type: other

text:
Tedenski pregled pravnih, davčnih in finančnih novosti / 28. januar 2020 / številka 4
 Danes nas v TFL Glasniku čaka intervju z vedno zanimivo dr. Vesno Vuk Godina, profesorico na mariborski univerzi na Oddelku za sociologijo. »Staršem, ki vzgajajo otroke za srečo, vedno rečem, da jih za srečo ni treba vzgajati, saj bo otrok v življenju srečen le okoli pet odstotkov časa, ki ga vsak preživi brez posebne predpriprave. V šali rečem, da edino Meta v Cvetju v jeseni sreče ni preživela. Ljudje se ne zlomijo, ko so srečni. Ampak, ko so nesrečni,« je le ena izmed iskrivih misli, ki so se naši sogovornici porodile tekom pogovora.
 Za tokratno Temo tedna smo izbrali prispevek Tomaža Kuralta iz revije Denar z naslovom Davčne težave tujih delavcev. Delodajalci že dlje časa opozarjajo na pomanjkanje domače delovne sile. Zato je v Sloveniji iz leta v leto več tujih delavcev. Pa ne gre zgolj za delavce s področja nekdanje Jugoslavije, temveč je vse več delavcev tudi z drugih delov sveta.
 S pravnega področja predstavljamo prispevek z naslovom Pravice športnikov na javni podobi (image rights), s finančnega področja pa izpostavljamo članek Obdavčitev naknadnih vplačil v luči sodne prakse in sprememb davčne zakonodaje.
 Dr. Vesna Vuk Godina: Naš kapitalizem bi morali uskladiti s tem, kdo smo
 Dr. Vesna Vuk Godina, ste profesorica na mariborski univerzi na Oddelku za sociologijo, sicer pa vas ni treba posebej predstavljati, saj vas vsi dobro poznajo. Na kaj ste najbolj ponosni v vaši karieri?
 Vesna Vuk Godina:
 Najbolj ponosna sem na svojo hčerko. To je moj podvig, ki se je začel z njeno obporodno možgansko krvavitvijo, nadaljeval pa z diagnozami, da bo Maša rastlina, da iz nje ne bo nič. Z njo smo zelo trdo delali in so se stvari razvijale drugače, zato je Maša danes visoko funkcionalna oseba, ki v veliki večini samostojno skrbi zase. Le študirati ni mogla, ker je maturo naredila po posebnem sistemu, ki je bil prilagojen zanjo. A ima polno življenje in na to sem v življenju najbolj ponosna.
 Kot antropologinji bi vam zastavila nekakšno temeljno vprašanje: kakšno je stanje duha v Sloveniji?
 Stanje duha v Sloveniji je trenutno precej težavno, saj prihaja do razkoraka med formalnim sistemom, ki smo ga uvozili z Zahoda in je nastal v drugih kulturnih in zgodovinskih okoliščinah, ter tem, kaj Slovenci smo. Ta uvoženi kapitalizem je v resici kapitalizem protestantov, Slovenci pa imamo skozi zgodovino drugačno socialno in kulturno tirnico, ki ni le katoliška, ampak je bistveno bolj socialna, kot je zahodni kapitalizem. Ljudje kot posamezniki in tudi tisti, ki vodijo podjetja, so razklani med izključujočima se principoma, od katerih je eden formalnoekonomski, ko je treba gledati na ekonomsko racionalnost, pri čemer je treba dati ekonomskemu prednost pred socialnim. To pa je v nasprotju s slovensko tirnico, po kateri je treba dati prednost socialnemu pred ekonomskim.
 Povedano drugače, v zgodovinsko vzpostavljeni tirnici Slovencev je preživetje vseh najvišja vrednota in je treba vse drugo podrediti temu. Tega danes ni, saj so podjetja vključena na trg in je treba delovati po logiki tržne konkurenčnosti, zato je velik problem, kako sestaviti ta dva principa. Dostikrat ju v praksi ne moremo sestaviti. Nekatera podjetja so sicer zastavljena socialno in zelo dobro uspevajo. To, da ne moremo sestaviti omenjena principa, je ključni vir nezadovoljstva v vseh sferah, ne le v ekonomski. Tako je denimo na univerzi, tudi v družbenih dejavnostih. Naredila sem veliko intervjujev in pogovorov, in v vseh se je pokazalo, da so ljudje nezadovoljni. Ko ljudi vprašam, zakaj, rečejo, da zato, ker so odnosi grozni. Ko vprašaš, kaj je narobe, izveš, da gre dejansko za socialni vidik. Delavci povedo, da je na to, da v podjetjih lastniki in menežerji slabo ravnajo z njimi, njihova reakcija, da pač slabo delajo. Po logiki "ne morejo me tako nizko plačati, kot lahko jaz slabo delam".
 Svojim študentom vedno rečem, da na takšni osnovi ne moremo imeti uspešnega ekonomije. Za uspešno ekonomijo morate imeti pozitivno motivirane ljudi. Morali bi imeti socialni kapitalizem. Ko to rečem ekonomistom, odvrnejo, da socialni kapitalizem ne deluje. Kar ni res. Imamo japonski primer kapitalizma, ki je socialen v smislu, da vsakega lastnika skrbi, da bo denar razporedil zaposlenim tako, da bodo vsi zaposleni, posebno tisti na najnižjih mestih, bolje plačani kot pri konkurenci. Ne pa da ga grabi zase.
 Tudi Drnovšku sem leta 2003 rekla, da če bi pri nas peljali takšen kapitalizem, bi bilo drugače. Ljudje bi bili motivirani in lahko bi imeli zelo uspešen kapitalizem. Se pa bojim, da gre danes pri ljudeh za neko pasivno rezistenco – delajo pač, kar je nujno, več pa ne, ker jim sistem ne vrača tistega, kar bi jim po njihovem mnenju moral.
 Kako bi lahko to spravili v predpise ali bolj v moralo, saj se dobra podjetja že zavedajo tega.
 Nekateri že delajo tako. Krka dela tako, Steklarna Hrastnik je bila rešena s takšnim sistemom. V Revozu, ki so imeli v preteklosti zelo slabe rezultate, so naredili raziskavo, ki je pokazala, da so izvor težav neustrezni odnosi, in so zato postavili nov sistem odnosov. Danes v Revozu na primer rečejo, da so se delavci odločili, da bodo znižali plače, ne pa odpuščali.
 Ena od značilnosti slovenske zgodovinsko vzpostavljene socialne in kulturne tirnice je, da hočejo Slovenci sami odločati o svojem življenju, predvsem o svojem preživetju. Glede politike je treba povedati, da odločno demotivira ljudi zato, ker ne morejo sodelovati v odločitvah, ki so pomembne za njihovo preživetje. To je eden ključnih razlogov, zakaj z njo niso zadovoljni.
 Kako temeljne principe zgodovinsko vzpostavljene socialne in kulturne tirnice spraviti v moralo ali predpise, ste vprašali. V morali so ti principi že vsebovani. So nekakšni moralni standardi naše kulture. Rada se pošalim, da če bi človek naredil referendum (a ga ne more) in vprašal ljudi, ali je treba vzeti tistim, ki imajo preveč za preživetje, in dati tistim, ki imajo premalo, bi takšen referendum dobil 99,99 odstotka podpore. Tako rekoč vsi bi se strinjali, da je to treba narediti, saj je preživetje vseh nedvomni moralni standard naše kulture. Naš kapitalizem bi morali uskladiti s tem, kdo smo.
 Ekonomisti porečejo, da takšen slovenski kapitalizem ne bi bil učinkovit. Ne: hiperučinkovit bi bil, saj bi bili ljudje motivirani. A bi bilo treba za takšen tip ekonomije uskladiti predpise s slovensko zgodovinsko vzpostavljeno socialno in kulturno tirnico. Ne pa prepisovati z Zahoda.
 To pa je težko. Pameten podjetnik to že dela in del dobička razdeli med zaposlene. Tudi v svetovnem merilu bo šlo tako naprej.
 Tako bi moralo iti naprej. Žal pa statistični podatki kažejo, da se vse več bogastva kopiči pri vse manj ljudeh, kar je logika, ki go na dolgi rok pokopala sam kapitalizem. To dokazujejo številni, na primer Varufakis in Piketty. Postaja jasno, da kapitalizem potrebuje vedno manj ljudi za delo, ki postaja vse bolj redka dobrina, a bo potreboval ljudi za kupce za produkte, ki jih proizvaja. To pomeni, da mora kapital za lastno preživetje ohranjati ljudi pri dostojnem življenju in pri motivaciji za sodelovanje s sistemom. Sicer bo sistem propadel.
 V zvezi s prej omenjeno pasivno rezistenco do sistema je treba izpostaviti, da je ne gre podcenjevati. Treba se je spomniti na Gandija, ki po formalnih merilih ni imel nikakršne moči, je pa s pasivno rezistenco pokopal britanski imperij, ki je imel ogromno moč. Noben sistem ne more delovati, če ljudje nočejo sodelovati v njem. To je ena največjih nevarnosti našega stanja. To se vidi med drugim na volitvah. Vidimo, koliko ljudi ne hodi na volitve in sploh noče sodelovati, ker se jim zdi sodelovanje s sistemom brezsmiselno. To je ključna stvar, ki bi jo bilo treba spremeniti.
 Kaj pa šolstvo in izobraževanje? Tu je verjetno ogromno izzivov.
 S šolstvom imamo zelo resen problem. S sprejetjem zahodnega kapitalizma smo sprejeli še druge podsisteme, tudi šolskega. Tu pa imamo zelo resen problem, in to z več vidikov. Tako se na primer vse bolj uveljavlja narcistična socializacija, ki je povezana z otroku prijazno vzgojo, ki pa ima zelo zaskrbljujoče stranske učinke. Povečuje se število otrok, ki postajajo odvisniki, povečuje se število ljudi, ki funkcionalno ne odrastejo, kar pomeni, da niso zmožni preživeti v situacijah daljšega ali dolgoročnega neugodja. Staršem, ki vzgajajo otroke za srečo, vedno rečem, da jih za srečo ni treba vzgajati, saj bo otrok v življenju srečen le okoli pet odstotkov časa, ki ga vsak preživi brez posebne predpriprave. V šali rečem, da edino Meta v Cvetju v jeseni sreče ni preživela. Ljudje se ne zlomijo, ko so srečni. Ampak, ko so nesrečni.
 V resnici je treba otroke vzgajati za to, da živijo v svetu, ki ni prijazen, v katerem so težave, konflikti, in jih opremiti, da znajo preživeti v takšnem svetu na način, da ne uničijo sebe. Hkrati je ključni problem v današnjih šolah tudi poveličevanje tehnologije, računalnikov, ekranov in podobnega. Rada rečem, da so to sicer lepe igračke, da pa ljudje ne razumejo, da takšen način pouka onemogoča razvoj abstraktnega mišljenja, ki se razvija, če mora učenec slediti nečemu, česar ne vidi. Vse tisto, kar je vidno, po desetem letu starosti pri otroku resno ovira njegov razvoj, ker ovira razvoj njegovega abstraktnega mišljenja. Danes pa je na primer v šolah že skoraj vse na računalniku ali powerpoint prezentacijah. To pomeni, da otroke ohranjamo na ravni konkretnega mišljenja, kar je raven živali, živalskega mišljenja. Živali namreč znajo konkretno misliti.
 Povedano pomeni, da s takšnimi postopki tudi v šoli uničujemo intelektualni potencial Slovencev in slovenske družbe. Pogosto rečem, da ima Slovenija izjemno omejene resurse, vendar je fascinantno, da po osamosvojitvi nismo znali izkoristiti nobenega od teh resursov. Eden je lega, drugi so gozdovi in tretji je človeška pamet. Mi pa vlagamo v resurse, ki na dolgi rok za Slovenijo ne pomenijo konkurenčnosti v svetu.
 Če imate pametne ljudi, dobre delavce, dobre intelektualce, dobre znanstvenike, je to nekaj, kar vedno lahko prodaš. Resurs, ki ga ne znamo pravilno uporabiti, je tudi zemlja. Že omenjenega leta 2003 sem Drnovšku o zlatih rezervah dejala, da bi jaz dala kmetom denar, da v treh letih očistijo zemljo, in potem bi začela biološko produkcijo hrane, saj lahko proizvedemo vse: od oljčnega olja do ajde – kompletno prehransko verigo. Danes bi bili sistemski proizvajalec biohrane in ne bi bili odvisni od tega, da nam v trgovinah prodajajo smeti.
 Vsi govorijo o tem, da je treba nekaj narediti, da se je treba premakniti, problem pa je, da država nima razvojne strategije. Država je socialno organizirana po domačijski logiki: ljudje, ki so domačijsko organizirani, so v skupni socialni skupini in se z vsemi sredstvi borijo za svoje preživetje. Tudi na račun drugih. Zato je v takšni družbi zelo težko priti do usklajenosti na ravni splošnega interesa. To Slovencem manjka. In ker nimamo razvojne strategije, določene dovolj močno povezane skupine ali dovolj ambiciozne skupine sicer zmorejo iztržiti zase, kar želijo. A je to pogosto na račun drugih ali družbe kot celote. Dostikrat gre za plenilsko logiko. Zato pogosto rečem, da to, kar imamo v Sloveniji, ni kapitalizem, ampak plenilska ekonomija.
 Ker manjka dolgoročna strategija, ki bi temeljila na skupnem interesu, tudi v primerih, ki bi lahko imeli za družbo pomemben pozitiven rezultat, ta pogosto umanjka. Vzemimo na primer turizem, kjer se zdi, da delamo pozitivne premike. A tudi tu ni strateške usmeritve. Počivalšek tako pravi, da bomo slovenski turizem dokapitalizirali in ga spet privatizirali, torej najverjetneje prodali tujcem. To je seveda nesmiselna strategija, saj bomo spet ostali brez panoge, ki bi lahko bila za slovensko družbo in državo ključna. Slovenija bi morala razviti štiri, pet strateških področij, in to tako, bi vse druge dejavnosti živele od njih. Hrvatom vedno rečem: "Imate morje in vsa država bi morala živeti od morja, ne pa da ga prodajate Rusom in vsakemu, ki pride mimo."
 Žalostno je, da imamo 30 let svojo državo in da v teh letih nismo uspeli izpeljati strateške usmeritve te države. 30 let je dolga doba. In ta čas smo izgubili. Kaj pomeni 30 let, postane jasno, če se spomnimo, da je bila leta 1945 Slovenija zaostala agrarna država, leta 1975 pa srednje razvita industrijska država. Leta 1991 smo bili zelo blizu Zahodu. Kje smo danes? Ne bom rekla, da nimamo več pralnih praškov in lepših oblek, ampak to je v resnici potrošnja – kje smo danes ekonomsko? Teh 30 let je zapravljen čas, in sicer natančno zato, ker nismo imeli strategije. Socializem je imel svojo strategijo ter politiko, s katero je podredil partikularne interese strateškim interesom. Danes tega nimamo. Danes vleče vsak na svojo stran.
 Strategija bi morda še nastajala, vendar pa imamo na štiri leta volitve. Morala bi obstajati neka širša družbena zaveza.
 To je točno. Stalno zamenjevanje domačij na oblasti oblikovanje in izvajanje dolgoročnih strategij otežkoča. Dolgoročna strategija bi seveda morala biti tako nadpolitična kot naddomačijska. Za njeno oblikovanje bi se morala povezati stroka in gospodarstvo. V tej državi imamo okoli sto ljudi, ki imajo dovolj znanja, da lahko rešijo ključne probleme te države. To seveda niso politiki. Je pa problem, da teh ljudi nihče nič ne vpraša. Lastniki recimo nimajo pojma, kako bi jim znanost lahko koristila, mislijo, da je to strošek. Vsaka velika korporacija pa razume, da je znanost ključna sfera dolgoročnega planiranja. Na pamet bom rekla, da če bi se podjetja s svojimi problemi povezala z ljudmi na ekonomski fakulteti, FDV, s sociologi in družboslovci, za katere mislijo, da ničemur ne koristijo, bi lahko skupaj oblikovali smiselno strateško razvojno perspektivo te države, ki je tudi politika po vsakokratnih volitvah ne bi mogla zamajati. Ker pa je danes ta strategija odvisna od politike, se z menjavo politike menja tudi strategija. Potem imate okolje, v katerem na dolgi rok ne morete ničesar narediti, ker sploh ne veste, kaj bo čez štiri leta. To je katastrofalno.
 Ni širše zaveze – poglejva samo Petrol, paradnega konja v regiji.
 To dobite, to je tipičen primer. Spomnim se, ko so ukinili SDK in so rekli, da bomo imeli individualni nadzor, sem si rekla: to je konec. Pri Slovencih, v tej družbi, ki je organizirana domačijsko, nadzor deluje samo kot abstraktni socialni nadzor, ker ko imaš individualnega nadzornika, ga pač odstaviš, ko ti ne ustreza več. Če imaš individualnega menedžerja, ga odstaviš, in zdaj vidimo, kam to pripelje.
 V socializmu je bil moj oče direktor velikega podjetja. Spomnim se, kako so se vsi na smrt bali SDK, ker jih pač niso videli. Tisti obračun so dali tja in nikoli niso vedeli, kdo tisto pregleduje, in nisi mogel vplivati na njih – če ti je manjkalo pet dinarjev, so ti blokirali račun. Danes pa lahko imate elitno dobro menedžersko strukturo in jo lahko odstavijo zaradi razlogov, o katerih nihče ne ve, kateri so. Na njihovo mesto bodo prišli ljudje, ki nimajo pojma. V družbah, ki so organizirane po domačijskem sistemu kot v Sloveniji, sta ekonomija in politika tradicionalno povezani, in če to povežete s štiriletnimi volitvami, ne morete imeti nikakršne razvojne strategije.
 Razvojna strategija bi morala nastati zunaj teh povezav. Še vedno mislim, da med univerzami in gospodarstvom ni razmisleka na strateški ravni – ni sodelovanje, če univerzam rečeš, dajte nam strokovnjake, ki bodo lahko šli takoj delat.
 Kakšni so vaši načrti v prihodnje? Veliko predavate in razširjate, bom rekla, nauk.
 Pedagoški del svojega poklica zelo rada opravljam, ker se mi zdi, da je to poslanstvo nekega javnega intelektualca. Antropologov ni veliko, ampak pri številnih kolegih, tudi sociologih, pogrešam to, da svojega znanja ne razširjajo v družbo, ki to znanje krvavo potrebuje.
 Osebno imam še dve leti do upokojitve. Prvi dan, ko bom lahko šla, bom šla, ker so odnosi na univerzi nevzdržni, po drugi strani se mi zdi nemoralno odjedati službo mladim ljudem. Imela sem starše, ki so se upokojili in je to zelo slabo vplivalo na njihovo zdravje, zato menim, da starejši ljudje morajo delati, vendar ne na način, da odžirajo delo mladim. Mladi so v primerjavi z najino generacijo popolnoma deprivilegirani, mislim pa delovati naprej, predavati tudi v tujini, kar sem doslej pogosto odklanjala. Vsekakor je zadoščenje, ko te vabijo na različne konference in posreduješ temo, ki da ljudem nekaj novega – družboslovci to morajo delati.
 Kakšno pa je vaše sporočilo Slovencem?
 Morajo bolj vztrajati pri socialnih oblikah družbenosti. Delati za to, da bomo socialno in ekonomsko povezani na tak način, da bo prišlo do sodelovanja in ne do izključevanja. Če bomo to naredili, smo lahko ena najuspešnejših družb daleč naokoli.
 Foto: KoKa Press, Katja Kodba, s.p.
 Davčne težave tujih delavcev
 piše: Tomaž Kuralt, revija Denar št. 504/2020
 Tuji delavci pričakujejo, da bosta Finančna uprava in Inšpektorat za delo s svojim učinkovitim nadzorom zagotavljala ustrezno zaščito delavskih pravic
 Delodajalci že dlje časa opozarjajo na pomanjkanje domače delovne sile. Zato je v Sloveniji iz leta v leto več tujih delavcev. Pa ne gre zgolj za delavce s področja nekdanje Jugoslavije, temveč je vse več delavcev tudi z drugih delov sveta. Le redki tuji delavci poznajo osnove slovenske delovnopravne in davčne zakonodaje. Zato so na teh dveh področjih povsem odvisni od poštenega pogodbenega odnosa svojega delodajalca. Med delodajalci so tudi takšni, ki izkoristijo »neiznajdljivost« tujih delavcev. Niso redki primeri v Sloveniji, ko tuje delavce izkoriščajo delodajalci, katerih lastniki so prav tako tujci (celo iz iste države).
 Tuji delavci so v Sloveniji zelo pogosto razočarani nad birokratskimi postopki in nad neučinkovitimi organi nadzora. Ko tuji delavci povedo svoje zgodbe, so inšpekcijski organi vedno znova presenečeni. Čeprav inšpekcijske službe določenih prekrškovnih določb skoraj ne nadzirajo več, se bodo morali znova posvetiti nadzoru najbolj elementarnih določb delovne zakonodaje.
 Tuji delavci ne poznajo slovenskega jezika (oziroma bolj slabo) niti slovenske zakonodaje. Za tujega delavca je uspeh že, če najde organizacijo ali posameznika, ki mu bi lahko pomagal. Velik problem je tudi to, da državni organi nimajo posluha za njihove težave. Pogosto jih zgolj pošiljajo od enega do drugega organa. Tujega delavca nihče ne informira celovito. V vsej tej zmedi pa tuje delavce mine, da bi sploh kar koli uredili. Enostavno se vdajo v usodo. Najbolj izpostavljeni organi so upravne enote, finančna uprava in inšpektorat za delo. Ti organi bi lahko nekaj svojih uslužbencev pooblastili za delo s tujimi delavci.
 Nepriznane olajšave za vzdrževane družinske člane
 Nekateri konkretni primeri v zadnjem času so spet odprli vprašanje pozivanja davčnih zavezancev, če oddajo nepopolne vloge.
 Finančna uprava pri letošnjih informativnih izračunih dohodnine za leto 2018 več zavezancem, ki so v Sloveniji uveljavljali svoje nezaposlene zakonske partnerje, ki živijo v tujini (večinoma v Bosni in Hercegovini), te olajšave ni upoštevala. Iz obrazložitve sledi, da zavezancem posebna olajšava ni bila priznana, ker niso bili izpolnjeni pogoji glede bivališča, rezidentstva oziroma državljanstva za priznanje olajšave, določeni v 11. odstavku 115. člena Zakona o dohodnini (ZDoh-2, Uradni list RS, št. 13/11 – uradno prečiščeno besedilo, 9/12 – odl. US, 24/12, 30/12, 40/12 – ZUJF, 75/12, 94/12, 52/13 – odl. US, 96/13, 29/14 – odl. US, 50/14, 23/15, 55/15, 63/16, 69/17, 21/19 in 28/19). To je še toliko bolj nenavadno, saj je bila nekaterim zavezancem priznana olajšava za njihove otroke, ki nimajo prijavljenega bivališča v Sloveniji in praviloma živijo v isti državi oziroma z zakonskim partnerjem zavezanca.
 V teh postopkih je šele naknadno Finančna uprava pojasnila, da zavezancem davčne olajšave niso priznali, zato ker niso priložili ustreznih dokazil glede dohodkov žena zavezancev. Tega v obrazložitvi niso navedli. V skladu s prvim odstavkom 115. člena ZDoh-2 se za vzdrževanega družinskega člana zavezanca šteje zakonec, ki ni zaposlen in ne opravlja dejavnosti, nima lastnih dohodkov za preživljanje ali so ti manjši od višine posebne olajšave za vzdrževanega družinskega člana, določene v 3. točki prvega odstavka 114. člena tega zakona.
 Zavezanci bi morali torej predložiti dokazilo davčnega organa tuje države, da je njihova žena brez dohodkov oziroma so le-ti nižji od višine posebne olajšave za vzdrževanega družinskega člana.
 Če bi zavezance pozvali, bi dokazila predložili. Ker jih niso pozvali, so izdali nepopolne informativne izračune dohodnine. Zavezanci so ugovarjali zoper informativne izračune dohodnine, pri čemer so predložili dokazila. Postopki so bili ugodno rešeni za zavezance, Finančna uprava pa je imela dvojno delo. Povsem brez potrebe.
 Drug primer je, ko je zavezanec vložil prijavo za vpis vzdrževanih družinskih članov v davčni register. Šele po vpisu v register jih je namreč lahko uveljavljal kot olajšavo pri odmeri dohodnine. Zavezanec je po enem mesecu poklical na Finančno upravo, kjer so mu povedali, da vloge še niso rešili, ker ni predložil rojstnih listov za otroka. Predložil je zgolj potrdili o šolanju, iz katerih je prav tako razvidno očetovo osebno ime. Če zavezanec ne bi poklical, bi verjetno še danes čakal na potrdili o vpisu v davčni register.
 Zakon o davčnem postopku (ZDavP-2, Uradni list RS, št. 13/11 – uradno prečiščeno besedilo, 32/12, 94/12, 101/13 – ZDavNepr, 111/13, 22/14 – odl. US, 25/14 – ZFU, 40/14 – ZIN-B, 90/14, 91/15, 63/16, 69/17, 13/18 – ZJF-H in 36/19) ureja načela davčnega postopka. V skladu z načeloma materialne resnice in sorazmernosti je Finančna uprava dolžna z enako skrbnostjo ugotoviti tudi tista dejstva, ki so v korist zavezanca za davek. Finančna uprava bi morala izbrati tiste ukrepe, ki bi bili za davčnega zavezanca ugodnejši.
 Če davčni zavezanec odda nepopolno vlogo in Finančna uprava utemeljeno pričakuje, da bi jo zavezanec lahko hitro dopolnil (npr. po elektronski pošti), ni razloga, da se tako ne posluje. Če nekdo uveljavlja vzdrževanega družinskega člana, obstaja velika verjetnost, da je to upravičeno. Če nekdo vloži prijavo za vpis družinskih članov v davčni register, je zelo verjetno, da ti družinski člani tudi obstajajo. Če se zavezanca pozove k dopolnitvi vloge, je to najhitrejša rešitev. Zavezancu ne bi bilo treba vlagati nove vloge, Finančna uprava pa bi imela manj dela.
 Eno načelo, načelo dolžnosti dajanja podatkov, pa gre v prid Finančne uprave. Davčni zavezanci morajo Finančni upravi posredovati popolne podatke in predlagati dokaze, s katerimi se dokazujejo dejstva. Vendar pa miselnost, po kateri bi davčni zavezanec »moral in mogel vedeti«, v tem primeru ni na mestu. Gre za tujce, ki niso seznanjeni z detajlnimi podrobnostmi o dokumentih, ki jih je treba predložiti Finančni upravi.
 Zakon o splošnem upravnem postopku (ZUP, Uradni list RS, št. 24/06 – uradno prečiščeno besedilo, 105/06 – ZUS-1, 126/07, 65/08, 8/10 in 82/13) v prvem odstavku 67. člena določa: »Če je vloga nepopolna ali nerazumljiva, je samo zaradi tega ni dovoljeno zavreči. Organ mora v roku petih delovnih dni zahtevati, da se pomanjkljivosti odpravijo, in določiti vložniku rok, v katerem jo mora popraviti. Zahtevo v obliki dopisa za odpravo pomanjkljivosti se pošlje ali izroči vložniku, če je podal vlogo neposredno pri organu.« Tega pa Finančna uprava ni naredila.
 Tuji delavci v Sloveniji si želijo pridobiti davčno rezidentstvo predvsem zaradi uveljavljanja davčnih olajšav. Običajno ne poznajo pogojev, na podlagi katerih postanejo davčni rezidenti Slovenije. Stalnega prebivališča v Sloveniji nimajo. Preostale dejanske rezidenčne vezi (običajno bivališče, središče osebnih in ekonomskih interesov, 183 dni) pa je treba dokazati oziroma argumentirati.
 V enem izmed postopkov za ugotavljanje davčnega rezidentstva je finančna uslužbenka od zavezanca, ki je vložil vlogo za pridobitev davčnega rezidentstva, zahtevala potrdilo o samskem stanu in o skupnem gospodinjstvu v BiH. Pojasnjeno ji je bilo, da samskega stanu ne moreš dokazati in da je potrdilo o skupnem gospodinjstvu z očetom in mamo zavezanca nepomembno, saj zavezanec živi in dela v Sloveniji. Uslužbenka je dejala, da potrebuje dokazila in da zavezancu ne bo odobrila rezidentstva »na lepe oči«.
 Zavezanec je šel v BiH in presenetljivo pridobil oba dokumenta. Ko ju je predložil uslužbenki, mu je povedala, da je bila zanj že pred pol leta izdana odločba o rezidentstvu. Zavezanec je nov postopek oziroma dvakrat isti postopek sprožil, ker odločbe ni prejel. Zakaj pa je finančna uslužbenka zahtevala potrdila in ni povedala, da je bila odločba o istem vprašanju že ugodno rešena?
 V drugem primeru je šlo za šoferja v mednarodnem prometu. Finančna uprava je na svoji spletni strani objavila stališče glede ugotavljanja rezidentskega statusa tujih fizičnih oseb, ki so zaposlene pri slovenskem delodajalcu kot avtoprevozniki v mednarodnem cestnem prometu oziroma svoje delo pretežno (več kot 183 dni v davčnem letu) opravljajo v tujini.
 Praviloma tuje fizične osebe v Sloveniji nimajo uradno prijavljenega stalnega prebivališča, ampak le začasno prebivališče, prav tako v Sloveniji nimajo običajnega bivališča oziroma središča osebnih in ekonomskih interesov. Največkrat tuje fizične osebe, ki se želijo kvalificirati za rezidente Slovenije, izpolnjujejo zgolj pogoj skupne prisotnosti v Sloveniji skupno več kot 183 dni v določenem davčnem letu (s prekinitvami ali neprekinjeno).
 Če tuje fizične osebe izpolnjujejo pogoj skupne prisotnosti v Sloveniji več kot 183 dni v določenem davčnem letu le formalno, kar pomeni, da imajo v Sloveniji prijavljeno začasno prebivališče le formalno, tj. zaradi pridobitve delovnega dovoljenja oziroma zaposlitve pri slovenskem delodajalcu, dejansko pa ne prebivajo v Sloveniji, se takšne osebe štejejo za nerezidente Slovenije.
 Iz navedenega je Finančna uprava zaključila, da se tuje fizične osebe, ki so v rednem delovnem razmerju pri slovenskem delodajalcu, ne morejo šteti za slovenske rezidente, če gre za tuje fizične osebe, ki svoje delo pretežno (več kot 183 dni v davčnem letu) opravljajo v tujini; gre predvsem za tuje delavce, ki jih slovenski delodajalec napoti na delo v tujino, in tujce, katerih narava dela je takšna, da se v pretežni meri opravlja v tujini (npr. avtoprevozniki v mednarodnem cestnem prometu).
 Na podlagi takega mnenja Finančne uprave zavezanci ne vlagajo vloge za davčno rezidentstvo. Tisti, ki nimajo niti družine niti drugega prebivališča v tujini, imajo vsekakor središče življenjskih interesov v Sloveniji. Zato bi se morali šteti za rezidente po ZDoh-2, čeprav delajo kot avtoprevozniki.
 Finančna uprava je tako rezidentski status odobrila avtoprevozniku, ki je bil v zadevnem davčnem letu na bolniški. Dokazoval je, da je bil v katerem koli času v davčnem letu prisoten v Sloveniji skupno več kot 183 dni. Zato so stališča Finančne uprave lahko v posameznih konkretnih primerih celo napačna.
 Zanimiv je bil primer, ko se je celo delodajalec (mednarodni transport) zavzemal za to, da bi imeli njegovi tuji delavci status rezidenta. Ker so ga eni tuji delavci dobili, drugi pa ne, je prihajalo tudi do razlik pri plačah. Po besedah direktorja so imeli zaradi rezidentskega statusa celo tisti, ki so delali slabše, višje plače od tistih, ki so delali bolje. Zato so bili delavci jezni na delodajalca, slednji pa na Finančno upravo. Zato davčno rezidentstvo ni nepomembna okoliščina.
 Napovedi po spremembi statusa
 Finančna uprava vedno določi status rezidenta ali nerezidenta za nazaj. V konkretnih primerih tujih delavcev se dogaja, da celo za več let nazaj.
 Ker se spremni njihov rezidentski status, se spremeni tudi njihova davčna obveznost. Nerezidenti ne prejmejo informativnega izračuna dohodnine, zato morajo zavezanci sami vložiti davčno napoved. Povsem možno je, da je rok za vložitev napovedi že zamujen, zato morajo oddati napoved kot samoprijavo. Pred tem ne smejo pozabiti še na pridobitev davčnih številk za vzdrževane družinske člane.
 V četrtem odstavku 51. člena Zakona o finančni upravi (ZFU, Uradni list RS, št. 25/14) mora zavezanec, ki ima pravico do ugodnosti za vzdrževane družinske člane, Finančni upravi predložiti prijavo za vpis vzdrževanih družinskih članov v davčni register v osmih dneh po prvem uveljavljanju pri delodajalcu oziroma najpozneje do poteka roka za ugovor zoper informativni izračun dohodnine oziroma do poteka roka za pritožbo na odločbo o odmeri dohodnine. Pri teh rokih se znova pričakuje težave pri uveljavljanju pravic, saj se lahko davčno rezidentstvo ugotavlja po izteku rokov.
 Na tem mestu bi lahko Finančna uprava naredila korak naproti davčnim zavezancem. Za vse tiste, ki se jim je spremenil status iz nerezidenta v rezidenta in ta sprememba posledično vpliva na njihovo davčno obveznost, bi lahko Finančna uprava po uradni dolžnosti izdala informativni izračun dohodnine. Tako pa morajo davčni zavezanci sami vložiti napoved za odmero dohodnine za tista leta, za katera se jim je spremenil njihov davčni status.
 Finančna uprava razpolaga z vsemi podatki o dohodkih, prejetih v Sloveniji, za pripravo informativnega izračuna dohodnine. V morebitnem ugovoru zoper informativni izračun dohodnine bi morali zavezanci napovedati tudi vse druge dohodke, ki so jih prejeli v preteklih davčnih obdobjih ter prijaviti račune v tujini. Žal tak postopek ni predviden.
 Uveljavljanje VDČ
 Zavezanec je za leto 2018 vložil vlogo za uveljavljanje posebne olajšave za vzdrževanega družinskega člana (očeta), in sicer do 5. februarja. Oče zavezanca v prvih 6 mesecih leta ni imel dohodkov, v drugi polovici leta pa je prejemal dohodke, oproščene dohodnine. Ti dohodki, prejeti v drugi polovici leta, so znašali več, kot znaša višina olajšave za vzdrževane družinske člane (2.436,92 EUR).
 Zavezanec je želel uveljavljati očeta le za prvih šest mesecev, ko oče ni imel nobenih dohodkov. Finančna uprava je izdala informativni izračun dohodnine, pri čemer niso priznali davčne olajšave. Zavezanec je vložil ugovor, a Finančna uprava v odločbi spet ni priznala davčne olajšave. Zavezanec je vztrajal in vložil še pritožbo na odločbo. Finančna uprava je šele v tretjem poskusu sledila argumentom zavezanca in navsezadnje zakonu.
 Edini argument Finančne uprave je bil, da je imel oče zavezanca na letni ravni dohodke, višje od višine olajšave za vzdrževane družinske člane.
 Zavezanec pa se je skliceval na ZDoh-2, ki v nobeni določbi ne prepoveduje, da se mora davčna olajšava za vzdrževane družinske člane uveljavljati celo leto. Še več, ZDoh-2 v devetem odstavku 114. člena natančno določa, da se za priznanje olajšave upošteva čas, ko je zavezanec družinskega člana dejansko vzdrževal: »Če zavezanec ni vse leto vzdrževal družinskega člana, se za priznanje olajšave upošteva le čas, ko je zavezanec takega člana dejansko preživljal.«
 Davčna olajšava za vzdrževane družinske člane se torej lahko uveljavlja sorazmerno. To pomeni, da se ta davčna olajšava lahko prizna tudi samo za en mesec. Zato se mora tudi omejitev višine letnih dohodkov vzdrževanega družinskega člana sorazmerno prilagoditi na mesečno raven.
 Pisni obračun plače je dokument, ki je urejen v 135. členu Zakona o delovnih razmerjih (ZDR-1, Uradni list RS, št. 21/13, 78/13 – popr., 47/15 – ZZSDT, 33/16 – PZ-F, 52/16, 15/17 – odl. US in 22/19 – ZPosS).
 Delodajalec je dolžan delavcu do konca plačilnega dne izdati pisni obračun, iz katerega so razvidni podatki o plači, nadomestilu plače, povračila stroškov v zvezi z delom in drugi prejemki, do katerih je delavec upravičen na podlagi zakona, kolektivne pogodbe, splošnega akta delodajalca ali pogodbe o zaposlitvi, obračun in plačilo davkov in prispevkov ter plačilni dan. Iz pisnega obračuna morajo biti razvidni tudi podatki o delavcu in delodajalcu.
 Plača se plačuje za plačilna obdobja, ki ne smejo biti daljša od enega meseca. Izplača se najkasneje 18 dni po preteku plačilnega obdobja, oziroma če je plačilni dan dela prosti dan, najkasneje prvi naslednji delovni dan. Delodajalec je dolžan predhodno pisno obvestiti delavce o plačilnem dnevu in vsakokratni spremembi plačilnega dne na pri delodajalcu običajen način (134. člen ZDR-1).
 Plača, povračila stroškov v zvezi z delom in drugi prejemki delavca se izplačujejo v skladu z zakonom po bančnem računu delavca, stroški v zvezi z izplačevanjem plače bremenijo delodajalca.
 Pisni obračun se ne izdaja zgolj na mesečni ravni, temveč tudi letno. Delodajalec je dolžan najkasneje do 31. januarja delavcu izdati pisni obračun plač in nadomestil plač za preteklo koledarsko leto, iz katerega sta razvidna tudi obračun in plačilo davkov in prispevkov.
 Tuji delavci povedo, da jim delodajalec ne izroči pisnega obračuna rekoč, »da ga ne potrebujejo«. Verjetno je pravi razlog v tem, da je pisni obračun verodostojna listina, na podlagi katere lahko delavec predlaga sodno izvršbo.
 Inšpektorat RS za delo je posredoval podatke o številu evidentiranih prekrškov zaradi kršitev določb 134. in 135. člena ZDR-1, ki zavezujejo delodajalca k izplačilu plače ter izdaje pisnega obračuna plače. Prekrškov ni tako zelo malo, kot marsikdo predvideva, poleg tega so v tabeli zajeti le evidentirani prekrški.
 Ministrstvo za finance je 22. 8. 2019 posredovalo podatek, da je po podatkih iz REK-1 obrazcev regres za leto 2019 do 1. 7. 2019 izplačalo 51.254 delodajalcev. Glede na število delodajalcev, ki so v enakem obdobju izplačali plačo oziroma nadomestilo plače, to predstavlja 71,2-odstotni delež. Iz registra davčnih zavezancev je bilo na dan 30. 6. 2019 v delovnem razmerju 826.742 oseb. Iz predloženih REK-1 obrazcev je bilo razvidno, da je bil regres za leto 2019 do 1. 7. 2019 izplačan 753.296 delavcem.
 Z uporabo matematike bi lahko sklepali, da 73.446 delavcev do 1. 7. 2019 ni prejelo regresa za letni dopust. Upoštevati je treba nekatere specifike, npr. da je bil v prvi polovici leta 2019 lahko izplačan regres za leto 2018, da sta bila lahko eni osebi, ki je zamenjala službo, izplačana dva regresa.
 Ministrstvo za finance nima na voljo podatkov o nelikvidnosti delodajalcev, ki bi lahko regres izplačali naknadno. Zanimivo bi bilo vedeti, koliko delodajalcev, ki so bili do 1. 7. 2019 nelikvidni, je na koncu dejansko izplačalo regres. Pa tudi, s katero dejavnostjo se ukvarjajo ti delodajalci. Delodajalec svojo nelikvidnost dokazuje v morebitnih prekrškovnih postopkih, ki jih vodi Inšpektorat za delo ali v delovnopravnem sporu pred delovnim in socialnim sodiščem.
 Inšpektorat za delo je poročal, da »celo leto 2019 poostreno nadzirajo izplačevanje regresa«. Pohvalili so se, da so ugotovili »že 1686 različnih kršitev glede izplačila regresa«. Četudi se upošteva možnost, da se zazna ena kršitev za več delavcev, je število ugotovljenih kršitev porazno. Inšpektoratu sploh ni treba ugotavljati kršitev, saj so le-te že administrativno ugotovljene. Treba je le preveriti, ali so bili določeni delodajalci res nelikvidni in ali so regres izplačali vsaj do 1. novembra 2019.
 Najbolj evidenten dokaz za neučinkovito delo nadzornih organov je vsekakor to, da nekateri delodajalci še vedno ne izplačujejo regresa za letni dopust. Čeprav gre za enostaven administrativni nadzor, še vedno ne zajame vseh kršiteljev. Vsi delodajalci vedo, da je treba regres izplačati, nadzorni organi imajo podatke o kršiteljih, globe za neizplačilo regresa so visoke. Pa vseeno ne gre.
 Tuji delavci se bodo tako še naprej individualno bojevali za svoje pravice, in sicer mimo državnih organov. Le-ti ne ponujajo ustreznih storitev tistim, ki jih plačujejo. Delavce pa spreletava slab občutek, da nekateri neaktivni državni organi celo podpirajo »iznajdljive« delodajalce.
 Pravice športnikov na javni podobi (image rights)
 pišeta: mag. Jure Levovnik in Domen Romih, odvetniška pisarna Jadek & Pensa d.o.o.
 Športniki so s svojimi javnimi podobami in priljubljenostjo za gospodarske subjekte eni najbolj zaželenih in učinkovitih prenašalcev pozitivnih sporočil do potrošnikov. Marsikaterim športnikom prinaša zato trženje javne podobe oziroma imidža znatno več prihodkov kot športni rezultati. Trije najboljši teniški igralci zadnjega obdobja, Roger Federer, Rafael Nadal in Novak Djoković, naj bi v karieri s trženjem oziroma promocijo produktov ustvarili trikrat toliko prihodkov kot s turnirskimi nagradami.1
 Vsak športnik na svoji javni podobi uživa določene pravice, ki so – ne glede na to, kako so te v posameznih pravnih redih obravnavane – instrument, s katerim lahko športnik nadzira in unovčuje tržno vrednost svoje javne podobe ali celo kroji svojo športno-poslovno kariero. Vse bolj prevladuje spoznanje, da imajo te pravice (angl. tudi image rights) vsaj delno premoženjsko naravo in da so del športnikovega premoženja.
 V zvezi s trženjem športnikove javne podobe se odpirajo številna pravna vprašanja, ki imajo lahko povsem praktične posledice za udeležence v tovrstnih poslih. Ta vprašanja se nanašajo npr. na pravno naravo pravic na javni podobi, njihovo (ne)prenosljivost in (ne)podedljivost, pravne mehanizme za prenos ali podeljevanje pravic, pravne posledice in učinke razpolaganja s pravicami, učinke dogovorov o ekskluzivnosti, zahtevke in sankcije v primeru nedopustnih posegov v te pravice in nenazadnje tudi na davčno obravnavo poslov v zvezi z razpolaganjem s temi pravicami. Tudi zato smo se odločili to področje vključiti v novo knjigo o športu in pravu,[2] ki prihaja dobro desetletje po prvi izdaji.[3]
 Tehnološki razvoj in globalizacija sta trženju javnih podob športnikov dala še dodaten zagon, izpostavila pa še nekatera dodatna pravna vprašanja, kot je npr. raztezanje obstoječih pogodb na nove, prej neznane oblike trženja. Čezmejna razmerja vse bolj v ospredje potiskajo velike razlike med pravnimi redi na tem področju[4] ter pomen kolizijskih pravil o uporabi prava in pristojnosti v primeru sporov.
 Vse bolj narašča tudi pomen skrbne priprave pogodb, ki se nanašajo na trženje javne podobe športnika (npr. sponzorske, oglaševalske in promocijske pogodbe), in s tem v zvezi obvladovanja ključnih pogodbenih določil, ki vplivajo na pravni položaj pogodbenih strank (npr. določil o dovoljenju za komercialno izkoriščanje javne podobe, o zagotovilih in jamstvih ter o vzajemnih zavezah glede varovanja in krepitve športnikove javne podobe).
 V zadnjem desetletju smo bili lahko priča zanimivemu razvoju prava na področju trženja javnih podob športnikov. Guernsey je kot prva jurisdikcija na svetu zakonsko podrobno uredil pravice na javni podobi in možnost njihove registracije.[5] Tuja sodišča in arbitražni tribunali so se ukvarjali s pravicami športnikov na javni podobi v povezavi s televizijskimi prenosi nogometnih tekem in videoigrami, z večstranskimi pogodbenimi razmerji v košarki ter njihovim vplivom na pravice in obveznosti športnika in njegovega kluba, s problematiko vsiljenih neodplačnih prenosov pravic na javni podobi itd. Vprašanje imetništva pravic na javni podobi je bilo tudi razlog za nekaj neuspelih prestopov športnikov iz enega v drug klub.
 Vse bolj so pod drobnogledom tudi davčni vidiki poslov v zvezi s pravicami na javni podobi. Te so pogosto uporabljene pri davčni optimizaciji strukture prejemkov športnikov. Kjer je davčna obravnava prejemkov iz naslova trženja javne podobe ugodnejša od davčne obravnave prejemkov za izvajanje športne aktivnosti, je lahko v interesu športnika, da se obe pravni razmerji uredi z ločenima pogodbama. Neredko športnik vzpostavi strukturo poslovanja prek pravne osebe, kot je npr. prenos pravic na javni podobi na družbo, ki je v njegovi lasti (angl. image rights company), pri čemer je lahko ključnega pomena tudi vrednotenje pravic, ki so predmet prenosa. Pri tem prihaja tudi do zlorab. Tako so se npr. španski davčni organi v zadnjih letih ukvarjali z davčnimi zlorabami, s katerimi so se tudi najbolj znani nogometaši (Messi, Ronaldo) izogibali plačilu davkov, ker so prihodke iz naslova trženja javne podobe umetno prenesli na off-shore družbe, ki niso plačevale dajatev.[6] V Združenem kraljestvu je finančna uprava izvajala nadzore nad prejemki nogometašev in odmerila preko 150 milijonov funtov davčnih obveznosti, ker je bilo ugotovljeno, da se je z namenom davčne zlorabe prekomeren delež izplačil izvrševal preko davčno ugodnejših pogodb za izkoriščanje pravic na javni podobi namesto preko pogodbe o zaposlitvi.
 Razvoj prava in davčne prakse na področju pravic na javni podobi sta še vedno precej dinamična in pričakujemo lahko, da nas zanimiva dogajanja čakajo tudi v prihodnosti. Povsem možno je, da bodo na razvoj prava na tem področju vplivale nekatere rešitve iz prava intelektualne lastnine, saj se določene vzporednice ponujajo kar same. Ne zdi pa se verjetno, da bi bilo v dogledni prihodnosti varstvo premoženjskih interesov na javni podobi deležno harmonizacije na ravni EU, prav tako pa tudi ne širšega zakonskega urejanja po vzoru Guernseyja.
 [1] <https://www.forbes.com/sites/kurtbadenhausen/2019/08/26/highest-paid-tennis-players-roger-federer/#5a21547b6cc6> (27. 1. 2020).
 [2] Vesna Bergant Rakočević (ur.), Zoja Bajželj, Janko Dvoršak, Peter Grilc, Marko Ilešič, Tone Jagodic, Boštjan Koritnik, Jure Levovnik, Luka Mišič, Damjan Možina, Klemen Podobnik, Rožle Prezelj, Domen Romih, Grega Strban, Ana Vlahek, Katarina Zajc, Anita Husak (avtorica stvarnega in imenskega kazala): Šport in pravo (v pripravi). Lex Localis (založnik), Pravna fakulteta Univerze v Ljubljani, Uradni list Republike Slovenije, Društvo za športno pravo (soizdajatelji), Ljubljana 2020.
 [3] Vesna Bergant Rakočević (ur.) in drugi: Šport & pravo. GV Založba, Ljubljana 2008.
 [4] Več o tem Ian Blackshaw, Rob Siekman: Sports Image Rights in Europe. T.M.C. Asser Press, Haag 2015.
 [5] Image Rights (Bailiwick of Guernsey) Ordinance, 2012, dostopno na <www.guernseylegalresources.gg/article/104749/Image-Rights-Bailiwick-of-Guernsey-Ordinance-2012> (27. 1. 2020).
 [6] Glej <https://www.forbes.com/sites/robertwood/2017/06/16/tax-lessons-from-soccers-messi-ronaldo-tax-evasion-cases/#2628f1486ff4> (27. 1. 2020).
 Obdavčitev naknadnih vplačil v luči sodne prakse in sprememb davčne zakonodaje
 piše: mag. Joži Češnovar, vir: revija SIR*IUS, št. 1/2020
 Vrhovno sodišče Republike Slovenije je 22. 1. 2019 na javni obravnavi razglasilo sodbo, s katero je razsodilo o stališču Finančne uprave Republike Slovenije, po katerem se naknadna vplačila družbenika v kapital družbe niso vštevala v nabavno vrednost poslovnega deleža družbenika družbe z omejeno odgovornostjo. Posledica te davčne prakse je bilo obdavčevanje fizičnih oseb z davkom od dobička iz kapitala na del dosežene vrednosti, ki so jo realizirali ob odsvojitvi poslovnega deleža, ki pa ni bila ustvarjeni dobiček odsvojitelja, temveč povračilo njegovega vložka v kapital družbe. Vrhovno sodišče je z izhodiščnim argumentom, da je treba pri obdavčevanju z dohodnino izhajati iz dejansko ustvarjenega povečanja premoženja, to stališče zavrnilo. Sodba Vrhovnega sodišča je precedenčna in je spremenila davčno prakso Finančne uprave Republike Slovenije. Zaradi te sodbe je zakonodajalec z novelo Zakona o dohodnini (ZDoh-2V) dopolnil določbe v 6.2. in 6.3. poglavju Zakona o dohodnini. V prispevku analiziram razloge za odločitev Vrhovnega sodišča, predstavljam spremembe v zakonodaji ter dileme s tem v zvezi.
 Naj vas uvodoma spomnim na vsebino spora med Finančno upravo Republike Slovenije (v nadaljevanju FURS) in davčnimi zavezanci. Družbeniki družbe z omejeno odgovornostjo poslovni delež v družbi pridobijo z vplačilom osnovnega vložka, ki predstavlja del osnovnega kapitala družbe. Vendar pa vplačilo osnovnega vložka ni edini način lastniškega financiranja družbe s strani družbenika. Družbeniki lahko po ustanovitvi družbe le-to financirajo tudi z naknadnimi vplačili, ki so družbenikovo vplačilo v vezane postavke kapitala družbe, to je v kapitalske rezerve. Naknadno vplačilo poveča premoženje družbe, s tem pa tudi knjigovodsko vrednost poslovnega deleža. Družbeniku se naknadno vplačilo lahko vrne, vendar ne na temelju obligacijske terjatve družbenika do družbe, te družbenik nima. Vračilo je možno na temelju korporacijskega upravičenja, ki se realizira s sklepom skupščine družbe, pri čemer morajo biti izpolnjeni pogoji iz drugega odstavka 495. člena Zakona o gospodarskih družbah (v nadaljevanju ZGD-1[1]). Družbenik, ki poslovni delež proda, to upravičenje skupaj s poslovnim deležem prenese na novega pridobitelja deleža. Kljub opisani pravni naravi instituta naknadnih vplačil je vse do sodbe Vrhovnega sodišča RS (v nadaljevanju Vrhovno sodišče) v davčni in sodni praksi veljalo stališče, da se naknadna vplačila ne vštevajo v nabavno vrednost poslovnega deleža.
 Če ponazorim spor še s primerom. Predpostavimo, da je družbenik v osnovni kapital družbe vplačal 20 enot, 80 enot pa je vplačal kot naknadno vplačilo v kapitalske rezerve družbe. Kasneje je poslovni delež prodal za 100 enot. Na prvi pogled je očitno, da s prodajo ni ustvaril kapitalskega dobička, temveč mu je kupnina zgolj povrnila vložek v družbo oziroma v njen kapital. Kljub temu je FURS davek od dobička iz kapitala, ker je bil del vložka vplačan v kapitalske rezerve in ne v osnovni kapital družbe, odmeril od osnove 80 enot.[2]
 2. DAVČNA IN SODNA PRAKSA
 2.1. Davčna in sodna praksa do sodbe Vrhovnega sodišča
 Argumentacija FURS-a in Upravnega sodišča RS (v nadaljevanju Upravno sodišče), ki je pravno nadziranje FURS-a potrdilo, je bila naslednja. Po 2. točki 93. člena Zakona o dohodnini (v nadaljevanju ZDoh-2) se za kapital štejejo tudi deleži v gospodarskih družbah. Druga alineja četrtega odstavka 53. člena ZGD-1 določa, da je delež poslovni delež v družbi z omejeno odgovornostjo. Po drugem odstavku 471. člena ZGD-1 družbenik pridobi svoj poslovni delež na podlagi osnovnega vložka in sorazmerno z njegovo vrednostjo v osnovnem kapitalu. Ker pa se po tretjem odstavku 491. člena ZGD-1 z naknadnimi vplačili ne povečajo osnovni kapital, osnovni vložki in poslovni deleži, naknadna vplačila niso kapital, kot ta kapital opredeljuje 2. točka 93. člena ZDoh-2.
 FURS in Upravno sodišče nista spregledala ekonomske nelogičnosti takšne razlage določb ZDoh-2, kar je bilo mogoče razbrati iz obrazložitve njunih odločb. V pravnih sredstvih smo ekonomsko nelogično in zato tudi nepravično stališče izpodbijali z drugačno jezikovno razlago ZDoh-2, ki smo jo podkrepili s sistemsko in namensko razlago teh določb, pa tudi z ustavnopravnimi argumenti. FURS in Upravno sodišče sta v več delih sprejemala argumentacijo davčnih zavezancev, vendar sta pri končni odločitvi vztrajala na "črkobralski" razlagi določb ZDoh-2.
 2.2. Sodba Vrhovnega sodišča X Ips 23/2018
 Vrhovno sodišče je takšno davčno in sodno prakso spoznalo za nezakonito. V analizi argumentov Vrhovnega sodišča želim še posebej opozoriti na 13. in 17. točko sodbe. V teh dveh točkah obrazložitve je Vrhovno sodišče postavilo izhodišča za odločitev o zadevi. Če sta se FURS in Upravno sodišče "zaustavila" na ugotovitvi, da se z naknadnimi vplačili ne povečujejo osnovni kapital družbe in osnovni vložki družbenikov, je Vrhovno sodišče odločitev gradilo na splošnih izhodiščih dohodnine in na ustavnih načelih. Vrhovno sodišče za drugačno odločitev ni potrebovalo zapletene pravne telovadbe, temveč je zadoščalo opozoriti na izhodišča za odločanje, ki jih je treba upoštevati v vseh dohodninskih zadevah, če se odloča o predmetu obdavčitve.
 Tako je v 13. točki sodbe Vrhovno sodišče opozorilo na dejstvo, da je temeljni namen davka od dobička iz kapitala v obdavčitvi dobička, ki ga ob odsvojitvi kapitala ustvari fizična oseba. Ta dobiček je torej njen dohodek, ki povečuje premoženje fizične osebe in prav zato se vključuje v sistematiko obdavčitve z dohodnino. Za obdavčitev dobička iz kapitala veljajo povsem enaka načela kot za obdavčitev drugih dohodkov fizične osebe, kot te dohodke v katalogu dohodkov določa peti odstavek 18. člena ZDoh-2[3]. Enostavneje povedano, pogoj za obdavčitev z dohodnino je realizacija dohodka, ki poveča premoženje fizične osebe. Če ne poveča premoženja fizične osebe, ni predmet obdavčitve z dohodnino.
 Drugačna razlaga ZDoh-2 bi kršila ustavna načela, navedena v 17. točki obrazložitve sodbe. Vrhovno sodišče je pojasnilo, da je treba pri obdavčitvi slediti ekonomski vrednosti dohodka, saj gre za odraz ustavnega načela enakosti javnih bremen. Tudi z vidika načela davčne pravičnosti, kot enega od vidikov enakosti pred zakonom[4], je treba pri obdavčenju z dohodnino izhajati iz dejansko ustvarjenega povečanja premoženja.
 Ob teh izhodiščih je bila nadaljnja izpeljava razlage materialnih določb ZDoh-2 in ZGD-1 pričakovana. Če je namen obdavčenja dohodka iz kapitala res v dejanskem, ekonomskem povečanju premoženja, potem kapital po 2. točki 93. člena ZDoh-2[5] oziroma njegova vrednost po prvem odstavku 98. člena ZDoh-2[6] ne pomeni zgolj osnovnega kapitala. FURS in Upravno sodišče sta pojem kapitala iz ZDoh-2 razložila preozko. V gospodarskem pravu je pojem kapitala družbe širok pojem in ne zajema zgolj osnovnega kapitala družbe. V kapital poleg osnovnega kapitala spadajo še druge kategorije lastnega kapitala, ki so lahko vezane ali nevezane. Med vezane kapitalske kategorije spadajo kapitalske rezerve, med drugim tudi naknadna vplačila.[7]
 Stališče FURS-a in Upravnega sodišča, da je delež družbenika v družbi z omejeno odgovornostjo poslovni delež, seveda drži. Vendar pa se pravice in obveznosti iz poslovnega deleža delijo na upravljavske in premoženjske. V sklop premoženjskih pravic in obveznosti spadajo tudi tiste, ki so povezane z naknadnimi vplačili. To sta predvsem dolžnost njihovega vplačila, če je tako določeno v družbeni pogodbi, in upravičenje do vrnitve, če so zanjo izpolnjeni zakonsko določeni pogoji. Vrhovno sodišče je štelo kot ključno, da so naknadna vplačila lastniška naložba družbenika, ki povečuje premoženje družbe in s tem tudi knjigovodsko vrednost poslovnega deleža.[8] V poslovni delež kot skupek korporacijskih pravic spadajo tudi pravice in obveznosti družbenika v zvezi z naknadnimi vplačili kapitala, tako da tudi te sodijo v pojem kapitala, kot ga opredeljuje 93. člen ZDoh-2.[9]Zato je treba ob pravilni razlagi zakona za namen odmere davka na kapitalski dobiček v vrednost kapitala ob pridobitvi po 98. členu ZDoh-2 šteti ne le pogodbeno vrednost kapitala ob vplačilu osnovnega vložka, ampak tudi pogodbeno vrednost naknadnih vplačil.[10] Le tako se lahko ugotovi realno povečanje premoženja družbe, ob izplačilu pa premoženja davčnega zavezanca.[11]
 Uredba o izvajanju izvedbene uredbe (EU) o določitvi načrta izvedbe in ureditve pristojbin na enotnem evropskem nebu, objavljeno v Uradnem listu RS št. 3/2020 z dne 17.1.2020, veljati začne 1.2.2020
 Uredba o določitvi dogodkov, ob katerih se v letu 2021 izdajo priložnostni kovanci, objavljeno v Uradnem listu RS št. 4/2020 z dne 24.1.2020, velja od 25.1.2020
 Količnik uskladitve preživnin in nadomestil preživnin za leto 2020, objavljeno v Uradnem listu RS št. 4/2020 z dne 24.1.2020, veljati začne 1.2.2020
 Količnik rasti cen prehrambnih izdelkov, objavljeno v Uradnem listu RS št. 4/2020 z dne 24.1.2020, velja od 24.1.2020
 Pravilnik o seznamu in izhodiščih za vrednosti medicinskih pripomočkov iz obveznega zdravstvenega zavarovanja, objavljeno v Uradnem listu RS št. 4/2020 z dne 24.1.2020, veljati začne 8.2.2020
 Uredba o izvajanju podukrepa pomoč za zagon dejavnosti za mlade kmete iz Programa razvoja podeželja Republike Slovenije za obdobje 2014–2020, sprememba objavljena v Uradnem listu RS št. 4/2020 z dne 24.1.2020, velja od 25.1.2020
 Sklep o uvedbi pribitka k cestnini na določenih odsekih cestninskih cest, sprememba objavljena v Uradnem listu RS št. 4/2020 z dne 24.1.2020, veljati začne 1.2.2020
 Pravilnik o razvrščanju živil za posebne zdravstvene namene na listo, sprememba objavljena v Uradnem listu RS št. 4/2020 z dne 24.1.2020, veljati začne 8.2.2020
 Splošni akt o načinu izvajanja zagovorništva otrok, organizaciji zagovorništva, vključitvi otroka v zagovorništvo ter nalogah, sestavi in načinu dela strokovnega sveta, sprememba objavljena v Uradnem listu RS št. 4/2020 z dne 24.1.2020, velja od 25.1.2020
 Predlog zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o javnem jamstvenem in preživninskem skladu Republike Slovenije (ZJSRS-H), prva obravnava, EPA 0989-VIII
 Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o zdravstveni dejavnosti (ZZDej-M), skrajšani postopek, EPA 0982-VIII
 Predlog zakona o spremembi Zakona o dohodnini (ZDoh-2Z), prva obravnava, EPA 0981-VIII
 04.03.2020 Gradbena Akademija: Urejanje prostora
 05.03.2020 Akademija za poslovno in osebno rast: Kompas do odličnega vodenja
 10.03.2020 Akademija za poslovno in osebno rast: Javno nastopanje 1
 11.03.2020 Gradbena Akademija: Gradbena in druge pogodbe
 12.03.2020 Varstvo osebnih podatkov po Splošni uredbi o varstvu podatkov – kje smo po skoraj dveh letih od začetka uporabe GDPR


type: wikipedia

text:
Hondurasas futbola izlase ir nacionālā futbola komanda, kas pārstāv Hondurasas valsti starptautiskās futbola sacensībās. Hondurasas futbola izlasi pārvalda Hondurasas Futbola Federācija. Savu pirmo spēli izlase aizvadīja 1921. gadā, cīnoties pret Gvatemalas izlasi. Pirmo un pagaidām vienīgo reizi Pasaules kausa finālturnīrā Hondurasas izlase piedalījās 1982. gadā, kad spēja izcīnīt neizšķirtus pret Spāniju un Ziemeļīriju, taču neizkļuva no apakšgrupas. Zelta kausa izcīņā izlases lielākais panākums ir 2. vieta 1991. gadā. 2001. gadā Hondurasas izlase viesu statusā piedalījās Dienvidamerikas Copa America turnīrā, kurā izcīnīja 3. vietu, ceturtdaļfinālā pieveicot Brazīliju.
 Pasaules čempionātos
 1930-1958 - Nepiedalījās
 1962-1974 - Nekvalificējās
 1978 - Nepiedalījās
 1982 - Grupu turnīrs
 1986-2006 - Nekvalificējās
 2010 - Grupu turnīrs
 2014 - Grupu turnīrs
 Zelta kausa izcīņā
 1991 - 2. vieta
 1993 - Grupu turnīrs
 1996 - Grupu turnīrs
 1998 - Grupu turnīrs
 2000 - Ceturtdaļfināls
 2002 - Nekvalificējās 2003 - Grupu turnīrs
 2005 - Pusfināls
 2007 - Ceturtdaļfināls
 Copa América
 2001. gadā Hondurasas izlase piedalījās Dienvidamerikas CONMEBOL federācijas čempionātā Copa America viesu statusā.
 2001 - 3. vieta''
 Sastāvs 2014. gada Pasaules kausa finālturnīrā
 Skatīt arī
 Hondurasas izlase 2010. gada Pasaules kausa finālturnīrā
 Atsauces
 Hondurasas futbola izlase


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 Avis juridique important
 |
 32000D0697
 Beschluss des Rates vom 10. November 2000 zur Durchführung des Gemeinsamen Standpunkts 2000/696/GASP zur Aufrechterhaltung von spezifischen restriktiven Maßnahmen gegen Herrn Milosevic und Personen seines Umfelds
 Amtsblatt Nr. L 287 vom 14/11/2000 S. 0002 - 0018
 Beschluss des Ratesvom 10. November 2000zur Durchführung des Gemeinsamen Standpunkts 2000/696/GASP zur Aufrechterhaltung von spezifischen restriktiven Maßnahmen gegen Herrn Milosevic und Personen seines Umfelds(2000/697/GASP)DER RAT DER EUROPÄISCHEN UNION -gestützt auf den Vertrag über die Europäische Union, insbesondere auf Artikel 23 Absatz 2,gestützt auf den Gemeinsamen Standpunkt 2000/696/GASP zur Aufrechterhaltung von spezifischen restriktiven Maßnahmen gegen Herrn Milosevic und Personen seines Umfelds(1), insbesondere auf dessen Artikel 1 Absatz 2,gestützt auf den Gemeinsamen Standpunkt 2000/599/GASP des Rates vom 9. Oktober 2000 betreffend die Unterstützung für eine demokratische Bundesrepublik Jugoslawien und die sofortige Aufhebung bestimmter restriktiver Maßnahmen(2),in der Erwägung nachstehender Gründe:(1) Zur Umsetzung von Artikel 1 Absatz 2 des Gemeinsamen Standpunkts 2000/696/GASP sollte der Rat eine Liste der Personen annehmen, denen die Einreise in die Mitgliedstaaten verweigert wird.(2) Der Beschluss 1999/319/GASP des Rates vom 10. Mai 1999 zur Durchführung des Gemeinsamen Standpunktes 1999/318/GASP betreffend zusätzliche restriktive Maßnahmen gegen die Bundesrepublik Jugoslawien(3) sollte aufgehoben werden -BESCHLIESST:Artikel 1Das Einreiseverbot in Artikel 1 des Gemeinsamen Standpunkts 2000/696/GASP findet auf folgende Personen Anwendung:>PLATZ FÜR EINE TABELLE>Artikel 2Der Beschluss 1999/319/GASP wird aufgehoben.Artikel 3Dieser Beschluss wird am Tag seiner Annahme wirksam.Artikel 4Dieser Beschluss wird im Amtsblatt veröffentlicht.Geschehen zu Brüssel am 10. November 2000.Im Namen des RatesDer PräsidentC. Josselin(1) Siehe Seite 1 dieses Amtsblatts.(2) ABl. L 261 vom 14.10.2000, S. 1.(3) ABl. L 123 vom 13.5.1999, S. 1.


text:
 24.4.2014
 HU
 Az Európai Unió Hivatalos Lapja
 L 121/53
 A BIZOTTSÁG 416/2014/EU VÉGREHAJTÁSI RENDELETE
 (2014. április 23.)
 egyes Ukrajnából származó gabonafélékre vonatkozó behozatali vámkontingensek megnyitásáról és kezeléséről
 AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
 tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre,
 tekintettel a mezőgazdasági termékpiacok közös szervezésének létrehozásáról és a 922/72/EGK, a 234/79/EGK, az 1037/2001/EK és az 1234/2007/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2013. december 17-i 1308/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletre (1) és különösen annak 187. cikke a) és c) pontjára,
 mivel:
 (1)
 A 374/2014/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (2) vámkontingenseket nyit meg egyes Ukrajnából származó gabonafélék behozatalára vonatkozóan a 2014. október 31-ig terjedő időszakra. A szóban forgó rendelet III. mellékletében említett mezőgazdasági termékekre vonatkozó kontingenseket a Bizottságnak az 1308/2013/EU rendelet 184. cikke (2) bekezdésének b) pontjában foglaltak szerint kell kezelnie.
 (2)
 Annak biztosítása érdekében, hogy az Ukrajnából származó gabonaféléknek a vámkontingensek keretében történő behozatala szabályszerű és spekulációtól mentes legyen, a behozatalt indokolt behozatali engedély kibocsátásához kötni. Következésképpen – az e rendeletben esetlegesen előírt eltérések sérelme nélkül – helyénvaló az 1301/2006/EK (3), az 1342/2003/EK (4) és a 376/2008/EK (5) rendeletet alkalmazni.
 (3)
 E kontingensek megfelelő kezelésének biztosítása érdekében meg kell állapítani a behozatali engedély iránti kérelmek benyújtásának határidejét, valamint meg kell határozni a kérelmekben és az engedélyekben feltüntetendő információkat.
 (4)
 Az 1006/2011/EU bizottsági végrehajtási rendelet (6) a 2658/87/EGK tanácsi rendelet (7) I. mellékletében szereplő, gabonafélékre vonatkozó KN-kódokat új KN-kódokkal váltotta fel, így ezek eltérnek a 374/2014/EU rendeletben említettektől. Ezért indokolt, hogy e rendelet I mellékletében az új KN-kódok szerepeljenek.
 (5)
 Tekintve, hogy a 374/2014/EU rendelet III. mellékletében említett vámkontingensek csupán 2014. október 31-ig állnak rendelkezésre, e rendeletnek a lehető leghamarabb hatályba kell lépnie.
 (6)
 Az e rendeletben előírt intézkedések összhangban vannak a mezőgazdasági piacok közös szervezésével foglalkozó bizottság véleményével,
 ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
 1. cikk
 A kontingensek megnyitása és kezelése
 (1) Az e rendelet mellékletében felsorolt, Ukrajnából származó termékekre vonatkozó behozatali vámkontingensek a 2014. október 31-ig tartó időszakra megnyitásra kerülnek.
 (2) Az (1) bekezdésben említett vámkontingensek keretében a behozatali vám tonnánként 0 EUR.
 (3) Amennyiben e rendelet másképp nem rendelkezik, a 376/2008/EK, az 1301/2006/EK és az 1342/2003/EK rendeletet kell alkalmazni.
 2. cikk
 A behozatali engedélyek kérelmezése és kibocsátása
 (1) Az 1301/2006/EK rendelet 6. cikkének (1) bekezdésétől eltérve az egyes kérelmezők tételszámonként és hetente csak egy behozatali engedély iránti kérelmet nyújthatnak be. Amennyiben egyazon érdekelt fél egynél több kérelmet nyújt be, valamennyi kérelmét el kell utasítani, és a kérelmek benyújtásakor letétbe helyezett biztosítékok az érintett tagállam javára kerülnek jóváírásra.
 A behozatali engedély iránti kérelmeket minden héten legkésőbb pénteken, brüsszeli idő szerint 13 óráig kell benyújtani a tagállamok illetékes hatóságaihoz. A kérelmek benyújtásának lehetősége 2014. október 17-én pénteken brüsszeli idő szerint 13 órától megszűnik.
 (2) Az egyes behozatali engedély iránti kérelmekben kilogrammban, tizedesjegyek nélkül kell megjelölni a kérelmezett mennyiséget, amely nem haladhatja meg az érintett kontingens keretében behozható teljes mennyiséget.
 (3) A behozatali engedélyek kibocsátására a 4. cikk (1) bekezdésében említett értesítést követő negyedik munkanapon kerül sor.
 (4) A behozatali engedély iránti kérelemben és a behozatali engedélyben a 8. rovatban szerepelnie kell az „Ukrajna” névnek és az „igen” szó melletti négyzetben egy X-nek. Az engedélyek kizárólag az Ukrajnából származó termékekre érvényesek.
 3. cikk
 A behozatali engedélyek érvényessége
 A 376/2008/EK rendelet 22. cikkének (2) bekezdésével összhangban a behozatali engedély érvényességének időtartamát a kibocsátás tényleges napjától kell számítani.
 A behozatali engedély érvényességének időtartama az 1342/2003/EK rendelet 6. cikke (1) bekezdésének b) pontjában meghatározott időtartam. Az érintett engedélyek érvényessége ugyanakkor legkésőbb 2014. október 31-én minden esetben lejár.
 4. cikk
 Értesítések
 (1) A tagállamok legkésőbb a behozatali engedély iránti kérelmek benyújtásának hetét követő hétfőn, brüsszeli idő szerint 18 óráig elektronikus úton értesítést küldenek a Bizottságnak valamennyi kérelemről, tételszámonkénti bontásban, a termék származásának és a kérelmezett mennyiségnek a feltüntetésével, ideértve a „nulla” mennyiségre vonatkozó értesítéseket is.
 (2) A behozatali engedélyek kibocsátásának napján a tagállamok elektronikus úton közlik a Bizottsággal a kibocsátott engedélyekhez kapcsolódó, az 1301/2006/EK rendelet 11. cikke (1) bekezdésének b) pontjában említett adatokat, feltüntetve a kibocsátott behozatali engedélyek tárgyát képező teljes mennyiségeket.
 5. cikk
 Hatálybalépés
 Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő napon lép hatályba.
 Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
 Kelt Brüsszelben, 2014. április 23-án.
 a Bizottság részéről
 az elnök
 José Manuel BARROSO
 (1) HL L 347., 2013.12.20., 671. o.
 (2) Az Európai Parlament és a Tanács 2014. április 16-i 374/2014/EU rendelete az Ukrajnából származó árukra vonatkozó vámok csökkentéséről vagy eltörléséről (HL L 118., 2014.4.22., 1. o).
 (3) A Bizottság 2006. augusztus 31-i 1301/2006/EK rendelete az importengedélyek rendszere alá tartozó mezőgazdasági termékek behozatali vámkontingenseinek kezelésére vonatkozó közös szabályok megállapításáról (HL L 238., 2006.9.1., 13. o.).
 (4) A Bizottság 2003. július 28-i 1342/2003/EK rendelete a gabonafélék és a rizs behozatali és kiviteli engedélyei rendszerének alkalmazására vonatkozó különös részletes szabályok megállapításáról (HL L 189., 2003.7.29., 12. o.).
 (5) A Bizottság 2008. április 23-i 376/2008/EK rendelete a mezőgazdasági termékekre vonatkozó behozatali és kiviteli engedélyek és előzetes rögzítési igazolások rendszerének alkalmazására kialakított részletes közös szabályok megállapításáról (HL L 114., 2008.4.26., 3. o.).
 (6) A Bizottság 2011. szeptember 27-i 1006/2011/EU rendelete a vám- és a statisztikai nómenklatúráról, valamint a Közös Vámtarifáról szóló 2658/87/EGK tanácsi rendelet I. mellékletének módosításáról (HL L 282., 2011.10.28., 1. o.).
 (7) A Tanács 1987. július 23-i 2658/87/EGK rendelete a vám- és a statisztikai nómenklatúráról, valamint a Közös Vámtarifáról (HL L 256., 1987.9.7., 1. o.).
 MELLÉKLET
 az egyes Ukrajnából származó gabonafélékre vonatkozó behozatali vámkontingensek megnyitásáról és kezeléséről szóló bizottsági végrehajtási rendelethez. A Kombinált Nómenklatúra értelmezésére vonatkozó szabályoktól függetlenül az Árumegnevezés oszlop tartalma csupán tájékoztató jellegű, mivel e melléklettel összefüggésben a kedvezményes feltételek alkalmazhatóságát a KN-kód alkalmazási tartománya határozza meg. Az „ex” megjelölésű KN-kódok esetében a kedvezményes rendszer alkalmazhatóságát a KN-kód és a megfelelő árumegnevezés együttesen határozza meg.
 Tételszám
 KN-kód
 Árumegnevezés
 Mennyiség
 09.4306
 1001 99 (00)
 tönköly, közönséges búza és kétszeres, a vetőmag kivételével
 950 000 tonna
 1101 00 (15-90)
 búzaliszt közönséges búzából és tönkölyből, kétszeres liszt
 1102 90 (90)
 gabonaliszt a búzából, kétszeresből, rozsból, kukoricából, árpából, zabból vagy rizsből készült liszt kivételével
 1103 11 (90)
 durva őrlemény és dara közönséges búzából és tönkölyből
 1103 20 (60)
 búzalabdacs
 09.4307
 1003 90 (00)
 árpa, a vetőmag kivételével
 250 000 tonna
 1102 90 (10)
 árpaliszt
 ex 1103 20 (25)
 árpalabdacs
 09.4308
 1005 90 (00)
 kukorica, a vetőmag kivételével
 400 000 tonna
 1102 20 (10-90)
 kukoricaliszt
 1103 13 (10-90)
 durva őrlemény és dara kukoricából
 1103 20 (40)
 kukoricalabdacs
 1104 23 (40-98)
 megmunkált kukorica


type: caselaw

text:
 10.11.2007
 PT
 Jornal Oficial da União Europeia
 C 269/72
 Recurso interposto em 13 de Setembro de 2007 — Torijano Montero/Conselho
 (Processo F-91/07)
 (2007/C 269/132)
 Língua do processo: francês
 Partes
 Recorrente: Javier Torijano Montero (Bruxelas, Bélgica) (Representantes: S. Rodrigues, R. Albelice e Ch. Bernard-Glanz, advogados)
 Recorrido: Conselho da União Europeia
 Pedidos do recorrente
 —
 Anulação do anúncio de vaga, de 31 de Outubro de 2006, publicado pelo Secretariado Geral do Conselho, mediante a comunicação ao pessoal n.o 171/06, relativo ao lugar de chefe do serviço de «segurança externa» do gabinete de segurança do Conselho;
 —
 Anulação da decisão da Autoridade Investida do Poder de Nomeação (AIPN), de 31 de Maio de 2007, que indeferiu a reclamação do recorrente;
 —
 Comunicação à AIPN dos efeitos que implica a anulação das decisões impugnadas, designadamente, de que deve reconsiderar as condições de grau exigidas no anúncio de vaga, de modo a permitir ao recorrente candidatar-se;
 —
 Condenação do Conselho nas despesas.
 Fundamentos e principais argumentos
 O recorrente, funcionário de grau AD 6, contesta que o referido anúncio de vaga reserve aos funcionários de, no mínimo, grau AD 8 a possibilidade de se candidatarem ao lugar de chefe do serviço de «segurança externa» do gabinete de segurança do Conselho, lugar a prover no grau AD 11.
 Depois de recordar que pede a sua classificação no grau AD 8 no âmbito do processo F-76/05 (1), o recorrente invoca a violação do princípio da confiança legítima, na medida em que o facto de se prover o lugar em causa terá como efeito a perda da sua qualidade actual de chefe do sector «segurança externa/protecção de missões», em benefício do candidato que será seleccionado.
 O recorrente alega ainda a violação do interesse do serviço, na medida em que a condição relativa ao grau exigido no anúncio de vaga não permite que a sua candidatura seja considerada, apesar do facto de ser a pessoa mais apta para desempenhar as funções referidas no anúncio. Além disso, a administração não explicou em que medida é que o interesse do serviço justifica uma derrogação ao artigo 31.o, n.o 2, do Estatuto dos Funcionários da Comunidades Europeias, segundo o qual os funcionários são recrutados entre os graus AD5 e AD8.
 Por último, o recorrente alega que a administração violou o princípio da igualdade de tratamento e que cometeu um erro manifesto de apreciação.
 (1) JO C 281 de 12.11.2005, p. 23 (processo registado inicialmente no Tribunal de Primeira Instância das Comunidades Europeias sob o n.o T-302/05 e transferido para o Tribunal da Função Pública da União Europeia por despacho de 15.12.2005).


text:
 |
 52010PC0442
 Ettepanek: NÕUKOGU MÄÄRUS (EL) nr [...], millega muudetakse määrust (EÜ) nr 1631/2005, millega kehtestatakse lõplik dumpinguvastane tollimaks muu hulgas Hiina Rahvavabariigist pärit trikloroisotsüanuurhappe impordi suhtes /* COM/2010/0442 final - NLE 2010/0235 */
 [pic] | EUROOPA KOMISJON |Brüssel 27.8.2010KOM(2010) 442 lõplik2010/0235 (NLE)Ettepanek:NÕUKOGU MÄÄRUS (EL) nr [...],millega muudetakse määrust (EÜ) nr 1631/2005, millega kehtestatakse lõplik dumpinguvastane tollimaks muu hulgas Hiina Rahvavabariigist pärit trikloroisotsüanuurhappe impordi suhtesSELETUSKIRIETTEPANEKU TAUST |Ettepaneku põhjused ja eesmärgid Käesolev ettepanek käsitleb nõukogu 30. novembri 2009. aasta määruse (EÜ) nr 1225/2009 (kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed)[1] (edaspidi „algmäärus”) kohaldamist menetluses teatava Hiina Rahvavabariigist pärit trikloroisotsüanuurhappe impordi suhtes. |Üldine taust Käesolev ettepanek on seotud algmääruse rakendamisega ja tuleneb uurimisest, mis viidi läbi kooskõlas algmääruses sätestatud sisuliste ja menetlusnõuetega. |Ettepaneku valdkonnas kehtivad õigusnormid Oktoobris 2005 kehtestas nõukogu määrusega (EÜ) nr 1631/2005[2] teatava Hiina Rahvavabariigist pärit trikloroisotsüanuurhappe impordi suhtes lõpliku dumpinguvastase tollimaksu. |Kooskõla Euroopa Liidu muude põhimõtete ja eesmärkidega Ei kohaldata. |HUVITATUD ISIKUTEGA KONSULTEERIMISE JA MÕJU HINDAMISE TULEMUSED |Konsulteerimine huvitatud isikutega |Menetlusega seotud huvitatud isikutel on uurimise ajal olnud võimalus kaitsta oma huve algmääruses sätestatud korras. |Eksperdiarvamuste kogumine ja kasutamine |Välisekspertide arvamusi ei olnud vaja kasutada. |Mõju hindamine Käesolev ettepanek tuleneb algmääruse rakendamisest. Algmäärus ei näe ette üldist mõju hindamist, kuid sisaldab põhjalikku loendit tingimustest, mida tuleb hinnata. |ETTEPANEKU ÕIGUSLIK KÜLG |Kavandatud meetmete kokkuvõte Taotluse osaliseks vahepealseks läbivaatamiseks esitas Hiina Rahvavabariigi eksportiv tootja Heze Huayi Chemical Co., Ltd (edaspidi „taotluse esitaja”). Olles teinud kindlaks, et läbivaatamise algatamiseks on olemas piisavad tõendid, algatas komisjon selle 2. juulil 2009. Läbivaatamise eesmärgil tehtud uurimise käigus selgus, et taotleja vastab nõuetele, mida on vaja turumajandusliku kohtlemise kohaldamiseks. Kõnealuse uurimise käigus tehti ka kindlaks, et taotleja suhtes kohaldatav dumpingumarginaal oli väiksem, mis omakorda selgitab ka äriühingu väiksemaid kulusid. Seega tehti järeldus, et asjaolud, mille alusel taotleja suhtes meetmed kehtestati, on muutunud ja et need muutused on püsivad. Seetõttu tuleb muuta äriühingu suhtes kohaldatavat individuaalset dumpingumarginaali. Käesolev läbivaatamine ei mõjuta kuupäeva, mil kaotavad kehtivuse nõukogu määrusega (EÜ) nr 1631/2005 kehtestatud esialgsed meetmed. Nõukogule tehakse ettepanek võtta vastu lisatud määruse ettepanek, mis tuleks avaldada Euroopa Liidu Teatajas hiljemalt 1. oktoobril 2010. |Õiguslik alus Nõukogu 30. novembri 2009. aasta määrus (EÜ) nr 1225/2009 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed[3]. |Subsidiaarsuse põhimõte Ettepanek tehakse Euroopa Liidu ainupädevusse kuuluvas valdkonnas. Subsidiaarsuse põhimõtet seetõttu ei kohaldata. |Proportsionaalsuse põhimõte Ettepanek on proportsionaalsuse põhimõttega kooskõlas järgmistel põhjustel. |Asjaomase meetme vormi on kirjeldatud eespool nimetatud algmääruses ja see ei võimalda teha otsuseid liikmesriikide tasandil. |Ei kohaldata nõudmist, mille kohaselt Euroopa Liidu, liikmesriikide valitsuste, piirkondlike ja kohalike asutuste, ettevõtjate ja kodanike rahaline ja halduskoormus peab olema võimalikult madal ja ettepaneku eesmärgiga proportsionaalne. |Vahendi valik |Kavandatav õigusakt: nõukogu määrus. |Muud õigusaktid ei oleks asjakohased, sest algmäärusega ei nähta ette muid võimalusi. |MÕJU EELARVELE |Ettepanek ei mõjuta Euroopa Liidu eelarvet. |2010/0235 (NLE)Ettepanek:NÕUKOGU MÄÄRUS (EL) nr,millega muudetakse määrust (EÜ) nr 1631/2005, millega kehtestatakse lõplik dumpinguvastane tollimaks muu hulgas Hiina Rahvavabariigist pärit trikloroisotsüanuurhappe impordi suhtesEUROOPA LIIDU NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut,võttes arvesse nõukogu 30. novembri 2009. aasta määrust (EÜ) nr 1225/2009 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed[4] (edaspidi „algmäärus”), eriti selle artikli 11 lõiget 3,võttes arvesse ettepanekut, mille Euroopa Komisjon esitas pärast konsulteerimist nõuandekomiteega,ning arvestades järgmist:A. MENETLUS1. Kehtivad meetmed1. 2005. aasta oktoobris kehtestas nõukogu määrusega (EÜ) nr 1631/2005[5] (edaspidi „esialgne määrus”) lõpliku dumpinguvastase tollimaksu teatava Hiina Rahvavabariigist (edaspidi „Hiina RV”) pärit trikloroisotsüanuurhappe impordi suhtes. Kõnealune tollimaks ulatus 7,3% kuni 42,6%.2. Läbivaatamistaotlus2. 2009. aastal sai komisjon taotluse osalise vahepealse läbivaatamise korraldamiseks vastavalt algmääruse artikli 11 lõikele 3. Hiina eksportiv tootja Heze Huayi Chemical Co., Ltd (edaspidi „taotluse esitaja”) esitas taotluse üksnes dumpingu uurimiseks. Taotluse esitaja suhtes kohaldatakse lõplikku dumpinguvastast tollimaksumäära 14,1%.3. Oma taotluses väitis taotluse esitaja, et asjaolud, mille alusel meetmed kehtestati, on muutunud ja et need muutused on püsivad. Taotluse esitaja esitas esmapilgul usutavaid tõendeid selle kohta, et meetme jätkuv kohaldamine praegusel tasemel ei ole dumpingu korvamiseks enam vajalik.4. Taotluses rõhutas taotluse esitaja eelkõige seda, et tema trikloroisotsüanuurhappe tootmise kulu ühiku kohta on esialgse uurimisega võrreldes tunduvalt vähenenud, sest:5. taotluse esitaja toodab ise vaatlusaluse toote tootmiseks vajalikku toorainet ning6. taotluse esitaja on suurendanud oma tootmisvõimsust.3. Läbivaatamise algatamine7. Pärast konsulteerimist nõuandekomiteega leidis komisjon, et läbivaatamise algatamiseks on piisavalt tõendeid, ning algatas 2. juulil 2009 kooskõlas algmääruse artikli 11 lõikega 3 läbivaatamise,[6] mis piirdub taotluse esitajaga seotud dumpingu uurimisega.4. Vaatlusalune toode ja samasugune toode8. Käesoleva läbivaatamise vaatlusalune toode on samasugune toode, mida on kirjeldatud esialgses määruses, st Hiina Rahvavabariigist pärit CN-koodide ex 2933 69 80 ja ex 3808 94 20 alla kuuluv trikloroisotsüanuurhape ja sellest valmistatud tooted (tuntakse ka rahvusvahelise mittekaubandusliku nimetuse sümkloseen all; edaspidi „vaatlusalune toode”).9. Hiina RV omamaisel turul toodetud ja müüdud ning liitu eksporditud tootel on samasugused füüsikalised, tehnilised ja keemilised põhiomadused ning kasutusvaldkonnad ning seetõttu leitakse, et tegemist on samasuguse tootega algmääruse artikli 1 lõike 4 tähenduses.5. Huvitatud isikud10. Komisjon teavitas läbivaatamise algatamisest ametlikult taotluse esitajat, liidu tootmisharu ning eksportiva riigi valitsuse esindajaid.11. Huvitatud isikutele anti võimalus teavitada kirjalikult oma seisukohtadest ja taotleda ärakuulamist algatamisteates sätestatud tähtaja jooksul.12. Läbivaatamise uurimiseks vajaliku teabe saamiseks saatis komisjon taotluse esitajale turumajandusliku kohtlemise taotluse vormi ja küsimustiku ning sai ettenähtud tähtaja jooksul vastused. Komisjon kogus ja kontrollis kõiki andmeid, mida ta dumpingu kindlakstegemise seisukohast vajalikuks pidas, ja tegi kontrollkäigu taotluse esitaja valdustesse.6. Uurimisperiood13. Dumpingu uurimine hõlmas ajavahemikku alates 1. juulist 2008 kuni 30. juunini 2009 (edaspidi „uurimisperiood”).B. UURIMISE TULEMUSED1. Turumajanduslik kohtlemine14. Vastavalt algmääruse artikli 2 lõike 7 punktile b määratakse Hiina RV päritoluga importi käsitlevates dumpinguvastastes uurimistes normaalväärtus kindlaks vastavalt algmääruse artikli 2 lõigetele 1–6 nende eksportivate tootjate puhul, kes täidavad algmääruse artikli 2 lõike 7 punktis c kehtestatud tingimused, st kelle puhul samasuguse toote valmistamine ja müük toimuvad tõestatult turumajanduse tingimustes. Nimetatud tingimused on kokkuvõtlikult järgmised:15. majandustegevusega seotud otsused tehakse lähtuvalt turul toimuvast, ilma riigi märkimisväärse sekkumiseta ja kulutused peegeldavad turuväärtusi;16. äriühingutel on üks selge peamiste raamatupidamisdokumentide kogum, mida auditeeritakse sõltumatult kooskõlas rahvusvaheliste raamatupidamisstandarditega ning kohaldatakse kõikidel eesmärkidel;17. endisest mitteturumajanduslikust süsteemist ei ole üle võetud märkimisväärseid moonutusi;18. pankroti- ja asjaõigusseadused tagavad stabiilsuse ja õiguskindluse;19. kursside ümberarvestust teostatakse turukursside alusel.20. Uurimise käigus leiti, et taotleja täidab kõik viis turumajandusliku kohtlemise tingimust. Leiti, et äriühing Heze tegi uurimisperioodil oma majanduslikud otsused ilma riigi sekkumiseta või mitteturumajanduslike tingimustega seotud moonutusteta. Äriühingu kohta kehtivad Hiina RV pankroti- ja asjaõigusseadused ja talle ei tehta mööndusi. Äriühingul on üks raamatupidamisdokumentide kogum ja raamatupidamissüsteem ning leiti, et tema tegevus on kooskõlas üldiste rahvusvaheliselt tunnustatud raamatupidamispõhimõtetega ning rahvusvaheliste raamatupidamisstandarditega. Leiti, et kulud ja hinnad peegeldavad turuväärtusi ja et valuutavahetuskursse arvestatakse turukursside alusel.21. Eespool esitatud faktide ja kaalutluste põhjal saab taotlejale võimaldada turumajanduslikku kohtlemist.2. Normaalväärtus22. Normaalväärtuse määramiseks tehti esiteks kindlaks, kas äriühingu samasuguse toote omamaine kogumüük oli tüüpiline võrreldes tema liitu suunatud eksportmüügi kogumahuga. Algmääruse artikli 2 lõike 2 kohaselt on omamaine müük tüüpiline siis, kui omamaise müügi kogumaht moodustab vähemalt 5 % liitu suunatud vastava eksportmüügi kogumahust. Komisjon tegi kindlaks, et taotleja trikloroisotsüanuurhappe omamaise müügi maht oli üldiselt tüüpiline.23. Seejärel tehti kindlaks äriühingu poolt omamaisel turul müüdud samasuguse toote liigid, mis olid identsed ja vahetult võrreldavad liitu ekspordiks müüdud liikidega.24. Iga tooteliigi puhul, mida äriühing müüs omamaisel turul ja mis leiti olevat liitu ekspordiks müüdava tooteliigiga vahetult võrreldavad, tehti algmääruse artikli 2 lõike 2 kohaldamisel kindlaks, kas omamaine müük oli toimunud tüüpilises koguses. Konkreetse tooteliigi omamaist müüki peeti piisavalt tüüpiliseks, kui selle tooteliigi omamaise müügi kogumaht oli uurimisperioodil vähemalt 5 % liitu eksporditud võrreldava tooteliigi müügi kogumahust.25. Algmääruse artikli 2 lõike 4 kohaselt kontrolliti ka seda, kas iga tooteliigi omamaine müük oli toimunud tavapärase kaubandustegevuse käigus. Selleks tehti kindlaks, kui suur osa vaatlusaluse eksporditava toote igast liigist müüdi uurimisperioodi jooksul sõltumatutele klientidele omamaisel turul kasumlikult.26. Kui tootmiskuludega võrduva või neid ületava netomüügihinnaga müüdud tooteliigi müügimaht moodustas vähemalt 80% seda liiki toote müügi kogumahust ja seda liiki toote kaalutud keskmine hind võrdus ühiku tootmiskuludega või ületas neid, põhines normaalväärtus tegelikul omamaisel hinnal. See hind arvutati kõnealuse tooteliigi kõikide uurimisperioodi omamaiste müügihindade kaalutud keskmisena, olenemata sellest, kas selline müük oli tulutoov või mitte.27. Kui tooteliigi tulutoova müügi maht moodustas seda liiki toote müügi kogumahust kuni 80% või kui kaalutud keskmine müügihind oli ühiku tootmiskuludest väiksem, põhines normaalväärtus tegelikul omamaisel hinnal, mis võrdus asjaomase tooteliigi uurimisperioodil toimunud ainult tulutoova müügi kaalutud keskmisega hinnaga.28. Kui äriühingu poolt müüdud konkreetse tooteliigi omamaiseid hindu ei olnud võimalik kasutada, tuli kohaldada teistsugust meetodit. Sel juhul kasutas komisjon arvestuslikku normaalväärtust. Normaalväärtus arvutati vastavalt algmääruse artikli 2 lõikele 3 selliselt, et eksporditud liikide tootmiskuludele liideti põhjendatud müügi-, üld- ja halduskulud ning mõistlik kasumimarginaal. Vastavalt algmääruse artikli 2 lõikele 6 põhines müügi-, üld- ja halduskulude ning kasumimarginaal samasuguse toote müügi-, üld- ja halduskulude keskmisel ning samasuguse toote tavapärase kaubandustegevuse käigus toimunud müügi kasumimarginaalil.29. Kooskõlas esialgse uurimise käigus kasutatud metoodikaga arvutati tootmiskulud kahte liiki toote puhul. Taotluse esitajalt saadud teabe alusel arvutati tootmiskulud esiteks graanulite ja tablettide ning teiseks pulbri kujul esineva toote puhul.3. Ekspordihind30. Kuna vaatlusalust toodet eksporditi otse liidu sõltumatutele klientidele, määrati ekspordihind kooskõlas algmääruse artikli 2 lõikega 8, st tegelikult liitu eksportimisel makstud või makstava hinna alusel.4. Võrdlus31. Keskmist normaalväärtust ja keskmist ekspordihinda võrreldi iga vaatlusaluse toote liigi puhul keskmiste tehasehindade tasandil ja samal kaubandustasandil. Normaalväärtuse ja ekspordihinna õiglase võrdluse tagamiseks võeti vastavalt algmääruse artikli 2 lõikele 10 arvesse selliste tegurite erinevusi, mis väidetavalt ja tõendatult mõjutavad hindu ja nende võrreldavust. Sellest tulenevalt korrigeeriti vajadusel ja juhul, kui see oli põhjendatud, meretranspordi-, kindlustus-, käitlemis- ja krediidikulusid ning pangale makstavaid tasusid. Lisaks selgus, et kui vaatlusalust toodet müüdi ekspordina liitu, maksti äriühingule käibemaks osaliselt tagasi. Seega lisati kooskõlas algmääruse artikli 2 lõike 10 punktiga b omamaisele müügile lisanduv käibemaks.32. Pakendamiskuludega seoses märgitakse, et taotluse esitaja taotles pakendamiskulude arvessevõtmist nii Hiina RV kui liidu turgudele müüdavate toodete puhul. Kontrollimisel ilmes, et neid kulusid arvestati tootmiskulude hulka võrdselt nii omamaisel turul müüdavate kui eksporditavate toodete puhul. Seega ei kiidetud korrigeerimistaotlust heaks ei omamaise turu ega ekspordituru puhul.5. Dumpingumarginaal33. Vastavalt algmääruse artikli 2 lõikele 11 võrreldi tooteliigi kaalutud keskmist normaalväärtust vastava vaatlusaluse toote liigi kaalutud keskmise ekspordihinnaga. Võrdlus näitas dumpingu esinemist.34. Äriühingu dumpingumarginaal, väljendatud protsendina vaba netohinna suhtes ELi piiril enne tollimaksu sissenõudmist oli 3,2%.C. MUUTUNUD ASJAOLUDE PÜSIVUS35. Algmääruse artikli 11 lõike 3 kohaselt kontrolliti, kas kindlaks tehtud muutunud asjaolusid võib põhjendatult pidada püsivaks.36. Käesoleva vahepealse läbivaatamise käigus tegi taotluse esitaja igakülgselt koostööd ning kogutud ja kontrollitud andmed võimaldasid määrata kindlaks dumpingumarginaali, lähtudes äriühingu individuaalsetest ekspordihindadest toodete eksportimisel liitu. Arvutustest selgus, et meetme jätkuv kohaldamine praegusel tasemel ei ole enam õigustatud.37. Uurimise käigus saadud ja kogutud andmed näitasid, et dumpingu taseme langus on seletatav äriühingu kulustruktuuri muutumisega. Vähenemine taotluse esitaja äriühingu kuludes tulenes peamiselt sellest, et põhitoorainet toodeti ise ja et äriühingu tootmismaht laienes.38. Leiti veel, et esialgsele uurimisele järgneva aja jooksul on äriühingu poolt eksporditavate toodete hinnad tõusnud kõigil turgudel. Liitu eksporditavate toodete hinnad on kooskõlas äriühingu poolt teistesse riikidesse eksporditavate toodete hindadega. Kohapeal kogutud dokumendid näitasid, et äriühingul on liidus mitu klienti ja kõigile neile eksporditavate toodete hinnatase on sama. Taotluse esitaja järjekindel turukäitumine annab tunnistust sellest, et asjaolude muutumine on püsiv.39. Eespool esitatut arvesse võttes leiti, et olukord, mille tõttu algatati käesolev uurimine, ei muutu lähemas tulevikus sellisel viisil, mis võiks mõjutada käesoleva uurimise järeldusi. Seega tehti järeldus, et muutused on püsivad ja et meetme jätkuv kohaldamine praegusel tasemel ei ole enam õigustatud.D. DUMPINGUVASTASED MEETMED40. Läbivaatamise tulemusi arvestades peetakse otstarbekaks muuta äriühingule vaatlusaluse toote impordi suhtes kehtestatud dumpinguvastast tollimaksu ja kehtestada selle määraks 3,2 %,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:Artikkel 1Määruse (EÜ) nr 1631/2005 artikli 1 lõikes 2 esitatud tabelis asendatakse kirje äriühingu Heze Huayi Chemical Co. Limited kohta järgmisega:Riik | Äriühing | Dumpinguvastase tollimaksu määr | TARICi lisakood |Hiina RV | Heze Huayi Chemical Co. Limited | 3,2% | A629 |Artikkel 2Käesolev määrus jõustub Euroopa Liidu Teatajas avaldamisele järgneval päeval.Käesolev määrus on tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides.Brüssel, [...]Nõukogu nimeleesistuja [1] ELT L 343, 22.12.2009, lk 51.[2] ELT L 261, 7.10.2005, lk 1.[3] ELT L 343, 22.12.2009, lk 51.[4] ELT L 343, 22.12.2009, lk 51.[5] ELT L 261, 7.10.2005, lk 1.[6] ELT C 150, 2.7.2009, lk 14 (edaspidi „algatamisteade”).


text:
 21.11.2009
 SL
 Uradni list Evropske unije
 C 282/46
 Sklep Sodišča prve stopnje z dne 24. septembra 2009 – SBS TV in SBS Danish Television proti Komisiji
 (Zadeva T-12/05) (1)
 („Državne pomoči - Dokapitalizacija izdajatelja javnega televizijskega programa zaradi prve odločbe o odreditvi vračila nezdružljive državne pomoči - Odločba o nenasprotovanju - Razglasitev ničnosti prve odločbe - Ustavitev postopka“)
 2009/C 282/88
 Jezik postopka: angleščina
 Stranke
 Tožeči stranki: SBS TV A/S, prej TV Danmark A/S (Skovlunde, Danska); in SBS Danish Television Ltd, prej Kanal 5 Denmark Ltd (Hounslow, Middlesex, Združeno kraljestvo) (zastopniki: sprva D. Vandermeersch, T. Müller-Ibold, K. Nordlander in H. Peytz, nato D. Vandermeersch, H. Peytz in K.-U. Karl, odvetniki)
 Tožena stranka: Komisija Evropskih skupnosti (zastopnika: N. Khan in M. Niejahr, zastopnika)
 Intervenientka v podporo tožečih strank: Viasat Broadcasting UK Ltd (West Drayton, Middlesex, Združeno kraljestvo) (zastopnika: S. Hjelmborg in M. Honoré, odvetnika)
 Intervenientki v podporo tožene stranke: Kraljevina Danska (zastopniki: J. Molde, zastopnik, skupaj s P. Bieringom, K. Lundgaard Hansenom, odvetnika); in TV 2/Danmark A/S (Odense, Danska) (zastopnika: O. Koktvedgaard in M. Thorninger, odvetnika)
 Predmet
 Razglasitev ničnosti odločbe Komisije C (2004) 3632 konč. z dne 6. oktobra 2004 v zvezi z dokapitalizacijo TV 2/Danmark A/S.
 Izrek
 1
 Postopek se ustavi.
 2.
 Vsaka stranka nosi svoje stroške.
 (1) UL C 69, 19.3.2005.


text:
 16.5.2013
 PL
 Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej
 L 132/6
 ROZPORZĄDZENIE WYKONAWCZE KOMISJI (UE) NR 449/2013
 z dnia 15 maja 2013 r.
 ustanawiające standardowe wartości w przywozie dla ustalania ceny wejścia niektórych owoców i warzyw
 KOMISJA EUROPEJSKA,
 uwzględniając Traktat o funkcjonowaniu Unii Europejskiej,
 uwzględniając rozporządzenie Rady (WE) nr 1234/2007 z dnia 22 października 2007 r. ustanawiające wspólną organizację rynków rolnych oraz przepisy szczegółowe dotyczące niektórych produktów rolnych („rozporządzenie o jednolitej wspólnej organizacji rynku”) (1),
 uwzględniając rozporządzenie wykonawcze Komisji (UE) nr 543/2011 z dnia 7 czerwca 2011 r. ustanawiające szczegółowe zasady stosowania rozporządzenia Rady (WE) nr 1234/2007 w odniesieniu do sektorów owoców i warzyw oraz przetworzonych owoców i warzyw (2), w szczególności jego art. 136 ust. 1,
 a także mając na uwadze, co następuje:
 (1)
 Rozporządzenie wykonawcze (UE) nr 543/2011 przewiduje – zgodnie z wynikami wielostronnych negocjacji handlowych Rundy Urugwajskiej – kryteria, na których podstawie ustalania Komisja ustala standardowe wartości dla przywozu z państw trzecich, w odniesieniu do produktów i okresów określonych w części A załącznika XVI do wspomnianego rozporządzenia.
 (2)
 Standardowa wartość w przywozie jest obliczana każdego dnia roboczego, zgodne z art. 136 ust. 1 rozporządzenia wykonawczego (UE) nr 543/2011, przy uwzględnieniu podlegających zmianom danych dziennych. Niniejsze rozporządzenie powinno zatem wejść w życie z dniem jego opublikowania w Dzienniku Urzędowym Unii Europejskiej,
 PRZYJMUJE NINIEJSZE ROZPORZĄDZENIE:
 Artykuł 1
 Standardowe wartości celne w przywozie, o których mowa w art. 136 rozporządzenia wykonawczego (UE) nr 543/2011, są ustalone w załączniku do niniejszego rozporządzenia.
 Artykuł 2
 Niniejsze rozporządzenie wchodzi w życie z dniem jego opublikowania w Dzienniku Urzędowym Unii Europejskiej.
 Niniejsze rozporządzenie wiąże w całości i jest bezpośrednio stosowane we wszystkich państwach członkowskich.
 Sporządzono w Brukseli dnia 15 maja 2013 r.
 W imieniu Komisji, za Przewodniczącego,
 Jerzy PLEWA
 Dyrektor Generalny ds. Rolnictwa i Rozwoju Obszarów Wiejskich
 (1) Dz.U. L 299 z 16.11.2007, s. 1.
 (2) Dz.U. L 157 z 15.6.2011, s. 1.
 ZAŁĄCZNIK
 Standardowe wartości w przywozie dla ustalania ceny wejścia niektórych owoców i warzyw
 (EUR/100 kg)
 Kod CN
 Kod państw trzecich (1)
 Standardowa wartość w przywozie
 0702 00 00
 MA
 51,2
 TN
 81,2
 TR
 93,4
 ZZ
 75,3
 0707 00 05
 AL
 36,9
 MK
 29,8
 TR
 132,0
 ZZ
 66,2
 0709 93 10
 TR
 136,9
 ZZ
 136,9
 0805 10 20
 EG
 52,5
 IL
 71,8
 MA
 55,2
 TR
 59,9
 ZZ
 59,9
 0805 50 10
 AR
 117,3
 TR
 116,7
 ZA
 96,3
 ZZ
 110,1
 0808 10 80
 AR
 124,0
 BR
 93,1
 CL
 117,9
 CN
 95,9
 MK
 43,1
 NZ
 151,2
 US
 192,6
 ZA
 116,3
 ZZ
 116,8
 (1) Nomenklatura krajów ustalona w rozporządzeniu Komisji (WE) nr 1833/2006 (Dz.U. L 354 z 14.12.2006, s. 19). Kod „ZZ” odpowiada „innym pochodzeniom”.


type: contracts

text:
 22.5.2014
 ET
 Euroopa Liidu Teataja
 L 154/8
 EMP ÜHISKOMITEE OTSUS
 nr 217/2013,
 13. detsember 2013,
 millega muudetakse EMP lepingu I lisa „Veterinaar- ja fütosanitaarküsimused”
 EMP ÜHISKOMITEE,
 võttes arvesse Euroopa Majanduspiirkonna lepingut (edaspidi „EMP leping”), eriti selle artiklit 98,
 ning arvestades järgmist:
 (1)
 EMP lepingusse tuleb inkorporeerida komisjoni 25. märtsi 2013. aasta rakendusmäärus (EL) nr 288/2013, milles käsitletakse valmistisele Bacillus cereus var. toyoi (NCIMB 40112/CNCM I-1012) määrustega (EÜ) nr 256/2002, (EÜ) nr 1453/2004, (EÜ) nr 255/2005, (EÜ) nr 1200/2005, (EÜ) nr 166/2008 ja (EÜ) nr 378/2009 antud lubade peatamist (1).
 (2)
 EMP lepingusse tuleb inkorporeerida komisjoni 8. mai 2013. aasta rakendusmäärus (EL) nr 427/2013, millega antakse luba Saccharomyces cerevisiae NCYC R646 abil saadud selenometioniini kasutamiseks söödalisandina kõikide loomaliikide puhul ning muudetakse määrusi (EÜ) nr 1750/2006, (EÜ) nr 634/2007 ja (EÜ) nr 900/2009 seleenpärmi maksimaalse annuse osas (2).
 (3)
 EMP lepingusse tuleb inkorporeerida komisjoni 14. juuni 2013. aasta rakendusmäärus (EL) nr 544/2013, milles käsitletakse valmistise Bifidobacterium animalis ssp. animalis DSM 16284, Lactobacillus salivarius ssp. salivarius DSM 16351 ja Enterococcus faecium DSM 21913 lubamist broilerkanade söödalisandina (loa omanik Biomin GmbH) (3).
 (4)
 EMP lepingusse tuleb inkorporeerida komisjoni 4. juuli 2013. aasta rakendusmäärus (EL) nr 642/2013, milles käsitletakse loa andmist niatsiini ja niatsiinamiidi kasutamiseks kõikide loomaliikide söödalisandina (4).
 (5)
 EMP lepingusse tuleb inkorporeerida komisjoni 4. juuli 2013. aasta rakendusmäärus (EL) nr 643/2013, milles käsitletakse patentsinise V lubamist muude kui toiduloomade söödalisandina ning millega muudetakse määrust (EÜ) nr 358/2005 (5).
 (6)
 EMP lepingusse tuleb inkorporeerida komisjoni 9. juuli 2013. aasta rakendusmäärus (EL) nr 651/2013, milles käsitletakse loa andmist settelise klinoptiloliidi kasutamiseks kõikide loomaliikide söödalisandina ning millega muudetakse määrust (EÜ) nr 1810/2005 (6).
 (7)
 EMP lepingusse tuleb inkorporeerida komisjoni 26. juuli 2013. aasta rakendusmäärus (EL) nr 725/2013, milles käsitletakse ammooniumkloriidi lubamist mäletsejaliste, kasside ja koerte söödalisandina (loa omanik BASF SE) (7).
 (8)
 Käesolevas otsuses käsitletakse söötadega seotud õigusakte. Sööta käsitlevaid õigusakte ei kohaldata Liechtensteini suhtes seni, kuni Liechtensteini suhtes kohaldatakse Euroopa Ühenduse ja Šveitsi Konföderatsiooni vahelist põllumajandustoodetega kauplemise kokkulepet, nagu see on sätestatud EMP lepingu I lisa valdkondlikes kohandustes. Seetõttu ei kohaldata käesolevat otsust Liechtensteini suhtes.
 (9)
 Seetõttu tuleks EMP lepingu I lisa vastavalt muuta,
 ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:
 Artikkel 1
 EMP lepingu I lisa II peatükki muudetakse järgmiselt.
 1)
 Punkti 1zzg (komisjoni määrus (EÜ) nr 358/2005) lisatakse järgmine tekst:
 „, muudetud järgmise õigusaktiga:
 —
 32013 R 0643: komisjoni rakendusmäärus (EL) nr 643/2013, 4. juuli 2013 (ELT L 186, 5.7.2013, lk 7).”
 2)
 Punkti 1zzq (komisjoni määrus (EÜ) nr 1810/2005) lisatakse järgmine tekst:
 „, muudetud järgmise õigusaktiga:
 —
 32013 R 0651: komisjoni rakendusmäärus (EL) nr 651/2013, 9. juuli 2013 (ELT L 189, 10.7.2013, lk 1).”
 3)
 Punktidesse 1zzze (komisjoni määrus (EÜ) nr 1750/2006), 1zzzt (komisjoni määrus (EÜ) nr 634/2007) ja 1zzzzzl (komisjoni määrus (EÜ) nr 900/2009) lisatakse järgmine tekst:
 „, muudetud järgmise õigusaktiga:
 —
 32013 R 0427: komisjoni rakendusmäärus (EL) nr 427/2013, 8. mai 2013 (ELT L 127, 9.5.2013, lk 20).”
 4)
 Punkti 86 (komisjoni rakendusmäärus (EL) nr 667/2013) järele lisatakse järgmised punktid:
 „87)
 32013 R 0288: komisjoni rakendusmäärus (EL) nr 288/2013, 25. märts 2013, milles käsitletakse valmistisele Bacillus cereus var. toyoi (NCIMB 40112/CNCM I-1012) määrustega (EÜ) nr 256/2002, (EÜ) nr 1453/2004, (EÜ) nr 255/2005, (EÜ) nr 1200/2005, (EÜ) nr 166/2008 ja (EÜ) nr 378/2009 antud lubade peatamist (ELT L 86, 26.3.2013, lk 15).
 88)
 32013 R 0427: komisjoni rakendusmäärus (EL) nr 427/2013, 8. mai 2013, millega antakse luba Saccharomyces cerevisiae NCYC R646 abil saadud selenometioniini kasutamiseks söödalisandina kõikide loomaliikide puhul ning muudetakse määrusi (EÜ) nr 1750/2006, (EÜ) nr 634/2007 ja (EÜ) nr 900/2009 seleenpärmi maksimaalse annuse osas (ELT L 127, 9.5.2013, lk 20).
 89)
 32013 R 0544: komisjoni rakendusmäärus (EL) nr 544/2013, 14. juuni 2013, milles käsitletakse valmistise Bifidobacterium animalis ssp. animalis DSM 16284, Lactobacillus salivarius ssp. salivarius DSM 16351 ja Enterococcus faecium DSM 21913 lubamist broilerkanade söödalisandina (loa omanik Biomin GmbH) (ELT L 163, 15.6.2013, lk 13).
 90)
 32013 R 0642: komisjoni rakendusmäärus (EL) nr 642/2013, 4. juuli 2013, milles käsitletakse loa andmist niatsiini ja niatsiinamiidi kasutamiseks kõikide loomaliikide söödalisandina (ELT L 186, 5.7.2013, lk 4).
 91)
 32013 R 0643: komisjoni rakendusmäärus (EL) nr 643/2013, 4. juuli 2013, milles käsitletakse patentsinise V lubamist muude kui toiduloomade söödalisandina ning millega muudetakse määrust (EÜ) nr 358/2005 (ELT L 186, 5.7.2013, lk 7).
 92)
 32013 R 0651: komisjoni rakendusmäärus (EL) nr 651/2013, 9. juuli 2013, milles käsitletakse loa andmist settelise klinoptiloliidi kasutamiseks kõikide loomaliikide söödalisandina ning millega muudetakse määrust (EÜ) nr 1810/2005 (ELT L 189, 10.7.2013, lk 1).
 93)
 32013 R 0725: komisjoni rakendusmäärus (EL) nr 725/2013, 26. juuli 2013, milles käsitletakse ammooniumkloriidi lubamist mäletsejaliste, kasside ja koerte söödalisandina (loa omanik BASF SE) (ELT L 202, 27.7.2013, lk 17).”
 Artikkel 2
 Rakendusmääruste (EL) nr 288/2013, (EL) nr 427/2013, (EL) nr 544/2013, (EL) nr 642/2013, (EL) nr 643/2013, (EL) nr 651/2013 ja (EL) nr 725/2013 islandi- ja norrakeelsed tekstid, mis avaldatakse Euroopa Liidu Teataja EMP kaasandes, on autentsed.
 Artikkel 3
 Käesolev otsus jõustub 14. detsembril 2013. aastal, tingimusel et kõik EMP lepingu artikli 103 lõike 1 kohased teated on edastatud (8).
 Artikkel 4
 Käesolev otsus avaldatakse Euroopa Liidu Teataja EMP osas ja EMP kaasandes.
 Brüssel, 13. detsember 2013
 EMP Ühiskomitee nimel
 eesistuja
 Thórir IBSEN
 (1) ELT L 86, 26.3.2013, lk 15.
 (2) ELT L 127, 9.5.2013, lk 20.
 (3) ELT L 163, 15.6.2013, lk 13.
 (4) ELT L 186, 5.7.2013, lk 4.
 (5) ELT L 186, 5.7.2013, lk 7.
 (6) ELT L 189, 10.7.2013, lk 1.
 (7) ELT L 202, 27.7.2013, lk 17.
 (8) Põhiseadusest tulenevaid nõudeid ei ole nimetatud.