type: legislation

text:
 31.10.2014
 SL
 Uradni list Evropske unije
 L 314/1
 IZVEDBENA UREDBA KOMISIJE (EU) št. 1164/2014
 z dne 31. oktobra 2014
 o spremembi Izvedbene uredbe Komisije (EU) št. 411/2014 o odprtju in upravljanju uvozne tarifne kvote Unije za sveže in zamrznjeno goveje in telečje meso s poreklom iz Ukrajine
 EVROPSKA KOMISIJA JE –
 ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije,
 ob upoštevanju Uredbe (EU) št. 1308/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o vzpostavitvi skupne ureditve trgov kmetijskih proizvodov in razveljavitvi uredb Sveta (EGS) št. 922/72, (EGS) št. 234/79, (ES) št. 1037/2001 in (ES) št. 1234/2007 (1) ter zlasti točk (a), (c) in (d) člena 187 Uredbe,
 ob upoštevanju naslednjega:
 (1)
 Uredba (EU) št. 374/2014 Evropskega parlamenta in Sveta (2) določa prednostne obravnave za leto 2014 glede carin za uvoz nekaterega blaga s poreklom iz Ukrajine. V skladu s členom 3 navedene uredbe se dovoli uvoz kmetijskih proizvodov iz Priloge III k navedeni uredbi v Unijo v okviru omejitev na podlagi tarifnih kvot iz navedene priloge.
 (2)
 Izvedbena uredba Komisije (EU) št. 411/2014 (3) je odprla in zagotovila upravljanje uvozne tarifne kvote Unije za goveje in telečje meso s poreklom iz Ukrajine do 31. oktobra 2014.
 (3)
 Uredba (EU) št. 374/2014 je bila spremenjena z Uredbo (EU) št. 1150/2014 Evropskega parlamenta in Sveta (4). Sprememba se nanaša predvsem na podaljšanje obdobja uporabe Uredbe (EU) št. 374/2014 do 31. decembra 2015 in določitev višine kvote za leto 2015. Zato je primerno spremeniti Izvedbeno uredbo (EU) št. 411/2014.
 (4)
 Ukrepi iz te uredbe so v skladu z mnenjem Odbora za skupno ureditev kmetijskih trgov –
 SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:
 Člen 1
 Sprememba Izvedbene uredbe (EU) št. 411/2014
 Izvedbena uredba (EU) št. 411/2014 se spremeni:
 1.
 člen 2 se nadomesti z naslednjim:
 „Člen 2
 Obdobje veljavnosti uvozne tarifne kvote
 1. Uvozna tarifna kvota iz člena 1(1) je odprta od 25. aprila do 31. decembra 2014 in od 1. januarja do 31. decembra 2015.
 2. Višina letne uvozne tarifne kvote za leto 2015 za zaporedno številko iz Priloge I se razdeli na štiri podobdobja:
 (a)
 25 % od 1. januarja do 31. marca;
 (b)
 25 % od 1. aprila do 30. junija;
 (c)
 25 % od 1. julija do 30. septembra;
 (d)
 25 % od 1. oktobra do 31. decembra.“
 ;
 2.
 člen 3 se spremeni:
 (a)
 naslov se nadomesti z naslednjim:
 „Zahtevki za uvozne pravice za kvotno obdobje 2014“;
 (b)
 v odstavku 8 se datum „31. oktobra 2014“ nadomesti z datumom „31. decembra 2014“;
 3.
 vstavi se naslednji člen 3a:
 „Člen 3a
 Zahtevki za uvozne pravice za kvotno obdobje 2015
 1. Zahtevki za uvozne pravice se vložijo v prvih sedmih dneh v mesecu pred posameznim podobdobjem iz člena 2(2).
 2. Ob vložitvi zahtevka za uvozne pravice se položi varščina v višini 6 EUR na 100 kilogramov neto teže.
 3. Vložniki zahtevkov za uvozne pravice ob prvem vloženem zahtevku za dano kvotno leto predložijo dokazilo, da so v 12 mesecih pred prvim zahtevkom uvozili količino govejega mesa z oznako KN 0201 ali 0202 sami ali da je bila uvožena v njihovem imenu v skladu z zadevnimi carinskimi predpisi (v nadaljnjem besedilu 'referenčna količina'). Podjetje, ki je nastalo z združitvijo podjetij, od katerih je vsako uvozilo referenčne količine, lahko navedene referenčne količine uporabi kot osnovo za svoj zahtevek.
 4. Skupna količina, ki jo zajema zahtevek za uvozne pravice, vložen v podobdobju veljavnosti uvozne tarifne kvote, ne sme preseči 25 % referenčne količine vložnika. Pristojni organi zavrnejo zahtevke, ki niso v skladu s tem pravilom.
 5. Države članice Komisijo do 14. dne v mesecu, v katerem se vložijo zahtevki, obvestijo o celotni količini proizvodov iz vseh zahtevkov, vključno z obvestili o ničnih zahtevkih, izraženi v kilogramih teže proizvoda.
 6. Uvozne pravice se dodelijo od 23. dne v mesecu, v katerem se vložijo zahtevki, in najpozneje do zadnjega dneva v navedenem mesecu.
 7. Kadar je zaradi uporabe koeficienta dodelitve iz člena 7(2) Uredbe (ES) št. 1301/2006 dodeljena količina manjša od količine iz zahtevka za uvozne pravice, se položena varščina v skladu z odstavkom 2 takoj sorazmerno sprosti.
 8. Uvozne pravice veljajo od prvega dne podobdobja, za katerega se vloži zahtevek, do 31. decembra 2015. Uvozne pravice niso prenosljive.“;
 4.
 člen 4 se spremeni:
 (a)
 naslov se nadomesti z naslednjim:
 „Izdaja uvoznih dovoljenj za kvotno obdobje 2014“;
 (b)
 v odstavku 8 se datum „31. oktobra 2014“ nadomesti z datumom „31. decembra 2014“;
 5.
 Vstavi se naslednji člen 4a:
 „Člen 4a
 Izdaja uvoznih dovoljenj za kvotno obdobje 2015
 1. Za sprostitev količin, dodeljenih v skladu z uvozno tarifno kvoto iz člena 1(1) v prosti promet, je treba predložiti uvozno dovoljenje.
 2. Zahtevki za uvozna dovoljenja zajemajo celotno količino dodeljenih uvoznih pravic. Obveznost iz člena 23(1) Delegirane uredbe Komisije (EU) št. 907/2014 (5) je treba izpolnjevati.
 3. Zahtevki za uvozna dovoljenja se lahko vložijo le v državi članici, v kateri je vložnik zahtevka zaprosil za uvozne pravice in jih pridobil v skladu z uvozno tarifno kvoto iz člena 1(1).
 4. Z vsako izdajo uvoznega dovoljenja se ustrezno zmanjšajo pridobljene uvozne pravice, varščina, ki je bila položena v skladu s členom 3a(2), pa se takoj sorazmerno sprosti.
 5. Uvozna dovoljenja se izdajo na zahtevek in na ime tržnega udeleženca, ki je pridobil uvozne pravice.
 6. Zahtevki za dovoljenje lahko vključujejo samo eno zaporedno številko. Lahko se nanašajo na več proizvodov z različnimi oznakami KN. V takih primerih se vse oznake KN in njihova poimenovanja navedejo v razdelkih 15 in 16 zahtevka za dovoljenje in samega dovoljenja.
 7. V zahtevkih za dovoljenje in uvoznih dovoljenjih je navedeno naslednje:
 (a)
 v razdelku 8 ime,Ukrajina' kot država porekla, polje,da' pa je označeno s križcem;
 (b)
 v razdelku 20 ena od navedb iz Priloge II.
 8. V vsakem dovoljenju je navedena količina za vsako oznako KN.
 9. Z odstopanjem od člena 5(3)(b) Uredbe (ES) št. 382/2008 veljajo uvozna dovoljenja 30 dni od dejanskega dne izdaje dovoljenja v smislu člena 22(2) Uredbe (ES) št. 376/2008. Rok veljavnosti uvoznih dovoljenj pa se izteče najpozneje 31. decembra 2015.
 (5) Delegirana uredba Komisije (EU) št. 907/2014 z dne 11. marca 2014 o dopolnitvi Uredbe (EU) št. 1306/2013 Evropskega parlamenta in Sveta v zvezi s plačilnimi agencijami in ostalimi organi, finančnim upravljanjem, potrditvijo obračunov, varščinami in uporabo eura (UL L 255, 28.8.2014, str. 18).“"
 ;
 6.
 člen 5 se nadomesti z naslednjim:
 „Člen 5
 Obveščanje Komisije za kvotno obdobje 2014
 1. Ne glede na drugi pododstavek člena 11(1) Uredbe (ES) št. 1301/2006 države članice obvestijo Komisijo:
 (a)
 najpozneje do 10. januarja 2015 o količinah proizvodov, vključno z obvestili o ničnih zahtevkih, za katere so bila v obdobju veljavnosti kvote izdana uvozna dovoljenja;
 (b)
 najpozneje do 30. aprila 2015 o količinah proizvodov, vključno z obvestili o ničnih zahtevkih, ki so zajete v neuporabljenih ali delno uporabljenih uvoznih dovoljenjih in ustrezajo razliki med količinami, označenimi na hrbtni strani uvoznih dovoljenj, in količinami, za katere so bila izdana dovoljenja.
 2. Najpozneje do 30. aprila 2015 države članice Komisijo obvestijo o količinah proizvodov, ki so bile dejansko sproščene v prosti promet v obdobju veljavnosti uvozne tarifne kvote za leto 2014.
 3. V primeru obveščanja iz odstavkov 1 in 2 je količina izražena v kilogramih.“;
 7.
 vstavi se naslednji člen 5a:
 „Člen 5a
 Obveščanje Komisije za kvotno obdobje 2015
 1. Ne glede na drugi pododstavek člena 11(1) Uredbe (ES) št. 1301/2006 države članice Komisijo najpozneje 10. dan v mesecu, ki sledi zadnjemu dnevu posameznega podobdobja, obvestijo o količinah, vključno z obvestili o ničnih zahtevkih, ki so zajete v uvoznih dovoljenjih, izdanih med navedenim podobdobjem.
 2. Ne glede na drugi pododstavek člena 11(1) Uredbe (ES) št. 1301/2006 države članice Komisijo obvestijo o količinah, vključno z obvestili o ničnih zahtevkih, ki so zajete v neuporabljenih ali delno uporabljenih uvoznih dovoljenjih in ustrezajo razliki med količinami, označenimi na hrbtni strani uvoznih dovoljenj, in količinami, za katere so bila dovoljenja izdana:
 (a)
 vključno z obvestili iz člena 3a(5) te uredbe v zvezi z zahtevki, vloženimi za zadnje podobdobje obdobja uvozne tarifne kvote za leto 2015;
 (b)
 za količine, ki v prvem obvestilu iz točke (a) še niso bile vključene, najpozneje do 30. aprila 2016.
 3. Najpozneje do 30. aprila 2016 države članice Komisijo obvestijo o količinah proizvodov, ki so bile dejansko sproščene v prosti promet v navedenem obdobju veljavnosti uvozne tarifne kvote.
 4. V primeru obveščanja iz odstavkov 1, 2 in 3 je količina izražena v kilogramih teže proizvoda.“;
 8.
 Priloga I se nadomesti z besedilom iz Priloge k tej uredbi.
 Člen 2
 Začetek veljavnosti in uporaba
 Ta uredba začne veljati dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.
 Uporablja se od 2. novembra 2014.
 Ta uredba je v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v vseh državah članicah.
 V Bruslju, 31. oktobra 2014
 Za Komisijo
 Predsednik
 José Manuel BARROSO
 (1) UL L 347, 20.12.2013, str. 671.
 (2) Uredba (EU) št. 374/2014 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. aprila 2014 o znižanju ali odpravi carinskih dajatev za blago s poreklom iz Ukrajine (UL L 118, 22.4.2014, str. 1).
 (3) Izvedbena uredba Komisije (EU) št. 411/2014 z dne 23. aprila 2014 o odprtju in upravljanju uvozne tarifne kvote Unije za sveže in zamrznjeno goveje in telečje meso s poreklom iz Ukrajine (UL L 121, 24.4.2014, str. 27).
 (4) Uredba (EU) št. 1150/2014 Evropskega parlamenta in Sveta o spremembi Uredbe (EU) št. 374/2014 o znižanju ali odpravi carinskih dajatev za blago s poreklom iz Ukrajine (UL L 313, 31.10.2014, str. 1).
 PRILOGA
 „PRILOGA I
 Ne glede na pravila za razlago kombinirane nomenklature besedilo poimenovanja proizvodov šteje za okvirno, saj je uporaba preferencialnega režima v tej prilogi določena z oznakami KN.
 Zaporedna številka
 Oznake KN
 Poimenovanje
 Uvozno obdobje
 Količina v tonah (neto teža)
 Veljavne carine
 (EUR/tono)
 09.4270
 0201 10 00
 0201 20 20
 0201 20 30
 0201 20 50
 0201 20 90
 0201 30 00
 0202 10 00
 0202 20 10
 0202 20 30
 0202 20 50
 0202 20 90
 0202 30 10
 0202 30 50
 0202 30 90
 Meso, goveje, sveže, ohlajeno ali zamrznjeno
 leto 2014
 leto 2015
 12 000
 12 000
 0“


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 10.3.2007
 HU
 Az Európai Unió Hivatalos Lapja
 C 56/26
 Az Elsőfokú Bíróság 2007. január 9-i ítélete – Kris Van Neyghem kontra az Európai Unió Régióinak Bizottsága
 (T-288/04. sz. ügy) (1)
 (Tisztviselők - Kinevezés - Besorolási és fizetési fokozatba történő besorolás - Illetményelszámolás - Elkésett panasz - Elfogadhatatlanság)
 (2007/C 56/52)
 Az eljárás nyelve: holland
 Felek
 Felperes: Kris Van Neyghem (Tirlemont, Belgium) (képviselő: D. Janssens ügyvéd)
 Alperes: az Európai Unió Régióinak Bizottsága (képviselő: P. Cervilla meghatalmazott, segítői: B. Wägenbaur és R. Van der Hout ügyvédek)
 Az ügy tárgya
 A Régiók Bizottsága 2003. március 26-i 87/03. sz., a felperest véglegesen a B5 besorolási fokozat 4. fizetési fokozatába besoroló határozatának megsemmisítése
 Az ítélet rendelkező része
 1)
 Az Elsőfokú Bíróság a keresetet, mint elfogadhatatlant, elutasítja.
 2)
 A költségek egészét az Európai Unió Régióinak Bizottsága viseli.
 (1) HL C 251., 2004.10.9.


type: other

text:
Skatteverkets rättsfallssammanställning 28/06 | FAR Online
 Regeringsrätten den 5 oktober 2006, mål nr 2283-05 Underprisöverlåtelse med förlust inom intressegemenskap.
 Regeringsrättens dom den 4 oktober 2006, mål nr 2704-04. Avsättning för gratifikationer
 Regeringsrättens dom den 5 oktober 2006, mål nr 3310-06 Verksamhetsavyttring
 Skatterättsnämndens förhandsbesked den 29 september 2006 Avdragsrätt för koncernbidrag till utländskt dotterföretag
 Skatterättsnämndens förhandsbesked den 6 oktober 2006 Andelsbyte, röstvillkoret
 Skatterättsnämndens förhandsbesked den 21 september 2006 Avdragsrätt för borgensprovision
 Skatterättsnämndens förhandsbesked den 29 september 2006 Vinstandelsstiftelse
 Skatterättsnämndens förhandsbesked den 22 september 2006 Skatteflyktslagen
 Skatterättsnämndens förhandsbesked den 29 september 2006 Gränsöverskridande koncernbidrag
 Skatteverkets rättsfallssammanställning 28/06
 Avdrag för kapitalförlust vid koncernintern överlåtelse av kapitaltillgång till underpris utan att detta är affärsmässigt motiverat medges till den del förlusten är verklig.
 Taxeringsår 2005-2007
 Skatterättsnämndens förhandsbesked har återgetts i rättsfallsprotokoll 6/2005 länk till förhandsbeskedet.
 Regeringsrätten fastställde Skatterättsnämndens förhandsbesked. Efter en utförlig genomgång av aktuella förarbeten kom domstolen fram till följande.
 ”Enligt Regeringsrättens mening kan begreppet kapitalförlust i 25 kap. 8 § 2 IL inte ges en annan innebörd än i andra bestämmelser i IL (jfr 2 kap. 1 § och 25 kap. 3 §). Med tillämpning av det synsätt som redovisats i prop. 1999/2000:2 (del 2 s. 298) skall därför kapitalförlusten enligt 25 kap. 8 § bestämmas med utgångspunkt i att den i målet aktuella fastigheten avyttrats mot en ersättning som motsvarar marknadsvärdet. Med ”ersättning” i paragrafens andra punkt kan inte gärna avses annat än samma ersättning, dvs. ett belopp motsvarande marknadsvärdet.”
 Avdrag för avsättning för gratifikationer till anställda
 Taxeringsår 1999
 Bolaget delar ut gratifikationer till sina anställda när de uppnått viss tids anställningstid inom koncernen. Gratifikationssystemet ingår i och utgör en del av anställningsavtalet med de anställda. Gratifikationerna betalas ut efter 15 års anställning (10 procent av prisbasbeloppet), 25 år (en månadslön), 40 år (två månadslöner) och 50 år (tre månadslöner). För räkenskapsåret 1998 har bolaget gjort en avsättning på 17,1 mkr för upplupna gratifikationer, vilket avdrag yrkas för. Bolaget har beräknat vilken gratifikation som kan utfalla för varje enskild anställd med hänsyn till ålder, uppnådd tjänstgöringstid och kvarvarande möjlig tjänstgöringstid. Beräkningen av den upplupna gratifikationskostnaden har gjorts utifrån gällande lön och sociala avgifter. I beräkningen har hänsyn tagits till sannolikheten för att den anställde stannar kvar i koncernen.
 Skatteverket anförde att bolaget inte ska medges avdrag eftersom gratifikationerna utgör lön och det inte är fråga om skuld för intjänad lön.
 Regeringsrätten begärde ett yttrande från Bokföringsnämnden (BFN) som anförde bl.a. följande.
 ”Av ÅRL och principerna i RR 16 följer att för att en avsättning skall göras skall företaget ha en förpliktelse som inte motsvaras av en likvärdig motprestation.
 Genom utfästelsen till personalen i anställningsavtalet att betala ut gratifikationerna föreligger en förpliktelse. För tid som arbetats har företaget redan erhållit motprestation. En avsättning skall därför göras om det är troligt att ett utflöde av resurser krävs och en tillförlitlig uppskattning av beloppet kan göras. För den tid som de anställda ytterligare stannar i företagets tjänst har företaget en förpliktelse som motsvaras av en likvärdig motprestation. För den delen av förpliktelsen skall därför ingen avsättning göras. BFN finner att i det nu aktuella fallet har företaget en förpliktelse som skall föranleda en avsättning. Den bedömningen överensstämmer även med vad som numera utvecklats i RR 29. Sannolikheten för att en person inte är kvar i tjänst har beaktats vid beräkningen av avsättningens storlek och avsättningen motsvarar endast beräknad ersättning för redan utförda tjänster (den upplupna gratifikationskostnaden). Det är sannolikt att företaget kommer att infria förpliktelsen och beloppets storlek kan med rimlig grad av sannolikhet fastställas.
 Sammanfattningsvis finner BFN att avsättningen för gratifikationer överensstämmer med god redovisningssed.”
 Regeringsrätten konstaterade: ”Av 24 § kommunalskattelagen (1928:370) och punkt 1 tredje stycket av anvisningarna till samma paragraf (jfr numera 14 kap. 2 § inkomstskattelagen (1999:1229)) följer att bolaget har rätt till det yrkade avdraget om den avsättning som gjorts är förenlig med god redovisningssed.” Regeringsrätten gjorde samma bedömning som BFN och avslog därför Skatteverkets överklagande.
 Ordalydelsen i 38 kap. 2 § 1 IL om att avyttringen ska avse ”samtliga tillgångar” i näringsverksamheten eller i en verksamhetsgren har inte tillmäts någon självständig betydelse. I stället tillämpas den allmänna definitionen av begreppet verksamhetsgren i 2 kap. 25 kap. IL, dvs. det som avyttras ska avse sådan del av en rörelse som lämpar sig för att avskiljas till en självständig rörelse.
 Inkomsttaxering 2007-2009
 Regeringsrätten fastställde Skatterättsnämndens förhandsbesked, se referat i rättsprotokoll nr 18/2006, med följande motivering.
 ”Regeringsrätten finner liksom Skatterättsnämnden att avyttringen avser en verksamhetsgren enligt den allmänna definitionen i 2 kap. 25 § IL och att den i 38 kap. 2 § 1 angivna förutsättningen för att behandla avyttringen som en verksamhetsavyttring är uppfylld. Nämndens förhandsbesked skall därför fastställas.”
 Ett svenskt moderbolag medges avdrag för utgivet koncernbidrag till ett nederländskt dotterföretag i samband med dotterföretagets likvidation. Avdrag medges högst med ett belopp motsvarande dotterföretagets förlust. Denna ska bestämmas till det lägsta belopp som framkommer vid en beräkning enligt nederländska regler respektive svenska regler.
 Taxeringsåren 2006-2009
 X AB är moderföretag i en koncern som bedriver verksamhet genom helägda dotterföretag i Sverige, Danmark, Finland, Norge, Tyskland och Nederländerna. De utländska dotterföretagen, som visar underskott avseende beskattningsåret 2005, räknar med att underskotten kommer att fortsätta under kommande år. Moderföretaget har för avsikt att lämna koncernbidrag till de utländska dotterföretagen för att täcka underskotten. Ett koncernbidrag är skattepliktig inkomst för dotterföretagen i Danmark, Finland och Norge medan så inte är fallet för bidrag till dotterföretagen i Nederländerna och Tyskland.
 Förutsättningarna för avdrag för koncernbidrag mellan moderföretaget och de utländska dotterföretagen brister eftersom dotterföretagen, som inte är skattskyldiga i Sverige för den näringsverksamhet som bidraget hänför sig till, enligt 35 kap. 2 och 2 a §§ inkomstskattelagen (1999:1229) inte kan behandlas som helägda dotterföretag vid tillämpningen av bestämmelserna.
 Frågan är om en prövning mot reglerna om etableringsfriheten i artiklarna 43 och 48 EG-fördraget (EG) och artiklarna 31 och 34 i avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet av den 2 maj 1992 (EGT L1, 1994, s. 3, SÖ 1993:24, nedan kallat EES-avtalet) leder till att avdrag ändå skall medges.
 ”X AB medges avdrag för koncernbidrag endast såvitt avser bidrag till dotterföretaget Y vid dess likvidation. Avdraget bestäms till det lägsta av beloppen som framkommer vid en beräkning av underskottet enligt svenska och nederländska regler.”
 ”Nämnden gör följande bedömning.
 Av EG-domstolens praxis framgår att en prövning av om en nationell bestämmelse strider mot EES-avtalet skall för EU:s medlemsstater göras på samma sätt som vid en prövning mot EG-fördraget (se t.ex. mål C-452/01, Ospelt och Schlösse Weissenberg, REG 2003 s. I-9743 punkterna 23-32).
 När det gäller sakfrågan har EG-domstolen prövat ett krav motsvarande det som redovisats avseende koncernbidragsreglerna i de brittiska bestämmelserna för resultatutjämning inom en koncern (mål C-446/03, Marks & Spencer, REG 2005 s. I-10837). När domen behandlas i fortsättningen används enligt den svenska översättningen av domen begreppen vinster och förluster i stället för överskott och underskott.
 Bestämmelserna innebar i korthet att en förlust som uppstod i ett bolag inom en koncern kunde utnyttjas av ett annat bolag inom koncernen genom att rätten till avdrag för förlusten fick överföras till och utnyttjas mot vinster i det senare bolaget (koncernavdrag). Möjligheterna till koncernavdrag avseende förlust som uppkommit i ett utländskt koncernbolag begränsades dock av att fråga var om förlust i en bolagets filial etablerad i Förenade kungariket och att det bolag som yrkade koncernavdrag hade vinst som skulle tas till beskattning i Förenade kungariket.
 I Marks & Spencer-målet hade ett moderbolag i Förenade kungariket yrkat avdrag för förluster som uppkommit i dotterbolag hemmahörande i Belgien, Tyskland och Frankrike. EG-domstolen konstaterade att ett system som generellt utesluter möjligheterna till gränsöverskridande resultatutjämning kan utgöra ett hinder för moderbolaget att utöva sin etableringsfrihet genom att bolaget avskräcks från att bilda dotterbolag i andra medlemsstater. En sådan inskränkning är bara tillåten om syftet med den är legitimt och överensstämmer med fördraget och om den kan motiveras av tvingande hänsyn till allmänintresset (punkterna 33-35).
 Domstolen fann att de prövade bestämmelserna uppfyllde dessa krav och att de även var ägnade att säkerställa att det eftersträvade syftet uppnåddes. Därvid hänvisade domstolen till tre berättigandegrunder (punkterna 42-51).
 För det första ansågs säkerställandet av fördelningen av beskattningsrätten mellan medlemsstaterna kräva att ett och samma lands skatteregler tillämpas på såväl vinster som förluster. Om bolagen gavs en valmöjlighet beträffande var deras förluster skall beaktas skulle den välavvägda fördelningen av beskattningsrätten mellan medlemsstaterna allvarligt äventyras. För det andra hänvisade domstolen till att bestämmelserna undanröjde risken för att förlusterna beaktas två gånger. För det tredje framhöll domstolen att bestämmelserna också undanröjde risken för skatteundandragande bestående i att överföringen av förluster organiseras på ett sådant sätt inom koncernen att den riktas till bolag som är hemmahörande i de medlemsstater som tillämpar de högsta skattesatserna och i vilka värdet på förlusterna ur skattesynpunkt följaktligen är högst.
 En ytterligare förutsättning för att kunna godta bestämmelser som utgör hinder för etableringsfriheten är att bestämmelserna inte går utöver vad som är nödvändigt för att uppnå de syften som eftersträvas. Enligt domstolen gick den inskränkande åtgärden som var i fråga i Marks & Spencer-målet i princip utöver vad som var nödvändigt för att uppnå det huvudsakliga syfte som eftersträvades i en situation där
 – ett dotterbolag med hemvist i utlandet har uttömt de möjligheter som erbjuds i dess hemviststat att beakta förluster under det beskattningsår som avdragsyrkandet avser och beträffande tidigare beskattningsår, i förekommande fall genom en överföring av förluster till en utomstående eller genom att nämnda förluster kvittas mot vinster som uppkommit i dotterbolaget under tidigare beskattningsår, och
 – det inte finns någon möjlighet att förlusterna i det utländska dotterbolaget skulle kunna utnyttjas i dess hemviststat för framtida beskattningsår, vare sig av dotterbolaget självt eller av en utomstående, vilket särskilt gäller vid en överlåtelse av dotterbolaget till den utomstående parten (punkten 55).
 Enligt EG-domstolen strider det mot artiklarna 43 och 48 EG att en medlemsstat inte tillåter ett moderbolag med hemvist där som visar att det uppfyller nämnda villkor att få avdrag för förluster som uppkommit i dess utländska dotterbolag (punkten 56).
 Resultatutjämningen i det svenska systemet med koncernbidrag skiljer sig från koncernavdragen bl.a. genom att ett koncernbidrag skall dras av hos givaren och tas upp hos mottagaren oavsett om företagen redovisar överskott eller underskott innan hänsyn tas till bidraget det aktuella året. Enligt nämndens mening får dock regelsystemen principiellt anses så likartade att domen i Marks & Spencer-målet kan ge vägledning för bedömningen av det nu förevarande ärendet.
 Utgångspunkten för prövningen av om rätt till avdrag för koncernbidrag föreligger är att det skall täcka ett underskott i ett dotterföretag med hemvist i en annan medlemsstat än Sverige eller annan stat inom EES och att underskottet uppkommit enligt det landets regler.
 Avgörande för bedömningen blir då om X AB kan anses ha visat att respektive dotterföretag har uttömt möjligheten att utnyttja förlusterna enligt vad som angetts ovan.
 Bolagets inställning är att de villkor som domstolen uppställer är uppfyllda 1) om koncernbidraget beskattas i det mottagande dotterföretagets hemviststat och därmed genom kvittning eliminerar dotterföretagets förlust, 2) när rätten att utnyttja förlusterna upphör, 3) om det inom överskådlig tid (2-3 år) inte finns möjlighet att utnyttja förlusterna eller 4) i samband med dotterföretagets likvidation.
 Skatteverket å sin sida menar att samtliga förutsättningar i reglerna om koncernbidrag skall vara uppfyllda även i det fall det mottagande dotterföretaget är utländskt och inte skattskyldigt i Sverige. Det innebär att koncernbidrag inte kan ges med avdragsrätt till dotterföretagen i Nederländerna och Tyskland eftersom bidragen för dessa företag inte utgör skattpliktig intäkt. Den omständigheten att ett koncernbidrag utgör skattepliktig intäkt hos det mottagande dotterföretaget och därmed eliminerar ett underskott hos detta betyder enligt Skatteverkets uppfattning emellertid inte i sig att alla möjligheter till förlustutjämning har uttömts i dotterföretagets hemviststat.
 Enligt nämnden skall EG-domstolens dom förstås så att bedömningen av om ett moderbolag har rätt till koncernavdrag för en förlust i det enskilda fallet skall göras med utgångspunkt i en prövning av förhållandena i dotterbolagets hemviststat innan överföringen av koncernavdraget görs. Endast om det då står klart att det inte finns någon möjlighet att utnyttja förlusten är förutsättningarna för att moderbolaget skall få koncernavdrag uppfyllda.
 En prövning av ett svenskt moderföretags rätt till avdrag för koncernbidrag till ett dotterföretag med hemvist i en annan medlemsstat eller en annan stat inom EES skall göras efter samma principer. Det innebär att avdrag kan medges bara om möjligheter saknas i det enskilda fallet att utnyttja det utländska dotterföretagets underskott i dotterföretagets hemviststat det aktuella beskattningsåret eller något framtida beskattningsår. Nämnden anser vidare att det i en sådan situation saknas skäl att göra avdragsrätten beroende av om koncernbidraget beskattas hos det utländska dotterföretaget eller ej.
 Av EG-domstolens dom får vidare anses följa att förutsättningen att det inte längre finns någon möjlighet att utnyttja en förlust i dotterbolagets hemviststat är uppfylld i ett fall då ett utländskt dotterbolag likvideras. Det innebär att moderbolaget i en sådan situation har rätt till koncernavdrag för förlusten.
 X har anfört att det nederländska dotterföretaget Y skall likvideras. Moderföretaget har därför rätt till avdrag för koncernbidrag till dotterföretaget det beskattningsår då företaget till följd av likvidationen inte längre kan utnyttja underskottet. I övriga fall då koncernbidrag skall ges till utländska dotterföretag kan X inte anses ha visat att rätt till avdrag för koncernbidrag föreligger.
 Av det anförda framgår att avdrag för koncernbidrag till utländskt dotterföretag för att täcka ett underskott som uppkommit i det senare företaget kan medges i vissa situationer. En tillkommande fråga är om underskottet, som en förutsättning för koncernbidragets och därmed också avdragets storlek, skall beräknas enligt svenska regler eller enligt reglerna i den medlemsstat eller annan stat inom EES där dotterföretaget är hemmahörande.
 Grunden för koncernbidraget liksom för avdraget är som ovan nämnts att ett underskott föreligger som inte kan utnyttjas enligt reglerna i dotterbolagets hemviststat. Härav följer att det inte bör komma ifråga att få avdrag med ett belopp som överstiger ett sålunda bestämt underskott. Något skäl att avdraget skall kunna överstiga ett belopp motsvarande det som underskottet kan beräknas till enligt svenska regler föreligger enligt nämndens mening inte heller. Avdrag skall därför medges med det lägsta av de två beloppen.
 I den mån ansökan inte besvarats avvisas den.”
 Skatteverket har överklagat förhandsbeskedet och yrkat att avdrag inte ska medges för bidraget till dotterföretaget Y och fastställelse av förhandsbeskedet i övrigt.
 Sådana särskilda skäl som anges i 48 a kap. 8 § 1 st. andra meningen IL beträffande det s.k. röstvillkoret har ansetts föreligga.
 Inkomsttaxering 2007
 Sökanden (en fysisk person) äger aktier i M AB (M). Aktierna är noterade på Stockholmsbörsen.
 L, vars aktier är noterade på X-börsen och som verkar i samma bransch som M, avser ta över M. Innehavarna av aktier och konvertibler i M ska därför erbjudas att överlåta dessa till L i utbyte mot en kombination av aktier i L och kontanter. Erbjudandet är villkorat av att L får in mer än 90 procent av aktierna i M.
 Efter övertagande av M ska L:s och M:s nordiska verksamheter samordnas. L avser därför att så snart som möjligt efter övertagandet genom ett antal koncerninterna transaktioner slutligen låta aktierna i M förvärvas av ett finskt dotterbolag till ett svenskt holdingbolag inom den nya koncernen. Holdingbolaget, som kommer att bli moderbolag för bolagen i Norden, skall utöva viss gemensam verksamhet för sina dotterbolag. Vidare avses M:s norska dotterbolag förvärva aktierna i L:s norska dotterbolag.
 Om omstruktureringen inte kan genomföras under år 2006 finns det en risk att L kan komma att drabbas av negativa skattekonsekvenser. Alternativet – att uppskjuta den ett år – skulle vara affärsmässigt ofördelaktigt.
 Sökanden avser att under år 2006 byta aktier i M mot aktier i L och viss del kontant. Kapitalvinst kommer att uppstå på de avyttrade aktierna. Fråga är om omstruktureringen av aktieinnehavet i M inom L-koncernen såsom den redovisas i ärendet är sådana omständigheter som utgör särskilda skäl enligt 48 a kap. 8 § första stycket andra meningen IL.
 ”De omständigheter som redovisas i ärendet utgör sådana särskilda skäl som anges i 48 a kap. 8 § första stycket andra meningen inkomstskattelagen (1999:1229), IL.”
 Efter att ha lämnat den ovan intagna redogörelsen för omständigheterna och frågan i ärendet gjorde nämnden följande bedömning.
 ”L:s vidareöverlåtelse av aktierna i M medför att det s.k. röstvillkoret i 48 a kap. 8 § första stycket första meningen IL inte är uppfyllt. Villkoret innebär att det köpande företaget skall inneha andelar i det avyttrade företaget med röstmajoritet vid utgången av det kalenderår under vilket andelsbytet sker. Om särskilda skäl medfört att det köpande företaget avyttrat andelar i det andra företaget är det enligt andra meningen i det stycket dock tillräckligt att det köpande företaget har haft andelar med sådan majoritet vid någon tidpunkt efter andelsbytet under kalenderåret.
 Röstvillkoret har alltså utformats som en huvudregel från vilken undantag kan göras om det föreligger särskilda skäl. I förarbetena anges emellertid att röstvillkoret bör införas som ett led i att motverka skatteundandraganden, vilket innebär att undantaget kan uppfattas som en huvudregel. Utöver ett exempel på när särskilda skäl kan anses föreligga ger förarbetena ingen ytterligare ledning för tillämpning av bestämmelsen (jfr prop. 1998/99:15 s. 188 f.). Det tyder på att lagstiftaren avsett att undantagsregeln bör kunna ges en vid tillämpning när skatteundandragande inte är för handen.
 Vid tillämpning av röstvillkoret skall även beaktas att bestämmelserna i 48 a kap. IL om framskjuten beskattning vid andelsbyten är en del av genomförandet av fusionsdirektivet, 90/434/EEG, i svensk rätt. Det innebär att en tillämpning av bestämmelserna måste vara förenlig med fusionsdirektivet. Till skillnad från de svenska reglerna innehåller fusionsdirektivet inte något krav på att röstmajoritet i det förvärvade företaget skall föreligga vid kalenderårets utgång (jfr artikel 2 d). Upprätthållandet av ett sådant krav synes enligt direktivet endast kunna motiveras av att andelsbytet används för skatteflykt eller skatteundandragande (jfr artikel 11.1 a).
 Med hänsyn till det anförda finner nämnden att sådana särskilda skäl som avses i 48 a kap. 8 § första stycket andra meningen IL får anses föreligga. Det är således tillräckligt att L innehaft aktier med röstmajoritet i M vid någon tidpunkt efter andelsbytet under kalenderåret.”
 Kommunägt aktiebolag har medgetts avdrag för utgiven borgensprovision till ägaren.
 Taxeringsår 2005
 X kommun äger, via ett annat aktiebolag, Y AB. Kommunen har gått i borgen för bolagets lån och för detta har bolaget betalat borgensprovision till kommunen. Vid 2005 års taxering har Skatteverket vägrat bolaget avdrag för denna kostnad.
 Allmänna ombudet har ansökt om förhandsbesked och frågat om den borgensprovision som bolaget betalat ska dras av som en kostnad i bolagets näringsverksamhet. Till stöd för att kostnaden inte ska få dras av har Allmänna ombudet åberopat rättsfallen RÅ 1981 Aa 25 och RÅ83 1:82.
 ”Den borgensprovision Y AB betalat X kommun som ersättning för att kommunen gått i borgen för bolagets lån skall dras av som en kostnad i bolagets näringsverksamhet.”
 Parterna är eniga om att kommunens borgensåtagande och den provision som aktiebolaget har betalat till kommunen för detta åtagande skett på affärsmässiga villkor. Att bolaget mot bakgrund härav har rätt till avdrag för kostnaden avseende provisionsbetalningen har stöd i praxis (RÅ 1966 not. 842). De åberopade avgörandena från Regeringsrätten innebär enligt nämnden inte en ändring av gällande rätt i aktuellt hänseende.”
 Allmänna ombudet har överklagat förhandsbeskedet.
 Även Kammarrätten i Göteborg har i en dom 2006-03-14, mål nr 764-05, medgett ett kommunalt bolag avdrag för liknande provision till sin ägare. Domen, som överklagats till Regeringsrätten, har refererats i rättsfallssammanställning 10/06, länk till dokumentet.
 En sammanläggning av två vinstandelsstiftelser – som innebär att den ena överför alla tillgångar till den andra och att de andelsberättigade personerna i den första stiftelsen under oförändrade villkor blir andelsberättigade i den andra stiftelsen – medför inte att de nämnda personerna ska beskattas omedelbart. Beskattning ska ske först när utbetalning sker från den övertagande stiftelsen.
 E är anställd i A AB (A) och har andelar i A vinstandelsstiftelse, A-stiftelsen. En sammanläggning av stiftelsen med en annan vinstandelsstiftelse, P-stiftelsen, planeras. Sammanläggningen innebär i korthet att A-stiftelsens förmögenhet görs likvid, skattas av och överförs till P-stiftelsen, att andelsägarna i A-stiftelsen i stället blir andelsägare i P-stiftelsen samt att A-stiftelsen upplöses. P-stiftelsen kommer att tillämpa samma regler för utbetalning till andelsägarna som gäller för A-stiftelsen. Frågan är om sammanläggningen av A-stiftelsen med P-stiftelsen medför några skattekonsekvenser för andelsägarna i A-stiftelsen.
 ”E skall beskattas först när utbetalning sker från P-stiftelsen.”
 ”Enligt 10 kap. 8 § inkomstskattelagen (1999:1229) gäller att inkomster skall tas upp som intäkt det beskattningsår då de kan disponeras eller på annat sätt kommer den skattskyldige till del.
 Sammanläggningen av A-stiftelsen med P-stiftelsen medför inte att E förfogar över sin andel av medlen i A-stiftelsen så att någon inkomst skall anses ha kommit honom till del.”
 Förhandsbeskedet överensstämmer med Skatteverkets uppfattning och överklagas inte. Jämför även med RÅ 1977 Aa 174 a.
 Skatteflyktslagen förhindrade avdrag för koncernbidrag
 AB X och AB Y har genom ett aktieägaravtal kommit överens om en sammanläggning av produktion och distribution av av produkter. Som en följd härav bildade bolagen AB Z. AB Z förvärvade därefter samtliga aktier i AB A och AB B från AB X respektive AB Y.
 Fördelningen av ägandet i AB Z har organiserats enligt följande. AB X innehar aktier som motsvarar 90,9 procent av aktiekapitalet och 64,9 procent av rösterna, medan AB Y innehar aktier som motsvarar resterande del av kapitalet och rösterna i bolaget. I aktieägaravtalet har parterna vidare slagit fast bl.a. att beslut i övergripande frågor normalt ska fattas i enighet samt att utdelning i förekommande fall ska ske enligt röstetalet.
 AB X frågade följande.
 1. Är AB X som ägare av 90,9 procent av aktierna i AB Z att anse som moderföretag till detta bolag i den mening som avses i 35 kap. 2 § inkomstskattelagen, IL (innebärande förutsättningar att med skattemässig verkan lämna och erhålla koncernbidrag från AB Z och dess helägda dotterbolag)?
 2. Om fråga ett besvaras jakande; Föranleder en tillämpning av lagen mot skatteflykt en annan bedömning?
 Att AB X är att anse som moderföretag i den mening som avses i 35 kap. 2 § IL följer av praxis (RÅ 2002 ref. 24).
 AB X gör i frågan huruvida lagen mot skatteflykt är tillämplig på förfarandet gällande att omständigheterna i detta ärende skiljer sig från dem som var aktuella i RÅ 2002 ref. 24. Framförallt betonas att det överenskomna ägandet inte skall förändras. Varken den skillnaden eller omständigheterna i övrigt föranleder nämnden till annan bedömning än att de i 2 § lagen mot skatteflykt angivna rekvisiten är uppfyllda även i detta fall (jfr även Regeringsrättens dom den 2 juni 2006, mål nr 6265-04).”
 Skatteverket har yrkat att Regeringsrätten ska fastställa fråga 2 i förhandsbeskedet.
 Koncernbidrag från svenskt dotterföretag till finländskt moderföretag fick inte dras av
 T Oyj äger samtliga aktier i TP AB som i sin tur äger samtliga aktier i TS AB. Moderföretaget har underskott som fastställts vid beskattningen i Finland. Såväl TP AB som TS AB har för avsikt att ge koncernbidrag till T Oyj i syfte att utjämna detta underskott. Sådana koncernbidrag är skattepliktig inkomst för moderföretaget i Finland.
 Förutsättningarna för avdrag för koncernbidrag mellan dotterföretagen och det finska moderföretaget brister eftersom moderföretaget, som inte är skattskyldigt i Sverige för den näringsverksamhet som bidraget hänför sig till, enligt 35 kap. 2 och 2 a §§ IL inte kan behandlas som ett moderföretag vid tillämpningen av bestämmelserna.
 Frågan var om en prövning mot reglerna om etableringsfriheten i artiklarna 43 och 48 EG-fördraget (EG) kan leda till att avdrag ändå ska medges. Nämnden svarade nej och gjorde följande bedömning:
 ”T Oyjs innehav av dotterföretag i Sverige utgör en sådan etablering som omfattas av artikel 43 EG (jfr artikel 48). En skillnad i behandling av dotterföretag med hemvist i landet beroende på om moderföretaget hör hemma här eller ej utgör ett hinder för etableringsfriheten som i princip är förbjudet enligt artikel 43 EG (jfr mål C-324/00, Lankhorst-Hohorst, REG 2002 s. I-9977 punkten 32). Det skattskyldighetsvillkor som uppställs i reglerna om koncernbidrag innebär att dotterföretagen till T Oyj missgynnas vid en jämförelse med svenska dotterföretag till ett svenskt moderföretag. Reglerna om koncernbidrag gör att det blir mindre attraktivt för företag med hemvist i andra medlemsstater att etablera dotterföretag i Sverige än för svenska företag. Skattskyldighetsvillkoret utgör därmed ett hinder för etableringsfriheten.
 Frågan är om detta hinder kan motiveras.
 EG-domstolen har prövat ett motsvarande kra i de brittiska bestämmelserna för resultatutjämning inom en koncern (mål C-446/03, Marks & Spencer, REG 2005 s. I-10837). När domen behandlas i fortsättningen används enligt den svenska översättningen av domen begreppen vinster och förluster i stället för överskott och underskott.
 För det första ansågs säkerställandet av fördelningen av beskattningsrätten mellan medlemsstaterna kräva att ett och samma lands skatteregler tillämpas på såväl vinster som förluster. Om bolagen gavs en valmöjlighet beträffande var deras förluster skall beaktas skulle den välavvägda fördelningen av beskattningsrätten mellan medlemsstaterna allvarligt äventyras. För det andra hänvisade domstolen till att bestämmelserna undanröjde risken för att förlusterna beaktas två gånger. För det tredje framhöll domstolen att bestämmelserna också undanröjde risken för skatteundandragande bestående i att överföring av förluster organiseras på ett sådant sätt inom koncernen den riktas till bolag som är hemmahörande i de medlemsstater som tillämpar de högsta skattesatserna och i vilka värdet på förlusterna ur skattesynpunkt följaktligen är högst.
 En ytterligare förutsättning för att kunna godta bestämmelser som utgör hinder för etableringsfriheten är att bestämmelserna inte går utöver vad som är nödvändigt för att uppnå de syften som eftersträvas. Enligt domstolen gick den inskränkande åtgärden som var ifråga i Marks & Spencer-målet i princip utöver vad som var nödvändigt för att uppnå det huvudsakliga syfte som eftersträvades i en situation där
 Av Marks & Spencer-målet följer således att ett moderbolag som etablerat dotterbolag i andra medlemsstater i undantagsfall har rätt att dra av förluster som uppkommit i dessa dotterbolag. En sådan rätt föreligger dock endast om möjligheten att utnyttja dessa förluster i dotterbolagsstaten är helt uttömda.
 I det här aktuella fallet skall ett koncernbidrag ges från svenska dotterföretag till ett finskt moderföretag vilket principiellt är detsamma som att överföra moderföretagets förluster till de svenska dotterföretagen. Frågan är om slutsatserna i Marks & Spencer-målet är giltiga även i detta fall.
 Om en skyldighet till förlustutjämning över gränserna, motsvarande den som anges i Marks & Spencer-målet, skulle gälla när förluster inte kan utnyttjas i moderbolagsstaten, skulle möjlighet öppnas för koncerner med dotterbolag i flera länder att välja i vilket av dessa länder förlusterna skall dras av. Av Marks & Spencer-målet framgår att EG-domstolen anser det motiverat att en sådan valmöjlighet motverkas.
 Frågan om en medlemsstat där ett utländskt företag genomför en sekundär etablering är skyldigt att vid beskattningen av denna etablering medge avdrag för förluster som uppkommit i företagets hemland har vidare prövats av EG-domstolen i mål C-250/95, Futura, REG 1997 s. I-2471. Målet gällde etablering genom fast driftställe i en annan medlemsstat. Med hänvisning till den skatterättsliga territorialitetsprincipen godtog EG-domstolen att den medlemsstat där det fasta driftstället var beläget vägrade avdrag för förluster i den verksamhet som bedrevs i det land där bolaget var hemmahörande eftersom inkomster från denna verksamhet inte beskattades i den stat där det fasta driftstället fanns (punkterna 21-22). Någon anledning att anta att domstolen inte skulle ha haft samma synsätt om det i stället gällt en etablering genom ett dotterbolag föreligger enligt nämndens mening inte.
 Med hänsyn till det anförda anser nämnden att den skyldighet till gränsöverskridande förlustutjämning som följer av EG-domstolens praxis inte kan anses gå längre än till den situation som var föremål för prövning i Marks & Spencer-målet, dvs. överföring av förluster från utländska dotterbolag till ett inhemskt moderbolag.
 Härav följer att ett förbud mot avdrag i den aktuella situationen kan rättfärdigas, varför avdragsförbudet inte strider mot EG-fördraget.”
 Tre ledamöter var skiljaktiga. De ansåg att det svenska systemet med koncernbidrag principiellt inte skiljer sig från det brittiska system som var föremål för prövning i Marks & Spencer-målet. Rätten till resultatutjämning mellan företag som ingår i en koncern kan ses som en förmån för koncernen som sådan även om avdragsrätten tillkommer vissa företag inom denna. Med det synsättet kan någon skillnad inte göras på grund av koncernbidragets riktning. Om avdrag inte medges förvägras koncernen en förmån. En prövning av territorialitetsprincipen ansågs inte påverka bedömningen. De skiljaktiga fann det dock i det förevarande ärendet inte visat att samtliga möjligheter uttömts för mottagaren eller annan att utnyttja underskotten i hemviststaten varför sökandebolagen inte fick dra av koncernbidrag till moderföretaget.
 Skatteverket har överklagat förhandsbeskedet och yrkat att det fastställs.


text:
 EUROPOS KOMISIJA
 Briuselis, 2021 04 20
 COM(2021) 194 final
 2021/0100(NLE)
 Pasiūlymas
 TARYBOS SPRENDIMAS
 dėl pozicijos, kurios Europos Sąjungos vardu turi būti laikomasi Šalių konferencijoje, dėl Roterdamo konvencijos dėl sutikimo, apie kurį pranešama iš anksto, procedūros, taikomos tam tikroms pavojingoms cheminėms medžiagoms ir pesticidams tarptautinėje prekyboje, III priedo pakeitimų
 AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS
 1.PASIŪLYMO APLINKYBĖS
 •Pasiūlymo pagrindimas ir tikslai
 Roterdamo konvencija dėl sutikimo, apie kurį pranešama iš anksto, procedūros, taikomos tam tikroms pavojingoms cheminėms medžiagoms ir pesticidams tarptautinėje prekyboje (toliau – Konvencija), įsigaliojo 2004 m. vasario 24 d. Ji patvirtinta Tarybos sprendimu 2006/730/EB dėl Roterdamo konvencijos dėl sutikimo, apie kurį pranešama iš anksto, procedūros, taikomos tam tikroms pavojingoms cheminėms medžiagoms ir pesticidams tarptautinėje prekyboje (taikomu atgaline data nuo 2002 m. gruodžio 19 d.)
 1
 , sudarymo Europos bendrijos vardu ir Europos Bendrijoje įsigaliojo 2004 m. vasario 24 d. Konvencijos tikslas – skatinti tarptautinėje prekyboje tam tikromis pavojingomis cheminėmis medžiagomis dalyvaujančias Šalis dalytis atsakomybe ir bendradarbiauti, siekiant apsaugoti žmonių sveikatą ir aplinką nuo galimos žalos ir prisidėti prie aplinkai nekenksmingo jų naudojimo. Konvencijoje nustatyta keitimosi informacija apie tam tikrų cheminių medžiagų savybes, nacionalinių sprendimų dėl jų importo ir eksporto priėmimo proceso ir pranešimo apie tuos sprendimus Šalims sistema.
 Konvencijoje nustatyti įsipareigojimai Sąjungos teisėje įgyvendinami 2012 m. liepos 4 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) Nr. 649/2012
 2
 .
 Pagal Konvencijos 18 straipsnį įsteigta Šalių konferencija yra Roterdamo konvencijos valdymo organas. Šis organas paprastai renkasi kas dvejus metus, kad stebėtų, kaip įgyvendinama Konvencija. Šalių konferencija taip pat peržiūri chemines medžiagas, kurias jai svarstyti pateikia Cheminių medžiagų kontrolės komitetas.
 Pagal Konvencijos 5 straipsnio 1 dalį reikalaujama, kad Šalys teiktų pranešimus apie galutinius reglamentuojančius dokumentus, priimtus siekiant uždrausti arba griežtai apriboti cheminės medžiagos naudojimą nacionaliniu lygmeniu. Sekretoriatui gavus du tokius pranešimus apie tą pačią cheminę medžiagą iš dviejų Šalių, priklausančių dviem skirtingiems IPS regionams, tie pranešimai bus pateikti Cheminių medžiagų kontrolės komitetui. Cheminių medžiagų kontrolės komitetas tuos pranešimus turi peržiūrėti pagal Konvencijos II priede nustatytus kriterijus. Remdamasis tos peržiūros rezultatais, Cheminių medžiagų kontrolės komitetas rekomendavo į Konvencijos III priedą įtraukti acetochlorą, karbosulfaną, chrizotilo asbestą, dekabromdifenileterį, fentioną (labai mažo kiekio (angl. ULV) preparatus, kurių sudėtyje veikliosios medžiagos yra ne mažiau kaip 640 g/l), skystuosius preparatus (emulsuojamąjį koncentratą ir tirpųjį koncentratą), kurių sudėtyje yra ne mažiau kaip 276 g/l parakvato dichlorido (atitinkančio ne mažesnį kaip 200 g/l parakvato jonų kiekį), ir perfluoroktano rūgštį (PFOA), jos druskas ir PFOA giminingus junginius, nes šios cheminės medžiagos atitinka visus kriterijus. Priedų pakeitimų priėmimo procedūra nustatyta Konvencijos 22 straipsnyje.
 Vadovaujantis Konvencijos 23 straipsniu, kiekviena Šalis turi po vieną balsą. Tačiau ekonominės integracijos regioninės organizacijos, kaip antai ES, balsuodamos turi tiek balsų, kiek jų valstybių narių yra Konvencijos šalys.
 Dešimtajame eiliniame posėdyje Šalių konferencija svarstys galimybę priimti sprendimus į Konvencijos III priedą įtraukti acetochlorą, karbosulfaną, chrizotilo asbestą, dekabromdifenileterį, fentioną (labai mažo kiekio (angl. ULV) preparatus, kurių sudėtyje veikliosios medžiagos yra ne mažiau kaip 640 g/l), skystuosius preparatus (emulsuojamąjį koncentratą ir tirpųjį koncentratą), kurių sudėtyje yra ne mažiau kaip 276 g/l parakvato dichlorido (atitinkančio ne mažesnį kaip 200 g/l parakvato jonų kiekį), ir perfluoroktano rūgštį (PFOA), jos druskas ir PFOA giminingus junginius.
 Įtraukimas į III priedą reiškia, kad tomis cheminėmis medžiagomis prekiaujant tarptautiniu mastu bus taikoma sutikimo, apie kurį pranešama iš anksto, procedūra. Todėl reikės, kad Šalys sekretoriatui pateiktų atsakymus dėl importo, kad sekretoriatas galėtų tuos atsakymus dėl importo pateikti visoms Šalims. Eksportuojančios Šalys, eksportuodamos šias chemines medžiagas, turės atsižvelgti į atsakymus dėl importo.
 Numatomas aktas taps privalomas Šalims pagal Konvencijos 22 straipsnio 5 dalies c punktą, kuriame nustatyta: „depozitarijus nedelsdamas praneša Šalims apie sprendimą papildyti III priedą. Pakeitimas visoms Šalims įsigalioja sprendime nurodytą dieną.“
 Atitinkamais teisės aktais Sąjungoje naudoti acetochlorą, karbosulfaną, chrizotilo asbestą, fentioną (labai mažo kiekio (angl. ULV) preparatus, kurių sudėtyje veikliosios medžiagos yra ne mažiau kaip 640 g/l) ir skystuosius preparatus (emulsuojamąjį koncentratą ir tirpųjį koncentratą), kurių sudėtyje yra ne mažiau kaip 276 g/l parakvato dichlorido (atitinkančio ne mažesnį kaip 200 g/l parakvato jonų kiekį), draudžiama. Dekabromdifenileterio ir perfluoroktano rūgšties (PFOA), jos druskų ir PFOA giminingų junginių naudojimas ribojamas Reglamentu (ES) 2019/1021 dėl patvariųjų organinių teršalų
 3
 , nes abiem cheminėms medžiagoms taikoma Stokholmo konvencija dėl patvariųjų organinių teršalų.
 Šis pasiūlymas susijęs su sprendimu, kuriuo nustatoma pozicija, kurios Sąjungos vardu turi būti laikomasi Roterdamo konvencijos Šalių konferencijoje dėl numatomo sprendimų iš dalies pakeisti Konvencijos III priedą, įtraukiant į jį acetochlorą, karbosulfaną, chrizotilo asbestą, dekabromdifenileterį, fentioną (labai mažo kiekio (angl. ULV) preparatus, kurių sudėtyje veikliosios medžiagos yra ne mažiau kaip 640 g/l), skystuosius preparatus (emulsuojamąjį koncentratą ir tirpųjį koncentratą), kurių sudėtyje yra ne mažiau kaip 276 g/l parakvato dichlorido (atitinkančio ne mažesnį kaip 200 g/l parakvato jonų kiekį), ir perfluoroktano rūgštį (PFOA), jos druskas ir PFOA giminingus junginius, priėmimo.
 •Suderinamumas su toje pačioje politikos srityje galiojančiomis nuostatomis
 Pasiūlymas dera su Reglamentu (ES) Nr. 649/2012, kuriuo Sąjungoje įgyvendinama Roterdamo konvencija, ir papildys jo įgyvendinimą. Jis visiškai atitinka Konvencijos tikslą skatinti tarptautinėje prekyboje tam tikromis pavojingomis cheminėmis medžiagomis dalyvaujančias Šalis dalytis atsakomybe ir bendradarbiauti, siekiant apsaugoti žmonių sveikatą ir aplinką nuo galimos žalos ir prisidėti prie aplinkai nekenksmingo jų naudojimo.
 •Suderinamumas su kitomis Sąjungos politikos sritimis
 Pasiūlymas dera su Reglamentu (EB) Nr. 1107/2009, Reglamentu (ES) Nr. 528/2012 ir Reglamentu (EB) Nr. 1907/2006, nes juo nedaromas poveikis jokiems sprendimams dėl cheminių medžiagų pateikimo Europos Sąjungos rinkai.
 2.TEISINIS PAGRINDAS, SUBSIDIARUMO IR PROPORCINGUMO PRINCIPAI
 •Teisinis pagrindas
 Siūlomo Tarybos sprendimo procedūrinis teisinis pagrindas yra SESV 218 straipsnio 9 dalis, kuri yra tinkamas pagrindas priimti teisės aktą, kuriuo nustatoma su tarptautiniu susitarimu (šiuo atveju – Roterdamo konvencija) susijusi Europos Sąjungos pozicija.
 Materialinis teisinis pagrindas – SESV 192 straipsnio 1 dalis, nes priemonėmis, dėl kurių susitarta pagal Roterdamo konvenciją, daugiausia siekiama su aplinka susijusių tikslų (t. y. užtikrinti žmonių sveikatos ir aplinkos apsaugą kontroliuojant tarptautinę prekybą tam tikromis pavojingomis cheminėmis medžiagomis ir pesticidais).
 Todėl siūlomo sprendimo teisinis pagrindas turėtų būti SESV 192 straipsnio 1 dalis kartu su 218 straipsnio 9 dalimi.
 •Subsidiarumo principas (neišimtinės kompetencijos atveju)
 Žmonių sveikatos ir aplinkos apsauga nuo galimos tam tikrų pavojingų cheminių medžiagų žalos ir pastangos prisidėti prie aplinkai nekenksmingo jų naudojimo kelia visuotinį susirūpinimą, o Roterdamo konvencija Sąjungoje įgyvendinama Reglamentu (ES) Nr. 649/2012. Kadangi Sąjunga yra Konvencijos šalis, tikslinga, kad Sąjunga dalyvautų Šalių konferencijos sprendimų priėmimo procese.
 •Proporcingumo principas
 Žmonių sveikatos ir aplinkos apsauga nuo galimos tam tikrų pavojingų cheminių medžiagų žalos ir pastangos prisidėti prie aplinkai nekenksmingo jų naudojimo kelia visuotinį susirūpinimą, todėl reikia imtis veiksmų pasauliniu lygmeniu. Cheminių medžiagų kontrolės komitetas rekomendavo į Konvencijos III priedą įtraukti acetochlorą, karbosulfaną, chrizotilo asbestą, dekabromdifenileterį, fentioną (labai mažo kiekio (angl. ULV) preparatus, kurių sudėtyje veikliosios medžiagos yra ne mažiau kaip 640 g/l), skystuosius preparatus (emulsuojamąjį koncentratą ir tirpųjį koncentratą), kurių sudėtyje yra ne mažiau kaip 276 g/l parakvato dichlorido (atitinkančio ne mažesnį kaip 200 g/l parakvato jonų kiekį), ir perfluoroktano rūgštį (PFOA), jos druskas ir PFOA giminingus junginius, kadangi buvo nustatyta, kad aptariamosios cheminės medžiagos atitinka Konvencijos II priedo kriterijus. Todėl, siekiant užtikrinti, kad būtų imtasi atitinkamų veiksmų pasauliniu lygmeniu, tikslinga pritarti tų cheminių medžiagų įtraukimui į Konvencijos III priedą.
 3.EX POST VERTINIMO, KONSULTACIJŲ SU SUINTERESUOTOSIOMIS ŠALIMIS IR POVEIKIO VERTINIMO REZULTATAI
 •Konsultacijos su suinteresuotosiomis šalimis
 Su suinteresuotosiomis šalimis nuolat konsultuojamasi nebuvo, nes Europos Sąjungos suinteresuotosioms šalims pasiūlymas neturės jokio poveikio, išskyrus tai, kad eksportuojant šias chemines medžiagas turi būti laikomasi tam tikrų taisyklių. Tačiau su suinteresuotosiomis šalimis konsultuotasi Konvencijos Cheminių medžiagų kontrolės komitetui atliekant pranešimų apie tas chemines medžiagas peržiūrą ir į jų pastabas atsižvelgta.
 •Poveikio vertinimas
 Poveikio vertinimas nebuvo atliktas, nes sprendimai, kurie gali būti priimti pagal Konvenciją, jokio poveikio tų cheminių medžiagų naudojimui Europos Sąjungoje neturės.
 •Reglamentavimo tinkamumas ir supaprastinimas
 Pasiūlymas gali turėti nedidelį poveikį komercinei veiklai, nes aptariamosios cheminės medžiagos Sąjungoje nėra naudojamos komerciniais tikslais, bet gali būti gaminamos eksporto reikmėms, todėl labai mažoms įmonėms nėra numatyta taikyti išimties ir neįtrauktos specialios MVĮ skirtos taisyklės. Pasiūlymas gali turėti nedidelį poveikį ES sektorių konkurencingumui arba Sąjungos ir trečiųjų šalių prekybai, nes prekiaujant tomis cheminėmis medžiagomis tarptautiniu mastu reikėtų laikytis tam tikrų taisyklių.
 4.POVEIKIS BIUDŽETUI
 Pasiūlymas neturi poveikio biudžetui.
 5.KITI ELEMENTAI
 •Įgyvendinimo planai ir stebėsena, vertinimas ir ataskaitų teikimo tvarka
 Laikoma, kad įgyvendinimo planas, stebėsena, vertinimas ir ataskaitų teikimas nėra būtini.
 •Išsamus konkrečių pasiūlymo nuostatų paaiškinimas
 Pasiūlymu Komisijai suteikiami įgaliojimai Europos Sąjungos vardu Roterdamo konvencijos Šalių konferencijoje pritarti acetochloro, karbosulfano, chrizotilo asbesto, dekabromdifenileterio, fentiono (labai mažo kiekio (angl. ULV) preparatų, kurių sudėtyje veikliosios medžiagos yra ne mažiau kaip 640 g/l), skystųjų preparatų (emulsuojamojo koncentrato ir tirpiojo koncentrato), kurių sudėtyje yra ne mažiau kaip 276 g/l parakvato dichlorido (atitinkančio ne mažesnį kaip 200 g/l parakvato jonų kiekį), ir perfluoroktano rūgšties (PFOA), jos druskų ir PFOA giminingų junginių įtraukimui į priedą.
 2021/0100 (NLE)
 Pasiūlymas
 TARYBOS SPRENDIMAS
 dėl pozicijos, kurios Europos Sąjungos vardu turi būti laikomasi Šalių konferencijoje, dėl Roterdamo konvencijos dėl sutikimo, apie kurį pranešama iš anksto, procedūros, taikomos tam tikroms pavojingoms cheminėms medžiagoms ir pesticidams tarptautinėje prekyboje, III priedo pakeitimų
 EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
 atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 192 straipsnio 1 dalį kartu su 218 straipsnio 9 dalimi,
 atsižvelgdama į Europos Komisijos pasiūlymą,
 kadangi:
 (1)Roterdamo konvencija dėl sutikimo, apie kurį pranešama iš anksto, procedūros, taikomos tam tikroms pavojingoms cheminėms medžiagoms ir pesticidams tarptautinėje prekyboje (toliau – Konvencija), įsigaliojo 2004 m. vasario 24 d. ir Sąjungos vardu buvo sudaryta Tarybos sprendimu 2006/730/EB
 4
 ;
 (2)Roterdamo konvencija Sąjungoje įgyvendinama 2012 m. liepos 4 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) Nr. 649/2012
 5
 ;
 (3)pagal Konvencijos 7 straipsnį Šalių konferencija nusprendžia, ar įtraukti chemines medžiagas į III priedą;
 (4)numatoma, kad dešimtojoje Roterdamo konvencijos Šalių konferencijoje bus priimti sprendimai į III priedą įtraukti papildomas chemines medžiagas;
 (5)atsižvelgiant į tai, kad sprendimai Sąjungai bus privalomi, tikslinga nustatyti poziciją, kurios Sąjungos vardu turi būti laikomasi Šalių konferencijoje;
 (6)siekiant užtikrinti, kad importuojančiosios šalys galėtų pasinaudoti Roterdamo konvencijos teikiama apsauga, ir kadangi visi reikiami Konvencijos kriterijai yra tenkinami, būtina ir tinkama pritarti Roterdamo konvencijos pagalbinio organo – Cheminių medžiagų kontrolės komiteto – rekomendacijai į Roterdamo konvencijos III priedą įtraukti acetochlorą, karbosulfaną, chrizotilo asbestą, dekabromdifenileterį, fentioną (labai mažo kiekio (angl. ULV) preparatus, kurių sudėtyje veikliosios medžiagos yra ne mažiau kaip 640 g/l), skystuosius preparatus (emulsuojamąjį koncentratą ir tirpųjį koncentratą), kurių sudėtyje yra ne mažiau kaip 276 g/l parakvato dichlorido (atitinkančio ne mažesnį kaip 200 g/l parakvato jonų kiekį), ir perfluoroktano rūgštį (PFOA), jos druskas ir PFOA giminingus junginius. Tų medžiagų naudojimas Sąjungoje jau yra uždraustas arba griežtai ribojamas, todėl pagal Reglamentą (ES) Nr. 649/2012 daugumai jų taikomi dar griežtesni eksporto reikalavimai negu nustatytieji Roterdamo konvencijoje,
 PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
 1 straipsnis
 Roterdamo konvencijos dešimtojoje Šalių konferencijoje Europos Sąjungos vardu turi būti laikomasi šios pozicijos: Sąjunga pritaria Roterdamo konvencijos dėl sutikimo, apie kurį pranešama iš anksto, procedūros, taikomos tam tikroms pavojingoms cheminėms medžiagoms ir pesticidams tarptautinėje prekyboje, III priedo pakeitimų, susijusių su acetochloro, karbosulfano, chrizotilo asbesto, dekabromdifenileterio, fentiono (labai mažo kiekio (angl. ULV) preparatų, kurių sudėtyje veikliosios medžiagos yra ne mažiau kaip 640 g/l), skystųjų preparatų (emulsuojamojo koncentrato ir tirpiojo koncentrato), kurių sudėtyje yra ne mažiau kaip 276 g/l parakvato dichlorido (atitinkančio ne mažesnį kaip 200 g/l parakvato jonų kiekį), ir perfluoroktano rūgšties (PFOA), jos druskų ir PFOA giminingų junginių įtraukimu, priėmimui.
 2 straipsnis
 Šis sprendimas skirtas Komisijai.
 Priimta Briuselyje
 Tarybos vardu
 Pirmininkas
 (1)
 2006 m. rugsėjo 25 d. Tarybos sprendimas 2006/730/EB dėl Roterdamo konvencijos dėl sutikimo, apie kurį pranešama iš anksto, procedūros, taikomos tam tikroms pavojingoms cheminėms medžiagoms ir pesticidams tarptautinėje prekyboje, sudarymo Europos bendrijos vardu (OL L 299, 2006 10 28, p. 23).
 (2)
 2012 m. liepos 4 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 649/2012 dėl pavojingų cheminių medžiagų eksporto ir importo (OL L 201, 2012 7 27, p. 60).
 (3)
 2019 m. birželio 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) 2019/1021 dėl patvariųjų organinių teršalų (OL L 169, 2019 6 25, p. 45).
 (4)
 2006 m. rugsėjo 25 d. Tarybos sprendimas 2006/730/EB dėl Roterdamo konvencijos dėl sutikimo, apie kurį pranešama iš anksto, procedūros, taikomos tam tikroms pavojingoms cheminėms medžiagoms ir pesticidams tarptautinėje prekyboje, sudarymo Europos bendrijos vardu (OL L 299, 2006 10 28, p. 23).
 (5)
 2012 m. liepos 4 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 649/2012 dėl pavojingų cheminių medžiagų eksporto ir importo (OL L 201, 2012 7 27, p. 60).


type: contracts

text:
11/Sv. 92 HR Službeni list Europske unije 1
 Uvodna napomena
 U skladu s člankom 52. Akta o uvjetima pristupanja Republike Hrvatske i prilagodbama Ugovora o
 Europskoj uniji, Ugovora o funkcioniranju Europske unije i Ugovora o osnivanju Europske zajednice za
 atomsku energiju, potpisanog 9. prosinca 2011., tekstovi akata institucija donesenih prije pristupanja koje
 su te institucije sastavile na hrvatskom jeziku od dana pristupanja vjerodostojni su pod istim uvjetima kao i
 tekstovi sastavljeni na sadašnjim službenim jezicima. Tim se člankom također predviđa da se tekstovi
 objavljuju u Službenom listu Europske unije ako su tekstovi na sadašnjim jezicima tako objavljeni.
 U skladu s tim člankom objavljuje se posebno izdanje Službenog lista Europske unije na hrvatskom jeziku, koje
 sadržava tekstove obvezujućih općih akata. To izdanje obuhvaća akte usvojene u razdoblju od 1952. godine
 do dana pristupanja.
 Objavljeni tekstovi podijeljeni su na 20 poglavlja koja slijede raspored iz Registra važećeg zakonodavstva
 Europske unije, i to:
 01 Opća, financijska i institucionalna pitanja
 02 Carinska unija i slobodno kretanje robe
 03 Poljoprivreda
 04 Ribarstvo
 05 Sloboda kretanja radnika i socijalna politika
 06 Pravo poslovnog nastana i sloboda pružanja usluga
 07 Prometna politika
 08 Politika tržišnog natjecanja
 09 Porezi
 10 Ekonomska i monetarna politika i slobodno kretanje kapitala
 11 Vanjski odnosi
 12 Energetika
 13 Industrijska politika i unutarnje tržište
 14 Regionalna politika i koordinacija strukturnih instrumenata
 15 Okoliš, potrošači i zaštita zdravlja
 16 Znanost, informiranje, obrazovanje i kultura
 17 Pravo poduzećâ
 18 Zajednička vanjska i sigurnosna politika
 19 Područje slobode, sigurnosti i pravde
 20 Europa građana
 Spomenuti registar, koji vodi Ured za publikacije, dostupan je na internetu (eur-lex.europa.eu) na službenim
 jezicima Europske unije. Bibliografskoj bilješci svakog akta može se pristupiti putem registra, gdje se mogu
 pronaći upućivanja na posebno izdanje i na ostale analitičke metapodatke.
 Akti objavljeni u posebnom izdanju, uz određene iznimke, objavljuju se u obliku u kojem su bili objavljeni
 u Službenom listu na izvornim službenim jezicima. Stoga pri uporabi posebnog izdanja treba uzeti u obzir
 naknadne izmjene, prilagodbe ili odstupanja koje su usvojile institucije, Europska središnja banka ili su
 predviđene u Aktu o pristupanju.
 Iznimno, kad se opsežni tehnički prilozi poslije zamijene novim prilozima, navodi se samo upućivanje na
 posljednji akt koji zamjenjuje prilog. Takav je slučaj u pojedinim aktima koji sadržavaju popise carinskih
 oznaka (poglavlje 02), aktima o prijevozu opasnih tvari, aktima o pakiranju i označivanju tih tvari (poglavlja
 07 i 13) te nekima od protokola i priloga Sporazumu o Europskom gospodarskom prostoru.
 Također, Pravilnik o osoblju objavljuje se kao pročišćeni tekst koji obuhvaća sve izmjene do kraja 2012.
 godine. Daljnje izmjene objavljuju se u izvornom obliku.


type: wikipedia

text:
Plazmas displejs (angļu: plasma display panel (PDP)) ir plakanā displeja tips, kuru izmanto vidēju un lielizmēra displeju ražošanā (pārsvarā 32" un lielākiem). Uzbūves pamatā ir ļoti daudz mini šūnu, kas atrodas starp diviem stikla paneļiem un ir pildītas ar inerto gāzi (neons un ksenons). Šūnā pildītā gāze elektriskā veidā ir pārvērsta plazmā, kas inducē luminiscenci un izstaro gaismu.
 Vēsture
 Plazmas displeju 1964. gadā Ilinoisas Universitātē kompānijai PLATO Computer System izgudroja Donalds L. Bitzers (angļu: Donald L. Bitzer), H. Gene Slotovs (angļu: H. Gene Slottov) un students Roberts Vilsons (angļu: Robert Willson). Sākumā vienkrāsains (parasti oranžs, zaļš vai dzeltens) displejs guva popularitāti 1970. gadu sākumā, jo nevajadzēja ne speciālu atmiņas moduli, ne mikroshēmas lai atjaunotu attēlu. Vienkrāsaino plazmas displeju slavas gājienu 1970. gadu beigās pārtrauca lētākie CRT tipa displeji. Tomēr relatīvi lielo ekrāna izmēru un plānā korpusa dēļ plazmas displeji joprojām šķita pievilcīgi tādās publiskās vietās kā vestibili un fondu biržas.
 1983. gadā kompānija IBM prezentēja 19 collu vienkrāsainu (oranžs uz melna) informācijas paneli (modelis: 3290), kurš vienlaicīgi spēja atainot signālu no četriem termināliem (angļu: IBM 3270 virtual machine (VM)). Šī rūpnīca 1987. gadā pārtapa par kompāniju Plasmaco, kuru Dr. Larijs F Vēbers (angļu: Dr. Larry F. Webers), viens no Dr. Bitzera studentiem, dibināja kopā ar Stīvenu Globusu (angļu: Stephen Globus), un Džeimsu Keho (angļu: James Kehoe), kurš bija bijušais IBM darbinieks. 1992. gadā kompānija Fujitsu prezentēja pasaulē pirmo 21" krāsaino plazmas paneli, kura tehnoloģija bija bāzēta uz Ilinoisas Universitātē izstrādāto, sasniedzot lieliskus spilgtuma parametrus. 1996. gadā kompānija Matsushita Electric Industrial Co. (Panasonic) nopirka kompāniju Plasmaco, viņu izstrādāto AC krāsu tehnoloģiju un ASV bāzēto rūpnīcu. 1997. gadā kompānija Pioneer pirmā sāka plazmas paneļu tirdzniecību.
 Kopš 1992. gadā prezentētā 21" displeja laikiem ekrāna izmēri ir ievērojami pieauguši. Lielākais plazmas panelis, kuru prezentēja kompānija Matsushita 2006. gada vispasaules elektronikas izstādē (angļu: Consumer Electronics Show (CES)) Lasvegasā ASV, bija 103" liels.
 Pateicoties lieliskam spilgtumam, mazākam reakcijas laikam, plašākam krāsu spektram un skatu leņķim, plazmas displeji joprojām ir vieni no populārākajiem HDTV displeju tirgū, salīdzinot ar LCD. Ilgu laiku tika uzskatīts, ka LCD tehnoloģija ir piemērota tikai mazu un vidēju izmēru displejiem un nevar konkurēt ar plazmas tehnoloģiju, kura piedāvā displejus lielākus par 40". Kopš 2006. gada nogales kompānija Matsushita ražo plazmas televizorus tikai ar ekrāna izmēru virs 40", kamēr mazāka izmēra televizori ir tikai LCD.
 Tomēr nepārtraukta LCD tehnoloģijas pilnveidošana ir sašaurinājusi šo atšķirību līdz minimumam. Samazinot svaru, pazeminot cenu, paaugstinot maksimālo izšķirtspēju, kura tiek izmantota HDTV standartā, LCD ir kļuvis maksimāli konkurētspējīgs kopējā televizoru tirgū. 2006. gada nogalē veiktie pētījumi liecina, ka LCD pamazām pārņem plazmas vietu televizoru segmentā virs 40", kurā vēl pirms pāri gadiem dominēja plazma . Plazmas industrijas cita tendence ir apvienošanās, jo vairāk nekā 50 brendi piedāvā savus plazmas televizorus, kaut gan ir tikai 5 plazmas displeju ražotāji.
 Galvenie parametri
 Plazmas displejiem ir labs spilgtums (1000lx), plaša krāsu gamma, un ir iespēja ražot liela izmēra displejus - līdz pat 262 cm (103") pa diagonāli. Plazmai ir ļoti augsts melnās krāsas līmenis, ideāli piemērots, lai skatītos filmas. Pats plazmas displejs ir ļoti plāns — 6 cm (2,5"), kas kopumā dod mazāk par 10 cm (4") biezumu. Plazmas panelis, salīdzinot ar CRT un AMLCD (aktīvās matricas LCD), patērē vairāk elektroenerģijas rēķinot uz vienu kvadrātmetru. Plazmas displejs pats par sevi patērē daudz mazāk elektroenerģijas, nekā ražotāju gala produkts. Nominālais strāvas patēriņš 50" plazmas displejam ir 150W.
 Pēdējās paaudzes plazmas paneļu mūža ilgums ir aptuveni 60 000 stundu. Precīzāk sakot, šis skaitlis ir puse no aprēķinātā plazmas paneļa mūža ilguma, jo šajā punktā plazmas displejs ir zaudējis pusi no sākotnējā spilgtuma un vairs nevar tikt izmantots.
 Plusi un mīnusi
 Plusi
 Plāns, iebūvējams sienā.
 Platāks skatu leņķis nekā LCD, un labāks krāsu balanss.
 Līdz 2006. gada beigām labākā izvēle lielu displeju tirgū.
 Ņemot vērā izmēru, šobrīd lētāks nekā LCD.
 Augstāks kontrasts, kaut gan LCD tipa displeji ļoti ātri tuvojas šim rādītājam.
 Mazāks reakcijas laiks, kaut gan LCD tipa displeji ļoti ātri tuvojas šim rādītājam.
 Augstāks melnās krāsas līmenis, kaut gan LCD tipa displeji ļoti ātri tuvojas šim rādītājam (Dynamic Backlight Switching un OLED tehnoloģijas).
 Nesatur dzīvsudrabu.
 Mīnusi
 Parasti smagāks nekā LCD.
 Relatīvi mazāka izšķirtspēja, ņemot vērā kopējo displeja izmēru. Maksimāli 1080p (1080 līnijas pa vertikāli) (2006. gada dati), kam bija nepieciešams 50" liels displejs, kaut gan LCD šo pašu izšķirtspēju panāca jau 37" displejā.
 Plazmas displeji ir trauslāki, radot problēmas tos droši pārvadāt.
 Ņemot vērā izmēru, dārgāki par CRT un projekcijas tehnoloģijas televizoriem, tomēr lētāki nekā LCD.
 Veco plazmas televizoru problēma bija attēla "iedegšana", ja tika rādīts nemainīgs attēls. Jaunākajiem modeļiem šī problēma ir daļēji atrisināta.
 Augstienēs (virs 1800m) plazmas paneļiem ir raksturīga dūkšana.
 Augstas izšķirtspējas modeļiem iespējams varavīksnes efekts. To var novērot, kad balts ekrāns strauji nomainās uz melnu. Šis efekts izpaužas kā zaļš uzplaiksnījums.
 Gaišās istabās ekrānā atspīd citi objekti.
 Skatīt arī
 Kineskops (CRT)
 Šķidro kristālu displejs (LCD)
 AMLCD
 OLED
 HDTV
 Ārējās saites
 Plazma pret LCD - ko izvēlēties?
 Plazma pret LCD - fakti un mīti.
 Plasma Television: The Plasma Technology Explained
 Displeju tehnoloģijas
 Elektronika


text:
 EUROOPA KOMISJON
 Brüssel,8.3.2019
 COM(2019) 111 final
 2019/0061(NLE)
 Ettepanek:
 NÕUKOGU OTSUS,
 milles käsitletakse Euroopa Liidu nimel Rahvusvahelises Atlandi Tuunikala Kaitse Komisjonis võetavat seisukohta ning millega tunnistatakse kehtetuks otsus 10974/1/14 REV 1
 SELETUSKIRI
 1.Kavandatav reguleerimisese
 Käesolevas ettepanekus käsitletakse otsust, millega määratakse kindlaks liidu nimel Rahvusvahelise Atlandi Tuunikala Kaitse Komisjoni koosolekutel võetav seisukoht ajavahemikuks 2019–2023 seoses kaitse- ja majandamismeetmete kavandatud vastuvõtmisega.
 2.Ettepaneku taust
 2.1.Rahvusvaheline Atlandi tuunikala kaitse konventsioon
 Rahvusvahelise Atlandi tuunikala kaitse konventsiooni (ICCATi konventsioon) eesmärk on ICCATi loomise teel edendada koostööd Atlandi ookeanis tuunikala ja tuunilaadsete liikide populatsioonide säilitamisel tasemel, mis võimaldab maksimaalset jätkusuutlikku püüki toidu ja muudel eesmärkidel. Konventsioon jõustus 21. märtsil 1969.
 Liit on ICCATi osaline, olles heaks kiitnud konventsiooni vastavalt nõukogu 9. juuni 1986. aasta otsusele
 1
 .
 2.2.Rahvusvaheline Atlandi Tuunikala Kaitse Komisjon
 ICCAT on ICCATi konventsiooniga loodud organ, mis võtab vastu siduvad otsused (edaspidi „soovitused“) oma pädevusvaldkonda kuuluvate kalavarude kaitse ja majandamise kohta. Sellised meetmed võivad muutuda liidule siduvaks.
 ICCATi liikmena on liidul osalemis- ja hääletamisõigus. ICCAT võtab oma otsused vastu ühehäälselt.
 2.3.ICCATi otsused
 ICCAT on volitatud vastu võtma tema pädevusvaldkonda kuuluvate kalavarude kaitse- ja majandamissoovitusi ning need on osalistele siduvad.
 ICCATi konventsiooni artikli VIII lõike 2 kohaselt jõustuvad soovitused kuus kuud pärast kuupäeva, mil ICCAT osalisi neist teavitab. Soovitus ei ole osalisele siduv, kui ta on sellele esitanud vastuväite ja seda kinnitanud. Kui vastuväidet toetab suurem osa osalisi, siis soovitus ei jõustu.
 3.Liidu nimel võetav seisukoht
 Liidu nimel piirkondlike kalandusorganisatsioonide aastakoosolekutel võetav seisukoht kujundatakse praegu kaheastmelist lähenemisviisi kasutades. Nõukogu otsuses sätestatakse mitmeks aastaks liidu seisukohaga seotud põhimõtted ja tegevussuunad ning seejärel kohandatakse seda seisukohta igaks aastakoosolekuks komisjoni mitteametlike dokumentidega, mida arutatakse nõukogu vastavas töörühmas.
 ICCATi puhul rakendatakse kõnealust lähenemisviisi nõukogu 20. juuni 2014. aasta otsusega 10974/1/14 REV 1, millega kehtestatakse liidu seisukoht ICCATis ajavahemikul 2014–2018. Otsus sisaldab üldpõhimõtteid ja -suuniseid, kuid selles võetakse võimalikult suures ulatuses arvesse ka ICCATi eripärasid. Lisaks on selles sätestatud standardprotsess, mille alusel määratakse liikmesriikide nõudmisel kindlaks liidu seisukoht aastate kaupa.
 Otsusega 10974/1/14 REV 1 nähakse ette, et liidu seisukoht vaadatakse läbi enne 2019. aasta aastakoosolekut. Seetõttu esitatakse käesolevas ettepanekus liidu seisukoht ICCATis ajavahemikuks 2019–2023 ja sellega asendatakse otsus 10974/1/14 REV 1.
 Otsusega 10974/1/14 REV 1 integreeriti Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruses (EL) nr 1380/2013
 2
 sätestatud uue ühise kalanduspoliitika põhimõtted ja tegevussuunad, võttes arvesse ka eesmärke, mis on sätestatud komisjoni teatises ühise kalanduspoliitika välismõõtme kohta
 3
 . Lisaks kohandati sellega liidu seisukohta Lissaboni lepingu suhtes.
 Käesoleva läbivaatamise käigus võetakse seoses kalapüügimõjuga arvesse komisjoni teatist Euroopa Parlamendile, nõukogule, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide Komiteele „Euroopa strateegia plasti kohta ringmajanduses“,
 4
 liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrge esindaja ning komisjoni ühisteatist „Rahvusvaheline ookeanide majandamine: Ookeanide tulevikku hõlmav kava“
 5
 ja nõukogu järeldusi kõnealuse ühisteatise kohta
 6
 .
 4.Õiguslik alus
 4.1.Menetlusõiguslik alus
 4.1.1.Põhimõtted
 ELi toimimise lepingu artikli 218 lõikes 9 on sätestatud, et nõukogu võtab komisjoni [...] ettepaneku põhjal vastu otsuse, millega „[...] kehtestatakse lepingus sätestatud organis liidu nimel võetavad seisukohad, kui asjaomasel organil tuleb vastu võtta õigusliku toimega akte, välja arvatud õigusaktid, millega täiendatakse või muudetakse lepingu institutsioonilist raamistikku.“
 „Õigusliku toimega aktid“ hõlmavad õigusakte, millel on õiguslik toime kõnealust asutust reguleeriva rahvusvahelise õiguse eeskirjade alusel, ja akte, mis ei ole rahvusvahelise õiguse kohaselt siduvad, kuid mis „võivad otsustavalt mõjutada ELi seadusandja poolt vastu võetud õigusaktide sisu
 7
 “.
 4.1.2.Kohaldamine käesoleval juhul
 ICCAT on lepinguga, st ICCATi konventsiooniga ettenähtud organ.
 Aktidel, mis ICCATil palutakse vastu võtta, on õiguslikud tagajärjed. Need on rahvusvahelise õiguse kohaselt siduvad vastavalt ICCATi konventsiooni artiklile VIII ja kuna ICCATi soovitused võivad täiendada, muuta või asendada kehtivates ELi õigusaktides sätestatud kohustusi, võivad need avaldada otsustavalt mõju kõnealuste õigusaktide sisule, sealhulgas:
 ·nõukogu määrusele (EÜ) nr 1005/2008, millega luuakse ühenduse süsteem ebaseadusliku, teatamata ja reguleerimata kalapüügi vältimiseks, ärahoidmiseks ja lõpetamiseks
 8
 ;
 ·nõukogu määrusele (EÜ) nr 1224/2009, millega luuakse ühenduse kontrollisüsteem ühise kalanduspoliitika eeskirjade järgimise tagamiseks
 9
 ;
 ·Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusele (EL) 2017/2403, milles käsitletakse välispüügilaevastike jätkusuutlikku majandamist
 10
 ;
 ·Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusele (EL) 2016/1627, milles käsitletakse Atlandi ookeani idaosas ja Vahemeres hariliku tuuni varude taastamise mitmeaastast kava ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EÜ) nr 302/2009
 11
 ;
 ·nõukogu määrusele (EÜ) nr 1936/2001, milles sätestatakse teatavate siirdekalavarude püügi suhtes kohaldatavad kontrollimeetmed
 12
 ;
 ·nõukogu määrusele (EÜ) nr 520/2007, milles sätestatakse tehnilised meetmed teatavate pika rändega kalavarude kaitseks ja tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 973/2001
 13
 ning
 ·nõukogu määrusele (EÜ) nr 1984/2003, millega kehtestatakse ühenduses toimuva hariliku tuuni, mõõkkala ja suursilm-tuuniga seotud kaubanduse statistilist seiret käsitlev süsteem
 14
 .
 Kavandatud aktidega ei täiendata ega muudeta ICCATi konventsiooni institutsioonilist raamistikku.
 Seega on kavandatud otsuse menetlusõiguslik alus ELi toimimise lepingu artikli 218 lõige 9.
 4.2.Materiaalõiguslik alus
 4.2.1.Põhimõtted
 ELi toimimise lepingu artikli 218 lõike 9 kohaste otsuste materiaalõiguslik alus sõltub eelkõige selle kavandatava õigusakti eesmärgist ja sisust, mille kohta liidu nimel seisukoht võetakse. Kui kõnealuse aktiga taotletakse kaht eesmärki või reguleeritakse kaht valdkonda ning üht neist võib pidada peamiseks või ülekaalukaks, samas kui teine on kõrvalise tähtsusega, peab ELi toimimise lepingu artikli 218 lõike 9 kohasel otsusel olema üksainus materiaalõiguslik alus, st peamise või ülekaaluka eesmärgi või valdkonna tõttu nõutav õiguslik alus.
 4.2.2.Kohaldamine käesoleval juhul
 Kavandatud akti põhieesmärk ja sisu on seotud kalandusega. Käesolevas seisukohas kajastatavate põhimõtete kehtestamise õiguslik alus on määrus (EL) nr 1380/2013.
 Seepärast on kavandatud otsuse materiaalõiguslik alus ELi toimimise lepingu artikli 43 lõige 2. Otsusega asendatakse otsus 10974/1/14 REV 1, mis hõlmab ajavahemikku 2014–2018.
 4.3.Kokkuvõte
 Ettepanekus esitatud otsuse õiguslik alus peaks olema Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 43 lõige 2 koostoimes artikli 218 lõikega 9.
 2019/0061 (NLE)
 Ettepanek:
 NÕUKOGU OTSUS,
 milles käsitletakse Euroopa Liidu nimel Rahvusvahelises Atlandi Tuunikala Kaitse Komisjonis võetavat seisukohta ning millega tunnistatakse kehtetuks otsus 10974/1/14 REV 1
 EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
 võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 43 lõiget 2 koostoimes artikli 218 lõikega 9,
 võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut
 ning arvestades järgmist:
 (1)Euroopa Ühendus sõlmis nõukogu 9. juuni 1986. aasta otsusega
 15
 rahvusvahelise Atlandi tuunikala kaitse konventsiooni (ICCATi konventsioon), millega moodustati Rahvusvaheline Atlandi Tuunikala Kaitse Komisjon (ICCAT).
 (2)ICCAT vastutab selliste kaitse- ja majandamismeetmete vastuvõtmise eest, mis on kavandatud eesmärgiga tagada ICCATi konventsiooni ala kalavarude pikaajaline kaitse ja säästev kasutamine ning kaitsta nende kalavarude elukohaks olevaid mereökosüsteeme. Sellised meetmed võivad muutuda liidule siduvaks.
 (3)Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruses (EL) nr 1380/2013
 16
 on sätestatud, et liit tagab selle, et püügitegevus ja vesiviljelus on keskkonna seisukohast pikaajaliselt jätkusuutlikud ning neid majandatakse sellisel viisil, mis on kooskõlas majandusliku, sotsiaalse ja tööhõivealase kasu saavutamise ja toiduvarude kättesaadavuse toetamise eesmärkidega. Samuti on selles sätestatud, et liit kohaldab kalapüügi majandamise suhtes ettevaatusprintsiibil põhinevat lähenemisviisi ning ühise kalanduspoliitika eesmärk on tagada, et mere bioloogiliste elusressursside kasutamise kaudu taastatakse ja hoitakse püütavate liikide populatsioonid tasemetel, mis ületavad maksimaalse jätkusuutliku saagikuse saamiseks vajalikke tasemeid. Lisaks on selles sätestatud, et liit võtab parimate kättesaadavate teaduslike nõuannete põhjal kalavarude kaitse- ja majandamismeetmed, toetab teaduslike nõuannete ja teadmiste edasiarendamist, lõpetab järk-järgult tagasiheite ja edendab püügimeetodeid, mis aitavad kaasa selektiivsemale kalapüügile, soovimatu saagi võimalikult suurele vältimisele ja vähendamisele ning sellisele kalapüügile, millel on väike mõju mereökosüsteemile ja kalavarudele. Lisaks on määruses (EL) nr 1380/2013 konkreetselt sätestatud, et liit kohaldab neid eesmärke ja põhimõtteid oma kalandusalastes välissuhetes.
 (4)Vastavalt liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrge esindaja ja Euroopa Komisjoni ühisteatisele „Rahvusvaheline ookeanide majandamine: meie ookeanide tulevikku hõlmav kava“
 17
 ja nõukogu järeldustes kõnealuse ühisteatise kohta
 18
 sätestatule on liidu poolt kõnealustel foorumitel võetud meetmete hulgas kesksel kohal selliste meetmete edendamine, millega toetatakse ja suurendatakse piirkondlike kalandusorganisatsioonide tõhusust ning vajaduse korral parandatakse nende juhtimist.
 (5)Komisjoni teatises Euroopa Parlamendile, nõukogule, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide Komiteele „Euroopa strateegia plasti kohta ringmajanduses“
 19
 viidatakse konkreetsetele meetmetele, mille eesmärk on vähendada plasti- ja merereostust ning samuti püügivahendite merel kaotamist või sinna jätmist.
 (6)On asjakohane kindlaks määrata seisukoht, mis võetakse liidu nimel ICCATi koosolekutel ajavahemikuks 2019–2024, kuna ICCATi kaitsemeetmed on liidu jaoks siduvad ja võivad otsustavalt mõjutada liidu õiguse sisu, nimelt nõukogu määrust (EÜ) nr 1005/2008,
 20
 nõukogu määrust (EÜ) nr 1224/2009,
 21
 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) 2017/2403,
 22
 Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) 2016/1627,
 23
 nõukogu määrust (EÜ) nr 1936/2001,
 24
 nõukogu määrust (EÜ) nr 520/2007
 25
 ning nõukogu määrust (EÜ) nr 1984/2003
 26
 . Selle põhjuseks on asjaolu, et ICCATi poolt vastu võetud soovitused võivad täiendada, muuta või asendada kehtivates ELi õigusaktides sätestatud kohustusi.
 (7)Praegu on ICCATi koosolekutel liidu nimel võetav seisukoht kehtestatud nõukogu otsusega 10974/1/14 REV 1
 27
 . On asjakohane tunnistada otsus 10974/1/14 REV 1 kehtetuks ja asendada see uue otsusega ajavahemikuks 2019–2023.
 (8)Arvestades kalavarude muutuvat iseloomu ICCATi konventsiooni alal ja sellest tulenevat vajadust võtta liidu seisukohas arvesse uusi arenguid, sealhulgas uut teaduslikku ja muud asjakohast teavet, mis esitatakse enne ICCATi koosolekuid või nende käigus, tuleks kooskõlas Euroopa Liidu lepingu artikli 13 lõikes 2 sätestatud liidu institutsioonide vahelise lojaalse koostöö põhimõttega kehtestada 2019.–2023. aastaks menetlused liidu seisukoha iga-aastaseks täpsustamiseks,
 ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:
 Artikkel 1
 Liidu nimel Rahvusvahelises Atlandi Tuunikala Kaitse Komisjoni (ICCAT) koosolekutel võetav seisukoht on esitatud käesoleva otsuse I lisas.
 Artikkel 2
 ICCATi koosolekutel võetava liidu seisukoha iga-aastane täpsustus tehakse vastavalt II lisale.
 Artikkel 3
 Nõukogu annab I lisas esitatud liidu seisukohale hinnangu ja vajaduse korral vaatab selle komisjoni ettepaneku põhjal läbi hiljemalt ICCATi 2024. aasta koosolekuks.
 Artikkel 4
 20. juuni 2014. aasta otsus 10974/1/14 REV 1 tunnistatakse kehtetuks.
 Artikkel 5
 Käesolev otsus on adresseeritud komisjonile.
 Brüssel,
 Nõukogu nimel
 eesistuja
 (1)
 Nõukogu 9. juuni 1986. aasta otsus ühenduse ühinemise kohta rahvusvahelise Atlandi tuunikala kaitse konventsiooniga, mida muudeti Pariisis 10. juulil 1984. aastal alla kirjutatud konventsiooni osalisriikide täievoliliste esindajate konverentsi lõppaktile lisatud protokolliga (EÜT L 162, 18.6.1986, lk 33).
 (2)
 Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr 1380/2013 ühise kalanduspoliitika kohta, millega muudetakse nõukogu määruseid (EÜ) nr 1954/2003 ja (EÜ) nr 1224/2009 ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EÜ) nr 2371/2002 ja (EÜ) nr 639/2004 ning nõukogu otsus 2004/585/EÜ (ELT L 354, 28.12.2013, lk 22).
 (3)
 KOM(2011) 424, 13.7.2011.
 (4)
 KOM (2018) 28 final, 16.1.2018.
 (5)
 JOIN(2016) 49 final, 10.11.2016.
 (6)
 7348/1/17 REV 1, 24.3.2017.
 (7)
 Euroopa Kohtu 7. oktoobri 2014. aasta otsus kohtuasjas Saksamaa vs. nõukogu, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, punktid 61–64.
 (8)
 ELT L 286, 29.10.2008, lk 1.
 (9)
 ELT L 343, 22.12.2009, lk 1.
 (10)
 ELT L 347, 28.12.2017, lk 81.
 (11)
 ELT L 252, 16.9.2016, lk 1.
 (12)
 ELT L 263, 3.10.2001, lk 1.
 (13)
 ELT L 123, 12.5.2007, lk 3.
 (14)
 ELT L 295, 13.11.2003, lk 1.
 (15)
 Nõukogu 9. juuni 1986. aasta otsus ühenduse ühinemise kohta rahvusvahelise Atlandi tuunikala kaitse konventsiooniga, mida muudeti Pariisis 10. juulil 1984. aastal alla kirjutatud konventsiooni osalisriikide täievoliliste esindajate konverentsi lõppaktile lisatud protokolliga (EÜT L 162, 18.6.1986, lk 33).
 (16)
 Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. detsembri 2013. aasta määrus (EL) nr 1380/2013 ühise kalanduspoliitika kohta, millega muudetakse nõukogu määruseid (EÜ) nr 1954/2003 ja (EÜ) nr 1224/2009 ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EÜ) nr 2371/2002 ja (EÜ) nr 639/2004 ning nõukogu otsus 2004/585/EÜ (ELT L 354, 28.12.2013, lk 22).
 (17)
 JOIN(2016) 49 final, 10.11.2016.
 (18)
 7348/1/17 REV 1, 24.3.2017.
 (19)
 KOM (2018) 28 final, 16.1.2018.
 (20)
 Nõukogu määrus (EÜ) nr 1005/2008, millega luuakse ühenduse süsteem ebaseadusliku, teatamata ja reguleerimata kalapüügi vältimiseks, ärahoidmiseks ja lõpetamiseks ning muudetakse määrusi (EMÜ) nr 2847/93, (EÜ) nr 1936/2001 ja (EÜ) nr 601/2004 ning tunnistatakse kehtetuks määrused (EÜ) nr 1093/94 ja (EÜ) nr 1447/1999 (ELT L 286, 29.10.2008, lk 1).
 (21)
 Nõukogu 20. novembri 2009. aasta määrus (EÜ) nr 1224/2009, millega luuakse liidu kontrollisüsteem ühise kalanduspoliitika eeskirjade järgimise tagamiseks, muudetakse määrusi (EÜ) nr 847/96, (EÜ) nr 2371/2002, (EÜ) nr 811/2004, (EÜ) nr 768/2005, (EÜ) nr 2115/2005, (EÜ) nr 2166/2005, (EÜ) nr 388/2006, (EÜ) nr 509/2007, (EÜ) nr 676/2007, (EÜ) nr 1098/2007, (EÜ) nr 1300/2008, (EÜ) nr 1342/2008 ning tunnistatakse kehtetuks määrused (EMÜ) nr 2847/93, (EÜ) nr 1627/94 ja (EÜ) nr 1966/2006 (ELT L 343, 22.12.2009, lk 1).
 (22)
 Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2017. aasta määrus (EL) 2017/2403, milles käsitletakse välispüügilaevastike jätkusuutlikku majandamist ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EÜ) nr 1006/2008 (ELT L 347, 28.12.2017, lk 81).
 (23)
 Euroopa Parlamendi ja nõukogu 14. septembri 2016. aasta määrus (EL) 2016/1627, milles käsitletakse Atlandi ookeani idaosas ja Vahemeres hariliku tuuni varude taastamise mitmeaastast kava ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EÜ) nr 302/2009 (ELT L 252, 16.9.2016, lk 1).
 (24)
 Nõukogu 27. septembri 2001. aasta määrus (EÜ) nr 1936/2001, milles sätestatakse teatavate siirdekalavarude püügi suhtes kohaldatavad kontrollimeetmed (EÜT L 263, 3.10.2001, lk 1).
 (25)
 Nõukogu 7. mai 2007. aasta määrus (EÜ) nr 520/2007, milles sätestatakse tehnilised meetmed teatavate pika rändega kalavarude kaitseks ja tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 973/2001 (ELT L 123, 12.5.2007, lk 3).
 (26)
 Nõukogu 8. aprilli 2003. aasta määrus (EÜ) nr 1984/2003, millega kehtestatakse ühenduses toimuva mõõkkala ja suursilm-tuuniga seotud kaubanduse statistilist seiret käsitlev süsteem (ELT L 295, 13.11.2003, lk 1).
 (27)
 Nõukogu 20. juuni 2014. aasta otsus Euroopa Liidu nimel Rahvusvahelises Atlandi Tuunikala Kaitse Komisjonis (ICCAT) võetava seisukoha kohta.
 ---documentbreak---
 EUROOPA KOMISJON
 Brüssel,8.3.2019
 COM(2019) 111 final
 LISAD
 järgmise dokumendi juurde:
 Ettepanek: Nõukogu otsus,
 milles käsitletakse Euroopa Liidu nimel Rahvusvahelises Atlandi Tuunikala Kaitse Komisjonis võetavat seisukohta ning millega tunnistatakse kehtetuks otsus 10974/1/14 REV 1
 I LISA
 Euroopa Liidu nimel Rahvusvahelises Atlandi Tuunikala Kaitse Komisjonis (ICCAT) võetav seisukoht
 1.PÕHIMÕTTED
 Euroopa Liit teeb ICCATi raames järgmist:
 a) tegutseb vastavalt liidu eesmärkidele ja põhimõtetele ühise kalanduspoliitika (ÜKP) raames, kohaldades eelkõige ettevaatusprintsiibil põhinevat lähenemisviisi ja määruse (EL) nr 1380/2013 artikli 2 lõikes 2 sätestatud maksimaalse jätkusuutliku saagikusega seotud eesmärke, et edendada ökosüsteemipõhise lähenemisviisi rakendamist kalavarude majandamisel ning vältida ja vähendada võimalikult palju soovimatut saaki ja kaotada järk-järgult saagi tagasiheitmine ning minimeerida kalapüügi mõju mereökosüsteemidele ja kalade elupaikadele ning võimaldada majanduslikult elujõulise ja konkurentsivõimelise liidu kalanduse edendamise kaudu rahuldav elatustase kalapüügist sõltuvale elanikkonnale ning võtta arvesse tarbijate huve;
 b) töötab sidusrühmade asjakohase kaasamise nimel ICCATi meetmete ettevalmistusetapis ja tagab, et ICCATi raames vastu võetud meetmed on kooskõlas ICCATi konventsiooniga;
 c) tagab, et ICCATis vastu võetud meetmed on kooskõlas rahvusvahelise õigusega, eelkõige ÜRO mereõiguse konventsiooniga (1982), ÜRO piirialade kalavarude ja pika rändega kalavarude kaitset ja majandamist käsitleva kokkuleppega (1995), kokkuleppega, millega ergutatakse avamerekalalaevu täitma rahvusvahelisi kaitse- ja majandamiseeskirju (1993) ning ÜRO Toidu- ja Põllumajandusorganisatsiooni sadamariigi meetmeid käsitleva kokkuleppega (2009);
 d) toetab seisukohti, mis on kooskõlas sama piirkonna piirkondlike kalandusorganisatsioonide parimate tavadega;
 e) taotleb kooskõla ja koostoimet liidu poliitikaga, mis moodustab osa kahepoolsetest kalandussuhetest kolmandate riikidega, ja tagab kooskõla muude valdkondade poliitikaga, eelkõige välissuhete, tööhõive, keskkonna, kaubanduse, arendustegevuse ning teadus- ja uuendustegevuse valdkonnas;
 f)tagab liidu rahvusvaheliste kohustuste järgimise;
 g) järgib nõukogu 19. märtsi 2012. aasta järeldusi, milles käsitletakse komisjoni teatist ühise kalanduspoliitika välismõõtme kohta
 1
 ;
 h) seab eesmärgiks luua liidu kalalaevadele konventsiooni kohaldamisalal võrdsed võimalused, mis põhinevad samadel põhimõtetel ja standarditel, mida kohaldatakse liidu õiguse alusel, ning edendab kõnealuste põhimõtete ja standardite ühetaolist rakendamist;
 i) lähtub liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrge esindaja ning komisjoni ühisteatisest „Rahvusvaheline ookeanide majandamine: Ookeanide tulevikku hõlmav kava“
 2
 ja nõukogu järeldustest kõnealuse ühisteatise kohta
 3
 ning toetab meetmeid ICCATi toetamiseks ja selle tõhususe suurendamiseks ning vajaduse korral parandab selle juhtimist ja toimimist (nt teaduse, eeskirjade järgimise, läbipaistvuse ja otsustamise vallas), aidates kaasa ookeanide säästvale majandamisele kõigis selle mõõtmetes;
 j) edendab vajaduse korral piirkondlike kalandusorganisatsioonide ja piirkondlike merekonventsioonide vahelist kooskõlastamist ning koostööd üleilmsete organisatsioonidega nende volituste piires, eelkõige edendab koostööd OSPARi, HELCOMi ja Barcelona konventsiooniga, mille osaline liit samuti on;
 k)edendab ühist huvi pakkuvates küsimustes kooskõlastamist ja koostööd teiste tuunivarusid majandavate piirkondlike kalandusorganisatsioonidega, eelkõige taaselustades tuunikalaga tegelevate piirkondlike kalandusorganisatsioonide nn Kobe protsessi ja laiendades seda kõigile piirkondlikele kalandusorganisatsioonidele.
 2.TEGEVUSSUUNAD
 Euroopa Liit püüab vajaduse korral toetada järgmiste meetmete võtmist ICCAT poolt:
 a) ICCATi konventsiooni alal kalavarude kaitse- ja majandamismeetmed, mis põhinevad parimatel olemasolevatel teaduslikel nõuannetel, sealhulgas lubatud kogupüük ja kvoodid või mere bioloogiliste elusressursside püügikoormuse reguleerimine ICCATi poolt, millega saavutataks või säilitataks võimaluse korral 2015. aastaks, kuid hiljemalt 2020. aastaks võimalikult kiiresti ja järk-järgult tõusvalt maksimaalne jätkusuutlik saagikus; Vajaduse korral hõlmavad kõnealused kaitse- ja majandamismeetmed erimeetmeid ülepüügi all kannatavate kalavarude kaitseks, et hoida püügikoormus kooskõlas olemasolevate kalapüügivõimalustega;
 b) meetmed ebaseadusliku, teatamata ja reguleerimata kalapüügi vältimiseks, ärahoidmiseks ja lõpetamiseks konventsioonialas, sealhulgas ebaseadusliku, teatamata ja reguleerimata kalapüügiga tegelevate laevade nimekirja koostamine;
 c) seire-, kontrolli- ja järelevalvemeetmed konventsioonialas, et tagada ICCATis vastu võetud meetmete järgimine ja tõhus kontroll;
 d) meetmed püügitegevuse ja vesiviljeluse negatiivse mõju vähendamiseks mere bioloogilisele mitmekesisusele ning mereökosüsteemidele ja kalade elupaikadele, sealhulgas meetmed, millega vähendatakse merereostust ja välditakse plasti merreheitmist ning vähendatakse meres oleva plasti mõju mere bioloogilisele mitmekesisusele ja mereökosüsteemidele ning UNGA resolutsioonide kohased tundlike mereökosüsteemide kaitsemeetmed ICCATi konventsiooni alal, meetmed soovimatu püügi võimalikult suureks vältimiseks ja vähendamiseks, sealhulgas ohualdiste mereliikide puhul, ja tagasiheite järkjärguliseks likvideerimiseks;
 e)meetmed peibutuspüügivahendite kasutamise haldamiseks, eelkõige andmete kogumise parandamiseks, et täpselt mõõta, jälgida ja kontrollida peibutuspüügivahendite kasutamist, et vähendada ohualdistele tuunivarudele avalduvat mõju, leevendada nende võimalikku mõju siht- ja mittesihtliikidele ning ökosüsteemile ja piirata mereprügi suurendamist;
 f)meetmed, et vähendada mahajäetud, kaotatud või muul moel kõrvaleheidetud püügivahendite mõju ookeanile ning lihtsustada selliste vahendite avastamist ja eemaldamist;
 g) meetmed sellise kalapüügi keelamiseks, mille ainus eesmärk on haiuimede kogumine, ning nõude kehtestamiseks, et kõik haid tuleb lossida ühes tükis koos uimedega;
 h)vajaduse korral soovitused, et asjaomaste alusdokumentidega ettenähtud võimaluste piires edendada Rahvusvahelise Tööorganisatsiooni (ILO) kalandustöö konventsiooni rakendamist;
 i) täiendavad tehnilised meetmed, mis põhinevad ICCATi allorganite ja töörühmade nõuannetel.
 II LISA
 Rahvusvaheline Atlandi Tuunikala Kaitse Komisjoni koosolekutel võetava
 liidu seisukoha iga-aastane täpsustus
 Enne ICCATi iga koosolekut, kui kõnealust organit kutsutakse üles vastu võtma liidule potentsiaalselt siduvaid otsuseid, võetakse vajalikud meetmed, et liidu nimel vastavalt I lisas sätestatud põhimõtetele ja suunistele väljendatavas seisukohas võetaks arvesse viimaseid teaduslikke ja muid asjakohaseid andmeid, mis on edastatud Euroopa Komisjonile.
 Sel eesmärgil ja nimetatud teabele tuginedes edastab Euroopa Komisjon nõukogule või selle ettevalmistavatele organitele piisavalt varakult enne ICCATi iga koosolekut kirjaliku dokumendi, milles esitatakse liidu seisukoha kavandatud täpsustused, et neid arutada ja kiita heaks liidu nimel väljendatava seisukoha üksikasjad.
 Kui ICCATi koosoleku käigus (sh kohapeal) ei ole võimalik saavutada kokkulepet, et võtta liidu seisukohas arvesse uusi elemente, edastatakse küsimus lahendamiseks nõukogule või selle ettevalmistavatele organitele.
 (1)
 7087/12 REV 1 ADD 1 COR 1.
 (2)
 JOIN(2016) 49 final, 10.11.2016.
 (3)
 7348/1/17 REV 1, 24.3.2017.


text:
Simone Inguanez (Bormla, 3 ta' Diċembru 1971) hija kittieba u poetessa Maltija. L-ikbar minn tliet aħwa, wara li qattgħet l-ewwel snin ta' ħajjitha tgħix Bormla, aktar tard marret tgħix flimkien ma' familtha f'Santa Luċija. Illum Simone tgħix il-Kalkara.
 Iggradwat mill-Università ta' Malta fil-liġi, forensika u psikoloġija.
 Fl-2005 ippubblikat il-ktieb tagħha, Ftit Mara, Ftit Tifla. Simone tifforma parti minn għadd ta' gruppi u għaqdiet letterarji u hija isem magħruf sew fil-qasam letterarju.
 Xogħlijiet
 Water, Earth, Fire and I, 2005
 Ftit Mara, Ftit Tifla, 2005
 Nies ħajjin
 Twieldu fl-1971
 Poeti Maltin
 Kittieba Maltin bil-Malti
 Kittieba Maltin bl-Ingliż