type: other

text:
Konflikter omkring tømning af en trixtank 2 af 3 - Uretten - jørns blog
 Konflikter omkring tømning af en trixtank 2 af 3
 Efter Østre Landsrets domsbehandling er nedenstående fremsendt til Justitsministeriet
 Vordingborg den 19. april 1998
 Vedr. prøvelse i 3. instans
 I sagen:
 Jørn Rasmussen mod Vordingborg Kommune v/ borgmester Elvar Thomsen ansøges hermed om 3. instans behandling i følge retsplejelovens § 371 stk. 1.
 Sagen har været behandlet i
 Vordingborg byret den 8. april 1997, hvorefter den blev anket og igen behandlet i
 Østre Landsret den 3. april 1998.
 Baggrunden for, at byrettens dom blev anket, var at den var yderst mangelfuld og ulogisk i sin konklusion. Østre Landsret stadfæstede herefter byrettens dom, med samme argumentation som byretten.
 ØL = Østre Landsret sag nr. B-1288-97
 Den 29. juli 1991 henvendte jeg mig første gang til Vordingborg kommune (ØL bilag 44 og 45) for at få oplysninger om det hensigtsmæssige i den etablerede tømningsordning.
 I svaret fra kommunen erkendte man, at der var mange uafklarede punkter. På trods af dette fortsatte tømningsordningen. Da jeg modsatte mig dette, bad kommunen politiet om at være dem behjælpelig. Ved tømningen i 1994 blev jeg anholdt under protest, og jeg fik en sigtelse for vold imod tjenestemand efter §119 stk.3. Der blev afsagt dom i Vordingborg byret den 27. september 1995, hvor jeg dog blev frifundet (SS 100/95).
 Kommunen fortsatte herefter ufortrødent tømningsordningen. Politiet i Vordingborg ville ikke anmelde borgmesteren. Møder og korrespondance med kommunen fra 16. april 1996 til 15. august 1996 ændrede ingenting (ØL bilag 17-27). Derfor så jeg ikke anden udvej end at foretage en stævning den 20. august 1996.
 Østre Landsrets Domsafsigelse af 3.april 1998
 Stævningens pkt. 1 og 2
 Jeg finder ØL ́s domsafsigelse yderst kritisabel, som jeg følgende vil redegøre for: Landsretten udtaler i afsnit 3 (nederst side 4) Appellantens anbringender... er ikke således underbygget .... at ordningen er i strid med de nævnte bestemmelser (§ 3 stk 1 og stk 2).
 Hvis man skal bruge domstolene som en institution, hvor borgerne med tillid kan gå til for at få afklaret tvistigheder, hvadenten det er borgerne imellem, eller imellem borgere og myndigheder, må således begrundes og underbygges. Ellers ved man ikke hvilke overvejelser og kriterier dommerne har anvendt, og sagens parter må forlade retssalene som store spørgsmålstegn.
 Alene vidneudsagnene i dommen taler imod dommens konklusion.
 Derudover kan oplyses, at vidnet Egon Erling Pedersen, Næstved siden 1990 har forsøgt at få en dokumentation for det fornuftige i ordningen ved henvendelse til Storstrøms Amt, Dansk Teknologisk Institut, Dansk Ingeniørforening og Miljøministeriet. Ingen af disse instanser er kommet med noget, der taler for det fornuftige i ordningens opretholdelse. Han har samtidig til ØL udleveret 3 sider bilag med 25, skriver femogtyve, litteraturhenvisninger fra ind- og udland, der underbygger, at ordningen strider mod miljølovens § 3.
 Det eneste relevante indstævnede har fremført til forsvar for ordningen er, at en husstand bruger 170 m3 vand. Det forudsætter, at alle 170 m3 vand bliver udledt til kloakken med den kraftigste forureningsgrad, som man kan registrere ved et rensningsanlæg (ØL bilag 34, 35 og 36). Mange husstande kan i dag fremvise et årligt vandforbrug, der ligger væsentligt under 100 m3. Undertegnede har brugt under 30 m3 pr. år i den seneste 5 års periode.
 Indstævnede har ikke henvist til en eneste kilde, der underbygger beregningerne. Ligeledes har indstævnede ikke fremført et eneste vidne, der har villet forsvare ordningen. Der skulle ellers være nok af institutioner at trække på.
 Stævningens pkt. 3
 Der har imellem sagens parter ikke været uenighed om, at myndighederne har haft lovhjemmel til at indføre en tømningsordning i perioden fra 1. januar 1983 til 1. januar 1992. Det er først med nugældende miljøbeskyttelseslov nr. 358 af 6. juni 1991, at uenigheden opstår. Under retsafhandlingen i ØL blev der for dommerne fremlagt kopi af paragrafferne, der var/er gældende på området, og hvornår en bekendtgørelse blev ophævet og afløst af en anden. Følgende blev fremført:
 I Bekendtgørelse nr. 664 af 16. december 1982, gældende fra 1. januar 1983, står der i kap. 4.3.4. – Kommunen kan bestemme at der i hele kommunen eller i dele af denne skal gennemføres en fælles bortførsel af latrin..... – I straffebestemmelserne står der ikke noget om, at kommunen kan bede politiet om at yde bistand.
 I den overordnede miljøbeskyttelseslov nr. 358, der trådte i kraft fra 1. januar 1992, står der intet om, at bekendtgørelse nr. 664 af 16. december 1982 blev ophævet. Men der står i § 87, at politiet kan yde bistand på andre miljøområder, som loven omfatter.
 Til den overordnede miljøbeskyttelseslov nr. 358, bliver bekendtgørelse nr. 310 af 25. april 1994 gældende fra 1. juli 1994 udstedt. I dennes § 42 står, at kommunalbestyrelsen kan bestemme, at der i hele kommunen ... kan gennemføres en tømningsordning. Samtidig står der i bekendtgørelsens § 60, at kap. 4.3.4 og 6.5 i bekendtgørelse nr. 664 af 16. december 1982 ophæves.
 Stævningens pkt. 3 er således ren jura, som domstolene burde holde adskilt fra de miljømæssige aspekter.
 Helt konkret drejer pkt. 3 sig kun om politiets lovhjemmel til at yde kommunen bistand i årene 1992 og 1993. Dette har domsafsigelsen både i Vordingborg – og Østre Landsret ikke forholdt sig til. De har derimod prøvet at dække det ind under, at politiet godt måtte yde kommunen bistand, da det jo var til gavn for miljøet! Men det miljøgavnlige i ordningen, fremstår noget uklart i det foregående.
 ØL udtaler samtidig, at en bekendtgørelse, der er udstedt som tillæg til en overordnet lov, er gældende, selvom den skulle være i strid med en paragraf i denne lov.
 Det virker som om, at begge domsafsigelser ligger under for den retspositivistiske tankegang, og man nødigt vil afsige domme, der er til ugunst for det politiske liv og gældende autoriteter. Men det er spørgsmålet, om denne dom er til gunst for det politiske liv. For politikere taler meget om, at der skal tages hensyn til helheder og bæredygtighed og udarbejdes lokale “Agenda 21”, som skal give danske kommuner mulighed for at yde bidrag til globale perspektiver.
 Amtsrådsforeningen, Kommunernes Landsforening og Miljø- og Energiministeriet står bag Agenda 21, hvor følgende er klippet:
 Agenda 21 bygger på helhedssyn og tværsektoriel tænkning
 Orientering mod lokaliteten fremfor “sektorer”:
 Forudsætter aktiv borgerinddragelse.
 Fokuserer på kredsløb.
 Bæredygtighed forudsætter balancerede stof- og energikredsløb.
 I miljølovens § 3 står bl.a. “der skal lægges vægt på hele det kredsløb, som stoffer og materiale gennemløber, med henblik på at begrænse spild af ressourcer mest muligt”.
 Offentlige myndigheder erkender i dag, at de store slammængder, der ophobes i de store rensningsanlæg, giver nogle uheldige bivirkninger. Det faste materiale fra den årlige tømning af hustanke, bliver i Vordingborg kommune kørt direkte til viderebehandling i det centrale rensningsanlæg. Dette kredsløb ønsker jeg ikke at deltage i. En trix- eller septictank er en levende organisme, som man ikke skal forstyrre, hvis man kan undgå det. – Man stikker jo heller ikke en finger i halsen og brækker sig, hvis man kan undgå det.
 Følgende vil jeg bede justitsministeriet konkret om at tage stilling til:
 1. Under alle omstændigheder vil jeg bede om 3. instans behandling i følge retsplejelovens § 371.
 2. Kan en bekendtgørelse, der er udstedt som tillæg til en overordnet lov, være gældende, hvis den er i strid med en paragraf i den overordnede lov.
 3. Kan man ikke altid regne med, hvornår en lov er gældende, selvom en anden lov ikke har ophævet den.
 4. Har bekendtgørelse nr. 310 af 25. april 1994 gældende fra 1. juli 1994 været behandlet og godkendt i Folketinget.
 5. Er det tilstrækkeligt, at underbygning og begrundelse for en domsafsigelse kun består af et ord, i dette tilfælde – således.
 6. I byretten i Vordingborg skulle der ikke betales sagsomkostninger. I landsretten er jeg blevet dømt til at betale kr. 4.000 i sagsomkostninger. Hvilke kriterier ligger til grund, og hvilken uret har jeg begået.
 Som sagen står i dag og med ovenstående som baggrund, vil det være imod min samvittighed at give kommunen adkomst til at tømme min trixtank, samtidig med at jeg krænker miljøloven. Dette forhold vil jeg bede justitsministeriet meddele Vordingborg kommune, med en kopi til undertegnede.
 Jeg har tidligere rettet henvendelse til Justitsministeriet, når jeg fandt, at retsbevidstheden blev krænket i de danske retssale, uden det har medført nogen seriøs behandling. Denne sag har haft en vis bevågenhed i de lokale medier. Korrespondancen imellem undertegnede og Justitsministeriet vil derfor i kopi tilgå dem. Ligeledes vil den være at finde på undertegnedes webside, hvortil der vil blive henvist. sign. Jørn Rasmussen
 Udskrift af Østre Landsrets Dombog – Bilag 1
 Kopi af love og bekendtgørelser 3 sider – Bilag 2
 Kopi af 3 sider litteraturhenvisninger mv. af vidnet Egon Pedersen – Bilag 3
 Svar fra procesbevillingsnævnet
 Justitsministeriet bad Procebevillingsnævnet om at svare på henvendelsen
 Procesbevillingsnævnet er oprettet i 1996. Nævnet består af:
 En højesteretsdommer
 En landsretsdommer
 En juraprofessor
 Den 9. juni svarer de følgende:
 Vedr. Deres ansøgning om anketilladelse til Højesteret.
 De har ansøgt om tilladelse til anke til Højesteret som 3. instans af en dom, der er afsagt af Østre Landsret den 3. april 1998 i en sag mellem Vordingborg Kommune og Dem vedrørende tømning af trix-tank.
 Efter retsplejelovens § 371, stk. l, 2. pkt., kan Procesbevillingsnævnet meddele tilladelse til prøvelse i 3. instans af en dom, der er afsagt af en landsret, hvis sagen er af principiel karakter.
 Efter sagens oplysninger og det til støtte for ansøgningen anførte finder nævnet, at denne betingelse ikke er opfyldt. Nævnet kan derfor ikke imødekomme Deres ansøgning.
 Susanne Gamberg
 Landsretsdommen ignoreres
 Den 17. juni 1998 sendes nedenstående til Vordingborg kommune
 att. Peder Andersen
 Vedr. Trixtanksagen – Jørn Rasmussen mod Vordingborg Kommune
 Ved fax af 21. april 1998 orienterede jeg om, at afsagte dom af 3. april 1998 i Østre Landsrets var stillet i bero, indtil jeg modtog svar fra Justitsministeriet. Den 9. juni modtag jeg svar fra Procesbevillingsnævnet.
 Den tilbagevendende konfrontation ved den årlige tømningsordning var uholdbar, derfor arrangerede undertegnede sammen med Peder Andersen i sommeren 1996 to møder, hvor Svend Sibbern, Peder Andersen, Klaus Roos og Preben Larsen deltog. Situationen efter møderne var uforandret og undertegnede kunne ikke se anden udvej end at afprøve sagen for domstolene. I sagen indgik der to hovedpunkter:
 1. krænkelse af Miljølovens § 3 stk 1 og stk 2
 2. kommunens uretmæssige brug af politiets hjælp i årene 1992 og 1993.
 1) Til punkt 1 blev der fremført en overvældende dokumentation, både med henvisning til litteraturen og praktiske erfaringer fra 4 vidner på, at den årlige tømningsordning medførte unødigt ressourceforbrug og i øvrigt var til skade for miljøet. Kommunens forsvar for det miljøgavnlige i ordningen udeblev (Dette fremgår af Østre Landsrets dom side 4 Indstævnte har ikke under sagen ved henvisning til litteratur eller forskningsresultater eller på anden måde bevist, at tømningsordningen gavner miljøet. ... Derimod viser vidneudsagnene, at ordningen volder betydelige vanskeligheder for tankenes funktion.)
 2) Punkt 2 havde intet med miljø at gøre, men handlede udelukkende om jura. Hverken retten i Vordingborg eller Østre Landsret har forholdt sig til de i sagen fremlagte dokumenter med henvisning til gældende lov. På forskellig måde har de to domstole dækket sig ind under, at politiet kan assistere kommunen, når borgerne forurener miljøet.
 Med ovenstående som grundlag blev sagen sendt til vurdering i Justitsministeriet, som bad Procesbevillingsnævnet tage stilling. Nævnet tager overhovedet ikke stilling til de stillede spørgsmål, men svarer at sagen ikke er af principiel karakter – se bilag.
 Herefter mener jeg at have gjort, hvad der er menneskeligt muligt for at følge landets love, men kan ikke længere mobilisere en tillid til det såkaldte retssamfund.
 Hvem har haft det formelle ansvar og afsagt domme i denne sag.
 Peder Børge Andersen, Kommunaldirektør
 Ib Davidsen, Vicepolitimester
 Niels Gudmund Riskær Schmidt, Politimester
 Ulf Andersen, Byretsdommer
 Folmer Teilmann, Landsretdommer
 Hans Christian Dahler Kardel, Højesteretsdommer (Formand i Procesbevillingsnævnet)
 En fællesnævner for ovenstående er, at de alle har en juridisk embedseksamen. og en gns. årsløn på en halv million kr.
 Fisker Ole Poulsen, Rødvig, udtalte i forbindelse med anklager om forsikringssvig, at politi og anklagemyndighed var plumråddent og sammenspist, men holdt domstolene udenfor. Det er meget betænkeligt, at sådanne udtalelser kan stå uimodsagt. Mig bekendt har der ikke været rejst en injuriesag mod Ole Poulsen.
 Jeg kan kun være enig med Ole Poulsen, men vil ikke friholde dommerstanden.
 Jeg må herefter konkludere følgende:
 Som alm. borger i dette land må jeg på det kraftigste advare andre om at gå til domstolene, hvis det er konflikter med det offentlige, man ønsker klarlagt og behandlet på en redelig måde.
 Man skal nok finde noget af forklaringen på de herskende tilstande, i at der er en udbredt nepotisme blandt politikere og jurister, samtidig med at den retspositivistiske indfaldsvinkel til jurastudiet har været dominerende de sidste 30 år.
 Jeg har for nylig tilset min trixtank, som har været forskånet for kommunens omsorg i snart 3 år. Der var etableret et stabilt humusagtigt lag på 10 – 20 cm i tilgangssiden i tanken. Lugten var på ingen måde ram, men mindede mere om lugten fra friskopgravet jord. Vidnet Egon Pedersen henviste til franske undersøgelser, der konkluderer, at driften og omsætningen først er stabilt ét år efter, at en tømning er foretaget.
 Hvis jeg skal have fred med min samvittighed og ikke overtræde Miljølovens § 3, kan jeg derfor ikke tillade Vordingborg kommune adkomst til min trixtank uden min tilladelse og må meddele, at:
 afsagte dom af 3. april 1998 i Østre Landsrets 14. afdeling nr. B-1288-97
 ikke vil blive efterlevet.
 Undertegnede vil gerne have en skriftlig meddelelse om, hvordan kommunen vil forholde sig til ovenstående, og om den kommende årlige tømning af hustankene vil blive effektueret og i givet fald hvordan.
 Afslutningsvis vil jeg gerne invitere Udvalget for Teknik og Miljø til Pileallé 5 for at drøfte mulige løsninger, evt. forsøgsordninger. Samtidig vil der være mulighed for at få et indtryk af trixtankens tilstand.
 Bemærk – vedlagte dom fra Østre Landsret af 12. december 1997 side 2, hvori Jørn Rasmussen opfordres til at slå sig sammen med en gruppe af lodsejere på Masnedø ... for at få en dialog med kommunen.
 Østre Landsret dom af 12.12.97
 Brev til JM af 19.04.98
 Procesbevillingsnævn af 09.06.98
 Stadsingeniøren svarer
 Den 18. august 1998 meddeler teknisk forvaltning følgende
 Vedr.: Tømning af Trixtank på Pileallé 5.
 I Deres brev af 17. juni 1998 meddeler De, at De ikke agter at efterleve Østre Landsrets dom af 03.04.1998 i sagen om tømning af trixtank på Pileallé 5.
 Det er med beklagelse, at vi har modtaget denne tilkendegivelse, idet vi føler at have fulgt Dem i Deres bekymring for miljøet og deltaget i sagen, ligesom vi har ladet tvivlen om retsgrundlaget for tømningsordningen komme Deres sag til fordel og således ikke gennemført en tvungen tømning af tanken så længe sagen har verseret for Retten.
 Der er nu afsagt dom i sagen. Den fastslår at Vordingborg Kommune har lov til at. indføre en tvungen tømningsordning for trixtanke, samt at Politiet kan yde Kommunen hjælp ved tømningen, hvis tømningen søges hindret.
 Tømningen af Deres tank vil blive gennemført i år på lige fod med de øvrige tanke i kommunen.
 Efter der er afsagt dom i sagen, finder vi ikke det har noget formål at holde møde om den fremtidige tømning af Deres tank, da grundlaget nu er klarlagt. Såfremt der derimod er en kreds af borgere på Masnedø, der har interesse i at drøfte en fremtidig kloakering eller lignende vil vi gerne deltage.
 Ved dommen den 03.04.1998 blev De pålagt at betale Vordingborg kommune 4.000 kr. i sagsomkostninger senest 14 dage efter domsafsigelsen. Vi ser endnu ikke at have modtaget beløbet og anmoder om at beløbet indbetales snarest.
 sign. Steen Vinding Poulsen
 Udvalgsformand sign. Klaus Roos
 Kopi til Vordingborg Politi, Københavnsvej 47, 4760 Vordingborg
 Svar til Kommunaldirektøren/Stadsingeniøren
 den 25.08.98
 Den 17. juni fremsendte undertegnede et brev til Vordingborg Kommune ved Peder Andersen, der redegjorde hvorfor Østre Landsrets afsagte dom af 3. april 1998 ikke kunne efterleves.
 Jeg har modtaget et brev dateret den 19.08.1998. og er blevet bekendt med at det er udarbejdet af teknisk forvaltning og godkendt af udvalget for teknik og miljø.
 Punkt 1 i den fremsendte fax af 21. august kan derfor ignoreres. Jeg vil for nærværende ikke forholde mig til / eller kommentere dette brev, da det ikke er underskrevet af nogen af kommunens underskriftsbemyndigede personer.
 Men jeg vil bede om at få et møde med borgmester Bent Pedersen angående ovenstående.
 Et møde med Vordingborgs borgmester
 Efter mødet blev nedenstående sendt til borgmesteren for gennemsyn/godkendelse/accept inden det blev sendt til medierne.
 Vordingborg den 07-09-98
 til Borgmester Bent Pedersen
 Inden nedenstående bliver sendt til avisen, vil jeg høre om Borgmesteren kan godkende hvad der er refereret i afsnittet der har... Der bliver ikke lavet om på den årlige tømningsordning. som overskrift.
 Øvrige kommentarer til mødet er også velkommen (Modtages ingen kommentar dags dato = accept)
 Nedenstående bedes optaget i avisen
 I forbindelse med den forestående årlige tømning af hustanke, bad undertegnede om et personligt møde med borgmesteren. Forløbet deraf mener jeg, at kan have almen interesse. Selvom om en kommune har udvalgsstyre er borgmesteren den øverste ansvarlige for kommunens anliggender, og han er nok den eneste, der på nuværende tidspunkt har nøglen til en fornuftig løsning.
 Allerede ved mødets start, blev mine forventninger til resultatet kraftigt reduceret. Borgmesteren havde allieret sig med en ingeniør fra teknisk forvaltning, som bisidder. Mødet kunne derfor ikke blive personligt.
 Der bliver ikke lavet om på den årlige tømningsordning.
 Borgmesteren ventede på et udspil.
 De to domsafsigelser blev kort berørt, og der var enighed om, at det miljømæssige aspekt tog dommene ikke stilling til, men dommene gav kommunen ret til at opretholde en tømningsordning. Et møde med borgere der har haft forskellige oplevelser med hvad tømningsordningen medfører, kunne måske komme på tale. F. eks. var der meget imødekommenhed om periodens længde – hvor der skulle være opgravet og forberedt til tanktømmerne – kunne afkortes. Men den årlige tømningsordning kunne der ikke laves om på, ligegyldigt om det blev kædet sammen med Agenda 21 filosofien, eller i øvrigt. Et svar på hvad kommunens Agenda 21 politik var, udeblev.
 Der blev henvist til det tidligere foreslåede, at udvalget for teknik og miljø kunne komme til åstedet for at besigtige det, det hele handlede om. – Kommer politiet ikke til åstedet når der bliver begået et mord, eller klarer man det hele bag skrivebordet og foran skærmen. – Svaret var, der bliver ikke lavet om på den årlige tømningsordning.
 Mødet set med symbolikkens øjne
 At arrangere møder med borgerne når begrundelsen for mødets afholdelse ikke kan diskuteres, er at holde borgerne for nar. Set med symbolikkens briller var mødet ikke et møde med mennesker af kød og blod, men et møde med systemet. Skrækversionerne fra forskellige bøger der har kritiseret det nordiske velfærdssystem er blevet en realitet.
 Systemets administrator og vogter, her repræsenteret ved ingeniøren, med den monotome stemmeføring ser til, at alting forløber rigtigt og borgmesteren ikke fortaler sig. I tvivlspørgsmål kan man jo altid vidne. En båndafspiller med lyden af borgmesterens stemme der sagde der bliver ikke lavet om på den årlige tømningsordning, kunne erstatte hans tilstedeværelse.
 Systemet har selv bidraget til borgmesterens karriere, og derfor står han på en måde i gæld til dette, og kan ikke andet, end at spille med på de kendte tangenter. – Tilbage står, at vi i dag lever med et monster, der har taget magten fra os. – Når ingen vil tage et personligt ansvar eller begrunde sine dispositioner, er relationer imellem de styrende og styrede ophørt. Og de dødes rige er trådt i stedet.
 Alt for mange underkaster sig i dag systemets befalinger, i angst for at systemet på et tidspunkt tager revanche. Havde det været i gamle dage, kunne man mødes omkring et egetræ, og fundet frem til en løsning. Det er trods alt kun et problem omkring tømning af en skide trixtank. – Jeg har ikke et egetræ, men kan tilbyde en kasse øl. – Domstolene har vist, at de ikke er en egnet konfliktløser i slige sager.
 Borgere i Vordingborg kommune, der er berørt af tømningsordningen, og som ønsker et møde med kommunen for at udveksle erfaringer om tømningsordningens virkning og følger, kan rette henvendelse til undertegnede.
 NB. Problemet med at kommunen rekvirere politiets assistance i årene 1992 og 1993, som ovenstående skitserer, har dommerne bevist/ubevist skrevet sig ud af.
 Afdelingingeniørens mødereferat
 Modtaget den 08-09-98
 Vedr.: Tømning af trixtank hos Jørn Rasmussen, Pileallé 5.
 Jørn Rasmussen har rettet henvendelse til kommunaldirektør Peter Andersen og bedt om der bliver udarbejdet referat af møde mellem Jørn Rasmussen, Bent Pedersen og Preben Larsen holdt den 3. 9. 1998.
 Mødet er kommet i stand, fordi Jørn Rasmussen endnu engang ønsker at drøfte sagen, efter hans retssag mod Vordingborg Kommune nu er afsluttet ved afsigelse af dom, sidst den 3. april 1998 i Østre Landsret. Det har ikke efterfølgende været muligt at fa Procesbevillingsnævnets tilladelse til prøvelse for Højesteret.
 Referat af møde den 03. 09. 1998 kl 9.30 – 10.30 hos Borgmester Bent Pedersen. Til stede var:
 Jørn Rasmussen, Pileallé 5
 Borgmester Bent Pedersen
 Preben Larsen, Teknisk Forvaltning (ref.)
 Ved mødets start blev man enige om at den kommunale tønmingsordning var lovlig, og derfor kunne fortsætte.
 JR ville gerne, at der blev holdt et møde med navngivne beboere på Masnedø. JR fremviste en liste med ca. ll underskrifter.
 BP var positiv over for at drøfte sagen med borgerne, for så vidt det var i lyset af et Agenda 21 perspektiv eller lignende. Opretholdelsen af den nuværende tømningsordning kan ikke være et emne på mødet, idet byrådet har indført ordningen og besluttet, at alle skal have tømt. JR foreslår, at der kan drøftes praktiske ting som måden der orienteres på, hvornår der tømmes o. l. BP henviser til at praktiske spørgsmål ved ordningen kan drøftes individuelt med Teknisk Forvaltning, det behøves der ikke holdt møde om.
 BP finder at såfremt JR har et relevant emne, der ønskes drøftet med Vordingborg Kommune, vil det være rigtigst, at han kontakter formanden for UTM, fordi det vedrører hans fagområde. BP opfordrede JR til nu at deltage i tømningsordningen og tage godt imod ved den forestående tønming, der starter op i denne måned.
 Henvendelse til politimesteren
 Vordingborg den 11-09-1998
 Politimesteren i Vordingborg
 Københavnsvej 47
 Vedr. Tømningsordning for trix- og septiktanke i Vordingborg kommune
 Politimesteren anmodes om at rekvirere en saglig og videnskabelig begrundelse fra Vordingborg Kommune på, at den annoncerede tømningsordning ikke er i strid med miljølovens § 3, som undertegnede kan få til gennemsyn.
 I går den 10. september 1998 har jeg modtaget et brevkort fra Vordingborg kommune, hvori de meddeler, at de agter at tømme min trixtank i uge 41-42.
 Jeg vil imidlertid hermed tilkendegive at jeg, som lovlydig borger, ikke ser mig i stand til at efterkomme dette ønske. Det er trods utallige forsøg ikke lykkedes at fremskaffe bare en rimelig saglig begrundelse for, at denne ordning er i overensstemmelse med miljølovens § 3 gældende fra 1992.
 Til orientering for ovenstående skal det oplyses, at Vordingborg kommune i By- og Landsretten er blevet bedt om at fremføre dokumentation på det miljøgavnlige i ordningen. I Østre Landsrets dom af 3. april 1998 på side 4 anden afsnit står:
 “Indstævnte kommunen, min bem. har ikke under sagen ved henvisning til litteratur eller forskningsresultater eller på anden måde bevist, at tømningsordningen gavner miljøet. Derimod viser vidneudsagnene, at ordningen volder betydelige vanskeligheder for tankenes funktion”.
 Yderligere skal det oplyses at Domstolene ikke var blevet bedt om at tage stilling til om kommunen kunne vedtage en fælles tømningsordning. Dette var der lovhjemmel til fra 1982 til 1994 uden politiets assistance. Men problemstillingen var/er, at efter den nye miljølov trådte i kraft i 1992, blev kommunens adkomst til at indføre en tømningsordning, udstukket i bekendtgørelse nr. 310 af 25.april 1994, men underlagt den nye miljølov fra 1992.
 By- og Landsretsdommen forholder sig ikke til dette.
 Med baggrund i ovenstående vil jeg anmode politimesteren om at rekvirere en saglig og videnskabelig begrundelse fra Vordingborg Kommune på, at den adviserede tømningsordning ikke er i strid med miljølovens § 3. stk. 1 og 2.
 I modsat fald skal Politimesteren forvente at kommunen vil anmode politiet om assistance ved tømning af min velfungerende tank. Den konfliktsituation/anholdelse der vil blive resultatet, hvis politiet efterkommer kommunens anmodning, er hverken i politiets eller undertegnedes interesse.
 Svar fra politimesteren
 Vordingborg den 14-09-1998
 I brev hertil af 11. september 1998 med bilag, har De anmodet mig om at rekvirere saglig og videnskabelig begrundelse fra Vordingborg kommune på, at den annoncerede tømningsordning vedrørende trix- og septiktanke i Vordingborg kommune ikke er i strid med miljølovens § 3.
 I den anledning kan jeg oplyse at det er Vordingborg kommune der som selvstændig forvaltningsmyndighed varetager reglerne vedrørende tømning af trix- og septitanke.
 Jeg har derfor videresendt Deres brev med bilag til kommunen.
 sign. politimester Niels Schmidt
 Præcisering af påstande
 Vordingborg den 21. september 1998
 1. Referat dateret den 3. sep. 1998.
 2. Regning udskrevet den 15. sep. 1998
 Ad 1) Referatet er flere steder ikke i overensstemmelse med, hvad der blev drøftet. Det har form af et beslutningsreferat, men det var ikke et møde, hvor der blev truffet nogen beslutninger. Jeg kan derfor ikke godkende det.
 Ad 2) Regningen refererer til Østre Landsret af 3. apr. 1998. Østre Landsret opfordrer i sin dom af 17. december 1997 Vordingborg kommune til at gå i dialog med lodsejere på Masnedø for at løse problemerne omkring tømningsordningen, på en mere hensigtsmæssig måde end ved at afgøre det ved en domstol.
 Ligeledes skriver landsretsdommeren, at “retten ikke har mulighed for nærmere at vurdere hensigtsmæssigheden af den af kommunen etablerede tømningsordning for trix-tanke, men alene kan afgøre, om ordningen har hjemmel i og ikke åbenbart strider med loven”.
 Landsretten afslører her, at de ikke har forstået kernen i problemstillingen, nemlig at bekendtgørelsen, der giver kommunen hjemmel til at indføre en tømningsordning, er underlagt lov om miljøbeskyttelse, gældende fra 1. jan 1992.
 Jeg må derfor konkludere følgende:
 · Vordingborg kommune ignorerer henstillingen i ØL ́s afsagte dom af 17.12.97
 · Østre Landsret har bevidst/ubevidst skrevet sig ud af, hvad stævningen af kommunen nøjagtig gik ud på. Yderligere vil jeg endnu engang henvise til brev af 17. juni 1998.
 Der foreligger således omstændigheder i sagen, der betyder, at så længe kommunen tilsidesætter de henstillinger Østre Landsret fremkom med, og fundamentet og begrundelsen i både Byrets- og Landsretsdommen næppe kan holde til en nærmere analyse, vil Østre Landsrets dom ikke blive efterlevet.
 Hvis kommunen uforandret fortsætter tømningsordningen vil denne sag derfor blive forelagt Den Særlige Klageret til bedømmelse. Al korrespondance fra sagsøgte til undertegnede, vil der ikke blive reageret på, hvis ikke den er underskrevet af underskriftbemyndigede personer.
 Bilag. 1 stk. returneret regning.
 Incassotrussel
 Dato: 30-09-98
 Vedr.: Tømning af trixtank m. v.
 Som svar på Deres brev af 21. 09. 1998 hvor De gør indsigelse mod referatet af møde den 3. 9. 1998, må jeg fastholde, at det indeholder resultatet af mødet.
 Deres afvisning af regningen på det tilkendte beløb stort Kr. 4.000,- for sagsomkostninger ved den gennemført retssag ved Østre Landsret er noget sludder.
 Opkrævningen på det tilkendte beløb fastholdes.
 Jeg har bedt Kommunens incassoafdeling, eventuelt med hjælp fra Kongens Foged, om at sørge for inddrivelse af beløbet.
 Afd. ing.
 Trix-oprør er ved at blive en folkesag
 Således lød overskriften på en artikel i Vordingborg dagblad den 21.10.1998
 Flere og flere vender sig mod årlige tømninger af trix- og septiktanke
 MASNEDØ: Hvad der begyndte som én enkelt grundejers kamp mod den årlige tømning af 1.200 trix- og septiktanke i Vordingborg Kommune, er ved at udvikle sig til en folkesag.
 Inden årets tømning af de godt 1.200 tanke, som egentlig burde være slut nu, modtog kommunen 27 underskrifter fra grundejere, primært på Masnedø. I skrivelsen anmodede de 27 om et møde med kommunen, inden årets tømninger – men fik afslag.
 Grundejerne er utilfreds med, at deres tanke skal tømmes hvert eneste år og henviser til at det er direkte miljø-skadeligt – samme begrundelse, som nu gennem en årrække har fået Jørn Rasmussen fra Masnedø til at kæmpe mod de årlige tømninger.
 Får et møde
 Nu får de 27 utilfredse grundejere alligevel et møde med kommunens miljøafdeling – dog først i begyndelsen af december. Og samtidig har Masnedø-gruppen mærket en voksende opbakning fra andre grundejere med trix og septiktanke.
 Uretfærdig ordning
 Erik Lauridsen, Mågevej 14, der er gruppens talsmand, noterer, at bægeret er fyldt:
 Vi vil ikke finde os i det pjat længere. Vi synes, det er uretfærdigt.
 Det kan godt være, vi har været lidt længe om at følge Jørn Rasmussens eksempel, men nu har folk fået øjnene op for sagen.
 Der står utrykkeligt i loven, at en kommune kan foretage årlige tømninger. Der står ikke skal.
 Vi har foreslået kommunen, at man i fire-fem år gennemførte et forsøg på Masnedø.
 Det vil kommunen ikke. Det vil være at forskelsbehandle borgerne, er holdningen.
 Nej til borger-møde
 Masnedø-gruppen har forsøgt at få kommunen til at holde et offentlig møde om tømning af trix-og septiktanke – hidtil forgæves:
 Kommunen vil først holde et møde med de 27 der skriftligt har bedt om at tømningerne indstilles siger Erik Lauridsen.
 Vi har så ladet kommunen forstå, at vi forbeholder os ret til at medbringe ekspert-hjælp.
 Dækker til igen
 Hverken Jørn Rasmussen eller Erik Lauridsen har, set skyggen af den slamsuger, som i ugerne 41-42 skulle tømme deres tanke: Jeg ved, at flere andre heller ikke har haft besøg. De har nu dækket til igen.
 Folk er virkelig begyndt at få øjnene op for det urimelige i denne ordning, fastslår Erik Lauridsen. – NB (Niels Bangild, journalist)
 27 borgere har i efteråret 1998 skrevet under på nedenstående:
 Til: Udvalget for teknik og miljø Vordingborg kommune
 Kommunen har i snart 10 år foretaget en årlig tømning af min/vores hustank for spildevand.
 Vi oplever nogle uheldige bivirkninger i forbindelse med tømningen. Med henvisning til Agenda 21, der forudsætter aktiv borgerinddragelse i miljømæssig sammenhæng, anmoder undertegnede om et møde med udvalget inden næste tømning igangsættes.
 Den 3. december 1998 var ca. 20 borgere mødt op til et møde, som Vordingborg kommune stod som arrangør af.
 Både repræsentanter fra udvalget og forvaltningen var til stede for at tage notater.
 Efter ca. en time blev mødet afsluttet, og det blev aftalt, at der blev udarbejdet et mødereferat til videre brug i sagsbehandlingen.
 Forvaltnings indstilling imødegås
 Mødeart: Ordinært møde
 Mødedato: Tirsdag den 19. januar 1999, kl. 14.00
 Teknisk Forvaltning har udarbejdet referat af møde den 3/12-1998 med lodsejere, der er utilfredse med tømningsordningen for trix- og septiktanke.
 I tilknytning hertil har Teknisk Forvaltning udarbejdet notat til mødereferatet.
 Materialet vedlægges.
 at tømningsordningen opretholdes med en årlig tømning,
 at aftalen med entreprenøren strammes op, så brugerne holdes bedre orienteret hvis tømningen ikke sker inden for den oplyste periode
 at tømningsordningen udvides med et tilbud om tilvalg af spuling af det øvrige afløbssystem og,
 at klagerne underrettes om resultatet af mødet ved fremsendelse af nærværende materiale samt udvalgets beslutning.
 Fraværende ved behandlingen var:
 Forsøgsvis springes tømning i 1999 over.
 Ved tømning i år 2000 vurderes forholdene.
 Øvrige del af indstilling godkendt
 Nyt håb i trix tømnings-sagen
 Den 22. januar 1999 skriver Vordingborg Dagblad
 Udvalget for teknik og miljø går imod forvaltningens indstilling
 VORDINGBORG: Der er fornyet håb for Jørn Rasmussen og hans 26 medunderskrivere i sagen om den årlige tømning af deres trix- og septiktanke.
 l et lille års tid har de 27 underskrivere kæmpet for, at deres tanke ikke skufle tømmes hvert år af hensyn til miljøet, men indtil i tirsdags har de talt for døve øren.
 Udvalget for teknik og miljø besluttede nemlig tirsdag at gå imod teknisk forvaltnings miljøafdelings indstilling om at fortsætte tømningen af trix- og septiktanke som hidtil, og besluttede i stedet, at man, som et forsøg, springer tømningen af kommunens cirka 1100 trixog septiktanke over i 1999.
 Når trix- og septiktankene i 2000 skal tømmes, er det så meningen at forholdene skal vurderes.
 Det var en meget glad Jørn Rasmussen, der modtog beskeden fra Avisen. Han håber, at beslutningen kan være et skridt i den rigtige retning. Jørn Rasmussen har i flere år kæmpet alene mod den årlige tømning og har haft sagen i såvel Vordingborg byret som Landsretten. Begge gange har retten fastslået, at kommunen har overholdt spillereglerne men dommene har ikke taget stilling til den miljømæssige side af sagen, som Jørn Rasmussen kæmper for.
 I 1998 lykkedes det Jørn Rasmussen at få 26 andre trix- og septiktankejere til at skrive under på en protest, og et krav om at blive hørt af kommunen.
 Og det er blandt andet mødet med kommunen i december, der ligger til grund for beslutningen.
 Hos teknisk forvaltnings miljøafdeling frygter man, at beslutningen kan skabe problemer.
 – Det er måske ikke alle trix- og septiktankejere, der er enige i, at tankene ikke skal tømmes hvert år, siger afdelingsleder Preben Larsen i miljøafdelingen. sign. journalist anya
 Skrivelse til Miljøstyrelsen
 Vordingborg den 04-03-99
 att.8. kontor
 Vedr. fortolkning af love og bekendtgørelser i forbindelse med tømning af hustanke
 Undertegnede vil hermed gerne spørge om hvordan nedenstående lov og bekendtgørelser, skal fortolkes. Det drejer sig om følgende:
 Bekendtgørelse nr. 664 af 16. december 1982, gældende fra 1. januar 1983
 Miljøbeskyttelseslov nr. 358, der trådte i kraft fra 1. januar 1992
 Bekendtgørelse nr. 310 af 25. april 1994 gældende fra 1. juli 1994
 I Bekendtgørelse nr. 664 af 16. december 1982, gældende fra 1. januar 1983, står der i kap. 4.3.6. “Kommunen kan bestemme, at der i hele kommunen eller i dele af denne skal gennemføres fælles bortskaffelse af indholdet fra samletanke for husspildevand. Hvor fælles bortførsel er indført, er enhver ejer af en samletank forpligtet til at benytte ordningen og herfor betale den af kommunalbestyrelsen fastsatte afgift.”
 I den overordnede miljøbeskyttelseslov nr. 358, der trådte i kraft fra 1. januar 1992, står der intet om, at bekendtgørelse nr. 664 af 16. december 1982 blev ophævet. Men i § 114 står: “Regler, der er udstedt efter de i § 113 nævnte love, opretholdes, indtil de afløses af regler udstedt efter denne lov, medmindre andet følger af loven. Overtrædelse af reglerne straffes efter de hidtil gældende regler.”
 I forbindelse med miljøbeskyttelseslov nr. 358, blev bekendtgørelse nr. 310 af 25. april 1994 gældende fra 1. juli 1994 udstedt.
 I dennes § 42 står, at kommunalbestyrelsen kan bestemme, at der i hele kommunen eller i dele af denne skal gennemføres fælles bortskaffelse af slam fra bundfældningstanke.
 Mine spørgsmål til ovenstående som bedes besvaret:
 kan en bekendtgørelse ophæves førend det er meddelt hvornår den ophører/afløses af en anden.?
 kan en eksisterende bekendtgørelse underkendes af en overordnet lov, hvis der i denne overordnede lov ikke er nævnt noget om, at bekendtgørelsen er ophævet.?
 hvis pkt. 2 er bekræftende (hvad jeg ikke forventer), hvordan ved man hvilke bekendtgørelser der ikke længere er gældende.?
 har bekendtgørelse nr. 310 af 25. april 1994 været behandlet og godkendt i Folketinget.
 Hvis der går mere end 14 dage inden besvarelse af ovenstående, bedes det meddelt, hvornår et svar da kan forventes.
 Svar fra Miljøstyrelsen
 J.nr. M 2021-005 Ref. PLN/8 Den 18. maj 1999
 Fortolkning af love om bekendtgørelser i forbindelse med tømning af hustanke
 Miljøstyrelsen har modtaget Deres brev af 4. marts 1999, hvori De anmoder om oplysninger om forskellige bekendtgørelser og love.
 De anmoder om at få oplyst, om en bekendtgørelse kan ophæves, førend det er meddelt, hvornår den ophører eller afløses af en anden.
 Miljøstyrelsen går udfra at Deres forespørgsel er foranlediget af spørgsmål om reguleringen af husstanke, som De nævner i Deres brev.
 Miljøstyrelsen kan oplyse, at bekendtgørelse nr. 664 af 16. december 1982 blev – med undtagelse af kapitel 4.3.4 og 6.5 – ophævet med bekendtgørelse nr. 366 af 10. maj 1992, jf. denne bekendtgørelses § 21. De sidste to kapitler blev ophævet med bekendtgørelse nr. 3 10 af 25. april 1994 om spildevandstilladelser m.v. efter miljøbeskyttelseslovens kapitel 3 og 4 (Spildevandsbekendtgørelsen), jf. dennes bekendtgørelses § 60.
 Til besvarelse af Deres spørgsmål kan det derfor oplyses, idet der henvises til de to nævnte bekendtgørelsers ikrafttrædelsesbestemmelser, at en bekendtgørelse tidsmæssigt ophæves ved ikrafttræden af en ny bekendtgørelse, og at dette anses for meddelt, når bekendtgørelsen optages i lovtidende.
 Miljøstyrelsen kan endvidere oplyse at tømningsordninger for tanke for husspildevand indtil spildevandsbekendtgørelsens ikrafttræden.
 l. juli 1994, har været reguleret af § 3 i bekendtgørelse nr. 173 af 29. marts 1974 om etablering af sarnletanke for husspildevand. Denne bekendtgørelse blev ophævet med spildevandsbekendtgørelsens ikrafttræden i 1994.
 De spørger endvidere om en eksisterende bekendtgørelse kan underkendes af en overordnet lov, hvis der i den overordnede lov ikke nævnes noget om at bekendtgørelsen er ophævet.
 Helt generelt vil love kun nævne ophævelse af bekendtgørelser, hvis bekendtgørelsen som led i en lovændring er blevet overflødig. Dette kan eksempelvis være tilfældet hvis det emne, der tidligere har været reguleret i en bekendtgørelse, nu omhandles i loven, eller hvis bekendtgørelsen direkte ophæves, som følge af lovændringen.
 I det konkrete tilfælde har den nævnte § 114 i miljøbeskyttelsesloven fra 1992, kun den betydning, at den beskriver, at selvom der med ændringen af miljøbeskyttelsesloven med virkning fra l. januar 1992 er sket ændringer i paragrafer og hjemmelsgrundlag, så har bekendtgørelser, der udstedt med hjemmel i den tidligere lov, virkning, indtil administrationen har udformet nye regler som følge af lovændringen.
 Til besvarelse af Deres tredje spørgsmål, om hvordan man ved hvilke bekendtgørelser, der er gældende, kan der således henvises til, at de bekendtgørelser, der ikke længere er gældende vil fremgå af de afløsende bekendtgørelsers ikrafttrædelsesbestemmelser.
 Til besvarelse af Deres spørgsmål om hvorvidt Folketinget har behandlet og vedtaget bekendtgørelse nr. 3 l 0 af 25. april 1994 (spildevandsbekendtgørelsen), kan det oplyses, at spildevandsbekendtgørelsen er et administrativt forskrift. Dette betyder, at det er administrationen, der udarbejder regelsættet udfra de rammer (hjemmel), som Folketinget har givet i en lov – i det konkrete tilfælde miljøbeskyttelsesloven. Der henvises indledningsvis til disse rammer i bekendtgørelsen “I medfør af §§.....” Folketinget har således ikke behandlet eller vedtaget bekendtgørelsen.
 Skrivelse til Højesteret
 Vordingborg den 20-06-1999
 Vedr. Ekstraordinær genoptagelse af “Trixtanksagen” – Jørn Rasmussen mod Vordingborg kommune jf. Retsplejeovens § 399
 Ved henvendelse til Justitsministeriet den 1. juni 1999 om ansøgning om 3. instans’ behandling af ovennævnte sag blev jeg orienteret om, at henvendelsen skulle være stilet til Højesteret. Men de mente, at alle nationale retsmidler var udtømt. Derfor fandt de ikke, at der var hindringer for at gå til Den europæiske Menneskerettighedskommission (artikel 6). – se Bilag 1.
 Imidlertid betragter jeg det som lidt af en falliterklæring, at dette skulle være nødvendigt. Inden jeg tager dette skridt, vil jeg anmode om behandling ved Højesteret.
 Kort historisk tilbageblik ØL = Østre Landsret sag nr. B-128-97
 Kommunen fortsatte herefter ufortrødent tømningsordningen. Politiet i Vordingborg ville ikke anmelde borgmesteren. Møder og korrespondance med kommunen fra 16. april 1996 til 15. august 1996 ændrede ingenting (ØL bilag 17-27). Derfor så jeg ikke anden udvej end at foretage en stævning af Vordingborg Kommune den 20. august 1996.
 Jeg fik ikke medhold i et eneste af mine punkter i stævningen i By- eller Landsretten. ØL dømte mig til at betale kr. 4.000,- i sagsomkostninger til Vordingborg Kommune. Efterfølgende forventede jeg en hvis konduite fra kommunens side. Men resultatet har foreløbigt været magert.
 Derfor rettede jeg henvendelse til Miljøstyrelsen den 4. marts 1999.
 I svarskrivelsen til undertegnede den 18. maj 1999 giver Miljøstyrelsen mig klart medhold i, at By- og Landsrettens henvisning til Miljøbeskyttelseslovens § 87 stk. 2 ikke kan bringes i anvendelse før 1. juli 1994. Bilag 1-4. By- og Landsretten, blev både mundtlig og skriftlig gjort opmærksom på at sagsøgte ikke kunne anmode politiet om assistance ved den årlige tømning før efter 1. juli 1994. Udklip fra Miljøbeskyttelsesloven og relevante bekendtgørelser blev i kopi overdraget til retterne. Jeg finder det besynderligt, at disse bilag tilsyneladende er blevet ignoreret i dommene. Bilag 5.
 Med henvisning til Bilag 1 samt nedenstående begrundelse anmodes om genoptagelse af sagen, jf. Retsplejelovens § 399:
 Procesbevillingsnævnet har i afgørelse af 9. juni 1998 groft tilsidesat Forvaltningslovens § 22 og 24. Bilag 2 & Bilag 1-1
 Landsretten har ikke efterlevet Retsplejelovens § 218, om , at domme og kendelser skal ledsages af grunde. I dommen fra ØL var hele det miljømæssige aspekt i sagen affattet med ordene “er ikke således underbygget”. Bilag 4 (side 4 sidste afsnit)
 Landsrettens forpligtigelse overfor Retsplejelovens § 339 er ligeledes stærkt kritisabel. Den sagsøgte (Vordingborg kommune) kunne trods provokationer ikke gøre rede for de miljømæssige aspekter, og trods mulighed for træk på ubegrænsede ressourcer fremførte sagsøgte ingen vidner til at imødegå provokationerne. Undertegnede (sagsøger) fremførte 3 vidner, der alle kom med vægtige og underbyggende argumenter, der redegjorde for det skadelige i den årlige tømning. Bilag 3 & Bilag 4
 Vedr. stævningens pkt. 3 har Miljøstyrelsen klart givet mig medhold i, at By- og Landsrettens henvisning til Miljøbeskyttelseslovens § 87 stk. 2 ikke kan bringes i anvendelse før efter 1. juli 1994. Bilag 1-4
 Vordingborg den 20. juni 1999
 Fra Jørn Rasmussen til Justitsministeriet af 1. juni 1999 inkl. vedhæftede bilag 1 til 4.
 Fra Jørn Rasmussen til Justitsministeriet/Procesbevillingsnævnet den 19. april 1998.
 Domsudskrift fra retten i Vordingborg af 8. april 1997.
 Domsudskrift fra Østre Landsret af 3. april 1998.
 Bilag som blev vedlagt sagen under domsforhandlingerne.
 Opfølgning til Højesteret
 Vordingborg den 18-07-1999
 Højesterets Justitskontor
 Vedr. Ekstraordinær genoptagelse af “Trixtanksagen” – Jørn Rasmussen mod Vordingborg kommune jf. Retsplejelovens § 399. – Deres j. nr. 1999-55-173.
 Hvis stillingtagen i ovennævnte sag ikke er påbegyndt, bedes denne skrivelse vedlagt i sagen.
 I stævningen indgik følgende 3 punkter:
 Jeg vil henlede Højesterets opmærksomhed på, at stillingtagen til punkt 1 og 2 gerne må vurderes samlet. Men det er meget vigtigt at Højesteret tager stilling til i hvor høj grad, myndighederne skal begrunde og videnskabeligt underbygge den gavnlige effekt på miljøet som trufne afgørelser giver anledning til. I øjeblikket oplever jeg at ens borgerlige rettigheder (og pligter) er invalideret når man selv tager miljømæssige aspekter seriøst. En risiko for at domstolene i miljøsager er ved at miste autoritet ser jeg også som et problem med den eksisterende retspraksis.
 Det er min opfattelse at punkt 3 udelukkende handler om jura, og har ikke nyt at tilføje udover det, der allerede ligger i sagen.
 HØJESTERETS ANKE- OG KÆREMÅLSUDVALG’S
 Retsmøde den 28/09-99 i sag nr. 337/99
 l) Jørn Rasmussen anmoder om genoptagelse af Trixtanksagen v/Selv
 —– MOD —–
 Der fremlagdes skrivelser af 20. juni 1999 og 18. juli 1999 fra Jørn Rasmussen, der anmoder om tilladelse til ekstraordinær anke i medfør af retsplejelovens § 399 af Østre Landsrets dom af 3. april 1998.
 Efter votering har ankeudvalget (Poul Sørensen, Blok og Asbjørn Jensen) besluttet ikke at imødekomme ansøgningen, da betingelserne i retsplejelovens § 399, stk. 2, jf. stk. l, ikke er opfyldt.
 Højesteret, den 28 SEP.1999
 sign. Gert Matthiesen
 En skrivelse til Fogedretten
 Siden januar 1999 har der været skrivelser mellem kommunens fast benyttede advokatfirma og undertegnede. Nedenstående er et eksempel på et af brevene.
 Til min store forundring har jeg modtaget en indkaldelse til Fogedretten den 13. oktober 1999 kl. 9.30. Sagen handler om kr. 4.000, som Østre Landsret den 3. april 1999 har dømt undertegnede til at indbetale til Vordingborg kommune. Ifølge Retsplejelovens § 478 kan tvangsfuldbyrdelse ske ved domme afsagt af domstole. En så klar formulering modsætter man sig ikke, uden at der er helt specielle grunde, som jeg efterfølgende vil redegøre for:
 I skrivelse af 17. juni 1998 til Vordingborg kommune orienterede jeg om, hvorfor jeg af samvittighedsgrunde ikke kan efterkomme ØL’s dom og anmoder samtidig om iværksættelse af en forsøgsordning vedr. tømningsordningen. Ved skrivelsen fra Miljøstyrelsen den 18. maj 1999 kan jeg se, at jeg nemt kan føre bevis for, at ØL har krænket Retsplejelovens § 344, stk. 2, og § 218, stk.1.
 Primo 5. januar 1999 modtager jeg en skrivelse fra advokaterne Mogensen, Schneider & Popp (MSP) med et forlangende på kr. 4.925,- til Vordingborg kommune.
 I skrivelse af 6. januar 1999 til MSP anmoder jeg bl.a. om at få oplyst, hvem der repræsenterer Vordingborg kommune i denne sag. Den 11. januar 1999 (bilag 1) anmoder jeg Vordingborg kommune om aktindsigt i den korrespondance, der har været imellem kommunen og advokatfirmaet (med en kopi til MSP), og den 20. januar 1999 skriver jeg til MSP, at jeg vil lade høre fra mig, når jeg har fået aktindsigt.
 Dette bliver totalt ignoreret, og jeg modtager en indkaldelse til Fogedretten den 24. marts 1999.
 Fogedretten bestemmer, at jeg skal betale 10 rater á 600, i alt kr. 6.000 til MSP.
 I skrivelse af 3. juni 1999 orienterer jeg MSP (med en kopi til Fogedretten) om, at jeg standser indbetalingerne, indtil forskellige omstændigheder er afklaret.
 Af en skrivelse af 4. juni 1999 (bilag 2) fra MSP fremgår, at fremtidige henvendelser fra undertegnede kun vil blive besvaret, hvis de fremsættes igennem en advokat. Da jeg selv er afskåret fra at komme i kontakt med MSP, henvender jeg mig direkte til Vordingborg kommune den 16. august 1999 (bilag 3), på baggrund af MSP’s krav om at fortsætte afdragsordningen den 11. august 1999.
 Jeg er derfor overrasket over indkaldelsen til Fogedretten den 13. oktober 1999 kl 9.30, og vil advokere for at Fogedretten afviser at behandle sagen på nuværende tidspunkt.
 Da en Fogedret har samme status som en Byret vil jeg i modsat fald komme med følgende anbringende: Advokatfirmaet Mogensen, Schneider & Popp har tilsidesat god advokatskik ved ikke at være behjælpelig med at fremskaffe den aktindsigt, som jeg anmodede Vordingborg kommune om den 11. januar 1999.
 Hvis jeg havde vidst på hvilket grundlag og hvilke oplysninger Vordingborg kommune havde anmodet MSP om at inkassere 4.000,- kunne ulejlighed af Fogedretten første gang højst sandsynlig været undgået.
 I skrivelsen den 16. august 1999 gør jeg tydeligt opmærksom på, hvorfor jeg tilbageholder min indbetaling af afdrag, som blev bestemt af Fogedretten den 24. marts 1999. En sådan skrivelse bliver for anden gang ignoreret af advokatfirmaet, og Fogedretten bliver igen inddraget. Jeg er dybt rystet over dette magtmisbrug af et advokatfirma, der burde være garant for borgernes retssikkerhed.
 Til retsmødet i Fogedretten den 13. oktober 1999 vil jeg derfor bede advokat Peter Schneider om at redegøre for sine dispositioner og samtidig anmode Fogedretten om indkalde kommunaldirektør Peder Andersen til at møde som vidne for at redegøre for sine dispositioner i forbindelse med denne sag.
 Kopi af denne skrivelse er ikke fremsendt til advokatfirmaet Mogensen, Schneider & Popp. Hvis Fogedretten finder det påkrævet, bedes dette meddelt undertegnede.
 1. Fra Jørn Rasmussen til Vordingborg kommune af 11. januar 1999.
 2. Fra MSP til Jørn Rasmussen af 4. juni 1999.
 3. Fra Jørn Rasmussen til Vordingborg kommune af 16. august 1999.
 Den 24. marts 2000 sendes sagen til Strasbourg
 Vedr. klage over danske domstoles behandling af en sag om retten til at tømme en samletank for husspildevand (Trixtank).
 Præsentation af klagen
 Denne klage vedrører domstolenes behandling af en stævning der var anlagt imod borgmesteren i Vordingborg kommune for tilsidesættelse af miljøbeskyttelsesloven gældende fra 1. jan. 1992.
 I svaret fra kommunen erkendte man, at der var mange uafklarede punkter. På trods af dette fortsatte tømningsordningen. Da jeg modsatte mig dette, bad kommunen politiet om at være dem behjælpelig. Ved tømningen i 1994 blev jeg anholdt under protest, og jeg fik en sigtelse for vold imod tjenestemand. Der blev afsagt dom i Vordingborg byret den 27. september 1995, hvor jeg dog blev frifundet. Kommunen fortsatte herefter ufortrødent tømningsordningen. Møder og korrespondance med kommunen fra 16. april 1996 til 15. august 1996 ændrede ingenting. Da politiet i Vordingborg ikke ville anmelde kommunen, så jeg ikke anden udvej end at foretage en stævning af borgmesteren den 20. august 1996.
 Invalidering af borgerlige rettigheder og forpligtelser! (artikel 6 i konventionen)
 Kort sagt mener jeg at by- og landsretten i denne her sag har tilsidesat mine borgerlige rettigheder ved ikke at forholde sig til:
 · de faktiske forhold og anbringender der blev fremført i sagen
 · modpartens manglende opfyldelse af de fremførte provokationer og dokumentation for det miljøgavnlige i tømningsordningen.
 · at der nærmere var tale om en miljøskadelig foranstaltning.
 · sammenhængen i hvornår de enkelte love på området afløser hinanden og dermed er gældende.
 For Procesbevillingsnævnets (vurderer om sager kan behandles i Højesteret) og Højesterets vedkommende (Bilag 1+2) mener jeg at min ret til at få en ordentlig begrundelse for afslag på min/e henvendelse/r – Bilag 3 fuldstændigt er tilsidesat. Det skal her bemærkes at disse to instanser fuldstændig har undladt en begrundelse, selvom der i Retsplejelovnes § 218 står:
 Domme og kendelser skal ledsages af grunde. Andre beslutninger af retten eller rettens formand behøver ikke at begrundes, medmindre sådant særligt er foreskrevet. I højesteretssager samt i borgerlige landsretssager, der behandles uden medvirken af sagkyndige dommere, jf. § 6, stk. 4, og § 6 a, stk. 1, skal dommen eller kendelsen indeholde oplysning om de forskellige meninger under afstemningen vedrørende såvel resultatet som begrundelsen med angivelse af de pågældende dommeres navne.
 Til Højesteret skulle der indbetales kr. 1500,- før de overhovedet ville se på sagen.
 Min økonomiske situation muliggjorde ansøgning om fri proces fra sagens start. Men begrundelse for afslag var ligeså fyldestgørende som ovenstående. (Ingen af Landsrettens dommere var sagkyndige på miljøområdet, derfor mener jeg også at den har tilsidesat § 218).
 Som ansvarlig, seriøs og miljøbevidst borger i Danmark mener jeg at have gjort langt mere end man kan forvente. Men min tillid til det danske retsvæsen har fået sådan et knæk, at jeg har meget vanskelig ved at forestille mig at den kan genoprettes. Nogle ordentlige begrundelser for domme og kendelser savnes. Mange borgere ytre sig om dette problem.
 Oversigt over sagens akter
 I Danmark har en kommunalbestyrelse haft lovhjemmel til at vedtage tømningsordninger for samletanke til husspildevand siden 1983. Men fra 1. jan. 1992 blev loven mere detaljeret og restriktiv. Desuden fik de offentlige myndigheder lovhjemmel til at gøre brug af politiet ved administration af lovens underordnede spildevandsbekendtgørelse fra 1. jul. 1994.
 I den indbragte stævning var der to hovedpunkter. Det miljømæssige aspekt (pkt. 1 og 2) og brug af politiet i årene 1992 og 1993 (pkt. 3) – Bilag 4.
 Igennem længere tid havde jeg undersøgt alt hvad jeg kunne finde om samletankes virkemåde både fra inden- og udenlandsk litteratur. Jeg fandt derfor at den årlige tømning var direkte i strid med Miljøbeskyttelseslovens § 3 hvor der bl.a. står: der skal lægges vægt på hele det kredsløb, som stoffer og materiale gennemløber, med henblik på at begrænse spild af ressourcer mest muligt.
 Ved domsforhandlingerne i by- og landsret havde jeg begge gange medbragt vidner, som der på jævnt dansk forklarede at de ligeledes havde store ærgrelser og besvær med at få rådneprocessen i gang efter den årlige tømning. Modparten der mødte op repræsenteret ved den kommunale afdelingsingeniør, havde ingen vidner til at forsvare ordningen, trods mulighed for træk på uanede ressourcer. Det viste sig at den biologiske proces der foregår i tanken bliver ignoreret af myndighederne, og man betragter dem kun som mekaniske udfældningstanke.
 Når man som borger påtager sig et ansvar og undersøger tingene grundigt inden man går til så drastiske skridt som stævning af en borgmester opleves det som en stor skuffelse og krænkelse af ens retsbevidsthed, når man ser hvordan domstolene arbejder. I byretten ville dommeren ikke havde nogen sekretær til at tage referat, “det klarede han selv”. Sammenhængen og logikken i hans dom var mildt sagt ynkelig – Bilag 5. Landsrettens dom var med få undtagelser ikke meget bedre – Bilag 6.
 At den kan stadfæste byrettens dom er ganske uforståelig. På trods af at jeg tydeligt klargjorde og overbragte en kopi af loven om hvornår myndighederne måtte begynde at gøre brug af politiet i denne her sammenhæng undgik landsretten på en meget snedig måde at kommentere det i dommen.
 I skrivelse fra Miljøministeriet af 18. maj 1999 side 2 øverst, får jeg medhold i at miljøbeskyttelsesloven herunder spildevandsbekendtgørelsen først træder i kraft 1. juli 1994 – Bilag 7.
 Yderligere orientering og dokumentation i denne sag kan ses på følgende 2 web-adresser. www.farman.dk/miljoe/trixtank.html og www.farman.dk/miljoe/trixtank2.html.
 Kendelse fra Procesbevillingsnævnet af 9. juni 1998 til Jørn Rasmussen
 Kendelse fra Højesteret af 28. september 1999 til Jørn Rasmussen
 Skrivelse til Højesteret af 20. juni 1999 fra Jørn Rasmussen
 Stævning af borgmesteren i Vordingborg af 20. august 1996
 Domsudskrift fra Vordingborg byret af 8. april 1997
 Domsudskrift fra Østre Landsret af 3. april 1998
 Skrivelse fra Miljø og Energiministeriet af 18. maj 1999 til Jørn Rasmussen


type: contracts

jurisdiction: EU

text:
 Important legal notice
 |
 22005A0908(02)
 Agreement between the European Community and the Government of the Republic of Kazakhstan on trade in certain steel products - Agreed minute - Protocol A
 Official Journal L 232 , 08/09/2005 P. 0064 - 0082
 Agreementbetween the European Community and the Government of the Republic of Kazakhstan on trade in certain steel productsTHE EUROPEAN COMMUNITY,of the one part, andTHE GOVERNMENT OF THE REPUBLIC OF KAZAKHSTAN,of the other part,being the Parties to this Agreement,HAVE AGREED AS FOLLOWS:Article 11. This Agreement applies to trade in (former ECSC) steel products.2. Trade in steel products set out in Annex I may be subject to quantitative limits.3. Trade in steel products not set out in Annex I shall not be subject to quantitative limits.4. In the case of steel products and subject matters which are not covered by this Agreement, the relevant provisions of the PCA shall apply.Article 21. The Parties agree to establish and maintain for each calendar year quantitative limits on the Kazakh exports to the Community as set out in Annex II for the products set out in Annex I. Such exports shall be subject to a double-checking system as specified in Protocol A.2. The Parties reiterate their commitment to achieve complete liberalisation of trade in respect of the steel products mentioned in Annex I provided that compatible competitive conditions have been established.3. Quantitative restrictions, customs duties, charges or any similar measures on the export of ferrous scrap and waste under the Combined Nomenclature heading 7204 are prohibited among the Parties.4. The Parties agree that imports into the Community from Kazakhstan of products mentioned in Annex I as from 1.1.2005 until the entry into force of this Agreement shall be deducted from the quantitative limits set out in Annex II.5. Imports of quantities in excess of those mentioned in Annex II shall be authorised where the Community industry is unable to meet the internal demand which results in a shortage of supply for one or more products mentioned in Annex I. Consultations shall take place immediately at the request of either Party to determine the level of the shortage on the basis of objective evidence. Following the conclusions of the consultations, the Community shall instigate its internal procedures to increase the quantities set out in Annex II.6. In the case where countries candidate for membership of the European Union would accede before the termination of this Agreement, the Parties agree to consider to increase the quantitative limits set out in Annex II.7. Either Party may, at any time, request consultations concerning:- the levels of the quantitative limits set out in Annex II, where the conditions in respect of the products mentioned in Annex I have substantially deteriorated or improved,- the possibility of transferring unused amounts from under-utilised product groups to other groups.Article 31. Imports into the customs territory of the Community for free circulation of steel products mentioned in Annex I shall be subject to the presentation of an import authorisation issued by the competent authority of a Member State based on the production of an export licence issued by the authorities of Kazakhstan and to a certificate of origin in accordance with the provisions of Protocol A.2. Imports into the customs territory of the Community of steel products mentioned in Annex I shall not be subject to the quantitative limits set out in Annex II provided they are declared to be for re-export outside the Community in the same state or after processing, within the administrative system of control which exists within the Community.3. Carryover to the corresponding quantitative limits for the following calendar year of the amounts of quantitative limits set out in Annex II not used during the first calendar year is authorised up to 10 % of the relevant quantitative limit for the year in which it was not used. Kazakhstan shall notify the Community no later than 31 March of the following year if it intends to make use of this provision.4. The quantitative limit for a given product group can be adjusted once in the course of a calendar year up to 10 % of the quantitative limit for a given product group, subject to the consent of both Parties. Any adjustments to the quantitative limits resulting from transfers shall only affect the calendar year in progress. At the start of the following calendar year, the quantitative limits shall be those shown at Annex II, without prejudice to the provisions of paragraph 3 above. Kazakhstan shall notify the Community no later than 31 May if it intends to make use of this provision.Article 41. With a view to rendering the double-checking system as effective as possible and to minimise the possibilities for abuse and circumvention:- the Kazakh authorities shall inform the Community authorities by the 28th of each month of the export licences issued during the preceding month,- the Community authorities shall inform the Kazakh authorities by the 28th of each month of the import authorisations issued during the preceding month.In the event of any significant discrepancy taking account of the time factors involved in respect of such information, either Party may request consultations which shall be opened immediately.2. Without prejudice to paragraph 1 and with a view to ensuring the effective functioning of this Agreement, both Parties agree to take all necessary steps to prevent, to investigate and to take any necessary legal and/or administration action against circumvention by transhipment, re-routing, false declaration concerning the country or place of origin, falsification of documents, false declaration concerning quantities description or classification of merchandise and by whatever other means. Accordingly, the Parties agree to establish the necessary legal provisions and administrative procedures permitting effective action to be taken against such circumvention, which shall include the adoption of legally binding corrective measures against exporters and/or importers involved.3. Should either Party believe on the basis of information available that this Agreement is being circumvented, it may request consultations with the other Party which shall be held immediately.4. Pending the results of the consultations referred to in paragraph 3, and if requested by the Community and on provision of sufficient evidence, Kazakhstan shall ensure that any adjustments of the quantitative limits which may result from such consultations, are carried out for the calendar year in which the request for consultations under paragraph 3 was made, or for the following year, if the limit for that calendar year is exhausted.5. Should the Parties be unable in the course of the consultations referred to in paragraph 3 to reach a mutually satisfactory solution, the Community shall have the right, where there is sufficient evidence that steel products covered by this Agreement originating in Kazakhstan have been imported in circumvention of this Agreement, to set off the relevant quantities against the quantitative limits set out in Annex II.6. Should the Parties be unable in the course of the consultations referred to in paragraph 3 to reach a mutually satisfactory solution, the Community shall have the right, where sufficient evidence shows false declaration concerning quantities description or classification has occurred, to refuse to import the products in question.7. The Parties agree to cooperate fully to prevent and to address effectively all problems arising from circumvention of this Agreement.Article 51. The quantitative limits set out in Annex II on imports into the Community of the steel products set out in Annex I shall not be broken down by the Community into regional shares.2. The Parties shall cooperate in order to prevent sudden and prejudicial changes in traditional trade flows into the Community. Should a sudden and prejudicial change in traditional trade flows arise (including regional concentration or the loss of traditional supplies), the Community will be entitled to request consultations in order to find a satisfactory solution to the problem. Such consultations shall be held immediately.3. Kazakhstan shall endeavour to ensure that exports into the Community of steel products mentioned in Annex I are spaced out as evenly as possible over the year. Should a sudden and prejudicial surge of imports arise, the Community will be entitled to request consultations in order to find a satisfactory solution to the problem. Such consultations shall be held immediately.4. In addition to the obligation contained in paragraph 3, where licences issued by the Kazakh authorities have reached 90 % of the quantitative limits for the calendar year in question, either Party may request consultations concerning the quantitative limits for that year. Such consultations shall be held immediately. Pending the outcome of such consultations the Kazakh authorities may continue to issue export licences for the products covered by this Agreement provided they do not exceed the quantities set out in Annex II.Article 61. Where any product covered by this Agreement is being imported into the Community from Kazakhstan under such conditions as to cause or threaten to cause substantial injury to Community producers of like products, the Community shall supply Kazakhstan with all relevant information with a view to seeking a solution acceptable to both Parties. The Parties shall commence consultations immediately.2. Should the consultations referred to in paragraph 1 fail to lead to agreement within 30 days of the Community's request for consultations, the Community may utilise the right to take action concerning safeguard measures pursuant to the provisions of the PCA.3. Notwithstanding the provisions of this Agreement, the provisions of Article 13.6 of the PCA shall apply.Article 71. The classification of the products covered by this Agreement is based on the tariff and statistical nomenclature of the Community (hereinafter called the combined nomenclature, or in abbreviated form CN) and any amendments thereof. Any amendment to the combined nomenclature made in accordance with the procedures in force in the Community concerning the products covered by this Agreement or any decision relating to the classification of goods shall not have the effect of reducing the quantitative limits set out in Annex II.2. The origin of the products covered by this Agreement shall be determined in accordance with the rules in force in the Community. Any amendment to these rules of origin shall be communicated to Kazakhstan and shall not have the effect of reducing the quantitative limits set out in Annex II. The procedures for control of the origin of the products referred to above are laid down in Protocol A.Article 81. Without prejudice to the periodic exchange of information on export licences and import authorisations pursuant to Article 4(1), the Parties agree to exchange full statistical information relating to the products mentioned in Annex I at appropriate intervals taking account of the shortest periods in which the information in question is prepared which shall cover export licences and import authorisations issued pursuant to Article 3, import and export statistics in respect of the products in question.2. Either Party may request consultations in the event of any significant discrepancy between the information exchanged.Article 91. Without prejudice to provisions concerning consultations foreseen in respect of specific circumstances in preceding Articles, consultations shall be held on any problems arising from the application of this Agreement at the request of either of the Parties. Any consultations shall take place in a spirit of cooperation and with a desire to reconcile the differences between the Parties.2. Where this Agreement provides that consultations shall be held immediately, the Contracting Parties undertake to use all reasonable means to ensure that this is achieved.3. All other consultations shall be governed by the following provisions:- any request for consultations shall be notified in writing to the other Party,- where appropriate, the request shall be followed within a reasonable period by a report setting out the reasons for the consultations,- consultations shall begin within one month from the date of the request,- consultations shall arrive at a mutually acceptable result within one month of their commencement, unless the period is extended by agreement between the Parties.4. Specific additional consultations may also be held by agreement between the Parties.Article 10Both Parties aim at achieving complete liberalisation of trade in steel products and recognise that it is an important condition for promoting trade between them that competition, State aid and environment provisions applicable within each Party must be compatible. To this end, and upon request from Kazakhstan, the Community shall provide technical assistance to help Kazakhstan to adopt and implement legislative provisions compatible with those adopted and applied by the Community. Such assistance shall be specified in projects to be agreed by both Parties and identifying clearly, inter alia, the objectives, the means and the calendar.Article 111. This Agreement shall enter into force on the day of its signature. It shall be applicable until 31 December 2006 unless it is denounced or terminated in accordance with, respectively, the provisions of paragraph 3 or 4.2. Either Party may at any time propose modifications to this Agreement which at the request of either Party shall be the subject of consultations.3. Either Party may denounce this Agreement, provided that at least six months' notice is given. In that event, the Agreement shall come to an end on the expiry of the period of notice and the quantitative limits in the Community established in Annex II shall be reduced on a pro rata basis up to the date on which denunciation takes effect unless the Parties decide otherwise.4. In the event that Kazakhstan accedes to the WTO before the expiration of this Agreement, the Agreement shall be terminated as of the date of accession.5. The Community reserves the right at all times to take all appropriate measures including, where the Parties are unable to reach a mutually satisfactory solution in the consultations foreseen in previous Articles or where this Agreement is denounced by either Party, the reintroduction of a system of autonomous quotas in respect of exports from Kazakhstan of the products mentioned in Annex I.6. The Annexes, the Agreed Minute and Protocol A annexed to this Agreement shall form an integral part thereof.Article 12This Agreement shall be drawn up in duplicate in the Czech, Danish, Dutch, English, Estonian, Finnish, French, German, Greek, Hungarian, Italian, Latvian, Lithuanian, Maltese, Polish, Portuguese, Slovak, Slovenian, Spanish, Swedish, Kazakh and Russian languages, each of these texts being equally authentic.Hecho en Bruselas, el diecinueve de julio del dos mil cinco.V Bruselu dne devatenáctého července dva tisíce pět.Udfærdiget i Bruxelles den nittende juli to tusind og fem.Geschehen zu Brüssel am neunzehnten Juli zweitausendfünf.Kahe tuhande viienda aasta juulikuu üheksateistkümnendal päeval Brüsselis.Έγινε στις Βρυξέλλες, στις δεκαεννέα Ιουλίου δύο χιλιάδες πέντε.Done at Brussels on the nineteenth day of July in the year two thousand and five.Fait à Bruxelles, le dix-neuf juillet deux mille cinq.Fatto a Bruxelles, addi' diciannove luglio duemilacinque.Briselē, divtūkstoš piektā gada deviņpadsmitajā jūlijā.Priimta du tūkstančiai penktų metų liepos devynioliktą dieną Briuselyje.Kelt Brüsszelben, a kettőezer ötödik év július tizenkilencedik napján.Magħmul fi Brussel, fid-dsatax jum ta' Lulju tas-sena elfejn u ħamsa.Gedaan te Brussel, de negentiende juli tweeduizend vijf.Sporządzono w Brukseli dnia dziewiętnastego lipca roku dwutysięcznego piątego.Feito em Bruxelas, em dezanove de Julho de dois mil e cinco.V Bruslju, devetnajstega julija leta dva tisoč pet.V Bruseli dňa devätnásteho júla dvetisícpäť.Tehty Brysselissä yhdeksäntenätoista päivänä heinäkuuta vuonna kaksituhattaviisi.Som skedde i Bryssel den nittonde juli tjugohundrafem.Совершено в городе Брюсселе девятнадцатого июля две тысячи пятого года.Por la Comunidad EuropeaZa Evropské společenstvíFor Det Europæiske FællesskabFür die Europäische GemeinschaftEuroopa Ühenduse nimelΓια την Ευρωπαϊκή ΚοινότηταFor the European CommunityPour la Communauté européennePer la Comunità europeaEiropas Kopienas vārdāEuropos bendrijos varduaz Európai Közösség részérőlGħall-Komunità EwropeaVoor de Europese GemeenschapW imieniu Wspólnoty EuropejskiejPela Comunidade EuropeiaZa Európske spoločenstvoZa Evropsko skupnostEuroopan yhteisön puolestaPå Europeiska gemenskapens vägnarЗа Европейское сообществоPor el Gobierno de la República de KazajstánZa vládu Republiky KazachstánFor regeringen for Republikken KasakhstanIm Namen der Regierung der Republik KasachstanKasahstani Vabariigi valitsuse nimelΓια την κυβέρνηση της Δημοκρατίας του ΚαζακστάνFor the Government of the Republic of KazakhstanPour le gouvernement de la République du KazakhstanPer il governo della Repubblica del KazakstanKazahstānas Republikas valdības vārdāKazachstano Respublikos Vyriausybės vardua Kazah Köztársaság Kormánya részérőlGħall-Gvern tar-Repubblika tal-KazakastanVoor de regering van de Republiek KazachstanW imieniu rządu Republiki KazachstanuPelo Governo da República do CazaquistãoZa vládu Kazašskej republikyZa Vlado Republike KazahstanKazakstanin tasavallan hallituksen puolestaPå Republiken Kazakstans regerings vägnarЗа Правительство Республики Казахстан[1] OJ L 196, 28.7.1999, p. 3.--------------------------------------------------


text:
2C_859/2017 20.12.2017
 2C_859/2017
 recours contre l'arrêt du Tribunal cantonal de l'Etat de Fribourg, Ie Cour administrative, du 25 août 2017
 (601 2016 170-601 2016 171).
 A.________, ressortissante turque, née en 1980, a épousé en Turquie, le 13 mars 2014, un ressortissant français titulaire d'une autorisation d'établissement et obtenu de ce fait une autorisation de séjour UE/AELE lors de son entrée en Suisse, le 13 août 2014, valable jusqu'au 8 novembre 2017. Aucun enfant n'est né de cette union. Les époux vivent séparément depuis mars 2016.
 Par décision du 14 juin 2016, le Service de la population et des migrants du canton de Fribourg a révoqué l'autorisation de séjour de l'intéressée, en raison de la séparation du couple et après avoir notamment retenu que les violences conjugales invoquées par A.________ ne constituaient pas un cas de rigueur. Par arrêt du 25 août 2017, la Cour administrative du Tribunal cantonal du canton de Fribourg (ci-après: le Tribunal cantonal) a rejeté le recours interjeté par A.________.
 Par écriture du 26 septembre 2017, postée le 27 septembre 2017, adressée au Tribunal fédéral, A.________ indique recourir contre l'arrêt du Tribunal cantonal du 25 août 2017 et demande au Tribunal fédéral qu'il soit statué positivement sur son droit à séjourner en Suisse.
 1.1. La recourante a déclaré former un "recours" auprès du Tribunal fédéral. Cette désignation imprécise ne saurait lui nuire à condition que le recours remplisse les exigences légales de la voie de droit qui lui est ouverte (ATF 138 I 367 consid. 1.1 p. 370).
 1.2. La recourante se prévaut, implicitement, d'un droit au maintien de son autorisation de séjour fondé sur l'art. 50 al. 1 de la loi fédérale du 16 décembre 2005 sur les étrangers (LEtr; RS 142.20), selon lequel, après dissolution de la famille, le droit du conjoint à l'octroi d'une autorisation de séjour et à la prolongation de sa durée de validité subsiste dans certains cas. Dès lors qu'il n'est pas d'emblée exclu que les conditions de cette disposition soient remplies, il convient d'admettre que le recours échappe à la clause d'irrecevabilité de l'art. 83 let. c ch. 2 LTF (cf. arrêt 2C_298/2017 du 29 mai 2017 consid. 4.2) et qu'il peut être envisagé comme un recours en matière de droit public. Le point de savoir si les conditions posées par la loi sont effectivement réunies relève de l'examen au fond et non de la recevabilité (cf. arrêt 2C_14/2014 du 27 août 2014 consid. 1, non publié aux ATF 140 II 345).
 En revanche, dans la mesure où la recourante invoque une violation de l'art. 30 al. 1 let. b LEtr, son recours en matière de droit public est irrecevable (art. 83 let. c ch. 2 LTF). Cette disposition concerne en effet des autorisations de nature potestative (cf. arrêt 2C_827/2016 du 29 novembre 2016 consid. 3). En outre, la recourante ne se plaint pas à cet égard de la violation de ses droits de partie équivalent à un déni de justice formel, de sorte que son recours ne peut être envisagé, sous cet angle, comme un recours constitutionnel subsidiaire (cf. ATF 133 I 185 consid. 6 p. 198 s.).
 1.3. La recourante était au bénéfice d'une autorisation de séjour valable jusqu'au 8 novembre 2017, laquelle a été révoquée par décision du Service de la population et des migrants du canton de Fribourg du 14 juin 2016. Cette décision représentait l'objet de la contestation de la procédure de recours qui en a suivie. Entretemps, la durée de validité de cette autorisation a expiré. Le présent litige ne porte donc plus sur la révocation, mais sur la prolongation, voire l'octroi d'une nouvelle autorisation (cf. 2C_536/2016 du 13 mars 2017 c. 1.1).
 1.4. Le recours est dirigé contre une décision finale (art. 90 LTF), rendue en dernière instance cantonale par un tribunal supérieur (art. 86 al. 1 let. d et al. 2 LTF). Pour le surplus, le recours a été déposé en temps utile (art. 100 al. 1 LTF) et dans les formes prescrites (art. 42 LTF). Il convient en effet de ne pas se montrer trop formaliste quant aux exigences liées à la motivation lorsque le recourant, comme en l'espèce, agit en personne (cf. ATF 141 I 49 consid. 3.2 p. 52). Le recours a en outre été interjeté par la destinataire de l'arrêt entrepris qui a un intérêt digne de protection à son annulation ou à sa modification (art. 89 al. 1 LTF). Par conséquent, il y a lieu d'entrer en matière sur le recours.
 2.1. Le Tribunal fédéral se fonde sur les faits constatés par l'autorité précédente (cf. art. 105 al. 1 LTF), à moins que ceux-ci n'aient été établis de façon manifestement inexacte - notion qui correspond à celle d'arbitraire (cf. ATF 140 III 115 consid. 2 p. 117; 135 III 397 consid. 1.5 p. 401) - ou en violation du droit au sens de l'art. 95 LTF (cf. art. 105 al. 2 LTF), et pour autant que la correction du vice soit susceptible d'influer sur le sort de la cause (cf. art. 97 al. 1 LTF), ce qu'il incombe à la partie qui conteste les faits constatés de démontrer d'une manière circonstanciée (cf. art. 106 al. 2 LTF; ATF 141 I 36 consid. 1.3 p. 41; 139 I 229 consid. 2.2 p. 232; 138 I 232 consid. 3 p. 237). Par ailleurs, aucun fait nouveau ni preuve nouvelle ne peut être présenté à moins de résulter de la décision de l'autorité précédente (art. 99 al. 1 LTF).
 2.2. Dans son mémoire, la recourante présente sa propre version des événements. Dans la mesure où celle-ci s'écarte des faits constatés dans l'arrêt attaqué, sans qu'il soit indiqué en quoi ceux-ci auraient été constatés arbitrairement, cette argumentation n'est pas admissible. Le Tribunal fédéral n'en tiendra donc pas compte. Il en va de même des faits allégués par la recourante concernant notamment une demande de divorce et un projet de remariage avec une tierce personne, dans la mesure où ces faits sont postérieurs à l'arrêt attaqué, ainsi que des pièces déposées par la recourante qui ne ressortent pas déjà de la procédure cantonale et qui constituent des moyens nouveaux (certificat médical du 4 octobre 2017, contrat de crédit personnel du 14 septembre 2016, document relatif à la recherche contre le cancer et contrat de bail à loyer). Dans la suite du raisonnement, le Tribunal fédéral se fondera donc exclusivement sur les faits établis par le Tribunal cantonal.
 3.1. La recourante est mariée à un ressortissant européen et a été mise au bénéfice d'une autorisation de séjour UE/AELE. Dès lors qu'il a été constaté que le mariage a perdu toute substance, c'est à juste titre que la recourante ne peut plus se prévaloir d'un titre de séjour ALCP en lien avec cette union (cf. ATF 139 II 393 consid. 2.1). Ne vivant plus en ménage commun avec son mari, elle ne peut davantage se prévaloir de l'art. 43 LEtr. Seul l'art. 50 LEtr entre donc en considération. Selon l'alinéa 1 de cette disposition, après dissolution de la famille, le droit du conjoint et des enfants à l'octroi d'une autorisation de séjour et à la prolongation de sa durée de validité en vertu des art. 42 et 43 subsiste lorsque l'union conjugale a duré au moins trois ans et l'intégration est réussie (let. a) ou lorsque la poursuite du séjour en Suisse s'impose pour des raisons personnelles majeures (let. b). Les raisons personnelles majeures visées à l'al. 1, let. b, sont notamment données lorsque le conjoint est victime de violence conjugale, que le mariage a été conclu en violation de la libre volonté d'un des époux ou que la réintégration sociale dans le pays de provenance semble fortement compromise (art. 50 al. 2 LEtr). Les violences conjugales doivent revêtir une certaine intensité et il doit être établi que l'on ne peut exiger plus longtemps de la personne admise dans le cadre du regroupement familial qu'elle poursuive l'union conjugale, parce que cette situation risque de la perturber gravement (arrêt 2C_777/2015 du 26 mai 2016 consid. 3.1 non publiés aux ATF 142 I 152; 136 II 1 consid. 4 et 5 p. 2 ss).
 3.2. L'étranger qui se prétend victime de violences conjugales sous l'angle de l'art. 50 al. 1 let. b et al. 2 LEtr est soumis à un devoir de coopération accru (cf. art. 90 LEtr; ATF 138 II 229 consid. 3.2.3 p. 235; arrêt 2C_968/2012 du 22 mars 2013 consid. 3.2). Lorsque des contraintes psychiques sont invoquées, il incombe à la personne d'illustrer de façon concrète et objective, ainsi que d'établir par preuves le caractère systématique de la maltraitance, respectivement sa durée, ainsi que les pressions subjectives qui en résultent. Les mêmes devoirs s'appliquent à la personne qui se prévaut, en lien avec l'oppression domestique alléguée, de difficultés de réintégration sociale insurmontables dans son Etat d'origine. Des affirmations d'ordre général ou des indices faisant état de tensions ponctuelles sont insuffisants (arrêt 2C_777/2015 du 26 mai 2016 consid. 3.3 non publié aux ATF 142 I 152; ATF 138 II 229 consid. 3.2.3 p. 235).
 L'instance précédente a constaté à bon droit que l'union conjugale n'avait pas duré 3 ans et que la limite légale de l'art. 50 al. 1 let. a LEtr n'avait pas été atteinte. La recourante ne le conteste pas. Cette disposition ne trouve ainsi pas application dans le cas d'espèce. Il s'ensuit que le critère, cumulatif (ATF 140 II 289 consid. 3.5.3 p. 295; 136 II 113 consid. 3.3.3 p. 119), de l'intégration réussie en Suisse au sens de l'art. 50 al. 1 let. a LEtr n'a pas à être examiné.
 5.1. La recourante fait valoir que durant toute la vie commune avec son conjoint, ce dernier lui a fait subir des violences physiques et psychiques, ainsi que des viols répétitifs, et que de telles circonstances justifient le maintien de son droit à séjourner en Suisse.
 5.2. En l'occurrence, des violences conjugales sont attestées médicalement dans un rapport du 20 avril 2015 (constat de plusieurs hématomes d'âges différents compatibles avec de telles violences). Un tel rapport ne permet pas à lui seul de retenir que l'art. 50 al. 1 let. b et al. 2 LEtr trouve application en l'espèce. A teneur des faits de l'arrêt entrepris, il n'existe pas d'autres indices de violence ou de maltraitance systématique. Les juges cantonaux ont en outre relevé que l'époux avait quitté le domicile conjugal en mars 2016, après encore une année de vie sous le même toit, et que la recourante avait déclaré aux autorités de police des étrangers qu'elle souhaitait reprendre la vie commune avec son époux, alors que celui-ci l'excluait. En émettant un tel souhait, la recourante a souligné qu'une reprise de la vie commune était pour elle envisageable, ce que son médecin-traitant a d'ailleurs confirmé en mentionnant en juin 2016 qu'il allait continuer à suivre le couple pour trouver un équilibre au sein de ce dernier. Au vu de ces constatations, l'arrêt attaqué ne fait pas apparaître que la violence conjugale invoquée par la recourante revêtait une intensité telle qu'elle empêchait la poursuite de l'union conjugale et, partant, ne peut constituer une raison personnelle majeure. Dans ces conditions, c'est à bon droit que le Tribunal cantonal a retenu que la situation de la recourante ne relevait pas d'un cas de violence conjugale au sens de l'art. 50 al. 2 LEtr.
 5.3. La recourante fait également valoir que sa réintégration dans son pays d'origine est fortement compromise au sens de l'art. 50 al. 2 LEtr, en raison de la situation économique y régnant, de son appartenance à la minorité kurde et de son statut de femme divorcée.
 Le Tribunal cantonal a retenu qu'après un séjour de trois ans seulement dans le pays, un retour en Turquie ne devrait pas présenter de difficultés et que rien n'indiquait que la réintégration de la recourante en Turquie, où elle avait passé l'essentiel de sa vie et où résidait sa famille, pourrait être compromise.
 La recourante se contente d'opposer à cette argumentation sa propre appréciation, en s'appuyant sur des faits qui ne résultent pas de l'arrêt entrepris et ne peuvent donc pas être pris en considération (cf. art. 105 al. 1 LTF; supra consid. 2). Au demeurant, elle ne fait valoir aucun indice concret démontrant qu'elle se trouverait personnellement persécutée en raison de ses origines en cas de retour en Turquie. Par ailleurs, les faits liés à son intégration en Suisse ne sont pas déterminants dans l'examen d'une réintégration compromise en cas de retour en Turquie (cf. arrêt 2C_956/2013 du 11 avril 2014 consid. 3.3). La question n'est en effet pas de savoir s'il est plus facile pour la personne concernée de vivre en Suisse, mais uniquement d'examiner si, en cas de retour dans le pays d'origine, les conditions de sa réintégration sociale, au regard de sa situation personnelle, professionnelle et familiale, seraient gravement compromises (ATF 139 II 393 consid. 6 p. 403; 138 II 229 consid. 3.1 p. 232; 137 II 345 consid. 3.2.3 p. 349 s.). Au vu des faits de l'arrêt entrepris, le Tribunal cantonal a nié à juste titre l'existence d'une raison personnelle majeure en lien avec la réintégration de la recourante dans son pays d'origine.
 5.4. Enfin, la recourante invoque son état de santé et l'impossibilité de poursuivre en Turquie les examens médicaux liés à une réparation mammaire effectuée à la suite d'un cancer du sein.
 L'autorité précédente a retenu, aussi sous l'angle de la proportionnalité (art. 96 LEtr), que les problèmes de santé invoqués par la recourante n'imposaient pas la présence de cette dernière en Suisse et que celle-ci pourrait bénéficier des soins nécessaires dans son pays d'origine.
 La recourante allègue une impossibilité de traitement de manière appellatoire, sans alléguer, ni démontrer que le Tribunal cantonal aurait arbitrairement constaté les faits (consid. 2 supra). On relèvera par ailleurs qu'elle n'établit pas que ses problèmes de santé seraient d'une gravité telle qu'un retour en Turquie apparaîtrait d'un point de vue médical insoutenable (cf. arrêt 2C_837/2016 du 23 décembre 2016 consid. 4.4.6). Il n'est en outre pas démontré qu'elle ne pourrait pas recevoir le suivi médical dont elle a besoin dans ce pays (cf. arrêts 2C_218/2017 du 17 juillet 2017 consid. 5.3; 2C_861/2015 du 11 février 2016 consid 4.2).
 5.5. Dans ces conditions, il faut admettre que le Tribunal cantonal n'a pas violé le droit fédéral en jugeant que les conditions de l'art. 50 al. 1 let. b LEtr n'étaient pas remplies et que le renvoi n'était pas disproportionné (art. 96 LEtr).
 Ce qui précède conduit au rejet du recours dans la mesure où il est recevable. Succombant, la recourante doit supporter les frais judiciaires (art. 66 al. 1 LTF). Il n'est pas alloué de dépens (art. 68 al. 1 et 3 LTF).
 Le présent arrêt est communiqué à la recourante, au Service de la population et des migrants du canton de Fribourg, au Tribunal cantonal de l'Etat de Fribourg, Ie Cour administrative, et au Secrétariat d'Etat aux migrations.