikusi Starptautiskās atomenerģijas
 aģentūras Pārvaldnieku padome, un katra nepiemērošana, ko
 praktizējusi Valsts, kura atbildīga par kodoliekārtu, atbilst
 šiem kritērijiem; un
 (d)
 attiecībā uz nelieliem
 kodolmateriāla daudzumiem šādu daudzumu maksimālos limitus ir
 noteikusi Starptautiskās atomenerģijas aģentūras
 Pārvaldnieku padome, un katra nepiemērošana, ko praktizē Valsts,
 kura atbildīga par kodoliekārtu, nepārsniedz šos noteiktos
 limitus.
 Pārvaldnieku
 padome periodiski pārskata kritērijus, pēc kuriem nosaka
 kodoliekārtas un maksimālos kodolmateriāla daudzumus, kam šo
 Konvenciju nepiemēro.
 3. pants
 Aiz 1963. gada Vīnes konvencijas
 I panta pievienoti divi jauni šādi I A un I B panti:
 I A pants
 1. Šī Konvencija attiecas
 uz kodolkaitējumu neatkarīgi no tā, kur tas pieļauts.
 2. Tomēr Valsts, kura
 atbildīga par kodoliekārtu, likumdošana var šo Konvenciju
 nepiemērot kaitējumam, kas pieļauts –
 (a)
 valstī, kura nav Konvencijas dalībvalsts;
 vai
 (b)
 jebkurā jūras zonā, ko,
 saskaņā ar starptautiskām jūras tiesībām,
 noteikusi valsts, kura nav Konvencijas dalībvalsts.
 3. Nepiemērošanu atbilstoši
 šī panta 2. punktam var attiecināt tikai uz to valsti, kura nav
 šīs Konvencijas dalībvalsts un kurai incidenta laikā –
 (a)
 tās teritorijā vai jebkurā
 jūras zonā ir kodoliekārta, kuru tā izveidojusi
 saskaņā ar starptautiskām jūras tiesībām; un
 (b)
 nesniedz līdzvērtīgas atbilstošas
 priekšrocības.
 4. Atbilstoši šī panta
 2. punktam, jebkura nepiemērošana neietekmē tiesības, kas
 minētas IX panta 2. punkta a) apakšpunktā, un,
 atbilstoši šī panta 2. punkta b) apakšpunktam, jebkura
 nepiemērošana nav attiecināma uz zaudējumiem, kas radušies uz
 kuģa klāja, kuģī vai lidmašīnā.
 I B pants
 Šī Konvencija neattiecas uz
 kodoliekārtām, kuras lieto militāriem mērķiem.
 4. pants
 1963. gada Vīnes konvencijas
 II pants grozīts šādi:
 1. 3.a punkta beigās
 pievienots šāds teksts:
 2. Valsts, kura atbildīga
 par kodoliekārtu, var ierobežot sabiedrisko naudas līdzekļu
 summu, darot to pieejamu katram incidenta gadījumam, ja vajadzīgs,
 starpībai starp tādējādi noteikto summu un summu, kas
 atbilst V panta 1. punktam.
 3. 4. punkta beigās
 pievienots šāds teksts:
 Valsts, kura
 atbildīga par kodoliekārtu, var ierobežot sabiedrisko naudas
 līdzekļu summu, darot to pieejamu atbilstoši šī panta 3. punkta
 a) apakšpunktam.
 4. 6. punkts aizstāts
 ar šādu tekstu:
 6. Neviens nav atbildīgs par
 zaudējumu vai bojājumu, ko saskaņā ar I panta
 1. punkta k) apakšpunktu neuzskata par kodolkaitējumu, bet ko
 varētu noteikt kā šādu kaitējumu saskaņā ar
 šā apakšpunkta nosacījumiem.
 5. pants
 Aiz 1963. gada Vīnes konvencijas
 III panta pirmā teikuma pievienots šāds teksts:
 Tomēr Valsts, kura atbildīga par
 kodoliekārtu, var nepiemērot šo pienākumu attiecībā uz
 pārvadājumu, kas pilnībā notiek tikai tās
 teritorijā.
 6. pants
 1963. gada Vīnes konvencijas
 IV pants grozīts šādi:
 1. 3. punkts aizstāts
 ar šādu tekstu:
 3.
 Saskaņā ar šo Konvenciju operatoram netiek uzlikta atbildība, ja
 viņš pierāda, ka kodolkaitējumu ir tieši radījis
 bruņots konflikts, karadarbība, pilsoņu karš vai
 sacelšanās.
 2. 5. punkts aizstāts
 ar šādu tekstu:
 5. Atbilstoši šai Konvencijai operators nav
 atbildīgs par kodolkaitējumu –
 (a)
 pašai kodoliekārtai un jebkurai citai
 kodoliekārtai, tai skaitā arī kodoliekārtai
 būvniecības stadijā tās atrašanās vietā; un
 (b)
 jebkuram īpašumam tajā pašā
 vietā, kur to lieto vai kur tas jālieto saistībā ar ikvienu
 šādu kodoliekārtu.
 3. 6. punkts aizstāts
 ar šādu tekstu:
 6.
 Kompensācija par kaitējumu, kas izdarīts transporta
 līdzekļiem, kuros kodolincidenta laikā atradies kodolmateriāls,
 nesamazina operatora atbildību attiecībā uz citu kaitējumu,
 kura apmērs nepārsniedz 150 miljonus XDRu vai jebkuru
 lielāku summu, ko noteikusi Līgumslēdzējas puses
 likumdošana, vai summu, kas noteikta saskaņā ar V panta
 1. punkta c) apakšpunktu.
 4. 7. punkts aizstāts ar šādu
 tekstu:
 7. Nekas šajā Konvencijā
 neietekmē jebkura indivīda atbildību par kodolkaitējumu,
 par ko, pamatojoties uz šī panta 3. vai 5. punktu, operators
 saskaņā ar šo Konvenciju nav atbildīgs, un ko šis indivīds
 ar kādu darbību vai bezdarbību ir izraisījis apzināti,
 lai izdarītu kaitējumu.
 7. pants
 1. 1963. gada Vīnes
 konvencijas V panta teksts aizstāts ar šādu tekstu:
 1. Valsts, kura atbildīga par
 kodoliekārtu, var ierobežot operatora atbildību par ikvienu
 kodolincidentu, vai nu –
 (a)
 ne mazāk kā 300 miljoni XDRu;
 vai
 (b)
 ne mazāk kā 150 miljoni XDRu
 ar noteikumu, ka vairāk par noteikto summu un vismaz līdz
 300 miljoniem XDRu lielus sabiedriskos naudas līdzekļus
 šī valsts darīs pieejamus kodolkaitējumu kompensēšanai; vai
 (c)
 no šī Protokola spēkā
 stāšanās datuma maksimāli 15 gadus uz
 īslaicīgām summām ne mazāk kā 100 miljonu XDRu
 apmērā attiecībā uz kodolincidentu, kas noticis šajā
 periodā. Par 100 miljoniem XDRu mazāku summu var noteikt
 ar noteikumu, ka starp šo mazāko noteikto summu un 100 miljoniem XDRu
 lielus sabiedriskos naudas līdzekļus šī valsts dara pieejamus
 kodolkaitējuma kompensēšanai.
 2. Neraugoties uz šī panta
 1. punktu, Valsts, kura atbildīga par kodoliekārtu,
 novērtējot kodoliekārtas vai tajā esošo kodolvielu raksturu
 un iespējamās to izraisītā incidenta sekas, var noteikt
 mazāku operatora atbildību ar noteikumu, ka šādi noteiktā
 summa nevienā gadījumā nebūs mazāka par
 5 miljoniem XDRu un ka Valsts, kura atbildīga par
 kodoliekārtu, nodrošina pieejamību sabiedriskajiem naudas līdzekļiem
 līdz summai, kas noteikta atbilstoši 1. punktam.
 3. Summas, kuras
 saskaņā ar šī panta 1. un 2. punktu un IV panta
 6. punktu noteikusi operatora Valsts, kura atbildīga par
 kodoliekārtu, uzliek neatkarīgi no tā, kur kodolincidents
 notiek.
 2. V pantam pievienoti šādi
 četri jauni V A, V B, V C un V D panti:
 V A pants
 1. Kodolkaitējuma
 kompensācijas prāvās tiesas piespriestie procenti un izmaksas
 maksājami papildus summām, kas minētas V pantā.
 2. Summas, kuras minētas
 V pantā un IV panta 6. punktā, drīkst
 konvertēt nacionālajā valūtā noapaļotos
 skaitļos.
 V B pants
 Katra Līgumslēdzēja puse
 nodrošina iespēju kaitējumā cietušajām personām bez
 speciālas tiesas prāvas īstenot savas tiesības uz
 kompensāciju saskaņā ar naudas līdzekļu avotu, kas
 paredzēts šādām kompensācijām.
 V C pants
 1. Ja
 Līgumslēdzējas puses tiesas, kurām lieta piekritīga,
 nav Valsts, kura atbildīga par kodoliekārtu, tiesas, sabiedriskos
 naudas līdzekļus, kas pieprasīti saskaņā ar
 V panta 1. punkta b) un c) apakšpunktu un VII panta
 1. punktu, kā arī tiesas piespriestos procentus un tiesas
 izdevumus, var darīt pieejamus pirmā nosauktā
 Līgumslēdzēja puse. Valsts, kura atbildīga par
 kodoliekārtu, atmaksā otrai Līgumslēdzējai pusei
 jebkuru šādu samaksāto summu. Šīs abas
 Līgumslēdzējas puses vienojas par kompensācijas izmaksas
 procedūru.
 2. Ja
 Līgumslēdzējas puses tiesas, kurām lieta piekritīga,
 nav Valsts, kura atbildīga par kodoliekārtu, tiesas,
 Līgumslēdzēja puse, kuras tiesām lieta piekritīga,
 veic visus nepieciešamos pasākumus, lai veicinātu Valsts, kura
 atbildīga par kodoliekārtu, iejaukšanos tiesas prāvā un
 piedalīšanos jebkura ar kompensāciju saistīta jautājuma
 risināšanā.
 V D pants
 1. Ja viena trešdaļa
 Līgumslēdzēju Pušu izsaka lūgumu izdarīt
 grozījumus V pantā minētajos atbildības ierobežojumos,
 tad Starptautiskās atomenerģijas aģentūras
 ģenerāldirektors sasauc Līgumslēdzēju pušu
 sanāksmi.
 2. Grozījumus pieņem
 ar divu trešdaļu Līgumslēdzēju pušu vairākumu, kas
 piedalās sanāksmē un balso, ar noteikumu, ka vismaz viena puse
 Līgumslēdzēju pušu piedalās balsošanā.
 3. Reaģējot uz
 ierosinājumu veikt grozījumus ierobežojumos,
 Līgumslēdzēju pušu sanāksme ņem vērā,
 citstarp, kodolincidenta kaitējuma risku, naudas kursa maiņas un
 apdrošināšanas tirgus stāvokli.
 4. a) Par jebkura
 grozījuma, kas pieņemts saskaņā ar šī panta
 2. punktu, SAEA ģenerāldirektors paziņo visām
 Līgumslēdzējām pusēm. Grozījumu uzskata par
 pieņemtu, beidzoties 18 mēnešu periodam pēc tā paziņošanas,
 ja vismaz viena trešdaļa Līgumslēdzēju pušu līdz
 grozījumu pieņemšanas sanāksmes brīdim ir paziņojušas
 SAEA ģenerāldirektoram, ka tās grozījumu akceptē.
 Saskaņā ar šo punktu pieņemtais grozījums
 Līgumslēdzējām pusēm, kuras to akceptējušas,
 stājas spēkā 12 mēnešus pēc tā
 pieņemšanas.
 b) Ja 18 mēnešu laikā no
 pieņemšanas paziņošanas datuma saskaņā ar
 a) apakšpunktu grozījums nav pieņemts, grozījums
 jāuzskata par noraidītu.
 5. Katrai
 Līgumslēdzējai pusei, kura akceptē grozījumu pēc
 tam, kad tas ir pieņemts, bet nav stājies spēkā vai
 pēc tā stāšanās spēkā saskaņā ar
 šī panta 4. punktu, grozījums stājas spēkā
 12 mēnešus pēc tam, kad to akceptējusi šā
 Līgumslēdzēja puse.
 6. Valsts, kura kļūst
 par šīs Konvencijas pusi, pēc tam, kad grozījums stājies
 spēkā saskaņā ar šī panta 4. punktu, ja šī
 valsts neizsaka atšķirīgu viedokli, -
 (a)
 tiek uzskatīta par šīs Konvencijas pusi,
 kā teikts grozījumā; un
 (b)
 tiek uzskatīta par negrozītās
 Konvencijas pusi, kā attiecībā uz jebkuru dalībvalsti, kas
 nav saistīta ar grozījumu.
 8. pants
 1963. gada Vīnes konvencijas
 VI pants ir grozīts šādi:
 1. 1. punkts aizstāts
 ar šādu tekstu:
 (a)
 Saskaņā ar šo Konvenciju tiesības uz
 kompensāciju anulē, ja nav ierosināta prasība -
 i) nāves vai miesas bojājumu
 gadījumā trīsdesmit gadu laikā kopš kodolincidenta dienas;
 ii) citādāka kaitējuma
 gadījumā desmit gadu laikā kopš kodolincidenta dienas.
 (b)
 Ja tomēr Valsts, kura atbildīga par
 kodoliekārtu, saskaņā ar likumu operatora atbildību sedz ar
 apdrošināšanu vai citu finansiālu nodrošinājumu, ieskaitot
 valsts ilgtermiņa naudas līdzekļus, kompetentās tiesas
 likums var paredzēt, ka pret operatoru vērstās tiesības uz
 kompensācijas saņemšanu tiek zaudētas tikai pēc tāda
 laika posma, kas nepārsniedz laiku, kurā operatora atbildību
 sedz Valsts, kura saskaņā ar likumu atbildīga par kodoliekārtu.
 (c)
 Nāves un miesas bojājumu
 gadījumā vai, atbilstoši šī punkta b) apakšpunkta
 paplašinājumam, cita kaitējuma gadījumā kompensācijas
 prasības, kas ierosinātas pēc 10 gadu posma kopš
 kodolincidenta dienas, saskaņā ar šo Konvenciju nekādā
 ziņā neietekmē tiesības uz kompensāciju nevienai
 personai, kas ir ierosinājusi lietu pret operatoru pirms šī laika
 posma beigām.
 2. 2. punkts tiek
 izsvītrots.
 3. 3. punkts aizvietots ar
 šādu tekstu:
 3. Ja prasība nav ierosināta
 trīs gadu laikā no dienas, kad no kodolkaitējuma cietusī
 persona ir uzzinājusi vai droši vien tai vajadzējis zināt par
 šādu kaitējumu un par kaitējumu atbildīgo operatoru,
 saskaņā ar Konvenciju tiesības uz kompensāciju pakļauj
 noilguma tiesībām vai tiesību zaudējumam uz prasības
 pieteikumu, kā paredzēts kompetentās tiesas likumā, ar
 noteikumu, ka netiek pārsniegts laika posms, kas noteikts
 saskaņā ar šī panta 1. punkta a) un
 b) apakšpunktiem.
 9. pants
 VII pants tiek grozīts šādi:
 1. 1. punkta beigās
 pievienoti šie divi teikumi, un tādējādi grozītais punkts
 kļūst par šī punkta a) apakšpunktu:
 Valsts, kura atbildīga par
 kodoliekārtu un kurā operatora atbildība nav ierobežota, var
 noteikt operatora atbildības finansiālā nodrošinājuma
 ierobežojumus ar noteikumu, ka šāda ierobežojuma summa nav mazāka par
 300 miljoniem XDRu. Valsts, kura atbildīga par
 kodoliekārtu, nodrošina pret operatoru celto kodolkaitējuma
 kompensācijas pretenziju atlīdzību tādā
 apmērā, kādā šādu pretenziju apmierināšanai
 finansiālā nodrošinājuma nepietiek, bet ne vairāk par
 finansiālā nodrošinājuma summu, kas paredzēta
 saskaņā ar šo punktu.
 2. 1. punktam pievienots
 šāds jauns b) apakšpunkts:
 b) Neņemot vērā šī punkta a
 apakšpunktu, kurā operatora atbildība nav ierobežota, Valsts, kura
 atbildīga par kodoliekārtu, novērtējot kodoliekārtas
 vai tajā esošo kodolvielu raksturu un iespējamās to
 izraisītā incidenta sekas, var noteikt mazāku operatora
 finansiālā nodrošinājuma summu ar noteikumu, ka nevienā
 gadījumā summa nedrīkst būt mazāka par
 5 miljoniem XDRu un ka Valsts, kura atbildīga par
 kodoliekārtu, nodrošina pret operatoru celto kodolkaitējuma
 kompensācijas pretenziju atlīdzību, sagādājot
 nepieciešamos naudas līdzekļus tādā apmērā,
 kādā apdrošināšanas vai cita finansiālā
 nodrošinājuma nepietiek šādu pretenziju apmierināšanai, un
 palielinot operatora atbildību līdz robežai, kas paredzēta
 atbilstoši šī punkta a apakšpunktam.
 3. 3. punktā aiz
 vārdiem „šī panta” ieraksta vārdus „vai V panta
 1. punkta b) un c) apakšpunktiem”.
 10. pants
 1963. gada Vīnes konvencijas
 VIII pants tiek grozīts šādi:
 1. VIII panta teksts
 kļūst par šī panta 1. punktu.
 2. Pievienots šāds jauns
 2. punkts:
 2. Piemērot VI panta 1. punkta
 c) apakšpunkta noteikumu, kurā, attiecībā uz
 prasībām, ko izvirza pret operatoru, kaitējums, kas
 saskaņā ar šo Konvenciju pārsniedz vai, iespējams, pārsniegtu
 atbilstoši V panta 1. punktam maksimāli pieejamo summu,
 prioritāte kompensācijas sadalē tiek piešķirta
 prasībām nāves vai miesas bojājumu gadījumos.
 11. pants
 1963. gada Vīnes konvencijas
 X panta beigās pievienots šāds jauns teikums:
 Regresa tiesības, ko paredz šis pants,
 var tikt izmantotas arī Valsts, kura atbildīga par kodoliekārtu,
 atbalstīšanai, ciktāl tas ir paredzēts sabiedriskajos naudas
 līdzekļos saskaņā ar šo Konvenciju.
 12. pants
 1963. gada Vīnes konvencijas
 XI pants ir grozīts šādi:
 1. Pievienots šāds jauns
 1.bis punkts:
 1.bis. Ja kodolincidents notiek
 Līgumslēdzējas puses ekskluzīvajā ekonomiskajā
 zonā vai, ja šāda zona nav izveidota, teritorijā, kas
 nepārsniegtu ekskluzīvās ekonomiskās zonas robežas, ja
 tās ir noteiktas, tad šīs Konvencijas mērķiem prasības
 par kodolincidenta izraisīto kodolkaitējumu, ir tikai šīs puses
 tiesu jurisdikcijā. Iepriekšminētais tiek piemērots, ja šī
 Līgumslēdzēja puse ir paziņojusi depozitārijam par
 šādu teritoriju pirms kodolincidenta. Neko no šajā punktā
 minētā nevar interpretēt kā tādu, kas ļautu
 kādai pusei īstenot jurisdikciju pretēji starptautisko
 jūras tiesību noteikumiem, tai skaitā Apvienoto Nāciju
 Organizācijas Jūras tiesību konvencijas noteikumiem.
 2. 2. punkts aizstāts
 ar šādu tekstu:
 2. Ja
 kodolincidents nav noticis kādas Līgumslēdzējas puses teritorijā
 vai teritorijā, kas pieteikta atbilstoši 1.bis punktam, vai ja
 kodolincidenta vieta nav precīzi nosakāma, tad lieta par
 šādām prasībām piekritīga Valsts, kura atbildīga
 par kodoliekārtu, tiesām.
 3. 3. punkta pirmajā
 rindā un b) apakšpunktā aiz cipara „1” ierakstīts ",
 1.bis”.
 4. Pievienots šāds jauns
 4. punkts:
 4.
 Līgumslēdzēja puse, kuras tiesām lieta piekritīga,
 nodrošina, ka tikai vienai tās tiesai ir jurisdikcija attiecībā
 uz jebkuru vienu kodolincidentu.
 13. pants
 Aiz XI panta pievienots šāds jauns
 XI A pants:
 XI A pants
 Līgumslēdzēja puse, kuras
 tiesām lieta piekritīga, nodrošina, ka attiecībā uz
 kodolkaitējuma kompensācijas prasībām –
 (a)
 jebkura valsts var ierosināt prasību to
 personu vārdā, kuras ir cietušas no kodolkaitējuma un ir
 šīs valsts pilsoņi, vai tās teritorija ir viņu
 pastāvīga vai pagaidu dzīvesvieta un, kuras ir tam piekritušas;
 un
 (b)
 jebkura persona var ierosināt prasību,
 lai īstenotu tiesības saskaņā ar šo Konvenciju, kas
 iegūtas tiesību pārņemšanas vai pārrakstīšanas
 ceļā.
 14. pants
 1963. gada Vīnes konvencijas
 XII panta teksts aizstāts ar šādu tekstu:
 XII pants
 1. Spriedums, ko
 pieņēmusi Līgumslēdzējas puses tiesa, kurai lieta
 piekritīga, un kas vairs nav pakļauts parastai
 pārskatīšanas kārtībai, tiek atzīts par
 spēkā esošu, izņemot gadījumus, kad –
 (a)
 spriedums panākts ar krāpšanu;
 (b)
 pusei, pret kuru pasludināts spriedums, netika
 dota taisnīga iespēja izklāstīt savu lietu; vai
 (c)
 spriedums ir pretrunā ar tās
 Līgumslēdzējas puses sabiedriskām interesēm, kuras
 teritorijā prasa sprieduma atzīšanu, vai arī tas nav
 saskaņots ar tiesību pamatprincipiem.
 2. Spriedums, kas tiek
 atzīts saskaņā ar šī panta 1.punktu, tiek nodots izpildei
 saskaņā ar formalitātēm, kādas paredz
 Līgumslēdzēja puse saskaņā ar likumu, kur sprieduma
 izpilde tiek pieprasīta, un ir izpildāms tā, it kā tas ir
 šīs Līgumslēdzējas puses tiesas spriedums. Prasība,
 par kuru tika pieņemts tiesas spriedums, nav pakļaujama
 turpmākām tiesas prāvām.
 15. pants
 1963. gada Vīnes konvencijas
 XIII pants ir grozīts šādi:
 1. XIII panta teksts
 kļūst par šī panta 1. punktu.
 2. Pievienots šāds jauns
 2. punkts:
 2.
 Neraugoties uz šī panta 1. punktu, kad kodolkaitējuma
 kompensācijas summa ir lielāka par 150 miljoniem XDRiem,
 Valsts, kura atbildīga par kodoliekārtu, likumdošanas ietvaros
 attiecībā uz kodolkaitējumu, kas pieļauts citas valsts
 teritorijā vai jebkurā jūras zonā, kas noteikta
 saskaņā ar starptautiskām jūras tiesībām, ja
 incidenta laikā šai valstij attiecīgajā teritorijā ir
 kodoliekārta, var mīkstināt šīs Konvencijas noteikumus
 tādā mērā, ka tā nesniedz atbilstošus ekvivalentas
 summas pabalstus.
 16. pants
 1963. gada Vīnes konvencijas
 XVIII panta teksts aizstāts ar šādu tekstu:
 Šī Konvencija neietekmē
 Līgumslēdzējas puses tiesības un pienākumus, kas tai
 ir saskaņā ar vispārējiem starptautisko publisko
 tiesību noteikumiem.
 17. pants
 Pēc 1963. gada Vīnes
 konvencijas XX panta pievienots šāds jauns XX A pants:
 XX A pants
 1. Ja starp
 Līgumslēdzējām pusēm rodas strīds par šīs
 Konvencijas interpretāciju vai piemērošanu, strīda puses
 konsultējas, lai izšķirtu strīdu sarunas vai jebkurā
 citā tām pieņemamā miermīlīgā strīda
 nokārtošanas veidā.
 2. Ja strīdu, kas
 minēts šī panta 1. punktā, nevar izšķirt sešu
 mēnešu laikā no dienas, kad izvirzīta konsultācijas
 prasība atbilstoši šā panta 1. punktam, tad jebkuras
 strīdā iesaistītās puses prasību iesniedz
 šķīrējtiesā vai sprieduma saņemšanai griežas
 Starptautiskās Justīcijas tiesā. Ja strīds iesniegts
 šķīrējtiesā un sešu mēnešu laikā no prasības
 iesniegšanas dienas strīda puses nav spējušas vienoties par
 šķīrējtiesas izveidošanu, tad puse var lūgt
 Starptautiskās Justīcijas tiesas prezidentu vai Apvienoto Nāciju
 Organizācijas ģenerālsekretāru iecelt vienu vai
 vairākus šķīrējtiesnešus. Strīda pušu pretrunīgu
 prasību gadījumos prioritāte pieder prasībai, kura iesniegta
 Apvienoto Nāciju Organizācijas ģenerālsekretāram.
 3. Kad valsts šo Konvenciju
 ratificējusi, pieņēmusi, atzinusi vai pievienojusies tai,
 tā var paziņot, ka neuzskata sevi saistītu ar kādu no vai
 abām strīda atrisināšanas procedūrām, kas paredzētas
 šī panta 2. punktā. Citas Līgumslēdzējas puses
 netiek iesaistītas strīda atrisināšanas procedūrās, ko
 paredz šī panta 2. punkts attiecībā uz
 Līgumslēdzēju pusi, kurai šāda prasība ir
 spēkā.
 4. Līgumslēdzēja
 puse, kura saskaņā ar šī panta 3. punktu ir
 izvirzījusi prasību, jebkurā laikā var to anulēt,
 iesniedzot paziņojumu depozitārijam.
 18. pants
 1. 1963. gada Vīnes
 konvencijā svītro: no XX līdz XXV pantam,
 XXVI panta 2., 3. punktu un punkta skaitli „1.”, XXVII un
 XXIX pantu.
 2. 1963. gada Vīnes
 konvenciju un šo Protokolu šī Protokola puses lasa un interpretē
 kopā kā vienu vienotu tekstu, proti, 1997. gada Vīnes
 konvenciju par civilo atbildību par kodolkaitējumiem.
 19. pants
 1. Valsts, kas ir šī
 Protokola puse, bet nav 1963. gada Vīnes konvencijas puse, ir
 pakļauta šīs Konvencijas noteikumiem, kā grozīts šajā
 Protokolā attiecībā uz citām dalībvalstīm un, ja
 šī valsts nepauž citādas domas, reizē ar 20. pantā
 minētā dokumenta nodošanu, tā ir pakļauta 1963. gada
 Vīnes konvencijas noteikumiem, kas attiecas uz valstīm, kuras ir
 tikai Vīnes konvencijas puses.
 2. Nekas šajā
 Protokolā neietekmē valsts, kas ir puse gan 1963. gada
 Vīnes konvencijai, gan šim Protokolam, saistības pret valsti, kas ir
 1963. gada Vīnes konvencijas puse, bet nav šī Protokola puse.
 20. pants
 1. Šis Protokols ir atklāts
 parakstīšanai visām valstīm Starptautiskās
 atomenerģijas aģentūras galvenajā mītnē
 Vīnē no 1997. gada 29. septembra līdz tā
 spēkā stāšanās dienai.
 2. Šo Protokolu ratificē,
 pieņem vai atzīst valstis, kas ir to parakstījušas.
 3. Pēc tā spēkā
 stāšanās jebkura valsts, kas nav parakstījusi šo Protokolu, var
 tam pievienoties.
 4. Ratifikācijas,
 akceptēšanas, pieņemšanas vai pievienošanās dokumentus nodod
 glabāšanā Starptautiskās atomenerģijas aģentūras
 ģenerāldirektoram, kurš ir šī Protokola depozitārijs.
 21. pants
 1. Šis protokols stājas
 spēkā pēc trim mēnešiem kopš dienas, kad piektais
 ratifikācijas, akceptēšanas vai pieņemšanas dokuments tiek
 nodots glabāšanā.
 2. Katrai valstij, kas
 ratificē, akceptē, pieņem šo Protokolu vai pievienojas tam pēc
 piektā ratifikācijas, akceptēšanas vai pieņemšanas
 dokumenta nodošanas glabāšanā, šis Protokols stājas
 spēkā pēc trim mēnešiem kopš dienas, kad šīs valsts
 attiecīgais dokuments nodots glabāšanā.
 22. pants
 1. Jebkura
 Līgumslēdzēja puse var šo Protokolu denonsēt, par to
 rakstiski paziņojot depozitārijam.
 2. Denonsēšana stājas
 spēkā pēc viena gada, skaitot no dienas, kad depozitārijs
 saņēmis šo paziņojumu.
 3. Kas attiecas uz šī
 Protokola pusēm, tad 1963. gada Vīnes konvencijas
 denonsēšana, par ko paziņojusi jebkura no pusēm
 saskaņā ar Konvencijas XXVI pantu, nav jāskaidro
 citādi kā 1963. gada Vīnes konvencijas denonsēšana
 kopā ar šī Protokola grozījumiem.
 4. Neraugoties uz šī
 Protokola denonsēšanu, ko atbilstoši šim pantam veic kāda
 Līgumslēdzēja puse, šī Protokola noteikumi joprojām
 piemērojami jebkuram kodolkaitējumam, kuru izraisījis
 kodolincidents, kas noticis pirms šādas denonsēšanas spēkā
 stāšanās.
 23. pants
 Depozitārijs nekavējoties
 paziņo dalībvalstīm un visām citām valstīm par:
 (a)
 katru šī Protokola parakstu;
 (b)
 katru ratifikācijas, akceptēšanas,
 pieņemšanas vai pievienošanās dokumenta nodošanu glabāšanā;
 (c)
 šī Protokola stāšanos spēkā;
 (d)
 jebkuru paziņojumu, kas saņemts
 atbilstoši XI panta 1.bis punktam;
 (e)
 lūgumiem pēc pārskata konferences
 sasaukšanas atbilstoši 1963. gada Vīnes konvencijas XXVI pantam
 un pēc Līgumslēdzēju pušu sanāksmes atbilstoši
 1963. gada Vīnes konvencijas V D pantam, kā
 grozīts šajā Protokolā;
 (f)
 denonsēšanas paziņojumiem, kas
 saņemti atbilstoši 22. pantam, un citiem attiecīgiem ar šo
 Protokolu saistītiem paziņojumiem.
 24. pants
 1. Šī Protokola
 oriģināls, kura teksti arābu, ķīniešu, angļu,
 franču, krievu un spāņu valodā ir vienlīdz autentiski,
 nododams glabāšanā depozitārijam.
 2. Starptautiskā
 Atomenerģijas aģentūra izveido ar šī Protokola grozījumiem
 apvienotu 1963. gada Vīnes konvencijas tekstu arābu,
 ķīniešu, angļu, franču, krievu un spāņu
 valodā, kā turpmāk izklāstīts šī Protokola
 pielikumā.
 3. Depozitārijs izplata
 visām valstīm sertificētas pareizas šī Protokola kopijas,
 kā arī ar šī Protokola grozījumiem apvienotu
 1963. gada Vīnes konvencijas tekstu.
 TO APSTIPRINOT, apakšā
 parakstījušies, būdami tam atbilstoši pilnvaroti, parakstījuši
 šo Protokolu.
 Sastādīts Vīnē,
 tūkstoš deviņi simti deviņdesmit septītā gada
 divpadsmitajā septembrī.
 [1] OV L 12, 16.1.2001., 1. lpp.
 [2] http://ec.europa.eu/energy/nuclear/studies/nuclear_en.htm
 [3] OV L 12,
 16.1.2001., 1. lpp.
 [4] Atteikt
 atzīšanu atļauts tikai gadījumos, kad: a) spriedums panākts
 ar krāpšanu; b) pusei, pret kuru pasludināts spriedums, netika dota
 taisnīga iespēja izklāstīt savu lietu; vai c) spriedums ir
 pretrunā ar tās līgumslēdzējas puses sabiedriskām
 interesēm (“ordre public”), kuras teritorijā prasa
 atzīšanu, vai arī tas nav saskaņots ar tiesību
 pamatprincipiem.
 [5] EKT,
 Lieta Nr. 22/70 ("EART"), [1971] ECR 263.
 [6] OV L 299,
 16.11.2005., 62. lpp.
 [7] OV L 339,
 12.12.2007., 3. lpp.
 [8] OV L 12,
 16.1.2001., 1. lpp.


type: caselaw

text:
 18.12.2004
 ES
 Diario Oficial de la Unión Europea
 C 314/10
 Recurso interpuesto el 10 de noviembre de 2004 contra la República Helénica por la Comisión de las Comunidades Europeas
 (Asunto C-474/04)
 (2004/C 314/20)
 En el Tribunal de Justicia de las Comunidades Europeas se ha presentado el 10 de noviembre de 2004 un recurso contra República Helénica formulado por la Comisión de las Comunidades Europeas, representada por las Sras. Maria Kontou Durande y Carmel O'Reilly, miembros del Servicio Jurídico de la Comisión.
 La parte demandante solicita al Tribunal de Justicia que:
 —
 Declare que la República Helénica ha incumplido las obligaciones que le incumben en virtud del artículo 8 de la Directiva 2001/40/CE del Consejo, de 28 de mayo de 2001, relativa al reconocimiento mutuo de las decisiones en materia de expulsión de nacionales de terceros países (1), al no haber adoptado las disposiciones legales, reglamentarias y administrativas necesarias para dar cumplimiento a dicha Directiva o, al menos, al no haber informado de ello inmediatamente a la Comisión.
 —
 Condene en costas a la República Helénica.
 Motivos y principales alegaciones
 El plazo señalado para adaptar el Derecho interno a la Directiva finalizó el 2 de diciembre de 2002.
 (1) DO L 149 de 2.6.2001, p. 34.