text:
EUR-Lex - 32006L0040 - RO
 Directiva 2006/40/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 17 mai 2006 privind emisiile provenite de la sistemele de climatizare ale autovehiculelor și de modificare a Directivei 70/156/CEE a ConsiliuluiText cu relevanță pentru SEE.
 JO L 161, 14.6.2006, p. 12-18 (ES, CS, DA, DE, ET, EL, EN, FR, IT, LV, LT, HU, MT, NL, PL, PT, SK, SL, FI, SV)
 ediţie specială în limba bulgară: capitol 15 volum 16 p. 84 - 90
 editie speciala in limba româna: capitol 15 volum 16 p. 84 - 90
 a intrării în vigoare: 04/07/2006; intrare în vigoare data publicării + 20 a se vedea articolul 11
 a transpunerii: 03/01/2008; cel târziu a se vedea articolul 10.1
 extinderea aplicării pentru SEE prin 22006D0144
 propunere Comisie; COM 2003/0492 Final
 aviz Comitetul economic şi social; JO C 108/2004 P 62
 procedura de codecizie aviz Parlamentul European; prezentat la 31/03/2004; JO C 103 E/2004 P 600
 poziţie comună Consiliu; prezentat la 21/06/2005; JO C 183 E/2005 P 17
 poziţie Parlamentul European; prezentat la 26/10/2005
 rezoluţie Parlamentul European; prezentat la 06/04/2006
 decizie Consiliu; prezentat la 25/04/2006
 31970L0156 modificare completare anexă 4 de la 04/07/2006
 31970L0156 modificare completare anexă 9 de la 04/07/2006
 52003PC0492 adoptare 32006R0842 legătură Avut în vedere în cauza:
 acţiuni în neîndeplinirea obligaţiilor de către statele membre 62009CA0187 acţiuni în neîndeplinirea obligaţiilor de către statele membre 62009CJ0187 constatare a neîndeplinirii unei obligații solicitată de 62009CN0187 Afișare măsuri naționale de executare
 32006R0842 Selectează toate actele care menționează acest document
 privind emisiile provenite de la sistemele de climatizare ale autovehiculelor și de modificare a Directivei 70/156/CEE a Consiliului
 hotărând în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 251 din tratat [2], ținând seama de proiectul comun aprobat de Comitetul de conciliere la 14 martie 2006,
 (2) Un număr tot mai mare de state membre tind să reglementeze utilizarea sistemelor de climatizare la autovehicule, ca urmare a Deciziei 2002/358/CE a Consiliului din 25 aprilie 2002 privind aprobarea, în numele Comunității Europene, a Protocolului de la Kyoto la Convenția-cadru a Organizației Națiunilor Unite privind schimbările climatice și îndeplinirea în comun a angajamentelor care decurg din aceasta [3]. Decizia respectivă obligă Comunitatea și statele membre ale acesteia să reducă, în perioada 2008-2012, emisiile antropice agregate de gaze cu efect de seră, menționate de anexa A la Protocolul de la Kyoto, cu 8 % comparativ cu nivelurile din 1990. Punerea în aplicare necoordonată a acestor obligații implică riscul de a se crea bariere în calea liberei circulații a autovehiculelor în Comunitate. Prin urmare, este necesar să se stabilească cerințele care trebuie îndeplinite de sistemele de climatizare destinate vehiculelor, în vederea acceptării acestora pe piață și a interzicerii, începând cu o anumită dată, a sistemelor de climatizare proiectate să conțină gaze fluorurate cu efect de seră cu un potențial de încălzire globală mai mare decât 150.
 (3) Emisiile de hidrofluorocarbură-134a (HFC-134a), care are un potențial de încălzire globală de 1300, provenite de la sistemele de climatizare ale autovehiculelor, reprezintă un motiv de tot mai mare îngrijorare din cauza impactului acestora asupra schimbărilor climatice. Este de așteptat ca în viitorul apropiat să fie disponibile alternative sigure și eficace din punct de vedere al costurilor la hidrofluorocarbura-134a (HFC-134a). Ar trebui realizată o reexaminare pentru a se stabili, prin prisma progreselor din domeniul izolării emisiilor de gaze fluorurate cu efect de seră sau a înlocuirii acestora în sistemele menționate anterior, dacă prezenta directivă ar trebui extinsă la alte categorii de autovehicule și dacă dispozițiile referitoare la potențialul global de încălzire al acestor gaze ar trebui modificate, ținându-se seama de evoluția științei și tehnologiei și de necesitatea de a respecta termenele de planificare a producției industriale.
 (6) Pentru a contribui la îndeplinirea obligațiilor Comunității și ale statelor membre ale acesteia în conformitate cu Convenția-cadru a Organizației Națiunilor Unite privind schimbările climatice, Protocolul de la Kyoto și Decizia 2002/358/CE, Regulamentul (CE) nr. 842/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 mai 2006 privind anumite gaze fluorurate cu efect de seră [4] și prezenta directivă, care contribuie, ambele, la reducerea emisiilor de gaze fluorurate cu efect de seră, ar trebui adoptate și publicate simultan în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
 (8) Măsurile necesare pentru punerea în aplicare a prezentei directive ar trebui adoptate în conformitate cu Decizia 1999/468/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 de stabilire a normelor de exercitare a competențelor de executare conferite Comisiei [5].
 (9) Prezenta directivă este una dintre directivele distincte referitoare la procedura de omologare CE de tip stabilită prin Directiva 70/156/CEE a Consiliului din 6 februarie 1970 de apropiere a legislațiilor statelor membre privind omologarea de tip a autovehiculelor și a remorcilor acestora [6]. Prin urmare, Directiva 70/156/CEE ar trebui modificată în consecință.
 (11) În conformitate cu alineatul (34) din Acordul Interinstituțional privind o mai bună activitate legislativă [7], statele membre sunt încurajate să elaboreze pentru ele însele și în interesul Comunității, propriile lor tabele care vor ilustra, în măsura posibilului, corelația dintre prezenta directivă și măsurile de transpunere și să facă publice tabelele respective,
 Prezenta directivă stabilește cerințele pentru omologarea CE de tip sau pentru omologarea națională de tip a vehiculelor, în ceea ce privește emisiile provenite de la sistemele de climatizare montate la vehicule și siguranța funcționării sistemelor respective. Prezenta directivă stabilește, de asemenea, dispoziții referitoare la instalarea ulterioară și reîncărcarea unor asemenea sisteme.
 Directiva se aplică autovehiculelor din categoriile M1 și N1, definite de anexa II la Directiva 70/156/CEE. În sensul prezentei directive, vehiculele din categoria N1 sunt limitate la cele din clasa I, descrise de primul tabel la punctul 5.3.1.4. din anexa I la Directiva 70/220/CEE a Consiliului din 20 martie 1970 de apropiere a legislațiilor statelor membre privind măsurile preconizate împotriva poluării aerului cu emisiile poluante provenind de la autovehicule [8], introdus de Directiva 98/69/CE a Parlamentului European și a Consiliului [9].
 1. "vehicul" înseamnă orice autovehicul care intră în domeniul de aplicare al prezentei directive;
 2. "tip de vehicul" înseamnă un tip definit de secțiunea B a anexei II la Directiva 70/156/CEE;
 3. "sistem de climatizare" înseamnă orice sistem al cărui principal obiectiv este de a scădea temperatura aerului și umiditatea în compartimentul de pasageri al unui vehicul;
 4. "sistem cu evaporator dublu" înseamnă un sistem în care un evaporator este montat în compartimentul motorului, iar celălalt într-un alt compartiment al vehiculului; toate celelalte sisteme sunt considerate "sisteme cu evaporator unic";
 5. "gaze fluorurate cu efect de seră" înseamnă hidrofluorocarburi (HFCs), perfluorocarburi (PFCs) și hexafluorură de sulf (SF6), menționate de anexa A la Protocolul de la Kyoto și preparatele care conțin aceste substanțe, dar cu excepția substanțelor care intră sub incidența Regulamentului (CE) nr. 2037/2000 a Parlamentului European și a Consiliului din 29 iunie 2000 privind substanțele care diminuează stratul de ozon [10];
 6. "hidrofluorocarbură" înseamnă un compus organic alcătuit din carbon, hidrogen și fluor și în care nu există mai mult de șase atomi de carbon într-o moleculă;
 7. "perfluorocarbură" înseamnă un compus organic alcătuit numai din carbon și fluor și în care nu există mai mult de șase atomi de carbon într-o moleculă;
 8. "potențial de încălzire globală" înseamnă potențialul de încălzire climatică a unui gaz fluorurat cu efect de seră, comparativ cu cel al dioxidului de carbon. Potențialul de încălzire globală (GWP) este calculat în termeni de potențial de încălzire pentru 100 de ani al unui kilogram de gaz, comparativ cu un kilogram de CO2. Valorile relevante pentru GWP sunt cele publicate în al treilea raport de evaluare adoptat de Grupul Interguvernamental privind Schimbările Climatice (valorile GWP publicate în 2001 de către IPCC) [11];
 9. "preparat" înseamnă un amestec format din două sau mai multe substanțe dintre care cel puțin una este un gaz fluorurat cu efect de seră. Potențialul global de încălzire [12] al preparatului se determină în conformitate cu partea 2 a anexei;
 10. "instalare ulterioară" înseamnă instalarea unui sistem de climatizare într-un vehicul după ce acesta din urmă a fost înmatriculat.
 (1) Statele membre acordă, după caz, omologarea CE de tip sau omologarea națională de tip, cu privire la emisiile provenite din sisteme de climatizare, doar vehiculelor care îndeplinesc cerințele prezentei directive.
 (2) În vederea acordării omologării de tip pentru întregul vehicul, în conformitate cu dispozițiile articolului 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 70/156/CEE, statele membre se asigură că producătorii oferă informații referitoare la tipul de agent refrigerant utilizat în sistemele de climatizare destinate autovehiculelor noi.
 (3) În vederea acordării omologării de tip pentru vehiculele echipate cu sisteme de climatizare, proiectate să conțină gaze fluorurate cu efect de seră cu un potențial de încălzire globală mai mare decât 150, statele membre se asigură că, în conformitate cu testele armonizate de detectare a scurgerilor, prevăzute la articolul 7 alineatul (1), rata scurgerilor pentru astfel de gaze nu depășește limitele maxime permise prevăzute la articolul 5.
 (1) După șase luni de la data adoptării unui test armonizat de detectare a scurgerilor, statele membre nu pot, din motive legate de emisiile provenite de la sistemele de climatizare:
 (a) să refuze, în cazul unui nou tip de vehicul, acordarea omologării CE de tip sau a omologării naționale de tip sau
 (b) să interzică înmatricularea, vânzarea sau punerea în circulație a vehiculelor noi,
 în cazul în care vehiculul echipat cu un sistem de climatizare proiectat să conțină gaze fluorurate cu efect de seră cu un potențial de încălzire globală mai mare decât 150 îndeplinește cerințele prevăzute de prezenta directivă.
 (2) După 12 luni de la data adoptării unui test armonizat de detectare a scurgerilor sau începând cu 1 ianuarie 2007, în funcție de care dintre aceste două date este mai recentă, statele membre nu mai acordă omologare CE de tip sau omologare națională de tip pentru un vehicul echipat cu un sistem de climatizare proiectat să conțină gaze fluorurate cu efect de seră cu un potențial de încălzire globală mai mare de 150, decât în cazul în care rata scurgerilor din sistem nu depășește 40 de grame de gaze fluorurate cu efect de seră pe an, în cazul unui sistem cu evaporator unic sau 60 de grame de gaze fluorurate cu efect de seră pe an în cazul unui sistem cu evaporator dublu.
 (3) După 24 de luni de la data adoptării unui test armonizat de detectare a scurgerilor sau începând cu 1 ianuarie 2008, în funcție de care dintre aceste două date este mai recentă, în cazul vehiculelor noi echipate cu sisteme de climatizare proiectate să conțină gaze fluorurate cu efect de seră cu un potențial de încălzire globală mai mare decât 150, cu excepția cazului în care rata scurgerilor din sistem nu depășește 40 de grame de gaze fluorurate cu efect de seră pe an, în cazul unui sistem cu evaporator unic sau 60 de grame de gaze fluorurate cu efect de seră pe an, în cazul sistemului cu evaporator dublu, statele membre:
 (a) consideră certificatele de conformitate ca fiind expirate în sensul articolului 7 alineatul (1) din Directiva 70/156/CEE și
 (b) refuză înmatricularea și interzic vânzarea sau punerea în circulație.
 (4) Începând cu 1 ianuarie 2011, statele membre nu mai acordă omologare CE de tip sau omologare națională de tip pentru tipurile de vehicule echipate cu un sistem de climatizare proiectat să conțină gaze fluorurate cu efect de seră cu un potențial de încălzire globală mai mare decât 150.
 (5) Începând cu 1 ianuarie 2017, în cazul vehiculelor noi care sunt echipate cu un sistem de climatizare proiectat să conțină gaze fluorurate cu efect de seră cu un potențial de încălzire globală mai mare decât 150, statele membre:
 (6) Fără a aduce atingere legislației comunitare în domeniu, în special normelor comunitare privind ajutorul de stat și Directivei 98/34/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 iunie 1998 de stabilire a unei proceduri pentru furnizarea de informații în domeniul standardelor și reglementărilor tehnice și normelor privind serviciile societății informaționale [13], statele membre pot promova instalarea unor sisteme de climatizare care să fie eficiente, inovatoare și care să reducă și mai mult impactul asupra climei.
 Instalarea ulterioară și reîncărcarea
 (1) Începând cu 1 ianuarie 2011, sistemele de climatizare proiectate să conțină gaze fluorurate cu efect de seră cu un potențial de încălzire globală mai mare decât 150 nu mai pot fi instalate ulterior pe vehicule cu omologare de tip obținută începând cu data menționată. Începând cu 1 ianuarie 2017, astfel de sisteme de climatizare nu mai pot fi instalate ulterior pe nici un fel de vehicule.
 (2) Sistemele de climatizare instalate pe vehicule cu omologare de tip obținută la 1 ianuarie 2011 sau după această dată nu mai sunt încărcate cu gaze fluorurate cu efect de seră cu un potențial de încălzire globală mai mare decât 150. Începând cu 1 ianuarie 2017, sistemele de climatizare de pe orice vehicule nu mai sunt încărcate cu gaze fluorurate cu efect de seră cu un potențial de încălzire globală mai mare decât 150, cu excepția reîncărcării sistemelor de climatizare conținând astfel de gaze, dar care au fost instalate pe vehicule înainte de data menționată anterior.
 (3) Prestatorii de servicii care asigură service-ul și repararea sistemelor de climatizare nu mai încarcă astfel de echipamente cu gaze fluorurate cu efect de seră, în cazul în care din sistem s-a scurs o cantitate anormală de agent refrigerant, până când reparațiile necesare sunt finalizate.
 (1) Până la 4 iulie 2007, Comisia adoptă măsurile necesare pentru punerea în aplicare a dispozițiilor articolului 4 și articolului 5 și în special:
 (a) dispozițiile administrative pentru omologarea CE de tip a vehiculelor și
 (b) un test armonizat de detectare a scurgerilor pentru măsurarea ratei scurgerilor de gaze fluorurate cu efect de seră cu un potențial de încălzire globală mai mare decât 150 din sistemele de climatizare.
 (2) Comisia adoptă măsurile în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 13 din Directiva 70/156/CEE.
 (3) Comisia publică măsurile respective în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
 (4) Procedura menționată la alineatul (2) se aplică la adoptarea, după caz:
 (a) a măsurilor necesare pentru a se asigura siguranța funcționării și un service adecvat pentru agenții refrigeranți din sistemele mobile de climatizare;
 (b) a măsurilor referitoare la instalarea ulterioară a sistemelor de climatizare la vehicule aflate în uz și la reîncărcarea sistemelor de climatizare în uz care nu intră sub incidența articolului 6;
 (c) a adaptării metodei de determinare a potențialului de încălzire globală al preparatelor.
 (1) Pe baza progreselor în domeniul izolării potențiale a emisiilor de gaze fluorurate cu efect de seră sau a înlocuirii acestor gaze din sistemele de climatizare destinate autovehiculelor, Comisia examinează:
 - dacă prezenta legislație ar trebui extinsă și la alte categorii de vehicule, în special la categoriile M2 și M3, precum și la clasele II și III din categoria N1 și
 - dacă dispozițiile comunitare referitoare la potențialul de încălzire globală al gazelor fluorurate cu efect de seră ar trebui modificate; modificările de orice fel trebuie să țină seama de evoluția științei și tehnologiei și de necesitatea de a se respecta termenele de planificare a producției industriale;
 și publică un raport până la 4 iulie 2011. După caz, Comisia face propuneri legislative corespunzătoare.
 (2) În cazul în care într-un raport viitor al IPCC va fi inclus un gaz fluorurat cu efect de seră cu un potențial de încălzire globală mai mare decât 150 și care nu este încă reglementat de raportul IPCC menționat la articolul 3 alineatul (8), Comisia va stabili dacă prezenta directivă trebuie modificată pentru a include și gazul respectiv. În cazul în care Comisia consideră că este necesar, aceasta, în conformitate cu procedura menționată la articolul 13 din Directiva 70/156/CEE:
 - adoptă măsurile necesare și
 - stabilește perioadele de tranziție pentru aplicarea măsurilor respective. În acest sens, Comisia va ține seama în egală măsură de nevoia de a se acorda o perioadă de timp suficientă pentru punerea în aplicare a măsurilor și de riscul pe care respectivul gaz fluorurat cu efect de seră îl prezintă pentru mediu.
 Directiva 70/156/CEE se modifică în conformitate cu partea I a anexei la prezenta directivă.
 (1) Statele membre adoptă și publică până la 4 ianuarie 2008 actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive.
 Aceste măsuri se aplică de la 5 ianuarie 2008.
 [1] JO L 108, 30.4.2004, p. 62.
 [2] Avizul Parlamentului European din 31 martie 2004 (JO C 103 E, 29.4.2004, p. 600), Poziția comună a Consiliului din 21 iunie 2005 (JO C 183 E, 26.7.2005, p. 17) și Poziția Parlamentului European din 26 octombrie 2005 (nepublicată încă în Jurnalul Oficial). Rezoluția legislativă a Parlamentului European din 6 aprilie 2006 și Decizia Consiliului din 25 aprilie 2006.
 [3] JO L 130, 15.5.2002, p. 1.
 [4] JO L 161, 14.6.2006, p. 1.
 [6] JO L 42, 23.2.1970, p. 1, directivă astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 2006/28/CE a Comisiei (JO L 65, 7.3.2006, p. 27).
 [8] JO L 76, 6.4.1970, p. 1, directivă astfel cum a fost modificată prin Directiva 2003/76/CE a Comisiei (JO L 206, 15.8.2003, p. 29).
 [9] JO L 350, 28.12.1998, p. 1.
 [10] JO L 244, 29.9.2000, p. 1, regulament astfel cum a fost modificat ultima dată prin Regulamentul (CE) nr. 29/2006 al Comisiei (JO L 6, 11.1.2006, p. 27).
 [12] Pentru calculul GWP al gazelor nefluorurate cu efect de seră din preparate, se aplică valorile publicate în primul raport de evaluare al IPCC, a se vedea: Climate Change, The IPCC Scientific Assessment, J.T. Houghton, G.J. Jenkins, J.J. Ephraums (ed.), Cambridge University Press, Cambridge (UK) 1990.
 [13] JO L 204, 21.7.1998, p. 37, directivă astfel cum a fost modificată ultima dată prin Actul de aderare din 2003.
 1. La anexa IV partea I, se inserează un nou element cu numărul 61 și o notă de subsol, după cum urmează:
 Obiect | Directiva nr. | Trimitere la Jurnalul Oficial | Aplicabilitate |
 "61. Sistem de climatizare | (2006/40/CE) | L 161, 14.6.2006, p. 12 | X | | | X [1] | | | | | | |
 (a) la apendicele 1 se inserează un nou element cu numărul 61, după cum urmează:
 Rubrică | Subiect | Directiva nr. | M1 ≤ 25001 kg | M1 ≥ 25001 kg | M2 | M3 |
 "61 | Sistem de climatizare | 2006/40/CE | X | X" | | |
 (b) la apendicele 2 se inserează un nou element cu numărul 61, după cum urmează:
 Rubrică | Subiect | Directiva nr. | M1 | M2 | M3 | N1 | N2 | N3 | O1 | O2 | O3 | O4 |
 "61 | Sistem de climatizare | 2006/40/CE | X | | | W" | | | | | | |
 (c) la apendicele 3 se inserează un nou element cu numărul 61, după cum urmează:
 Rubrică | Subiect | Directiva nr. | M2 | M3 | N1 | N2 | N3 | O1 | O2 | O3 | O4 |
 "61 | Sistem de climatizare | 2006/40/CE | | | W" | | | | | | |
 (d) la "semnificația literelor" se adaugă următoarea literă:
 "W Doar pentru vehiculele din categoria N1, clasa I, descrise de primul tabel de la punctul 5.3.1.4 din anexa I la Directiva 70/220/CEE, introdus prin Directiva 98/69/CE".
 GWP total pentru un preparat este media ponderată, derivată din suma fracțiilor de masă ale fiecărei substanțe, multiplicată cu potențialul de încălzire globală al acestora.
 Σ (Substanța X % × GWP) + (Substanța Y % × GWP) + ... (Substanța N % × GWP)
 → GWP total = 1 652,5.


type: wikipedia

text:
Mitmete esoteeriliste ja vandenõuteooriate kohaselt on pühakirjadesse või pühaks peetavatesse raamatutesse peidetud varjatud sõnumeid või saladusi.
 Väidetakse näiteks, et Piiblis nähtav tekst on tegelikult võltsing või pettus, et varjata mingit iidset, salajast või ohtlikku tõde. Teiste teooriate kohaselt on Piibli tekst üksnes kood, mis vajab tõelise sõnumi mõistmiseks dešifreerimist. Igal Piibli sõnal olevat tegelikult 99 tähendust jne.
 Sarnased teooriad ringlevad ka Koraani, veedade ja teiste pühakirjade kohta.
 Vaata ka
 I Nikaia kirikukogu
 bibliomantia
 steganograafia
 Välislingid
 Eesti piiblitõlke ajaloo lühiülevaade
 Piibli vandenõuteooria en.wikis.
 Vandenõuteooriad
 Esoteerika


text:
Organismus (organizmus, zastarale také „ústrojenec“) je v biologii i ekologii biologická entita. Slovo pochází z řeckého , což znamená instrument. Podle FAO jsou všechny organismy schopné reakce na vnější podněty, rozmnožování, růstu a stabilní existence.
 Základní složkou živých organismů jsou buňky (viz kapitola o virech). Byly rozlišeny dva hlavní typy buněk prokaryotická a eukaryotická buňka. Prokaryota jsou obecně považována za reprezentanty dvou separátních domén, zvaných bakterie a Archea, které ve skutečnosti nejsou blíže jeden k druhému než Archea k eukaryotům. Dvě základní eukaryotické organely, mitochondrie a chloroplasty, se obecně považují za odvozené z endosymbiotických bakterií.
 Existují i tzv. nebuněčné organismy, které se z níže uvedených důvodů někdy nepovažují za organismy. Jedná se především o viry, viroidy a priony. Nebuněčné organismy nejsou schopny samostatné existence nebo alespoň samostatného rozmnožování.
 Projevy života
 Mezi projevy života patří charakteristické znaky společné pro všechny organismy.
 Chemické složení: bílkoviny, nukleové kyseliny, sacharidy
 Chemické procesy: základní metabolismus má stejný průběh (skládání a rozkládání látek)
 Dynamika, neustálé proměny a výměna látek, energie a informací s prostředím.
 Reakce na podněty z vnějšího prostředí a přizpůsobení se.
 Rozmnožování (reprodukce), vede k zachování rodu a druhu – na základě dědičnosti
 Dědičnost
 Růst, neplatí obecně
 Evoluce (vývoj), živé soustavy se neustále dlouhodobě přizpůsobují měnícím se podmínkám.
 Buňka je základní stavební a funkční jednotkou (výjimku tvoří nebuněčné organismy)
 Tyto znaky ale nejsou univerzální. Mnoho organismů není schopných samostatného pohybu a nereagují přímo na své prostředí. Mikroorganismy jako bakterie nemusí provádět dýchání, ale používají alternativní metabolické cesty. Některé organismy nerostou, mají po celý život více méně konstantní velikost.
 Biologická organizace živé hmoty
 Živá hmota se obecně dá zkoumat pod různým zvětšením, a hierarchie každého těla je přibližně následující:
 Atomy
 Molekula
 Makromolekula
 Organela
 Buňka
 Tkáň či pletivo
 Orgán (ne však u stélkatých organismů)
 Orgánová soustava
 Organismus
 Organizace prostředí
 Populace
 Společenstvo (komunita)
 Biom
 Biosféra
 Klasifikace
 Následující články jsou vstupními body pro informace o klasifikaci organismů:
 Biologická klasifikace
 Biologická nomenklatura (názvosloví)
 Druhy
 Poddruhy
 Viry
 Viry nejsou typicky považovány za organismy, protože nejsou schopny samostatné reprodukce nebo metabolismu (látkové přeměny). Ale podle legislativy USA jsou považovány za mikroorganismy ve smyslu možného zneužití (terorismus atd.). Tato kontroverze je problematická, když i někteří paraziti a endosymbionti jsou též neschopní samostatného života. I když viry mají enzymy a molekuly charakteristické pro živé organismy, nejsou schopny přežití mimo hostitelskou buňku a většina jejich metabolických procesů vyžaduje hostitele a jeho „genetický mechanismus“. Původ těchto parazitů je nejistý, ale zdá se nejpravděpodobnější, že byly odvozeny od svých hostitelů.
 Délka života
 Jeden ze základních parametrů organismu je jeho délka života. Některé organismy žijí velice krátce (dny, hodiny, bakterie Escherichia coli má generační dobu dokonce jen 20 minut), zatímco některé rostliny mohou žít tisíce let. Během svého života prochází většina organismů změnami, které obecně nazýváme stárnutí.
 Závislost organismu na prostředí
 Vzhledem k jedné z definic, která říká, že organismus je časově a prostorově ohraničený otevřený systém, který komunikuje s vnějším prostředím, na kterém je časově závislý, má na délku života vliv mnoho faktorů:
 Závislost na vnějším prostředí
 Neživé (abiotické) prostředí:
 I. voda
 II. kyslík
 * aerobní organismy (potřebují kyslík)
 * anaerobní organismy (nepotřebují kyslík), málo – např. tasemnice.
 III. Světlo
 * autotrofní organismy světlo je nutné pro fotosyntézu
 * heterotrofní organismy světlo je nepřímo nutné
 IV. Teplo
 2. Živé (biotické) prostředí – zabývá se vztahy mezi organismy
 I. Pozitivní (kladné) příklad: symbióza
 II. Neutrální
 III. Negativní – záporné příklad: parazit a hostitel, dravec a kořist.
 Rozměry
 Největší známé jednotlivé organismy (nikoliv soubory geneticky identických klonů) jsou patrně obří stromy sekvoje a sekvojovce, dorůstající do výšky přes 115 metrů a hmotnosti přes 2000 kg. Z živočichů je nejtěžším známým druhem kytovec plejtvák obrovský s hmotností blížící se 200 tunám. Nejdelší (a zároveň největší suchozemští) obratlovci zase byli někteří druhohorní sauropodní dinosauři, jejichž délka se mohla pohybovat až kolem 40 metrů. Mnohé obří organismy (a to i mezi bezobratlými) se vyskytují zejména v mořích a oceánech.
 Odkazy
 Reference
 Související články
 život
 superorganismus
 modelový organismus
 Externí odkazy
 Život