text:
 RO
 Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene
 C 202/230
 PROTOCOLUL (nr. 4)
 PRIVIND STATUTUL SISTEMULUI EUROPEAN AL BĂNCILOR CENTRALE ȘI AL BĂNCII CENTRALE EUROPENE
 ÎNALTELE PĂRȚI CONTRACTANTE,
 DORIND să stabilească Statutul Sistemului European al Băncilor Centrale și al Băncii Centrale Europene menționat la articolul 129 alineatul (2) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
 AU CONVENIT cu privire la următoarele dispoziții, care se anexează la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene:
 CAPITOLUL I
 SISTEMUL EUROPEAN AL BĂNCILOR CENTRALE
 Articolul 1
 Sistemul European al Băncilor Centrale
 În conformitate cu articolul 282 alineatul (1) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, Banca Centrală Europeană (BCE) și băncile centrale naționale constituie Sistemul European al Băncilor Centrale (SEBC). BCE și băncile centrale naționale ale statelor membre a căror monedă este euro constituie Eurosistemul.
 SEBC și BCE își îndeplinesc funcțiile și își desfășoară activitățile în conformitate cu dispozițiile tratatelor și ale prezentului statut.
 CAPITOLUL II
 OBIECTIVELE ȘI MISIUNILE SEBC
 Articolul 2
 Obiectivele
 În conformitate cu articolul 127 alineatul (1) și cu articolul 282 alineatul (2) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, obiectivul principal al SEBC este menținerea stabilității prețurilor. Fără a aduce atingere obiectivului privind stabilitatea prețurilor, SEBC sprijină politicile economice generale din Uniune, cu scopul de a contribui la realizarea obiectivelor Uniunii, definite la articolul 3 din Tratatul privind Uniunea Europeană. SEBC acționează potrivit principiului unei economii de piață deschise în care concurența este liberă, favorizând o alocare eficientă a resurselor și respectând principiile stabilite la articolul 119 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene.
 Articolul 3
 Misiunile
 3.1. În conformitate cu articolul 127 alineatul (2) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, misiunile fundamentale care urmează să fie îndeplinite prin intermediul SEBC sunt:
 —
 definirea și aplicarea politicii monetare a Uniunii;
 —
 desfășurarea operațiunilor de schimb valutar, în conformitate cu articolul 219 din tratatul menționat;
 —
 deținerea și administrarea rezervelor valutare oficiale ale statelor membre;
 —
 promovarea bunei funcționări a sistemelor de plăți.
 3.2. În conformitate cu articolul 127 alineatul (3) din tratatul menționat, a treia liniuță din articolul 3.1 se aplică fără să aducă atingere deținerii și administrării fondurilor de rulment în valută de către guvernele statelor membre.
 3.3. În conformitate cu articolul 127 alineatul (5) din tratatul menționat, SEBC contribuie la buna desfășurare a politicilor promovate de autoritățile competente în ceea ce privește supravegherea prudențială a instituțiilor de credit și stabilitatea sistemului financiar.
 Articolul 4
 Funcțiile consultative
 În conformitate cu articolul 127 alineatul (4) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene:
 (a)
 BCE este consultată:
 —
 cu privire la orice act al Uniunii propus în domeniile care sunt de competența sa;
 —
 de autoritățile naționale cu privire la orice proiect de reglementare în domeniile care sunt de competența sa, dar în limitele și în condițiile stabilite de Consiliu, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 41;
 (b)
 în domeniile care sunt de competența sa, BCE poate prezenta avize instituțiilor, organelor, oficiilor și agențiilor Uniunii sau autorităților naționale.
 Articolul 5
 Culegerea de informații statistice
 5.1. Pentru realizarea misiunilor SEBC, BCE, sprijinită de băncile centrale naționale, culege informațiile statistice necesare, fie de la autoritățile naționale competente, fie direct de la agenții economici. În acest scop, BCE cooperează cu instituțiile, organele, oficiile și agențiile Uniunii, cu autoritățile competente ale statelor membre sau ale țărilor terțe, precum și cu organizațiile internaționale.
 5.2. În măsura în care este posibil, băncile centrale naționale îndeplinesc misiunile descrise la articolul 5.1.
 5.3. BCE are datoria să promoveze, în cazul în care este necesar, armonizarea regulilor și practicilor privind culegerea, elaborarea și difuzarea datelor statistice din domeniile care sunt de competența sa.
 5.4. În conformitate cu procedura prevăzută la articolul 41, Consiliul stabilește persoanele fizice și juridice supuse obligației de raportare, regimul de confidențialitate și dispozițiile corespunzătoare de executare și de sancționare.
 Articolul 6
 Cooperarea internațională
 6.1. În domeniul cooperării internaționale privind misiunile încredințate SEBC, BCE decide modul de reprezentare a SEBC.
 6.2. BCE și, sub rezerva acordului acesteia, băncile centrale naționale pot să participe la instituțiile monetare internaționale.
 6.3. Articolele 6.1 și 6.2 se aplică fără a aduce atingere articolului 138 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene.
 CAPITOLUL III
 ORGANIZAREA SEBC
 Articolul 7
 Independența
 În conformitate cu articolul 130 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în exercitarea competențelor și în îndeplinirea misiunilor și îndatoririlor care le-au fost conferite prin tratate și prin prezentul statut, BCE, băncile centrale naționale sau membrii organelor lor de decizie nu pot solicita sau accepta instrucțiuni de la instituțiile, organele, oficiile și agențiile Uniunii, de la guvernele statelor membre sau de la orice alt organism. Instituțiile, organele, oficiile și agențiile Uniunii, precum și guvernele statelor membre se angajează să respecte acest principiu și să nu încerce să influențeze membrii organelor de decizie ale BCE sau ale băncilor centrale naționale în îndeplinirea misiunilor acestora.
 Articolul 8
 Principiul general
 SEBC este condus de organele de decizie ale BCE.
 Articolul 9
 Banca Centrală Europeană
 9.1. BCE care, în conformitate cu articolul 282 alineatul (3) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, are personalitate juridică, se bucură în fiecare din statele membre de capacitatea juridică cea mai largă, recunoscută persoanelor juridice prin legislația internă; BCE poate în special să dobândească sau să înstrăineze bunuri mobile și imobile și să stea în justiție.
 9.2. BCE se asigură ca misiunile conferite SEBC în conformitate cu articolul 127 alineatele (2), (3) și (5) din tratatul menționat să fie îndeplinite prin propriile sale activități, în conformitate cu prezentul statut, sau prin intermediul băncilor centrale naționale, în conformitate cu articolele 12.1. și 14.
 9.3. În conformitate cu articolul 129 alineatul (1) din tratatul menționat, organele de decizie ale BCE sunt Consiliul guvernatorilor și Comitetul executiv.
 Articolul 10
 Consiliul guvernatorilor
 10.1. În conformitate cu articolul 283 alineatul (1) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, Consiliul guvernatorilor este format din membrii Comitetului executiv și guvernatorii băncilor centrale naționale ale statelor membre a căror monedă este euro.
 10.2. Fiecare membru al Consiliului guvernatorilor dispune de un vot. Începând cu data de la care numărul membrilor Consiliului guvernatorilor depășește douăzeci și unu, fiecare membru al Comitetului executiv dispune de un vot, iar numărul guvernatorilor cu drept de vot este de cincisprezece. Aceste drepturi de voturi se repartizează și se exercită prin rotație după cum urmează:
 —
 începând cu data de la care numărul guvernatorilor depășește cincisprezece și până când acesta ajunge la douăzeci și doi, guvernatorii sunt repartizați în două grupuri, conform unui clasament în funcție de mărimea cotei deținute de statul membru căruia îi aparține banca centrală națională din produsul intern brut total la prețul pieței și din bilanțul agregat total al instituțiilor financiare monetare ale statelor membre a căror monedă este euro. Cotelor din produsul intern brut total la prețul pieței și din bilanțul agregat total al instituțiilor financiare monetare le sunt atribuite ponderi de 5/6 și, respectiv, de 1/6. Primul grup este format din cinci guvernatori, iar cel de-al doilea din restul guvernatorilor. Frecvența exercitării drepturilor de vot ale guvernatorilor din primul grup nu este mai mică decât cea a exercitării drepturilor de vot ale guvernatorilor din cel de-al doilea grup. Sub rezerva tezei anterioare, primului grup i se atribuie patru voturi, iar celui de-al doilea i se atribuie unsprezece voturi;
 —
 începând cu data la care numărul guvernatorilor ajunge la douăzeci și doi, guvernatorii sunt repartizați în trei grupuri, în funcție de un clasament care se bazează pe criteriile menționate anterior. Primul grup este format din cinci guvernatori și i se atribuie patru voturi. Al doilea grup este format din jumătate din numărul total al guvernatorilor, orice fracțiune fiind rotunjită în sus până la numărul întreg cel mai apropiat și i se atribuie opt voturi. Al treilea grup este format din ceilalți guvernatori și i se atribuie trei voturi;
 —
 în cadrul fiecărui grup, guvernatorii dispun de dreptul de vot pentru perioade egale de timp;
 —
 pentru calcularea cotelor din produsul intern brut total la prețul pieței, se aplică articolul 29.2. Bilanțul agregat total al instituțiilor financiare monetare se calculează în conformitate cu cadrul statistic aplicabil în Uniune la data efectuării calculului;
 —
 de fiecare dată când produsul intern brut total la prețul pieței se ajustează în conformitate cu articolul 29.3, sau de fiecare dată când numărul guvernatorilor crește, mărimea și/sau structura grupurilor se adaptează în conformitate cu principiile menționate anterior;
 —
 Consiliul guvernatorilor, hotărând cu o majoritate de două treimi din numărul total al membrilor săi, cu sau fără drept de vot, ia toate măsurile necesare pentru punerea în aplicare a principiilor menționate anterior și poate decide amânarea utilizării sistemului de rotație până la data la care numărul de guvernatori depășește optsprezece.
 Dreptul de vot se exercită personal. Prin derogare de la această normă, regulamentul intern menționat la articolul 12.3 poate să prevadă că membrii Consiliului guvernatorilor își pot exercita dreptul de vot prin intermediul teleconferinței. De asemenea, regulamentul prevede că un membru al Consiliului guvernatorilor care nu poate participa la reuniunile acestui Consiliu pe o perioadă îndelungată, poate desemna un supleant în calitate de membru al Consiliului guvernatorilor.
 Dispozițiile alineatelor anterioare nu aduc atingere dreptului de vot al tuturor membrilor Consiliului guvernatorilor, cu sau fără drept de vot, în conformitate cu articolele 10.3, 40.2 și 40.3.
 Cu excepția cazului în care se prevede altfel în prezentul statut, Consiliul guvernatorilor hotărăște cu majoritatea simplă a membrilor cu drept de vot. În caz de egalitate, președintele are votul decisiv.
 Cvorumul necesar pentru ca Consiliul guvernatorilor să poată vota este de două treimi din membrii cu drept de vot. În cazul în care cvorumul nu este întrunit, președintele poate convoca o ședință extraordinară în cadrul căreia deciziile pot fi luate indiferent de cvorum.
 10.3 Pentru toate deciziile care trebuie luate în temeiul articolelor 28, 29, 30, 32 și 33, voturile membrilor Consiliului guvernatorilor sunt ponderate în funcție de cotele pe care băncile centrale naționale le dețin în capitalul subscris al BCE. Ponderea voturilor membrilor Comitetului executiv este egală cu zero. O decizie care necesită o majoritate calificată se consideră adoptată în cazul în care voturile favorabile exprimate reprezintă cel puțin două treimi din capitalul subscris al BCE și cel puțin jumătate din acționari. În cazul în care un guvernator nu poate fi prezent, acesta poate desemna un supleant pentru a exprima votul său ponderat.
 10.4. Reuniunile sunt confidențiale. Consiliul guvernatorilor poate decide să facă public rezultatul deliberărilor sale.
 10.5. Consiliul guvernatorilor se întrunește de cel puțin zece ori pe an.
 Articolul 11
 Comitetul executiv
 11.1. În conformitate cu articolul 283 alineatul (2) primul paragraf din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, Comitetul executiv este format din președinte, vicepreședinte și alți patru membri.
 Membrii își exercită funcțiile cu normă întreagă. Niciun membru nu poate exercita o altă profesie, remunerată sau nu, în afară de cazul în care i s-a acordat în mod excepțional o derogare de către Consiliul guvernatorilor.
 11.2. În conformitate cu articolul 283 alineatul (2) al doilea paragraf din tratatul menționat, președintele, vicepreședintele și ceilalți membri ai Comitetului executiv sunt numiți de Consiliul European, hotărând cu majoritate calificată, la recomandarea Consiliului și după consultarea Parlamentului European și a Consiliului guvernatorilor, dintre persoanele a căror autoritate și experiență profesională în domeniul monetar sau bancar sunt recunoscute.
 Mandatul acestora are o durată de opt ani și nu poate fi reînnoit.
 Numai resortisanții statelor membre pot fi membri ai Comitetului executiv.
 11.3. Condițiile de angajare a membrilor Comitetului executiv, în special salariile, pensiile și alte prestații de asigurări sociale fac obiectul contractelor încheiate cu BCE și se stabilesc de Consiliul guvernatorilor la propunerea unui comitet format din trei membri numiți de Consiliul guvernatorilor și din trei membri numiți de Consiliu. Membrii Comitetului executiv nu au drept de vot în chestiunile reglementate de prezentul alineat.
 11.4. În cazul în care un membru al Comitetului executiv nu mai îndeplinește condițiile necesare exercitării funcțiilor sale sau în care a comis o abatere gravă, Curtea de Justiție îl poate demite, la cererea Consiliului guvernatorilor sau a Comitetului executiv.
 11.5. Fiecare membru al Comitetului executiv prezent la ședințe are dreptul să voteze și dispune în acest scop de un vot. În cazul în care nu există dispoziții contrare, deciziile Comitetului executiv se iau cu majoritatea simplă a voturilor exprimate. În cazul în care există un număr egal de voturi, votul președintelui este hotărâtor. Procedura de vot este precizată în regulamentul de procedură menționat la articolul 12.3.
 11.6. Comitetul executiv este răspunzător pentru administrarea curentă a BCE.
 11.7. Locurile vacante din Comitetul executiv sunt ocupate prin numirea de noi membri, în conformitate cu articolul 11.2.
 Articolul 12
 Responsabilitățile organelor de decizie
 12.1. Consiliul guvernatorilor adoptă orientările și ia deciziile necesare pentru îndeplinirea misiunilor încredințate SEBC prin tratate și prin prezentul statut. Consiliul guvernatorilor definește politica monetară a Uniunii, inclusiv, dacă este cazul, deciziile privind obiectivele monetare intermediare, ratele dobânzilor de referință și constituirea rezervelor în cadrul SEBC, și stabilește orientările necesare aplicării lor.
 Comitetul executiv pune în aplicare politica monetară în conformitate cu orientările și deciziile adoptate de Consiliul guvernatorilor. În acest cadru, Comitetul executiv dă instrucțiunile necesare băncilor centrale naționale. În afară de aceasta, Comitetului executiv îi pot fi delegate anumite competențe prin decizia Consiliului guvernatorilor.
 În măsura în care se consideră că acest lucru este posibil și oportun, și fără a aduce atingere prevederilor prezentului articol, BCE recurge la băncile centrale naționale pentru executarea operațiunilor care țin de misiunile SEBC.
 12.2. Comitetul executiv răspunde de pregătirea reuniunilor Consiliului guvernatorilor.
 12.3. Consiliul guvernatorilor adoptă un regulament intern prin care stabilește organizarea internă a BCE și a organelor sale de decizie.
 12.4. Funcțiile consultative menționate la articolul 4 sunt exercitate de Consiliul guvernatorilor.
 12.5. Consiliul guvernatorilor ia deciziile menționate la articolul 6.
 Articolul 13
 Președintele
 13.1. Președintele sau, în absența acestuia, vicepreședintele, prezidează Consiliul guvernatorilor și Comitetul executiv al BCE.
 13.2. Fără a aduce atingere articolului 38, președintele sau persoana pe care acesta o desemnează în acest scop reprezintă BCE în exterior.
 Articolul 14
 Băncile centrale naționale
 14.1. În conformitate cu articolul 131 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, fiecare stat membru asigură compatibilitatea legislației sale naționale, inclusiv a statutului băncii sale centrale naționale, cu tratatele și cu prezentul statut.
 14.2. Statutele băncilor centrale naționale prevăd, în special, că durata mandatului guvernatorului băncii centrale naționale nu poate fi mai mică de cinci ani.
 Un guvernator poate fi eliberat din funcție numai în cazul în care nu mai îndeplinește condițiile necesare exercitării îndatoririlor sale sau în care a comis o abatere gravă. Împotriva deciziei luate în această privință, guvernatorul respectiv sau Consiliul guvernatorilor poate introduce la Curtea de Justiție o acțiune întemeiată pe încălcarea tratatelor sau a oricărei norme de drept de aplicare a acestora. Acțiunea respectivă trebuie să fie formulată într-un termen de două luni, după caz, fie de la publicarea deciziei sau de la notificarea sa reclamantului fie, în absența unei astfel de notificări, din ziua în care reclamantul a luat cunoștință de decizie.
 14.3. Băncile centrale naționale fac parte integrantă din SEBC și acționează în conformitate cu orientările și instrucțiunile BCE. Consiliul guvernatorilor ia măsurile necesare pentru a asigura respectarea orientărilor și instrucțiunilor BCE, și solicită să-i fie furnizate toate informațiile necesare.
 14.4. Băncile centrale naționale pot îndeplini și alte funcții în afara celor menționate de prezentul statut, cu excepția cazurilor în care Consiliul guvernatorilor decide, cu o majoritate de două treimi din voturile exprimate, că funcțiile respective interferează cu obiectivele și misiunile SEBC. Aceste funcții, pe care băncile centrale naționale le exercită pe propria răspundere și pe propriul risc, nu sunt considerate ca făcând parte din funcțiile SEBC.
 Articolul 15
 Obligații de raportare
 15.1. BCE întocmește și publică rapoarte asupra activității SEBC cel puțin o dată pe trimestru.
 15.2. În fiecare săptămână se publică o situație financiară consolidată a SEBC.
 15.3. În conformitate cu articolul 284 alineatul (3) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, BCE prezintă Parlamentului European, Consiliului și Comisiei, precum și Consiliului European un raport anual privind activitatea SEBC și politica monetară din anul precedent și din anul în curs.
 15.4. Rapoartele și situațiile menționate de prezentul articol se pun la dispoziția persoanelor interesate în mod gratuit.
 Articolul 16
 Bancnotele
 În conformitate cu articolul 128 alineatul (1) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, Consiliul guvernatorilor este singurul împuternicit să autorizeze emisiunea de bancnote în euro în cadrul Uniunii. BCE și băncile centrale naționale pot emite asemenea bancnote. Bancnotele emise de BCE și de băncile centrale naționale sunt singurele care au statutul de mijloc legal de plată în cadrul Uniunii.
 BCE respectă, pe cât posibil, practicile existente în ceea ce privește emisiunea și grafica bancnotelor.
 CAPITOLUL IV
 FUNCȚIILE MONETARE ȘI OPERAȚIUNILE SEBC
 Articolul 17
 Conturi la BCE și la băncile centrale naționale
 Pentru a-și desfășura operațiunile, BCE și băncile centrale naționale pot deschide conturi pentru instituțiile de credit, pentru organismele publice și pentru alți participanți pe piață și pot accepta active drept garanție, inclusiv titluri în formă dematerializată.
 Articolul 18
 Operațiunile de piață monetară și de credit
 18.1. Pentru a atinge obiectivele SEBC și a-și îndeplini misiunile, BCE și băncile centrale naționale pot:
 —
 să intervină pe piețele financiare, fie prin operațiuni simple de vânzare și cumpărare (la vedere și la termen) sau prin contracte de report, fie prin primirea sau acordarea de împrumuturi de creanțe și instrumente tranzacționabile exprimate în moneda euro sau în alte monede, precum și de metale prețioase;
 —
 să desfășoare operațiuni de creditare cu instituțiile de credit și cu alți participanți pe piață, pe baza unor garanții corespunzătoare.
 18.2. BCE stabilește principiile generale ale operațiunilor de piață monetară și de credit desfășurate de ea însăși sau de băncile centrale naționale, inclusiv cele privind comunicarea condițiilor în care acestea sunt dispuse să participe la aceste operațiuni.
 Articolul 19
 Rezervele minime obligatorii
 19.1. Sub rezerva articolului 2, BCE este împuternicită să impună instituțiilor de credit stabilite în statele membre obligația constituirii de rezerve minime obligatorii la BCE și la băncile centrale naționale, în conformitate cu obiectivele de politică monetară. Consiliul guvernatorilor poate adopta regulamente privind calcularea și determinarea rezervelor minime obligatorii. În cazul nerespectării acestei obligații, BCE are dreptul de a percepe dobânzi penalizatoare sau de a impune alte sancțiuni cu efect similar.
 19.2. În vederea aplicării prezentului articol, Consiliul definește, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 41, baza de calcul a rezervelor minime obligatorii și raportul maxim admisibil dintre aceste rezerve și baza lor de calcul, precum și sancțiunile corespunzătoare în caz de nerespectare.
 Articolul 20
 Alte instrumente de control monetar
 Consiliul guvernatorilor poate hotărî, cu o majoritate de două treimi din voturile exprimate, să recurgă la alte metode operaționale de control monetar pe care le consideră adecvate, cu respectarea articolului 2.
 În cazul în care aceste metode implică obligații pentru terți, Consiliul stabilește sfera lor de aplicare, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 41.
 Articolul 21
 Operațiunile cu organismele publice
 21.1. În conformitate cu articolul 123 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, se interzice BCE și băncilor centrale naționale să acorde credite pe descoperit de cont sau orice alt tip de facilitate de credit instituțiilor, organelor, oficiilor și agențiilor Uniunii, administrațiilor centrale, autorităților regionale sau locale, celorlalte autorități publice, celorlalte organisme sau întreprinderi publice din statele membre; se interzice, de asemenea, cumpărarea de titluri de creanță, direct de la acestea, de către BCE sau de către băncile centrale naționale.
 21.2. BCE și băncile centrale naționale pot acționa în calitate de agenți fiscali pentru instituțiile menționate la articolul 21.1.
 21.3. Dispozițiile prezentului articol nu se aplică instituțiilor publice de credit care, în contextul furnizării de lichidități de către băncile centrale, beneficiază, din partea băncilor centrale naționale și a BCE, de același tratament ca și instituțiile private de credit.
 Articolul 22
 Sistemele de compensare și de plăți
 BCE și băncile centrale naționale pot acorda facilități, iar BCE poate adopta regulamente în vederea asigurării eficienței și solidității sistemelor de compensare și de plăți în cadrul Uniunii și în raporturile cu țările terțe.
 Articolul 23
 Operațiunile externe
 BCE și băncile centrale naționale pot:
 —
 să stabilească relații cu băncile centrale și instituțiile financiare din țările terțe și, în cazul în care este necesar, cu organizațiile internaționale;
 —
 să dobândească și să vândă, la vedere sau la termen, orice tip de active valutare și de metale prețioase. Termenul „active valutare” include titlurile și toate celelalte active exprimate în moneda oricărei țări sau în unități de cont, indiferent de forma în care sunt deținute;
 —
 să dețină și să administreze activele menționate la prezentul articol;
 —
 sa desfășoare toate tipurile de operațiuni bancare cu țările terțe și cu organizațiile internaționale, inclusiv operațiuni de împrumut și credit.
 Articolul 24
 Alte operațiuni
 În afara operațiunilor care rezultă din misiunile lor, BCE și băncile centrale naționale pot desfășura operațiuni în scopuri administrative sau în beneficiul personalului acestora.
 CAPITOLUL V
 SUPRAVEGHEREA PRUDENȚIALĂ
 Articolul 25
 Supravegherea prudențială
 25.1. BCE poate să adopte avize și să fie consultată de Consiliu, de Comisie și de autoritățile competente din statele membre, cu privire la domeniul de aplicare și punerea în aplicare a legislației Uniunii privind supravegherea prudențială a instituțiilor de credit și stabilitatea sistemului financiar.
 25.2. În conformitate cu orice regulament adoptat de Consiliu în temeiul articolului 127 alineatul (6) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, BCE poate îndeplini misiuni specifice în legătură cu politicile în materie de supraveghere prudențială a instituțiilor de credit și a altor instituții financiare, cu excepția întreprinderilor de asigurări.
 CAPITOLUL VI
 DISPOZIȚII FINANCIARE ALE SEBC
 Articolul 26
 Conturile financiare
 26.1. Exercițiul financiar al BCE și al băncilor centrale naționale începe în prima zi a lunii ianuarie și se încheie în ultima zi a lunii decembrie.
 26.2. Conturile anuale ale BCE sunt întocmite de Comitetul executiv în conformitate cu principiile stabilite de Consiliul guvernatorilor. Conturile se aprobă de Consiliul guvernatorilor și apoi se publică.
 26.3. În scopuri de analiză și administrare, Comitetul executiv întocmește un bilanț consolidat al SEBC, cuprinzând activele și pasivele băncilor centrale naționale care fac parte din SEBC.
 26.4. În vederea aplicării prezentului articol, Consiliul guvernatorilor adoptă normele necesare standardizării procedurilor contabile și de raportare cu privire la operațiunile băncilor centrale naționale.
 Articolul 27
 Auditul
 27.1. Conturile BCE și ale băncilor centrale naționale sunt supuse auditării de auditori externi independenți, desemnați la recomandarea Consiliului guvernatorilor și agreați de Consiliu. Auditorii sunt pe deplin împuterniciți să examineze toate registrele și conturile BCE și ale băncilor centrale naționale, și să obțină toate informațiile privind operațiunile lor.
 27.2. Dispozițiile articolului 287 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene se aplică numai cu privire la examinarea eficienței administrării BCE.
 Articolul 28
 Capitalul BCE
 28.1. Capitalul BCE este de 5 miliarde euro. Capitalul poate fi majorat, dacă este cazul, prin decizia Consiliului guvernatorilor hotărând cu majoritatea calificată menționată la articolul 10.3, în limitele și în condițiile stabilite de Consiliu în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 41.
 28.2. Băncile centrale naționale sunt singurele autorizate să subscrie și să dețină capitalul BCE. Subscrierea capitalului se realizează potrivit grilei de repartiție stabilite în conformitate cu articolul 29.
 28.3. Consiliul guvernatorilor, hotărând cu majoritatea calificată menționată la articolul 10.3, stabilește cuantumul și modalitățile de vărsare a capitalului.
 28.4. Sub rezerva articolului 28.5, cotele băncilor centrale naționale din capitalul subscris al BCE nu pot fi cesionate, nu pot face obiectul garanțiilor reale mobiliare și nu pot fi supuse popririi/sechestrului.
 28.5. În cazul în care grila de repartiție menționată la articolul 29 este ajustată, băncile centrale naționale transferă între ele cotele din capital corespunzătoare, astfel încât repartiția acestor cote să corespundă noii grile. Consiliul guvernatorilor stabilește modalitățile și condițiile de transfer.
 Articolul 29
 Grila de repartiție pentru subscrierea capitalului
 29.1. Grila de repartiție pentru subscrierea capitalului BCE, stabilită pentru prima dată în 1998 cu ocazia instituirii SEBC, se determină prin atribuirea unei ponderi în această grilă fiecărei bănci centrale naționale, egală cu suma a:
 —
 50 % din cota pe care statul membru respectiv o deține în cadrul populației Uniunii în penultimul an dinaintea înființării SEBC;
 —
 50 % din cota pe care statul membru respectiv o deține din produsul intern brut al Uniunii la prețurile pieței, așa cum a fost înregistrat pe durata ultimilor cinci ani care au precedat penultimul an dinaintea înființării SEBC;
 Procentele se rotunjesc în sus sau în jos până la cel mai apropiat multiplu de 0,0001 %.
 29.2. Datele statistice necesare aplicării prezentului articol sunt furnizate de Comisie în conformitate cu normele adoptate de Consiliu, potrivit procedurii menționate la articolul 41.
 29.3. Ponderile atribuite băncilor centrale naționale se ajustează la fiecare cinci ani după înființarea SEBC, prin analogie cu dispozițiile articolului 29.1. Grila de repartiție ajustată se aplică din prima zi a anului următor.
 29.4. Consiliul guvernatorilor ia orice alte măsuri necesare pentru aplicarea prezentului articol.
 Articolul 30
 Transferul activelor din rezervele valutare la BCE
 30.1. Fără a aduce atingere dispozițiilor articolului 28, băncile centrale naționale pun la dispoziția BCE active din rezervele valutare, altele decât monedele statelor membre, euro, poziții de rezervă la FMI și DST, până la echivalentul sumei de 50 de miliarde euro. Consiliul guvernatorilor decide asupra cotei care poate fi solicitată de BCE după înființarea acesteia, precum și asupra sumelor solicitate ulterior. BCE are dreptul deplin de a deține și a administra activele din rezervele valutare care i-au fost transferate și de a le utiliza în scopurile prevăzute de prezentul statut.
 30.2. Contribuția fiecărei bănci centrale naționale se stabilește proporțional cu cota sa din capitalul subscris al BCE.
 30.3. BCE creditează fiecărei bănci centrale naționale o creanță echivalentă cu contribuția sa. Consiliul guvernatorilor stabilește valoarea nominală și remunerarea acestor creanțe.
 30.4. BCE poate solicita active suplimentare din rezervele valutare, în conformitate cu articolul 30.2, dincolo de limita stabilită la articolul 30.1, în limitele și potrivit condițiilor stabilite de Consiliu în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 41.
 30.5. BCE poate deține și administra poziții de rezervă la FMI, precum și DST, și poate să accepte cumularea (pooling) acestor active.
 30.6. Consiliul guvernatorilor ia orice alte măsuri necesare pentru aplicarea prezentului articol.
 Articolul 31
 Active din rezervele valutare deținute de băncile centrale naționale
 31.1. Băncile centrale naționale sunt autorizate să desfășoare operațiuni în vederea îndeplinirii obligațiilor lor față de organizațiile internaționale în conformitate cu articolul 23.
 31.2. Toate celelalte operațiuni cu activele din rezervele valutare care rămân la băncile centrale naționale după transferurile menționate la articolul 30 și tranzacțiile statelor membre cu fondurile lor de rulment în valută, peste o anumită limită care urmează să fie stabilită în cadrul articolului 31.3, sunt supuse autorizării de către BCE, pentru a asigura coerența cu politica de curs de schimb și politica monetară a Uniunii.
 31.3 Consiliul guvernatorilor adoptă orientări cu scopul de a facilita aceste operațiuni.
 Articolul 32
 Repartizarea veniturilor monetare ale băncilor centrale naționale
 32.1. Venitul acumulat de băncile centrale naționale ca urmare a exercitării funcției de politică monetară a SEBC, denumit în continuare „venit monetar”, este repartizat la sfârșitul fiecărui exercițiu financiar în conformitate cu prezentul articol.
 32.2. Valoarea venitului monetar al fiecărei bănci centrale naționale este egală cu venitul anual al acesteia obținut din activele deținute în contrapartidă cu bancnotele aflate în circulație și cu depozitele constituite de instituțiile de credit. Aceste active sunt identificate de băncile centrale naționale în conformitate cu orientările stabilite de Consiliul guvernatorilor.
 32.3. În cazul în care, după introducerea monedei euro, Consiliul guvernatorilor consideră că structura bilanțurilor băncilor centrale naționale nu permite aplicarea articolului 32.2, acesta poate decide, cu majoritate calificată, că, prin derogare de la articolul 32.2, venitul monetar trebuie să fie calculat după o altă metodă pe parcursul unei perioade de cel mult cinci ani.
 32.4. Din cuantumul venitului monetar al fiecărei bănci centrale naționale se scade o sumă echivalentă cu dobânda plătită de respectiva bancă centrală pentru depozitele constituite de instituțiile de credit în conformitate cu articolul 19.
 Consiliul guvernatorilor poate decide să compenseze băncile centrale naționale pentru costurile suportate cu ocazia emisiunii de bancnote sau, în situații excepționale, pentru pierderile specifice rezultate din operațiunile de politică monetară desfășurate în contul SEBC. Compensarea ia forma pe care Consiliul guvernatorilor o consideră corespunzătoare; aceste sume pot fi compensate cu venitul monetar al băncilor centrale naționale.
 32.5. Suma veniturilor monetare ale băncilor centrale naționale se repartizează între acestea proporțional cu cotele vărsate la capitalul BCE, sub rezerva oricărei alte decizii luate de Consiliul guvernatorilor în conformitate cu articolul 33.2.
 32.6. Compensarea și decontarea soldurilor care provin din repartizarea venitului monetar se efectuează de BCE în conformitate cu orientările stabilite de Consiliul guvernatorilor.
 32.7. Consiliul guvernatorilor adoptă orice alte măsuri necesare pentru aplicarea prezentului articol.
 Articolul 33
 Repartizarea profiturilor și pierderilor nete ale BCE
 33.1. Profitul net al BCE se transferă în următoarea ordine:
 (a)
 o sumă care urmează a fi stabilită de Consiliul guvernatorilor și care nu poate depăși 20 % din profitul net, este transferată în fondul general de rezervă în limita a 100 % din capital;
 (b)
 profitul net rămas se distribuie acționarilor BCE, proporțional cu cotele vărsate la capital.
 33.2. În cazul în care BCE înregistrează o pierdere, aceasta se acoperă din fondul general de rezervă al BCE și, dacă este necesar, după decizia Consiliului guvernatorilor, din veniturile monetare aferente exercițiului financiar respectiv, proporțional cu și în limita sumelor alocate băncilor centrale naționale în conformitate cu articolul 32.5.
 CAPITOLUL VII
 DISPOZIȚII GENERALE
 Articolul 34
 Actele juridice
 34.1. În conformitate cu articolul 132 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, BCE adoptă:
 —
 regulamente, în măsura necesară îndeplinirii misiunilor stabilite la articolul 3.1 prima liniuță, la articolele 19.1, 22 sau 25.2 din Statutul SEBC și al BCE, precum și în cazurile prevăzute de actele Consiliului menționate la articolul 41;
 —
 deciziile necesare îndeplinirii misiunilor încredințate SEBC în conformitate cu tratatele și cu Statutul SEBC și al BCE;
 —
 recomandări și avize.
 34.2. BCE poate decide publicarea deciziilor, recomandărilor și avizelor sale.
 34.3. În limitele și în condițiile stabilite de Consiliu, în conformitate cu procedura menționată la articolul 41 din statut, BCE este abilitată să impună întreprinderilor amenzi și penalități cu titlu cominatoriu, în cazul neîndeplinirii obligațiilor care rezultă din regulamentele și deciziile sale.
 Articolul 35
 Controlul jurisdicțional și aspecte conexe
 35.1. Actele sau omisiunile BCE sunt supuse controlului și interpretării Curții de Justiție a Uniunii Europene în cazurile și în condițiile prevăzute de tratate. BCE poate introduce acțiuni în justiție în cazurile și în condițiile prevăzute de tratate.
 35.2 Litigiile dintre BCE, pe de o parte, și creditorii sau debitorii acesteia sau orice altă persoană, pe de altă parte, sunt soluționate de instanțele naționale competente, cu excepția cazurilor în care competența a fost atribuită Curții de Justiție a Uniunii Europene.
 35.3. BCE se supune regimului răspunderii prevăzut la articolul 340 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene. Răspunderea băncilor centrale naționale se stabilește în conformitate cu dreptul intern respectiv.
 35.4. Curtea de Justiție a Uniunii Europene este competentă să hotărască în temeiul unei clauze compromisorii prevăzută într-un contract de drept public sau de drept privat încheiat de BCE sau în numele acesteia.
 35.5. Decizia BCE de a sesiza Curtea de Justiție a Uniunii Europene se adoptă de către Consiliul guvernatorilor.
 35.6. Curtea de Justiție a Uniunii Europene este competentă să hotărască în privința litigiilor privind îndeplinirea de către băncile centrale naționale a obligațiilor care le revin în conformitate cu tratatele și cu prezentul statut. În cazul în care BCE consideră că o bancă centrală națională nu și-a îndeplinit una din obligațiile care îi revin în temeiul tratatelor și al prezentului statut, aceasta poate adopta un aviz motivat în această privință după ce a oferit băncii centrale naționale în cauză posibilitatea de a-și prezenta observațiile. În cazul în care banca centrală națională respectivă nu respectă avizul în termenul stabilit de BCE, aceasta din urmă poate sesiza Curtea de Justiție a Uniunii Europene.
 Articolul 36
 Personalul
 36.1. Consiliul guvernatorilor stabilește, la propunerea Comitetului executiv, regimul care se aplică personalului BCE.
 36.2. Curtea de Justiție a Uniunii Europene este competentă să soluționeze orice litigiu dintre BCE și agenții acesteia, în limitele și în condițiile stabilite prin regimul care se aplică personalului.
 Articolul 37 (ex-articolul 38)
 Secretul profesional
 37.1. Membrii organelor de conducere, precum și personalul BCE și cel al băncilor centrale naționale au obligația, chiar și după încetarea funcțiilor lor, de a nu divulga informații care, prin natura lor, intră sub incidența obligației de păstrare a secretului profesional.
 37.2. Persoanele care au acces la date care intră sub incidența legislației Uniunii care impune obligația păstrării secretului se supun acestei legislații.
 Articolul 38 (ex-articolul 39)
 Persoanele cu drept de semnătură
 BCE se angajează din punct de vedere juridic față de terți prin președinte sau doi membri ai Comitetului executiv, ori prin semnătura a doi membri ai personalului acesteia, autorizați în mod corespunzător de președinte să semneze în numele BCE.
 Articolul 39 (ex-articolul 40)
 Privilegiile și imunitățile
 BCE se bucură pe teritoriul statelor membre de privilegiile și imunitățile necesare îndeplinirii misiunilor sale, în condițiile stabilite de Protocolul privind privilegiile și imunitățile Uniunii Europene.
 CAPITOLUL VIII
 MODIFICAREA STATUTULUI ȘI LEGISLAȚIA COMPLEMENTARĂ
 Articolul 40 (ex-articolul 41)
 Procedura simplificată de revizuire
 40.1. În conformitate cu articolul 129 alineatul (3) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, articolele 5.1, 5.2, 5.3, 17, 18, 19.1, 22, 23, 24, 26, 32.2, 32.3, 32.4 și 32.6, articolul 33.1 litera (a) și articolul 36 din prezentul statut pot fi revizuite de către Parlamentul European și de către Consiliu, hotărând în conformitate cu procedura legislativă ordinară, fie la recomandarea BCE, după consultarea Comisiei, fie la propunerea Comisiei și după consultarea BCE.
 40.2. Articolul 10.2 poate fi modificat printr-o decizie a Consiliului European, hotărând în unanimitate, fie la recomandarea Băncii Centrale Europene și după consultarea Parlamentului European și a Comisiei, fie la recomandarea Comisiei și după consultarea Parlamentului European și a Băncii Centrale Europene. Respectivele modificări intră în vigoare numai după ce au fost aprobate de statele membre în conformitate cu normele lor constituționale.
 40.3. Pentru ca BCE să adopte o recomandare în temeiul prezentului articol, este necesară decizia unanimă a Consiliului guvernatorilor.
 Articolul 41(ex-articolul 42)
 Legislația complementară
 În conformitate cu articolul 129 alineatul (4) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, Consiliul, fie la propunerea Comisiei și după consultarea Parlamentului European și a BCE, fie la recomandarea BCE și după consultarea Parlamentului European și a Comisiei, adoptă dispozițiile menționate la articolele 4, 5.4, 19.2, 20, 28.1, 29.2, 30.4 și 34.3 din prezentul statut.
 CAPITOLUL IX
 DISPOZIȚII TRANZITORII ȘI ALTE DISPOZIȚII PRIVIND SEBC
 Articolul 42 (ex-articolul 43)
 Dispoziții generale
 42.1. Prin efectul derogării menționate la articolul 139 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, următoarele articole din prezentul statut: 3, 6, 9.2, 12.1, 14.3, 16, 18, 19, 20, 22, 23, 26.2, 27, 30, 31, 32, 33, 34 și 49 nu conferă nici un drept și nu impun nici o obligație statului membru respectiv.
 42.2. Băncile centrale ale statelor membre, care fac obiectul unei derogări, conform articolului 139 din tratatul menționat, își păstrează competențele în domeniul politicii monetare, în conformitate cu dreptul intern.
 42.3. În conformitate cu articolul 139 din tratatul menționat, la articolele următoare din prezentul statut: 3, 11.2 și 19, „state membre” înseamnă statele membre a căror monedă este euro.
 42.4. La articolele următoare din prezentul statut: 9.2, 10.2, 10.3, 12.1, 16, 17, 18, 22, 23, 27, 30, 31, 32, 33.2 și 49, „bănci centrale naționale” înseamnă băncile centrale ale statelor membre a căror monedă este euro.
 42.5. La articolele 10.3 și 33.1, „acționari” înseamnă băncile centrale ale statelor membre a căror monedă este euro.
 42.6. La articolele 10.3 și 30.2, „capital subscris” înseamnă capitalul BCE subscris de băncile centrale ale statelor membre a căror monedă este euro.
 Articolul 43 (ex-articolul 44)
 Misiuni tranzitorii ale BCE
 BCE îndeplinește fostele atribuții ale IME, menționate la articolul 141 alineatul (2) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene care, date fiind derogările privind unul sau mai multe state membre, trebuie să fie îndeplinite și după introducerea monedei euro.
 BCE adoptă avize în cursul perioadei de pregătire privind abrogarea derogărilor menționate la articolul 140 din tratatul menționat.
 Articolul 44 (ex-articolul 45)
 Consiliul general al BCE
 44.1. Fără a aduce atingere articolului 129 alineatul (1) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, Consiliul general se constituie ca cel de-al treilea organ de decizie al BCE.
 44.2. Consiliul general este format din președintele și vicepreședintele BCE, precum și din guvernatorii băncilor centrale naționale. Ceilalți membri ai Comitetului executiv pot participa, fără drept de vot, la reuniunile Consiliului general.
 44.3. Responsabilitățile Consiliului general sunt enumerate în mod exhaustiv la articolul 46 din prezentul statut.
 Articolul 45 (ex-articolul 46)
 Regulamentul intern al Consiliului general
 45.1. Președintele sau, în absența acestuia, vicepreședintele BCE prezidează Consiliul general al BCE.
 45.2. Președintele Consiliului și un membru al Comisiei pot participa, fără drept de vot, la reuniunile Consiliului general.
 45.3. Președintele pregătește reuniunile Consiliului general.
 45.4. Prin derogare de la articolul 12.3, Consiliul general își adoptă regulamentul intern.
 45.5. Secretariatul Consiliului general se asigură de către BCE.
 Articolul 46 (ex-articolul 47)
 Responsabilitățile Consiliului general
 46.1. Consiliul general:
 —
 îndeplinește misiunile menționate la articolul 43;
 —
 contribuie la îndeplinirea funcțiilor consultative menționate la articolele 4 și 25.1.
 46.2. Consiliul general contribuie la:
 —
 culegerea informațiilor statistice menționate la articolul 5;
 —
 întocmirea rapoartelor de activitate ale BCE menționate la articolul 15;
 —
 stabilirea normelor menționate în articolul 26.4, necesare aplicării articolului 26;
 —
 luarea tuturor celorlalte măsuri menționate la articolul 29.4, necesare aplicării articolului 29;
 —
 stabilirea regimului care se aplică personalului BCE, menționate la articolul 36.
 46.3. Consiliul general contribuie la pregătirile necesare pentru stabilirea irevocabilă a cursurilor de schimb ale monedelor statelor membre care fac obiectul unei derogări în raport cu moneda euro, așa cum este prevăzută aceasta la articolul 140 alineatul (3) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene.
 46.4. Consiliul general este informat de președintele BCE cu privire la deciziile Consiliului guvernatorilor.
 Articolul 47 (ex-articolul 48)
 Dispoziții tranzitorii privind capitalul BCE
 În conformitate cu articolul 29.1, fiecărei bănci centrale naționale i se atribuie o pondere în grila de repartiție pentru subscrierea la capitalul BCE. Prin derogare de la articolul 28.3, băncile centrale ale statelor membre care fac obiectul unei derogări nu varsă capitalul subscris, în afara cazului în care Consiliul general, hotărând cu o majoritate care reprezintă cel puțin două treimi din capitalul subscris al BCE și cel puțin jumătate din acționari, decide că un procent minim trebuie vărsat cu titlu de participare la costurile funcționării BCE.
 Articolul 48 (ex-articolul 49)
 Plata amânată a capitalului, rezervelor și provizioanelor BCE
 48.1. Banca centrală a unui stat membru a cărui derogare a fost abrogată varsă cota subscrisă la capitalul BCE în aceeași proporție ca și băncile centrale ale statelor membre a căror monedă este euro și transferă către BCE active din rezervele valutare, în conformitate cu articolul 30.1. Suma care trebuie transferată se stabilește înmulțind valoarea în euro, calculată la cursul de schimb în vigoare, a activelor din rezervele valutare care au fost deja transferate către BCE, în conformitate cu articolul 30.1 cu raportul dintre numărul părților subscrise de banca centrală națională respectivă și numărul părților deja vărsate de celelalte bănci centrale naționale.
 48.2. În afara plății menționate la articolul 48.1, banca centrală respectivă contribuie la rezervele BCE, la provizioanele echivalente rezervelor și la suma care mai trebuie afectată rezervelor și provizioanelor, care corespunde soldului contului de profit și pierderi la dat de 31 decembrie a anului anterior abrogării derogării. Suma care trebuie vărsată se calculează înmulțind volumul rezervelor, așa cum sunt ele definite mai sus și așa cum figurează în bilanțul aprobat al BCE, cu raportul dintre numărul părților subscrise de banca centrală respectivă și numărul părților deja vărsate de către celelalte bănci centrale.
 48.3. Atunci când unul sau mai multe state devin membre ale Uniunii Europene, iar băncile lor centrale naționale devin parte integrantă din SEBC, capitalul subscris al BCE și plafonul până la care activele constând din rezerve valutare care pot fi transferate BCE se majorează automat. Valoarea majorării se determină prin înmulțirea valorilor respective aflate în vigoare la data respectivă cu raportul, în cadrul grilei de repartiție pentru capitalul majorat, dintre ponderea băncilor centrale naționale care aderă și ponderea băncilor centrale naționale care sunt deja membre ale SEBC. Ponderea fiecărei bănci centrale naționale în grila de repartiție se calculează prin analogie cu articolul 29.1 și în conformitate cu articolul 29.2. Perioadele de referință utilizate pentru datele statistice sunt identice cu cele utilizate pentru ultima ajustare cincinală a ponderilor în conformitate cu articolul 29.3.
 Articolul 49 (ex-articolul 52)
 Schimbul bancnotelor exprimate în monedele statelor membre
 După stabilirea irevocabilă a cursurilor de schimb potrivit articolului 140 alineatul (3) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, Consiliul guvernatorilor adoptă măsurile necesare pentru a asigura că bancnotele exprimate în monedele pentru care a fost stabilit în mod irevocabil cursul de schimb sunt schimbate de băncile centrale naționale la paritatea respectivă.
 Articolul 50 (ex-articolul 53)
 Aplicabilitatea măsurilor tranzitorii
 Articolele 42 - 47 se aplică atât timp cât există state membre care fac obiectul unei derogări.


type: contracts

jurisdiction: EU

text:
 22.6.2017
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 L 161/53
 РЕШЕНИЕ НА СЪВМЕСТНИЯ КОМИТЕТ НА ЕИП
 No 268/2015
 от 30 октомври 2015 година
 за изменение на приложение II (Технически правила, стандарти, изпитвания и сертифициране) към Споразумението за ЕИП [2017/1057]
 СЪВМЕСТНИЯТ КОМИТЕТ НА ЕИП,
 като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство („Споразумението за ЕИП“), и по-специално член 98 от него,
 като има предвид, че:
 (1)
 Регламент (ЕС) 2015/1298 на Комисията от 28 юли 2015 г. за изменение на приложения II и VI към Регламент (ЕО) No 1223/2009 на Европейския парламент и на Съвета относно козметичните продукти (1) следва да бъде включен в Споразумението за ЕИП.
 (2)
 Поради това приложение II към Споразумението за ЕИП следва да бъде съответно изменено,
 ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
 Член 1
 В точка 1а (Регламент (ЕО) No 1223/2009 на Европейския парламент и на Съвета) от глава XVI от приложение II към Споразумението за ЕИП се добавя следното тире:
 „—
 32015 R 1298: Регламент (ЕС) 2015/1298 на Комисията от 28 юли 2015 г. (ОВ L 199, 29.7.2015 г., стр. 22).“
 Член 2
 Текстовете на Регламент (ЕС) 2015/1298 на исландски и норвежки език, които ще бъдат публикувани в притурката за ЕИП към Официален вестник на Европейския съюз, са автентични.
 Член 3
 Настоящото решение влиза в сила на 1 ноември 2015 г., при условие че са внесени всички нотификации, предвидени в член 103, параграф 1 от Споразумението за ЕИП (*1).
 Член 4
 Настоящото решение се публикува в раздела за ЕИП и в притурката за ЕИП към Официален вестник на Европейския съюз.
 Съставено в Брюксел на 30 октомври 2015 година.
 За Съвместния комитет на ЕИП
 Председател
 Oda SLETNES
 (1) ОВ L 199, 29.7.2015 г., стр. 22.
 (*1) [Без отбелязани конституционни изисквания.


text:
 18.6.2014
 LV
 Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
 L 178/29
 Saskaņā ar starptautisko publisko tiesību normām juridisks spēks ir tikai ANO/EEK dokumentu oriģināliem. Šo noteikumu statuss un spēkā stāšanās datums jāpārbauda ANO/EEK statusa dokumenta TRANS/WP.29/343 jaunākajā redakcijā, kas pieejama:
 http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html.
 Apvienoto Nāciju Organizācijas Eiropas Ekonomikas komisijas (ANO/EEK) Noteikumi Nr. 130 – Vienoti noteikumi mehānisko transportlīdzekļu apstiprināšanai attiecībā uz joslu uzraudzības sistēmu (LDWS)
 Spēkā stāšanās datums: 2013. gada 9. jūlijs
 SATURS
 NOTEIKUMI
 1.
 Piemērošanas joma
 2.
 Definīcijas
 3.
 Apstiprinājuma pieteikums
 4.
 Apstiprinājums
 5.
 Specifikācijas
 6.
 Testa procedūra
 7.
 Transportlīdzekļa tipa izmaiņas un apstiprinājuma paplašināšana
 8.
 Ražošanas atbilstība
 9.
 Sankcijas par ražošanas neatbilstību
 10.
 Pilnīga ražošanas izbeigšana
 11.
 Par apstiprinājuma testu veikšanu atbildīgo tehnisko dienestu, kā arī tipa apstiprinātāju iestāžu nosaukumi un adreses
 PIELIKUMI
 1.
 Paziņojums
 2.
 Apstiprinājuma marķējuma izvietojums
 3.
 Saredzamā joslu marķējuma identifikācija
 1. PIEMĒROŠANAS JOMA
 Šos noteikumus piemēro M2, N2, M3 un N3 kategorijas (1) transportlīdzekļu joslu uzraudzības sistēmai.
 2. DEFINĪCIJAS
 Šajos noteikumos:
 2.1. “transportlīdzekļa tipa apstiprināšana” ir visa procedūra, ar ko nolīguma puse apliecina, ka transportlīdzekļa tips atbilst šo noteikumu tehniskajām prasībām;
 2.2. “transportlīdzekļa tips attiecībā uz tā joslu uzraudzības sistēmu” ir tādu transportlīdzekļu kategorija, kuri neatšķiras tādos būtiskos aspektos kā:
 a)
 ražotāja komercnosaukums vai preču zīme;
 b)
 transportlīdzekļa funkcijas, kas būtiski ietekmē joslu uzraudzības sistēmas darbību;
 c)
 joslu uzraudzības sistēmas tips un uzbūve;
 2.3. “joslu uzraudzības sistēma (LDWS)” ir sistēma, kas brīdina vadītāju par transportlīdzekļa netīšu novirzīšanos no tā kustības joslas;
 2.4. “josla” ir viena no garenvirziena joslām, kurās sadalīts ceļš (kā parādīts 3. pielikumā);
 2.5. “saredzams joslu marķējums” ir norādoši elementi, kas ar nolūku novietoti uz joslas robežlīnijas un ko vadītājs braucot var skaidri saskatīt (piemēram, tie nav apsniguši u. c.);
 2.6. “tuvošanās ātrums” ir ātrums, ar kādu transportlīdzeklis taisnā leņķī tuvojas saredzamajam joslu marķējumam brīdinājuma aktivizēšanās brīdī;
 2.7. “kopēja vieta” ir zona, kurā var parādīt divas vai vairākas informatīvās funkcijas (piemēram, simbolus), bet ne vienlaikus.
 3. APSTIPRINĀJUMA PIETEIKUMS
 3.1. Transportlīdzekļa tipa apstiprinājuma pieteikumu attiecībā uz LDWS iesniedz transportlīdzekļa ražotājs vai tā pilnvarotais pārstāvis.
 3.2. Pieteikumam pievieno turpmāk minētos dokumentus trijos eksemplāros un norāda šādu informāciju:
 3.2.1.
 transportlīdzekļa tipa apraksts attiecībā uz 5. punktā minētajiem kritērijiem kopā ar tehniskajiem zīmējumiem un 6.2.3.2. un 6.2.3.3. punktā minētajiem dokumentiem. Norāda transportlīdzekļa tipu identificējošus numurus un/vai simbolus.
 3.3. Apstiprināmā transportlīdzekļa tipa paraugu iesniedz tehniskajam dienestam, kas veic tipa apstiprināšanas testus.
 4. APSTIPRINĀJUMS
 4.1. Ja saskaņā ar šiem noteikumiem apstiprināšanai iesniegtais transportlīdzekļa tips atbilst 5. punkta prasībām, piešķir šā transportlīdzekļa tipa apstiprinājumu.
 4.2. Katram apstiprinātajam transportlīdzekļa tipam piešķir apstiprinājuma numuru; tā pirmie divi cipari (00 šiem noteikumiem to sākotnējā redakcijā) norāda grozījumu sēriju, ar ko ietverti apstiprinājuma piešķiršanas brīdī jaunākie būtiskie tehniskie grozījumi, kas izdarīti šajos noteikumos. Viena un tā pati nolīguma puse nedrīkst piešķirt vienu un to pašu numuru tam pašam transportlīdzekļa tipam, kurš ir aprīkots ar cita veida joslu uzraudzības sistēmu, vai citam transportlīdzekļa tipam.
 4.3. Paziņojumu par apstiprinājuma piešķiršanu vai apstiprinājuma paplašināšanu, atteikšanu vai atsaukšanu saskaņā ar šiem noteikumiem nosūta nolīguma pusēm, kas piemēro šos noteikumus, izmantojot veidlapu, kura atbilst paraugam 1. pielikumā, kopā ar fotoattēliem un/vai plāniem, ko iesniedzis pieteikuma iesniedzējs un kuru formāts nav lielāks par A4 (210 × 297 mm) vai kas ir salocīti šajā formātā, un ir attiecīgā mērogā.
 4.4. Katram transportlīdzeklim, kas atbilst transportlīdzekļa tipam, kurš apstiprināts saskaņā ar šiem noteikumiem, skaidri redzamā un viegli pieejamā vietā, kas norādīta apstiprinājuma veidlapā, piestiprina starptautisku apstiprinājuma marķējumu, kas atbilst 2. pielikumā aprakstītajam paraugam un ko veido:
 4.4.1.
 aplis, kurā ir burts “E”, kam seko tās valsts pazīšanas numurs, kura piešķīrusi apstiprinājumu (2);
 4.4.2.
 pa labi no 4.4.1. punktā aprakstītā apļa – šo noteikumu numurs, aiz tā burts “R”, domuzīme un apstiprinājuma numurs.
 4.5. Ja transportlīdzeklis atbilst transportlīdzekļa tipam, kas apstiprināts saskaņā ar vienu vai vairākiem citiem noteikumiem, kuri pievienoti nolīgumam kā pielikums, tad valstī, kas piešķīrusi apstiprinājumu saskaņā ar šiem noteikumiem, 4.4.1. punktā noteiktais simbols nav jāatkārto; tādā gadījumā noteikumu un apstiprinājuma numurus un papildu simbolus izvieto vertikālās slejās pa labi no 4.4.1. punktā aprakstītā simbola.
 4.6. Apstiprinājuma marķējums ir skaidri salasāms un neizdzēšams.
 4.7. Apstiprinājuma marķējums atrodas transportlīdzekļa datu plāksnītes tuvumā vai uz tās.
 5. SPECIFIKĀCIJAS
 5.1. Vispārīgi noteikumi
 5.1.1. Visi transportlīdzekļi, kas aprīkoti ar LDWS, kura atbilst 2.3. punktā norādītajai definīcijai, atbilst šo noteikumu 5.1.–5.5. punktā ietvertajām prasībām.
 5.1.2. LDWS efektivitāti nedrīkst nelabvēlīgi ietekmēt magnētiskie vai elektriskie lauki. To pierāda, nodrošinot atbilstību Noteikumu Nr. 10 03. grozījumu sērijai.
 5.2. Veiktspējas prasības
 5.2.1. Kad sistēma darbojas, kā norādīts 5.2.3. punktā, LDWS brīdina vadītāju, ja transportlīdzeklis bez attiecīga uzdevuma šķērso tās joslas saredzamo marķējumu, pa kuru transportlīdzeklis pārvietojas, braucot pa ceļu, kura forma mainās no taisna ceļa līdz līkumam, kura iekšējās joslas marķējuma minimālais rādiuss ir 250 m. Jo īpaši:
 5.2.1.1. tā dod vadītājam 5.4.1. punktā minēto brīdinājumu, kad notiek testēšana saskaņā ar 6.5. punkta noteikumiem (joslu uzraudzības tests) un ar 6.2.3. punktā norādītajiem joslu marķējumiem;
 5.2.1.2. brīdinājuma, kas minēts 5.2.1. punktā, darbību var izbeigt, ja vadītāja rīcība liecina par nodomu izbraukt no joslas.
 5.2.2. Sistēma dod vadītājam arī 5.4.2. punktā minēto brīdinājumu, kad notiek testēšana saskaņā ar 6.6. punkta noteikumiem (defektu atklāšanas tests). Signālam jābūt nepārtrauktam.
 5.2.3. LDWS darbojas vismaz tad, kad transportlīdzekļa ātrums pārsniedz 60 km/h, ja vien to manuāli neatslēdz saskaņā ar 5.3. punktu.
 5.3. Ja transportlīdzeklis ir aprīkots ar LDWS funkcijas atslēgšanas iespēju, attiecīgā gadījumā piemēro šādus nosacījumus:
 5.3.1.
 LDWS funkciju automātiski atjauno katra jauna aizdedzes “on” (ieslēgts) cikla sākumā.
 5.3.2.
 Pastāvīgs optisks brīdinājuma signāls informē vadītāju, ka LDWS funkcija ir atslēgta. Šim nolūkam var izmantot dzelteno brīdinājuma signālu, kas norādīts 5.4.2. punktā.
 5.4. Brīdinājuma norāde
 5.4.1. Joslu uzraudzības brīdinājums, kas minēts 5.2.1. punktā, ir vadītājam labi pamanāms, un to nodrošina ar:
 a)
 vismaz diviem no šāda veida brīdinājumiem: optisks, akustisks un taktils brīdinājums, vai
 b)
 viena veida brīdinājumu – taktilu vai akustisku – ar telpisku norādi par virzienu, kurā transportlīdzeklis netīši novirzījies.
 5.4.1.1. Ja joslu uzraudzībai izmanto optisku signālu, tam var izmantot 5.4.2. punktā norādīto defektu brīdinājuma signālu mirgojošā režīmā.
 5.4.2. Defektu brīdinājums, kas minēts 5.2.2. punktā, ir dzeltens optisks brīdinājuma signāls.
 5.4.3. LDWS optiskos brīdinājuma signālus ieslēdz vai nu tad, kad aizdedzes (palaišanas) slēdzis iestatīts pozīcijā “on” (ieslēgts), vai kad aizdedzes (palaišanas) slēdzis ir pozīcijā starp “on” (ieslēgts) un “start” (palaist), ko ražotājs ir paredzējis kā pārbaudes pozīciju (sistēma sākotnējā stāvoklī (ieslēgta barošana)). Šī prasība neattiecas uz brīdinājuma signāliem, ko rāda kopējā vietā.
 5.4.4. Optiskajiem brīdinājuma signāliem jābūt redzamiem arī dienas gaismā; signālu stāvoklim jābūt viegli pārbaudāmam, vadītājam atrodoties vadītāja sēdeklī.
 5.4.5. Ja vadītājam tiek dots optisks brīdinājuma signāls, kas norāda to, ka LDWS īslaicīgi nav pieejama, piemēram, nelabvēlīgu laika apstākļu dēļ, signālam ir jābūt nepārtrauktam. Šim nolūkam var izmantot 5.4.2. punktā norādīto defektu brīdinājuma signālu.
 5.5. Noteikumi par regulārajām tehniskajām apskatēm
 5.5.1. Regulārajā tehniskajā apskatē ir jābūt iespējai pārliecināties par LDWS pareizu ekspluatācijas stāvokli, apskatot defektu brīdinājuma signāla stāvokli pēc tam, kad ieslēgta transportlīdzekļa barošana (“power-ON”) (signāls izslēgts – sistēma kārtībā, signāls ieslēgts – sistēmā ir defekts).
 Ja defektu brīdinājuma signāls ir kopējā vietā, vispirms jāpārliecinās, ka darbojas kopējā vieta, pēc tam jāpārbauda brīdinājuma signāla stāvoklis.
 5.5.2. Tipa apstiprināšanas laikā konfidenciāli norāda līdzekļus, ko ražotājs izvēlējies, lai aizsargātu pret vienkāršu neatļautu defektu brīdinājuma signāla darbības pārveidošanu.
 Šī aizsardzības prasība ir izpildīta arī, ja ir pieejams sekundārs LDWS pareiza ekspluatācijas stāvokļa pārbaudes līdzeklis.
 6. TESTA PROCEDŪRA
 6.1. Ražotājs iesniedz dokumentācijas kopsavilkumu, kurā izklāstīta sistēmas vispārīgā uzbūve un, ja vajadzīgs, līdzekļi, kas to saista ar citām transportlīdzekļa sistēmām. Jāpaskaidro sistēmas funkcijas un dokumentācijā jāapraksta, kā pārbauda sistēmas ekspluatācijas stāvokli, vai tiek ietekmētas citas transportlīdzekļa sistēmas, un jānorāda metode(-es), ko izmanto, lai konstatētu situācijas, kuru rezultātā būs redzams defektu brīdinājuma signāls.
 6.2. Testa nosacījumi
 6.2.1. Testu veic uz līdzenas, sausas asfalta vai betona virsmas.
 6.2.2. Apkārtējā gaisa temperatūra ir no 0 °C līdz 45 °C.
 6.2.3. Saredzami joslu marķējumi
 6.2.3.1. Saredzamie joslu marķējumi, ko izmanto 6.5. punktā minētajos joslu uzraudzības testos, ir marķējumi, ko lieto kādā no šo noteikumu 3. pielikumā norādītajām nolīguma pusēm, un marķējumiem jābūt labā stāvoklī, un to materiālam jāatbilst attiecīgās nolīguma puses standartiem, kurus piemēro saredzamajiem joslu marķējumiem. Testēšanā izmantoto saredzamo joslu marķējumu izvietojumu reģistrē.
 6.2.3.2. Transportlīdzekļa ražotājs ar dokumentācijas palīdzību pierāda atbilstību visiem pārējiem joslu marķējumiem, kas norādīti šo noteikumu 3. pielikumā. Jebkādu šāda veida dokumentāciju pievieno testa protokolam kā papildinājumu.
 6.2.3.3. Gadījumā, ja transportlīdzekļa tips var būt aprīkots ar dažādiem LDWS variantiem, kas īpaši pielāgoti reģionālām vajadzībām, ražotājs ar dokumentācijas palīdzību pierāda, ka šo noteikumu prasības ir izpildītas visos variantos.
 6.2.4. Testu veic tādos redzamības apstākļos, kas ļauj droši braukt testam nepieciešamajā ātrumā.
 6.3. Nosacījumi attiecībā uz transportlīdzekli
 6.3.1. Testa svars
 Transportlīdzekli var testēt jebkādos slodzes apstākļos, ja masas sadalījums starp asīm atbilst transportlīdzekļa ražotāja norādītajam, nepārsniedzot maksimālo pieļaujamo masu uz katras ass. Kad uzsākta testa procedūra, nekādas izmaiņas vairs neveic. Transportlīdzekļa ražotājs ar dokumentācijas palīdzību pierāda, ka sistēma darbojas visos slodzes apstākļos.
 6.3.2. Transportlīdzekli testē ar transportlīdzekļa ražotāja ieteikto riepu spiedienu.
 6.3.3. Gadījumā, ja LDWS ir aprīkota ar brīdinājuma slieksni, ko var pielāgot lietotājs, 6.5. punktā noteikto testu izpilda ar maksimālo joslas uzraudzības brīdinājuma sliekšņa iestatījumu. Kad uzsākta testa procedūra, nekādas izmaiņas vairs neveic.
 6.4. Optiskā brīdinājuma signāla pārbaudes tests
 Stāvošam transportlīdzeklim pārbauda optiskā(-o) brīdinājuma signāla(-u) atbilstību 5.4.3. punkta prasībām.
 6.5. Joslu uzraudzības tests
 6.5.1. Vienmērīgi vada transportlīdzekli ar ātrumu 65 km/h +/– 3 km/h pa testa joslas vidu, lai transportlīdzekļa pārvietošanās būtu stabila.
 Uzturot noteikto ātrumu, vienmērīgi savirza transportlīdzekli vai nu pa kreisi, vai pa labi ar tuvošanās ātrumu 0,1–0,8 m/s tā, lai transportlīdzeklis šķērsotu joslas marķējumu. Atkārto testu ar atšķirīgu tuvošanās ātrumu diapazonā 0,1–0,8 m/s.
 Atkārto iepriekš minētos testus, savirzot transportlīdzekli pretējā virzienā.
 6.5.2. LDWS jādod joslu uzraudzības brīdinājuma norāde, kas minēta 5.4.1. punktā, ne vēlāk kā tad, kad transportlīdzekļa priekšējā riteņa, kurš ir joslas marķējumam tuvākais, riepas ārējā mala šķērso līniju, kas atrodas 0,3 m aiz saredzamā joslu marķējuma ārējās malas virzienā, uz kuru transportlīdzeklis ir savirzīts.
 6.6. Defektu atklāšanas tests
 6.6.1. Simulē LDWS defektu, piemēram, atvienojot no strāvas avota kādu LDWS sastāvdaļu vai atvienojot kādu elektrisko savienojumu starp LDWS sastāvdaļām. Simulējot LDWS defektu, neatvieno 5.4.2. punktā minētā defektu brīdinājuma signāla elektriskos savienojumus un 5.3. punktā minēto LDWS atspējošanas vadību.
 6.6.2. Kamēr pastāv simulētais defekts, defektu brīdinājuma signālam, kas minēts 5.4.2. punktā, jāieslēdzas un jāpaliek ieslēgtam, kamēr transportlīdzeklis atrodas kustībā, un no jauna jāieslēdzas pēc sekojoša aizdedzes “off” (izslēgts) un “on” (ieslēgts) cikla.
 6.7. Atslēgšanas tests
 6.7.1. Ja transportlīdzeklis ir aprīkots ar līdzekļiem LDWS atslēgšanai, aizdedzes (palaišanas) slēdzi iestata pozīcijā “on” (ieslēgts) un atslēdz LDWS. Jāieslēdzas 5.3.2. punktā minētajam brīdinājuma signālam. Aizdedzes (palaišanas) slēdzi iestata pozīcijā “off” (“izslēgts”). Aizdedzes (palaišanas) slēdzi vēlreiz iestata pozīcijā “on” (ieslēgts) un pārbauda, vai iepriekš ieslēgtais brīdinājuma signāls nav no jauna ieslēdzies, un tādējādi pārliecinās, ka LDWS funkcija ir atjaunota, kā noteikts 5.3.1. punktā. Ja aizdedzes sistēmu ieslēdz ar atslēgas palīdzību, iepriekš minēto prasību izpilda, neizņemot atslēgu.
 7. TRANSPORTLĪDZEKĻA TIPA IZMAIŅAS UN APSTIPRINĀJUMA PAPLAŠINĀŠANA
 7.1. Par visām šo noteikumu 2.2. punktā definētā transportlīdzekļa tipa izmaiņām paziņo tai tipa apstiprinātājai iestādei, kas piešķīrusi transportlīdzekļa tipa apstiprinājumu. Tipa apstiprinātāja iestāde var:
 7.1.1.
 uzskatīt, ka veiktās izmaiņas negatīvi neietekmē apstiprinājuma piešķiršanas nosacījumus, un piešķirt apstiprinājuma paplašinājumu, vai
 7.1.2.
 uzskatīt, ka veiktās izmaiņas ietekmē apstiprinājuma piešķiršanas nosacījumus un tādēļ pirms apstiprinājuma paplašinājuma piešķiršanas jāveic papildu testi vai pārbaudes.
 7.2. Par apstiprinājumu vai atteikumu, precizējot izmaiņas, saskaņā ar 4.3. punktā noteikto procedūru paziņo nolīguma pusēm, kuras piemēro šos noteikumus.
 7.3. Tipa apstiprinātāja iestāde informē pārējās nolīguma puses par paplašinājumu, izmantojot paziņojuma veidlapu, kas ietverta šo noteikumu 1. pielikumā. Tā katram paplašinājumam piešķir sērijas numuru, kas zināms kā paplašinājuma numurs.
 8. RAŽOŠANAS ATBILSTĪBA
 8.1. Ražošanas atbilstības nodrošināšanas procedūras atbilst nolīguma (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/Rev.2) 2. pantā un 2. papildinājumā izklāstītajiem vispārīgajiem noteikumiem un turpmāk norādītajām prasībām.
 8.2. Transportlīdzeklis, kas apstiprināts saskaņā ar šiem noteikumiem, ir izgatavots atbilstīgi apstiprinātajam tipam, nodrošinot 5. punktā izklāstīto prasību izpildi.
 8.3. Tipa apstiprinātāja iestāde, kas piešķīrusi apstiprinājumu, jebkurā laikā var pārbaudīt katrā ražotnē izmantotās atbilstības kontroles metodes. Šādas pārbaudes parasti notiek reizi divos gados.
 9. SANKCIJAS PAR RAŽOŠANAS NEATBILSTĪBU
 9.1. Saskaņā ar šiem noteikumiem piešķirto transportlīdzekļa tipa apstiprinājumu var atsaukt, ja konstatē neatbilstību 8. punktā noteiktajām prasībām.
 9.2. Ja nolīguma puse atsauc apstiprinājumu, ko tā iepriekš piešķīrusi, tā nekavējoties par to informē pārējās nolīguma puses, kuras piemēro šos noteikumus, izmantojot paziņojuma veidlapu, kas atbilst paraugam šo noteikumu 1. pielikumā.
 10. PILNĪGA RAŽOŠANAS IZBEIGŠANA
 Ja apstiprinājuma turētājs pilnībā pārtrauc tāda transportlīdzekļa tipa ražošanu, kas apstiprināts saskaņā ar šiem noteikumiem, tas par to informē tipa apstiprinātāju iestādi, kura piešķīrusi apstiprinājumu, un tā savukārt nekavējoties par to informē pārējās nolīguma puses, kuras piemēro šos noteikumus, izmantojot paziņojuma veidlapu, kas atbilst paraugam šo noteikumu 1. pielikumā.
 11. PAR APSTIPRINĀJUMA TESTU VEIKŠANU ATBILDĪGO TEHNISKO DIENESTU, KĀ ARĪ TIPA APSTIPRINĀTĀJU IESTĀŽU NOSAUKUMI UN ADRESES
 Nolīguma puses, kuras piemēro šos noteikumus, paziņo Apvienoto Nāciju Organizācijas Sekretariātam to tehnisko dienestu nosaukumu un adresi, kas atbildīgi par apstiprināšanas testu veikšanu, kā arī to tipa apstiprinātāju iestāžu nosaukumu un adresi, kuras piešķir apstiprinājumu un kurām jānosūta veidlapas, kas apliecina apstiprinājuma piešķiršanu, paplašināšanu, atteikšanu vai atsaukšanu.
 (1) Kā noteikts Konsolidētās rezolūcijas par transportlīdzekļu konstrukciju (R.E.3) (dokuments TRANS/WP.29/78/Rev.2, 2. punkts) 2. iedaļā www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29resolutions.html.
 (2) 1958. gada nolīguma pušu pazīšanas numuri ir norādīti Konsolidētās rezolūcijas par transportlīdzekļu konstrukciju (R.E.3) 3. pielikumā, dokuments ECE/TRANS/WP.29/78/Rev.2/Amend.3 – www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29resolutions.html.
 1. PIELIKUMS
 2. PIELIKUMS
 APSTIPRINĀJUMA MARĶĒJUMA IZVIETOJUMS
 (skatīt šo noteikumu 4.4.–4.4.2. punktu)
 Šis transportlīdzeklim piestiprinātais apstiprinājuma marķējums rāda, ka attiecīgais transportlīdzekļa tips ir apstiprināts Beļģijā (E 6) attiecībā uz LDWS saskaņā ar Noteikumiem Nr. 130. Pirmie divi apstiprinājuma numura cipari norāda, ka apstiprinājums piešķirts saskaņā ar Noteikumu Nr. 130 prasībām to sākotnējā redakcijā.
 3. PIELIKUMS
 SAREDZAMĀ JOSLU MARĶĒJUMA IDENTIFIKĀCIJA
 1.
 Lai veiktu apstiprināšanas testu, kas minēts šo noteikumu 6.2.3. un 6.5. punktā, testa joslas platums ir lielāks par 3,5 m.
 2.
 Ja šajā pielikumā nav norādīts citādi, pieņem, ka saredzamie joslu marķējumi, kas norādīti 1. tabulā, ir balti.
 3.
 Tabula, kurā norādīti saredzamie joslu marķējumi, kas izmantojami apstiprināšanas testa veikšanai saskaņā ar šo noteikumu 6.2.3. un 6.5. punktu.
 1. tabula
 Izvietojums
 Valsts
 Platums
 Joslas kreisās malas marķējums
 Viduslīnija
 Joslas labās malas marķējums
 Joslas kreisās malas marķējums
 Viduslīnija
 Joslas labās malas marķējums
 Joslas platums Joslas platums
 Joslas platuma definīcija šajos noteikumos
 KANĀDA
 Viduslīnijas dzeltenas, labās malas līnijas baltas, kreisās malas līnijas dzeltenas
 KANĀDA
 Satiksmes plūsma pretējos virzienos
 Viduslīnijas dzeltenas, labās malas līnijas baltas, kreisās malas līnijas dzeltenas
 KANĀDA
 Satiksmes plūsma tajā pašā virzienā
 Viduslīnijas dzeltenas, labās malas līnijas baltas, kreisās malas līnijas dzeltenas
 KANĀDA
 Satiksmes plūsma pretējos virzienos, ja aizliegts mainīt joslas
 Viduslīnijas dzeltenas, labās malas līnijas baltas, kreisās malas līnijas dzeltenas
 KANĀDA
 Satiksmes plūsma pretējos virzienos, ja mainīt joslu atļauts tikai no vienas joslas
 Viduslīnijas baltas
 KANĀDA
 Kustības nepārtrauktību norādošas līnijas vietās, kur joslas apvienojas vai sadalās
 Baltas līnijas
 KANĀDA
 Vadošās līnijas
 DĀNIJA
 SOMIJA
 FRANCIJA
 Automaģistrāle (1)
 FRANCIJA
 Autoceļi (4 joslas vai 2 × 2 joslas)
 FRANCIJA
 (citi ceļi)
 VĀCIJA
 Otrās kategorijas ceļš
 VĀCIJA
 Automaģistrāle
 GRIEĶIJA
 ITĀLIJA
 Otrās kategorijas un vietējie ceļi
 ITĀLIJA
 Automaģistrāle
 ITĀLIJA
 Galvenie ceļi
 ĪRIJA
 JAPĀNA
 NĪDERLANDE
 NORVĒĢIJA
 PORTUGĀLE
 KRIEVIJAS FEDERĀCIJA
 Vairākas joslas katrā virzienā
 (pamatvariants)
 KRIEVIJAS FEDERĀCIJA
 Vairākas joslas katrā virzienā
 (1. variants ar joslu satiksmei pretējā virzienā)
 KRIEVIJAS FEDERĀCIJA
 Vairākas joslas katrā virzienā
 (2. variants ar joslu satiksmei pretējā virzienā)
 KRIEVIJAS FEDERĀCIJA
 Viena josla katrā virzienā
 (1. variants)
 KRIEVIJAS FEDERĀCIJA
 Viena josla katrā virzienā
 (2. variants)
 SPĀNIJA
 ZVIEDRIJA
 ŠVEICE
 APVIENOTĀ KARALISTE
 Automaģistrāle (1)
 APVIENOTĀ KARALISTE
 Divvirzienu brauktuve
 APVIENOTĀ KARALISTE
 Vienvirziena brauktuve (ātruma ierobežojums > 40 jūdzes stundā)
 (1) Izņemot noteiktas zonas (piemēram, uzbrauktuve, josla lēniem transportlīdzekļiem utt.).
 (*) Piezīme:
 Satiksmes ātruma ierobežojumam līdz 60 km/h
 a = 1...3 m; b = 3...9 m; a:b = 1:3;
 c = 3...6 m; d = 1...2 m; c:d = 3:1;
 e = 1 m; f = 2 m; e:f = 1:2
 Satiksmes ātruma ierobežojumam vairāk nekā 60 km/h
 a = 3...4 m; b = 9...12 m; a:b = 1:3;
 c = 6...9 m; d = 2...3 m; c:d = 3:1;
 e = 2 m; f = 4 m; e:f = 1:2


type: caselaw

text:
 12.1.2015
 RO
 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
 C 7/40
 Acțiune introdusă la 16 octombrie 2014 – PAN Europe şi Unaapi/Comisia
 (Cauza T-729/14)
 (2015/C 007/45)
 Limba de procedură: engleza
 Părțile
 Reclamante: Pesticide Action Network Europe (PAN Europe) (Bruxelles, Belgia) şi Unione nazionale associazioni apicoltori italiani (Unaapi) (Castel San Pietro Terme, Italia) (reprezentant: B. Kloostra, avocat)
 Pârâtă: Comisia Europeană
 Concluziile
 Reclamantele solicită Tribunalului:
 —
 anularea Deciziei Comisiei din 5 august 2014, Ares(2014)2589479, notificată reprezentantului reclamantelor la 6 august 2014 (denumită în continuare „decizia atacată”), ca răspuns la cererea privind reducerea limitelor maxime aplicabile reziduurilor (CMR) pentru substanța activă imidacloprid în ceea ce privește mierea, polenul și lăptișorul de matcă, formulată de reclamante la 10 ianuarie 2013 în temeiul articolului 6 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 396/2005 (1) (denumit în continuare „Regulamentul privind CMR”), și
 —
 obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.
 Motivele și principalele argumente
 În susținerea acțiunii, reclamantele invocă un motiv, întemeiat pe faptul că, prin adoptarea deciziei atacate, Comisia nu a acționat în conformitate cu Regulamentul privind CMR, în special cu articolul 3 și/sau coroborat cu articolul 14 alineatul (1) și cu articolul 14 alineatul (2) literele (a), (c) și (d) din Regulamentul privind CMR, acționând astfel în mod nelegal.
 —
 Reclamantele susțin că Regulamentul privind CMR prevede că Comisia ar trebui să țină seama de sănătatea animală atunci când decide cu privire la cererile de stabilire sau de modificare a unui CMR în temeiul articolului 7 din Regulamentul privind CMR. Comisia a decis, așadar, în mod nelegal să nu dea curs cererii reclamantelor de reducere a CMR pentru imidacloprid.
 —
 Reclamantele susțin, prin urmare, că, potrivit definiției CMR prevăzute la articolul 3 alineatul (2) litera (d) din Regulamentul privind CMR, aceste limite maxime aplicabile reziduurilor trebuie să fie stabilite pe baza „celui mai scăzut nivel de expunere care să permită protejarea tuturor consumatorilor vulnerabili” și pe baza „bunelor practici agricole” (BPA). Din articolul 3 alineatul (2) și din articolul 4 alineatul (1) al doilea paragraf, precum și din articolul 14 alineatul (2) literele (a) și (d) rezultă că Comisia ar fi trebuit să ia în considerare, la adoptarea deciziei atacate, cunoștințele științifice și tehnice disponibile privind efectele imidaclopridului asupra albinelor și coloniilor de albine. Din aceste dispoziții – și în special din articolul 14 alineatul (2) litera (d) din Regulamentul privind CMR – reiese de asemenea că – Comisia în mod nelegal nu a ținut seama în decizia atacată de Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 35/2014 al Comisiei (2), în calitate de decizie „privind modificarea utilizărilor produselor fitosanitare”.
 (1) Regulamentul (CE) nr. 396/2005 al Parlamentului European și al Consiliului din 23 februarie 2005 privind conținuturile maxime aplicabile reziduurilor de pesticide din sau de pe produse alimentare și hrana de origine vegetală și animală pentru animale și de modificare a Directivei 91/414/CEE a Consiliului (JO L 70, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 1, p. 129).
 (2) Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 485/2013 al Comisiei din 24 mai 2013 de modificare a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 540/2011 în ceea ce privește condițiile de autorizare a substanțelor active clotianidin, tiametoxam și imidacloprid și de interzicere a utilizării și a vânzării semințelor tratate cu produse de protecție a plantelor care conțin aceste substanțe active (JO L 139, p. 12).


type: legislation

text:
 Fontos jogi nyilatkozat
 |
 31995R2458
 Hivatalos Lap L 253 , 21/10/1995 o. 0001 - 0002
 A Bizottság 2458/95/EK Rendelete(1995. október 19.)egyes árucikkeknek a Kombinált Nómenklatúra szerinti besorolásárólAZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA,tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre,tekintettel a legutóbb az 1739/93/EK bizottsági rendelettel [1] módosított, a vám- és statisztikai nómenklatúráról, valamint a közös vámtarifáról szóló, 1987. július 23-i 2658/87/EGK tanácsi rendeletre [2] és különösen annak 9. cikkére,mivel az említett rendelethez mellékelt Kombinált Nómenklatúra egységes alkalmazása érdekében az e rendelet mellékletében említett árucikkek besorolására vonatkozóan intézkedéseket kell elfogadni;mivel a 2658/87/EGK rendelet megállapította a Kombinált Nómenklatúra általános értelmezési szabályait, és ezeket a szabályokat minden egyéb olyan nómenklatúrára is alkalmazni kell, amely részben vagy egészben a Kombinált Nómenklatúrán alapul, illetve azt további albontással egészíti ki, továbbá amelyet különös közösségi rendelkezések határoznak meg az árukereskedelemmel kapcsolatos tarifális és egyéb intézkedések alkalmazása céljából;mivel az említett általános szabályok értelmében az e rendelet mellékletében szereplő táblázat 1. oszlopában megnevezett árucikkeket a 3. oszlopban feltüntetett indoklásnak megfelelően a 2. oszlopban feltüntetett KN-kódok szerint kell besorolni;mivel indokolt, hogy a tagállamok vámhatóságai által a Kombinált Nómenklatúrába tartozó árucikkek besorolása tekintetében közzétett és e rendeletben létrehozott jogoknak meg nem felelő kötelező érvényű tarifális felvilágosításra a Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló, 1992. október 12-i 2913/92/EGK tanácsi rendelet [3] 12. cikke (6) bekezdésének rendelkezéseivel összhangban a jogosult még három hónapig hivatkozhasson;mivel az e rendeletben előírt intézkedések összhangban vannak a Vámkódexbizottság vám- és statisztikai nómenklatúrával foglalkozó részlegének véleményével,ELFOGADTA EZT A RENDELETET:1. cikkA mellékletben szereplő táblázat 1. oszlopában megnevezett áruk Kombinált Nómenklatúrán belüli besorolása ezentúl az említett táblázat 2. oszlopában feltüntetett megfelelő KN-kódok szerint történik.2. cikkA tagállamok vámhatóságai által közzétett és e rendelet által létrehozott jogoknak meg nem felelő kötelező érvényű tarifális felvilágosításra a 2913/92/EGK rendelet 12. cikke (6) bekezdésének rendelkezései szerint még három hónapig lehet hivatkozni.3. cikkEz a rendelet az Európai Közösségek Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő 21. napon lép hatályba.Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.Kelt Brüsszelben, 1995. október 19-én.a Bizottság részérőlMario Montia Bizottság tagja[1] HL L 167., 1995.7.21., 7. o.[2] HL L 256., 1987.9.7., 1. o.[3] HL L 302., 1992.10.19., 1. o.--------------------------------------------------MELLÉKLETÁrumegnevezés | KN-kód szerinti besorolás | Indoklás |(1) | (2) | (3) |A gépjárművek első és hátsó ülése töltőanyagának és alvázának állandó borítására szolgáló bevonat, amely a következőkből áll: ülőfelület, amelynek külső felülete főként szintetikus szövetből (poliészter) és műanyagból (PVC) áll. Rugalmas fémrúd található a belsejében,háttámla, amelynek külső felülete főként szintetikus szövetből (poliészter) és műanyagból (PVC) áll. Belül a következők találhatók:műanyag rögzítő elemekkel ellátott szalagok,gumiheveder, ésrugalmas fém rudak,fejtámla, amelynek külső felülete főként szintetikus szövetből (poliészter) és műanyagból (PVC) áll.A szövet belső oldalát poliamidhálóval borított vékony réteg habosított műanyag fedi, és a műanyagok hátoldalát akrilszövet borítja. | 94019080 | A besorolást a Kombinált Nómenklatúra 1. és 6. általános értelmezési szabályának rendelkezései, valamint a 9401, a 940190 és a 94019080 KN-kód megfogalmazása határozza meg. Ezt a borítást a 9401KN-kód által meghatározott ülések részének kell tekinteni. |--------------------------------------------------