type: contracts

text:
 Avis juridique important
 |
 21990A1130(03)
 ACCORDO IN FORMA DI SCAMBIO DI LETTERE RELATIVO ALL' APPLICAZIONE PROVVISORIA DEL PROTOCOLLO CHE FISSA LE POSSIBILITA DI PESCA E IL CONTRIBUTO FINANZIARIO PREVISTO NELL' ACCORDO TRA LA COMUNITA ECONOMICA EUROPEA E LA REPUBBLICA ISLAMICA DI MAURITANIA SULLA PESCA AL LARGO DELLA MAURITANIA, PER IL PERIODO DAL 1 AGOSTO 1990 AL 31 LUGLIO 1993 -
 Gazzetta ufficiale n. L 334 del 30/11/1990 pag. 0011
 ACCORDO in forma di scambio di lettere relativo all'applicazione provvisoria del protocollo che fissa le possibilità di pesca e il contributo finanziario previsto nell'accordo tra la Comunità economica europea e la Repubblica islamica di Mauritania sulla pesca al largo della Mauritania, per il periodo dal 1° agosto 1990 al 31 luglio 1993 A. Lettera della Repubblica islamica di Mauritania Signor . . ., in riferimento al protocollo che fissa le possibilità di pesca e il contributo finanziario per il periodo dal 1° agosto 1990 al 31 luglio 1993, siglato il 31 luglio 1990, mi pregio di informarLa che la Repubblica islamica di Mauritania è disposta ad applicare tale protocollo, a titolo provvisorio, a decorrere dal 1° agosto 1990, in attesa della sua entrata in vigore conformemente all'articolo 9 dello stesso, a condizione che la Comunità economica europea sia disposta a fare altrettanto. Resta inteso che, in tal caso, deve essere versata anteriormente al 15 novembre 1990 una prima rata pari ad un terzo della compensazione finanziaria fissata all'articolo 2 del protocollo. Le sarei grato se volesse confermarmi l'accordo della Comunità economica europea su questa applicazione provvisoria. Voglia accettare, Signor . . ., l'espressione della mia profonda stima. Per la Repubblica islamica di Mauritania B. Lettera della Comunità Signor . . ., Mi pregio di comunicarLe di aver ricevuto la Sua lettera in data odierna così redatta: «In riferimento al protocollo che fissa le possibilità di pesca e il contributo finanziario per il periodo dal 1° agosto 1990 al 31 luglio 1993, siglato il 31 luglio 1990, mi pregio di informarLa che la Repubblica islamica di Mauritania è disposta ad applicare tale protocollo, a titolo provvisorio, a decorrere dal 1° agosto 1990, in attesa della sua entrata in vigore conformemente all'articolo 9 dello stesso, a condizione che la Comunità economica europea sia disposta a fare altrettanto. Resta inteso che, in tal caso, deve essere versata anteriormente al 15 novembre 1990 una prima rata pari ad un terzo della compensazione finanziaria fissata all'articolo 2 del protocollo. Le sarei grato se volesse confermarmi l'accordo della Comunità economica europea su questa applicazione provvisoria». Mi pregio di confermarLe l'accordo della Comunità economica europea su questa applicazione provvisoria. Voglia accettare, Signor . . ., l'espressione della mia profonda stima. A nome del Consiglio delle Comunità europee


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 23.12.2020
 NL
 Publicatieblad van de Europese Unie
 L 434/52
 UITVOERINGSVERORDENING (EU) 2020/2198 VAN DE COMMISSIE
 van 22 december 2020
 tot rectificatie van Uitvoeringsverordening (EU) 2020/1628 tot instelling van Unietoezicht achteraf op de invoer van uit hernieuwbare bronnen gemaakte ethanol voor brandstoffen
 DE EUROPESE COMMISSIE,
 Gezien het Verdrag betreffende de werking van de Europese Unie,
 Gezien Verordening (EU) 2015/478 van het Europees Parlement en de Raad van 11 maart 2015 betreffende de gemeenschappelijke regeling voor de invoer (1), en met name artikel 10,
 Gezien Verordening (EU) 2015/755 van het Europees Parlement en de Raad van 29 april 2015 betreffende de gemeenschappelijke regeling voor de invoer uit bepaalde derde landen (2), en met name artikel 7,
 Na raadpleging van het Comité vrijwaringsmaatregelen en gemeenschappelijke regeling voor de uitvoer,
 Overwegende hetgeen volgt:
 (1)
 Bij Uitvoeringsverordening (EU) 2020/1628 van de Commissie (3) heeft de Commissie Unietoezicht achteraf ingesteld op de invoer van uit hernieuwbare bronnen gemaakte ethanol voor brandstoffen.
 (2)
 In de bijlage bij Uitvoeringsverordening (EU) 2020/1628 is vastgesteld dat ook in ethyl-tertiair-butylether (ETBE) aanwezige ethylalcohol die is vervaardigd uit landbouwproducten onder het betrokken product valt, maar de overeenkomstige GN-code voor “ETBE” ontbreekt in de lijst van GN-codes in de tabel in de bijlage bij Uitvoeringsverordening (EU) 2020/1628. De GN-code ex 2909 19 10 moet daarom worden toegevoegd door de tabel in de bijlage bij Uitvoeringsverordening (EU) 2020/1628 te wijzigen.
 (3)
 De Commissie is van mening dat de fout geen aanleiding geeft tot bezorgdheid, aangezien in Uitvoeringsverordening (EU) 2020/1628 werd verwezen naar “uit hernieuwbare bronnen gemaakte ethanol voor brandstoffen” als het product dat aan Unietoezicht achteraf wordt onderworpen en de GN- en Taric-codes slechts ter informatie werden verstrekt,
 HEEFT DE VOLGENDE VERORDENING VASTGESTELD:
 Artikel 1
 De tabel in de bijlage bij Uitvoeringsverordening (EU) 2020/1628 van de Commissie wordt vervangen door:
 “GN-CODES
 TARIC-CODE-EXTENSIES
 ex 2207 10 00
 11
 ex 2207 20 00
 11
 ex 2208 90 99
 11
 ex 2710 12 21
 10
 ex 2710 12 25
 10
 ex 2710 12 31
 10
 ex 2710 12 41
 10
 ex 2710 12 45
 10
 ex 2710 12 49
 10
 ex 2710 12 50
 10
 ex 2710 12 70
 10
 ex 2710 12 90
 10
 ex 2909 19 10
 10
 ex 3814 00 10
 10
 ex 3814 00 90
 70
 ex 3820 00 00
 10
 ex 3824 99 92
 66”
 Artikel 2
 Deze verordening treedt in werking op de dag na die van de bekendmaking ervan in het Publicatieblad van de Europese Unie.
 Deze verordening is verbindend in al haar onderdelen en is rechtstreeks toepasselijk in elke lidstaat.
 Gedaan te Brussel, 22 december 2020.
 Voor de Commissie
 De voorzitter
 Ursula VON DER LEYEN
 (1) PB L 83 van 27.3.2015, blz. 16.
 (2) PB L 123 van 19.5.2015, blz. 33.
 (3) Uitvoeringsverordening (EU) 2020/1628 van de Commissie van 3 november 2020 tot instelling van Unietoezicht achteraf op de invoer van uit hernieuwbare bronnen gemaakte ethanol voor brandstoffen (PB L 366 van 4.11.2020, blz. 12).


type: wikipedia

text:
Šventežeris – miestelis Lazdijų rajono savivaldybėje, 9 km į rytus nuo Lazdijų, šalia kelio , Sūduvos aukštumoje. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi Švč. Mergelės Marijos Gimimo bažnyčia (pastatyta 1882 m.), veikia Šventežerio vidurinė mokykla (joje yra kraštotyros muziejus), biblioteka, veikia plastikinių langų ir durų gamykla „Megrame“.
 Į šiaurę nuo miestelio telkšo Šventežerio ežeras, pagal kurį ir buvo pavadintas miestelis. Priešingame ežero krante ir ratu apie miestelį įsikūręs Šventežerio kaimas.
 Istorija
 Iki XVI a. vietovė buvo negyvenama, plytėjo dykra. 1511 m. dabartinio Šventežerio apylinkes Žygimantas Senasis padovanojo Trakų kaštelionui Jurgiui Radvilai, kuris čia įkūrė Seirijų dvaro palivarką, vėliau pavadintą Šventežeriu. Jo palikuonys 1598 m. miestelyje pastatė evangelikų-reformatų bažnyčią ir padarė miestelį parapijos centru. Pagal 1650 m. inventorių Šventežeryje buvo turgaus aikštė, ir jame gyveno 78 šeimos.
 Šiaurės karo metu (1655–1661 m.) Šventežeris nukentėjo, jame teliko teliko 47 šeimos (1663 m.). 1663 m. evangelikų-reformatų bažnyčią užėmė katalikai. 1746 m. buvo pastatyta nauja bažnyčia, bet ji sudegė 1863 m. Naujoji neoklasicizmo stiliaus bažnyčia buvo pastatyta 1882 m. ir stovi iki šiol. 1744 m. Šventežerio parapijai priklausė dvaras ir 10 kaimų. 1783 m. Radvilos neteko Šventežerio nuosavybės teisių. 1863 m. katalikų bažnyčios valdos nusavintos.
 Nuo XIX a. pradžios iki 1950 m. buvo Šventežerio valsčiaus centras. 1880 m. įsteigta pradinė mokykla (nuo 1953 m. vidurinė). Prieš I pasaulinį karą veikė „Žiburio“ ir Blaivybės draugijos skyriai. 1920–1930 m., kai buvo padalintas buvęs dvaras, miestelio gyventojų truputį padaugėjo. Tarpukariu buvo valsčiaus valdyba, mokykla, paštas, policijos nuovada, sveikatos punktas, vaistinė, šaulių ugniagesių komanda, vartotojų kooperatyvas „Artojas“, pieninė, motorinis malūnas ir elektrinė, aliejaus spaudykla, kelios krautuvės, amatininkai. Šventežeryje žydai negyveno (tik kurį laiką valdė dvarą).
 1945 m. įsteigta biblioteka. LTSR laikais Šventežeris buvo Šventežerio apylinkės centras ir „Spartuolio“ kolūkio centrinė gyvenvietė.
 |}
 Gyventojai
 Žymūs žmonės
 Samuelis Boguslavas Chilinskis (apie 1631–1668), Biblijos vertėjas į lietuvių kalbą, gimė Šventežeryje. Jo vertimas buvo pirmasis, kuris buvo pradėtas spausdinti;
 Karolė Požėraitė, rašytoja.
 Literatūra
 Rašytojas Kazys Saja 1971 m. parašė pjesę „Šventežeris“ apie sovietmečių kolūkius.
 Šaltiniai


text:
 Avis juridique important
 |
 22002D0101
 2002/101/CE: Decisão n.° 6/2001 do Conselho de Associação UE-República da Letónia, de 24 de Julho de 2001, que estabelece a contribuição financeira da Letónia para participação nos programas Sócrates II e Juventude entre 2001 e 2006
 Jornal Oficial no L 038 de 08/02/2002 p. 0024 - 0025
 Decisão n.o 6/2001 do Conselho de Associação UE-República da Letóniade 24 de Julho de 2001que estabelece a contribuição financeira da Letónia para participação nos programas Sócrates II e Juventude entre 2001 e 2006(2002/101/CE)O CONSELHO DE ASSOCIAÇÃO,Tendo em conta o Acordo Europeu que cria uma associação entre as Comunidades Europeias e os seus Estados-Membros, por um lado, e a República da Letónia, por outro(1), e, nomeadamente, o seu artigo 109.o;Considerando o seguinte:(1) A Decisão n.o 2/2000, de 27 de Julho de 2000, do Conselho de Associação UE-Letónia(2), adopta os termos e as condições de participação da República da Letónia na segunda fase dos programas Leonardo da Vinci e Sócrates e aplica-se durante a vigência destes programas.(2) A Decisão n.o 5/2000, de 7 de Novembro de 2000, do Conselho de Associação UE-Letónia(3), adopta os termos e as condições de participação da República da Letónia no programa Juventude e aplica-se durante a vigência deste programa.(3) O n.o 2 do anexo II da Decisão n.o 2/2000, e n.o 1 do anexo II da Decisão n.o 5/2000 estabelecem que a contribuição financeira da Letónia para o orçamento da União Europeia decorrente da sua participação nos programas Sócrates II e Juventude, respectivamente, entre 2001 e 2006 será decidida pelo Conselho de Associação durante o ano 2000,DECIDE:Artigo 1.oA contribuição financeira da Letónia para o orçamento da União Europeia, a fim de participar no programa Sócrates II entre 2001 e 2006 é a seguinte:>POSIÇÃO NUMA TABELA>Artigo 2.oA contribuição financeira da Letónia para o orçamento da União Europeia, a fim de participar no programa Juventude entre 2001 e 2006 é a seguinte:>POSIÇÃO NUMA TABELA>Artigo 3.oOs fundos PHARE são solicitados de acordo com o seguinte calendário:- contribuição financeira para o programa Sócrates II, montantes anuais:>POSIÇÃO NUMA TABELA>- contribuição financeira para o programa Juventude, montantes anuais:>POSIÇÃO NUMA TABELA>O remanescente da contribuição da Letónia é coberto pelo orçamento nacional da Letónia.Artigo 4.oA presente decisão entra em vigor no dia da sua adopção pelo Conselho de Associação.Feito em Bruxelas, em 24 de Julho de 2001.Pelo Conselho de AssociaçãoO PresidenteI. Berzins(1) JO L 26 de 2.2.1998, p. 3.(2) JO L 236 de 20.9.2000, p. 22.(3) JO L 293 de 22.11.2000, p. 9.


text:
(3427) Szentmártoni – planetoida z pasa głównego asteroid okrążająca Słońce w ciągu 3 lat i 163 dni w średniej odległości 2,28 j.a. Została odkryta 6 stycznia 1938 roku w Obserwatorium Svábhegyi w Budapeszcie przez György Kulina. Nazwa planetoidy pochodzi od Béla Szentmártoniego (1931-1988), węgierskiego astronoma amatora. Przed nadaniem nazwy planetoida nosiła oznaczenie tymczasowe (3427) 1938 AD.
 Zobacz też
 lista planetoid 3001–4000
 lista planetoid
 Linki zewnętrzne
 Nazwane planetoidy
 Planetoidy pasa głównego
 Obiekty astronomiczne odkryte w 1938


text:
 SV
 Europeiska unionens officiella tidning
 C 202/251
 PROTOKOLL (nr 5)
 OM EUROPEISKA INVESTERINGSBANKENS STADGA
 DE HÖGA FÖRDRAGSSLUTANDE PARTERNA,
 SOM ÖNSKAR fastställa den stadga för Europeiska investeringsbanken, som avses i artikel 308 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
 HAR ENATS OM följande bestämmelser, som ska fogas till fördraget om Europeiska unionen och fördraget om Europeiska unionens funktionssätt.
 Artikel 1
 Den enligt artikel 308 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt upprättade Europeiska investeringsbanken, härefter kallad banken, är härmed bildad; den ska fullgöra sina uppgifter och utöva sin verksamhet i överensstämmelse med bestämmelserna i fördragen och denna stadga.
 Artikel 2
 Banken ska ha den uppgift som anges i artikel 309 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt.
 Artikel 3
 I enlighet med artikel 308 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt ska medlemsstaterna vara medlemmar i banken.
 Artikel 4
 1. Banken ska ha ett kapital på 233 247 390 000 EUR, som ska tecknas av medlemsstaterna med följande belopp:
 Tyskland
 37 578 019 000
 Frankrike
 37 578 019 000
 Italien
 37 578 019 000
 Förenade kungariket
 37 578 019 000
 Spanien
 22 546 811 500
 Belgien
 10 416 365 500
 Nederländerna
 10 416 365 500
 Sverige
 6 910 226 000
 Danmark
 5 274 105 000
 Österrike
 5 170 732 500
 Polen
 4 810 160 500
 Finland
 2 970 783 000
 Grekland
 2 825 416 500
 Portugal
 1 820 820 000
 Tjeckien
 1 774 990 500
 Ungern
 1 679 222 000
 Irland
 1 318 525 000
 Rumänien
 1 217 626 000
 Kroatien
 854 400 000
 Slovakien
 604 206 500
 Slovenien
 560 951 500
 Bulgarien
 410 217 500
 Litauen
 351 981 000
 Luxemburg
 263 707 000
 Cypern
 258 583 500
 Lettland
 214 805 000
 Estland
 165 882 000
 Malta
 98 429 500
 Medlemsstaterna ska vara ansvariga endast intill det belopp av deras andelar av det tecknade kapitalet som inte inbetalats.
 2. När en ny medlem upptas ska detta medföra en ökning av det tecknade kapitalet som motsvarar det tilläggskapital den nya medlemmen ska bidra med.
 3. Bankens råd får enhälligt besluta om ökning av det tecknade kapitalet.
 4. En medlems andel av det tecknade kapitalet får varken överlåtas, pantsättas eller utmätas.
 Artikel 5
 1. Det tecknade kapitalet ska inbetalas av medlemsstaterna med 5 procent i genomsnitt av de belopp som fastställts i artikel 4.1.
 2. Om det tecknade kapitalet ska ökas, ska bankens råd enhälligt fastställa den procentsats som ska inbetalas och formerna för inbetalningen. Kontantinbetalningar får endast göras i euro.
 3. Styrelsen kan begära att den återstående delen av det tecknade kapitalet betalas in, i den mån detta behövs för att uppfylla bankens förpliktelser.
 Varje medlemsstat ska betala i proportion till sin andel av det tecknade kapitalet.
 Artikel 6
 (f.d. artikel 8)
 Banken ska förvaltas och ledas av ett bankens råd, en styrelse och en direktion.
 Artikel 7
 (f.d. artikel 9)
 1. Bankens råd ska vara sammansatt av ministrar utsedda av medlemsstaterna.
 2. Bankens råd ska fastställa allmänna riktlinjer för bankens kreditpolitik i enlighet med unionens mål. Bankens råd ska se till att dessa riktlinjer följs.
 3. Bankens råd ska vidare
 a)
 besluta om ökning av det tecknade kapitalet enligt artikel 4.3 och artikel 5.2,
 b)
 i enlighet med artikel 9.1 fastställa de principer som ska gälla för finansieringsverksamheten inom ramen för bankens uppgift,
 c)
 utöva de befogenheter som anges i artiklarna 9 och 11 när ledamöter av styrelsen och direktionen ska utses eller avsättas samt de befogenheter som anges i artikel 13.1 andra stycket,
 d)
 bevilja finansiering för investeringsverksamhet som helt eller delvis ska genomföras utanför medlemsstaternas territorier i enlighet med artikel 16.1,
 e)
 godkänna styrelsens årsrapport,
 f)
 godkänna den årliga balansräkningen och resultaträkningen,
 g)
 utöva de övriga befogenheter och fullgöra de uppgifter som det tilldelas genom denna stadga,
 h)
 godkänna bankens arbetsordning.
 4. Inom ramen för fördragen och denna stadga ska bankens råd vara behörigt att enhälligt fatta beslut om att bankens verksamhet ska inställas och om dess eventuella likvidation.
 Artikel 8
 (f.d. artikel 10)
 Om inte annat föreskrivs i denna stadga ska bankens råds beslut fattas med en majoritet av ledamöterna. Denna majoritet ska företräda minst 50 % av det tecknade kapitalet.
 För kvalificerad majoritet ska det krävas 18 röster och 68 % av det tecknade kapitalet.
 Att personligen närvarande eller företrädda ledamöter avstår från att rösta ska inte hindra att beslut som kräver enhällighet antas.
 Artikel 9
 (f.d. artikel 11)
 1. Styrelsen ska besluta om att bevilja finansiering, särskilt i form av lån och garantier, samt om att ta upp lån; den ska fastställa räntesatserna för beviljade lån samt provisioner och andra avgifter. Den kan på grundval av ett beslut som fattas med kvalificerad majoritet delegera vissa av sina befogenheter till direktionen. Den ska fastställa villkoren och formerna för denna delegering samt övervaka dess genomförande.
 Styrelsen ska se till att banken förvaltas enligt sunda principer; den ska se till att banken leds i överensstämmelse med bestämmelserna i fördragen, denna stadga samt de allmänna riktlinjer som fastställts av bankens råd.
 Styrelsen ska vara skyldig att vid räkenskapsårets utgång förelägga bankens råd en rapport och efter godkännande offentliggöra denna.
 2. Styrelsen ska bestå av 29 ledamöter och 19 suppleanter.
 Ledamöterna ska utses av bankens råd för en tid av fem år, med en ledamot nominerad av varje medlemsstat och en nominerad av kommissionen.
 Suppleanterna ska utses av bankens råd för en tid av fem år enligt följande:
 —
 Två suppleanter ska nomineras av Tyskland.
 —
 Två suppleanter ska nomineras av Frankrike.
 —
 Två suppleanter ska nomineras av Italien.
 —
 Två suppleanter ska nomineras av Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland.
 —
 En suppleant ska nomineras i samförstånd mellan Spanien och Portugal.
 —
 En suppleant ska nomineras i samförstånd mellan Belgien, Luxemburg och Nederländerna.
 —
 Två suppleanter ska nomineras i samförstånd mellan Danmark, Grekland, Irland och Rumänien.
 —
 Två suppleanter ska nomineras i samförstånd mellan Estland, Lettland, Litauen, Österrike, Finland och Sverige.
 —
 Fyra suppleanter ska nomineras i samförstånd mellan Bulgarien, Tjeckien, Kroatien, Cypern, Ungern, Malta, Polen, Slovenien och Slovakien.
 —
 En suppleant ska nomineras av kommissionen.
 Styrelsen ska adjungera sex experter utan rösträtt: tre som ledamöter och tre som suppleanter.
 Ledamöternas och suppleanternas mandat kan förnyas.
 Reglerna för deltagande i styrelsens sammanträden samt de bestämmelser som ska gälla för suppleanter och adjungerade experter ska anges i arbetsordningen.
 Ordföranden eller vid förfall för denne en av de vice ordförandena i direktionen ska leda styrelsens sammanträden, dock utan att delta i omröstningar.
 Till ledamöter av styrelsen ska utses personer vilkas oavhängighet och duglighet inte kan ifrågasättas; de ska vara ansvariga endast gentemot banken.
 3. En ledamot ska kunna avsättas av bankens råd endast om han inte längre uppfyller de villkor som krävs för att han ska kunna utföra sina uppgifter; bankens råd ska med kvalificerad majoritet besluta om detta.
 Om årsrapporten inte godkänns, ska styrelsen avgå.
 4. I händelse av vakans till följd av dödsfall eller frivillig avgång, avsättning eller samfälld avgång, ska platsen besättas enligt punkt 2. För en ledamots återstående mandattid ska en ersättare utses utom vid allmän nytillsättning.
 5. Bankens råd ska fastställa ersättning åt styrelsens ledamöter. Det ska fastställa vilken verksamhet som är oförenlig med en ledamots eller en suppleants uppgifter.
 Artikel 10
 (f.d. artikel 12)
 1. Varje ledamot ska ha en röst i styrelsen. Han får delegera sin rösträtt i samtliga fall enligt de närmare föreskrifter som ska fastställas i bankens arbetsordning.
 2. Om inte annat bestäms i denna stadga ska styrelsen fatta beslut med minst en tredjedel av de röstberättigade ledamöterna, vilka ska representera minst femtio procent av det tecknade kapitalet. För kvalificerad majoritet ska det krävas arton röster och sextioåtta procent av det tecknade kapitalet. I bankens arbetsordning ska det fastställas hur många ledamöter som ska vara närvarande för att styrelsen ska vara beslutför.
 Artikel 11
 (f.d. artikel 13)
 1. Direktionen ska bestå av en ordförande och åtta vice ordförande, vilka på förslag av styrelsen ska utses av bankens råd för en tid av sex år. Deras mandat kan förnyas.
 Bankens råd kan enhälligt ändra antalet ledamöter av direktionen.
 2. På förslag av styrelsen som ska besluta med kvalificerad majoritet får bankens råd, likaså genom beslut med kvalificerad majoritet, avsätta ledamöter av direktionen.
 3. Direktionen ska, under ordförandens ledning och under styrelsens kontroll, ansvara för bankens löpande verksamhet.
 Den ska förbereda styrelsens beslut, särskilt i fråga om upptagande av lån och beviljande av finansiering, särskilt i form av lån och garantier; den ska se till att dessa beslut verkställs.
 4. Direktionen ska genom majoritetsbeslut yttra sig över förslag till upptagande av lån och beviljande av finansiering, särskilt i form av lån och garantier.
 5. Bankens råd ska fastställa ersättning åt direktionens ledamöter och ska fastställa vilken verksamhet som är oförenlig med deras uppgifter.
 6. Ordföranden eller vid förhinder för honom en av de vice ordförandena ska företräda banken i rättsliga och andra frågor.
 7. Bankens personal ska lyda under ordföranden. De ska anställas och avskedas av honom. Vid valet av personal ska hänsyn tas inte endast till personlig lämplighet och yrkesmeriter, utan också till skälig representation av medlemsstaternas medborgare. Arbetsordningen ska ange vilket organ som ska ha befogenhet att anta de bestämmelser som ska gälla för personalen.
 8. Direktionen och bankens personal ska ansvara endast gentemot banken och utöva sina uppdrag i full oavhängighet.
 Artikel 12
 (f.d. artikel 14)
 1. En kommitté bestående av sex medlemmar, som utsetts av bankens råd på grund av deras duglighet, ska kontrollera att bankens verksamhet följer bästa bankpraxis samt ansvara för bankens revision.
 2. Den kommitté som avses i punkt 1 ska varje år undersöka om bankens verksamhet bedrivits enligt gällande regler och om räkenskaperna förts i föreskriven ordning. Den ska därför kontrollera att bankens verksamhet har bedrivits med respekt för de formkrav och förfaranden som föreskrivs i denna stadga och i arbetsordningen.
 3. Den kommitté som avses i punkt 1 ska intyga att redovisningarna och all finansiell information i de årsräkenskaper som upprättas av styrelsen ger en rättvisande bild av bankens finansiella situation, vad gäller både tillgångar och skulder, samt av resultatet av dess verksamhet och kassaflödet för räkenskapsåret i fråga.
 4. Arbetsordningen ska ange vilka kvalifikationer ledamöterna i den kommitté som avses i punkt 1 ska ha samt fastställa villkor och former för kommitténs verksamhet.
 Artikel 13
 (f.d. artikel 15)
 Banken ska stå i förbindelse med varje medlemsstat genom den myndighet som utsetts av medlemsstaten. När banken ska genomföra finansiella transaktioner, ska den anlita den nationella centralbanken i den berörda medlemsstaten eller andra finansinstitut som godkänts av medlemsstaten.
 Artikel 14
 (f.d. artikel 16)
 1. Banken ska samarbeta med alla internationella organisationer med liknande verksamhetsområden.
 2. Banken ska sträva efter att upprätta lämpliga förbindelser för samarbete med bank- och finansinstitut i de länder där den bedriver sin verksamhet.
 Artikel 15
 (f.d. artikel 17)
 På begäran av en medlemsstat eller kommissionen eller på eget initiativ ska bankens råd på samma villkor som gällde för utfärdandet av riktlinjerna tolka eller komplettera de riktlinjer som rådet fastställt enligt artikel 7 i denna stadga.
 Artikel 16
 (f.d. artikel 18)
 1. Inom ramen för de uppgifter som fastställts i artikel 309 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt ska banken bevilja finansiering, särskilt i form av lån och garantier, till sina medlemmar eller till privata eller offentliga företag för investeringar som ska genomföras inom medlemsstaternas territorier, i den mån medel från andra källor inte är tillgängliga på skäliga villkor.
 Banken får dock genom beslut med kvalificerad majoritet av bankens råd på förslag av styrelsen, bevilja finansiering av investeringar, som helt eller delvis ska genomföras utanför medlemsstaternas territorier.
 2. Lån ska, så långt det är möjligt, beviljas endast under förutsättning att även andra finansieringskällor utnyttjas.
 3. När ett lån beviljas ett företag eller en organisation som inte är en medlemsstat, ska banken bevilja lånet under förutsättning av antingen en garanti från den medlemsstat inom vars territorium investeringen ska genomföras eller andra tillräckliga garantier eller gäldenärens ekonomiska soliditet.
 Om det krävs för genomförandet av den verksamhet som anges i artikel 309 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, ska styrelsen dessutom, i enlighet med de principer som bankens råd har fastställt i enlighet med artikel 7.3 b, med kvalificerad majoritet fastställa villkoren och formerna för all finansiering som har en särskild riskprofil och som av detta skäl anses utgöra en särskild verksamhet.
 4. Banken får garantera lån som upptas av offentliga eller privata företag eller andra organisationer för att genomföra sådana projekt som avses i artikel 309 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt.
 5. Den totala utestående summan av lån och garantier som beviljats av banken ska inte överstiga 250 % av det tecknade kapitalet, reserverna, de provisioner som inte använts samt överskottet i resultaträkningen. Det sammanlagda beloppet för de berörda posterna ska beräknas efter avdrag med ett belopp motsvarande det tecknade kapitalet, oavsett om det har inbetalats eller inte, med avseende på varje deltagande från bankens sida.
 Det belopp som utbetalas för bankens deltagande får sammanlagt aldrig överstiga den inbetalda delen av kapitalet, reserverna, de provisioner som inte använts samt överskottet i resultaträkningen.
 I undantagsfall ska bankens särskilda verksamheter, så som de fastställts av bankens råd och styrelse i enlighet med punkt 3, tilldelas särskilda anslag ur reserverna.
 Denna punkt ska även tillämpas på bankens sammanställda redovisning.
 6. Banken ska säkra sig mot kursrisker genom att förse låne- och garantiavtal med sådana klausuler som den finner lämpliga.
 Artikel 17
 (f.d. artikel 19)
 1. Räntesatserna för bankens lån samt provisionerna och övriga avgifter ska anpassas till gällande villkor på kapitalmarknaden och ska beräknas så att intäkterna härav gör det möjligt för banken att uppfylla sina förpliktelser, täcka sina kostnader och risker och bilda en reservfond enligt artikel 22.
 2. Banken ska inte bevilja någon sänkning av räntesatserna. Om en sänkning av räntesatsen synes påkallad med hänsyn till investeringens särskilda art, får den berörda medlemsstaten eller tredje part bevilja räntegottgörelse i den utsträckning som detta är förenligt med reglerna i artikel 107 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt.
 Artikel 18
 (f.d. artikel 20)
 Banken ska i sin finansieringsverksamhet beakta följande principer:
 1.
 Den ska säkerställa att dess medel utnyttjas på mest effektiva sätt i unionens intresse.
 Den får endast bevilja lån eller ställa garantier för upptagande av lån
 a)
 när betalningar av ränta och amortering i fråga om investeringar som har genomförts av företag inom produktionssektorn säkerställs genom verksamhetens avkastning eller, i fråga om andra investeringar, genom en förbindelse tecknad av den stat i vilken investeringen görs eller på annat sätt, och
 b)
 när investeringens genomförande bidrar till en höjning av den allmänna ekonomiska produktiviteten och främjar förverkligandet av den inre marknaden.
 2.
 Den ska inte förvärva intressen i företag eller ta på sig ansvar för dessas ledning, om inte skyddet av bankens rättigheter så kräver för att säkerställa återbetalning av dess fordran.
 Om det krävs för genomförandet av den verksamhet som anges i artikel 309 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, ska styrelsen emellertid, i enlighet med de principer som bankens råd har fastställt i enlighet med artikel 7.3 b, med kvalificerad majoritet fastställa villkoren och formerna för ett förvärv av aktier i ett kommersiellt företag, i allmänhet som ett komplement till ett lån eller en garanti, om detta är nödvändigt för att finansiera en investering eller ett program.
 3.
 Den får överlåta sina fordringar på kapitalmarknaden och får för detta ändamål kräva att dess låntagare utfärdar obligationer eller andra värdepapper.
 4.
 Varken banken eller medlemsstaterna får ställa villkor om att de belopp som lånats ut av banken ska användas inom en viss medlemsstat.
 5.
 Den får bevilja lån på villkor att internationella anbud infordras.
 6.
 Den ska inte finansiera investering, vare sig helt eller delvis, om den medlemsstat på vars territorium investeringen ska genomföras motsätter sig detta.
 7.
 Som ett komplement till sin låneverksamhet får banken tillhandahålla tekniska tjänster enligt de villkor och närmare bestämmelser som bankens råd fastställer med kvalificerad majoritet och med iakttagande av denna stadga.
 Artikel 19
 (f.d. artikel 21)
 1. Varje företag eller offentligt eller privat organ får vända sig direkt till banken med ansökningar om finansiering. Ansökningar kan även lämnas antingen genom kommissionen eller genom den medlemsstat på vars territorium investeringen ska genomföras.
 2. När ansökningar ges in genom kommissionen, ska de föreläggas den medlemsstat på vars territorium investeringen ska genomföras för yttrande. När de ges in genom en stat, ska de föreläggas kommissionen för yttrande. Ansökningar som kommer direkt från företag ska föreläggas den berörda medlemsstaten och kommissionen.
 Den berörda medlemsstaten och kommissionen ska yttra sig inom två månader. Om svar inte har kommit in inom denna tid, får banken utgå från att investeringen i fråga inte möter några invändningar.
 3. Styrelsen ska besluta om finansieringsverksamhet som förelagts den av direktionen.
 4. Direktionen ska undersöka om finansieringsverksamhet som förelagts den står i överensstämmelse med bestämmelserna i denna stadga, särskilt de i artiklarna 16 och 18. Om direktionen tillstyrker finansieringen, ska den förelägga styrelsen motsvarande förslag; direktionen får göra sin tillstyrkan beroende av sådana villkor som den anser vara väsentliga. Om direktionen avstyrker att finansieringen beviljas, ska den förelägga styrelsen de relevanta handlingarna tillsammans med sitt yttrande.
 5. Om direktionen avstyrkt, får styrelsen endast bevilja ifrågavarande finansiering genom enhälligt beslut.
 6. Om kommissionen avstyrkt, får styrelsen endast bevilja ifrågavarande finansiering genom enhälligt beslut, varvid den ledamot som utsetts efter nominering av kommissionen ska avstå från att delta i omröstningen.
 7. Om både direktionen och kommissionen avstyrkt, får styrelsen inte bevilja ifrågavarande finansiering.
 8. Om en omstrukturering av en finansieringsverksamhet som avser godkända investeringar är berättigad för att skydda bankens rättigheter och intressen, ska direktionen omedelbart vidta de nödåtgärder som den anser nödvändiga, under förutsättning att den omedelbart redogör för dessa inför styrelsen.
 Artikel 20
 (f.d. artikel 22)
 1. Banken ska på kapitalmarknaderna låna upp de medel som den behöver för att kunna fullgöra sina uppgifter.
 2. Banken får ta upp lån på medlemsstaternas kapitalmarknad inom ramen för den lagstiftning som gäller för dessa marknader.
 De behöriga myndigheterna i en medlemsstat med undantag enligt artikel 139.1 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt får motsätta sig detta endast om allvarliga störningar kan befaras på denna stats kapitalmarknad.
 Artikel 21
 (f.d. artikel 23)
 1. På följande sätt får banken använda disponibla medel som den inte omedelbart behöver för att uppfylla sina förpliktelser:
 a)
 Den får företa placeringar på penningmarknaderna.
 b)
 Om inte annat följer av bestämmelserna i artikel 18.2, får den köpa eller sälja värdepapper.
 c)
 Den får företa varje annan finansiell transaktion inom ramen för sina uppgifter.
 2. Utan att det påverkar tillämpningen av bestämmelserna i artikel 23 ska banken vid förvaltningen av sina placeringar inte företa valutaarbitrage, som inte direkt behövs för att genomföra dess utlåning eller fullgöra förbindelser som den ingått i samband med att lån tagits upp eller garantier beviljats.
 3. Banken ska i frågor som avses i denna artikel handla i samförstånd med behöriga myndigheter eller den nationella centralbanken i den berörda medlemsstaten.
 Artikel 22
 (f.d. artikel 24)
 1. En reservfond som uppgår till 10 procent av det tecknade kapitalet ska gradvis bildas. Om bankens åtaganden motiverar det, får styrelsen besluta om att bilda ytterligare reserver. Så länge reservfonden inte färdigbildats, ska den tillföras
 a)
 ränteintäkter från lån som banken beviljat av de belopp som medlemsstaterna ska inbetala enligt artikel 5,
 b)
 ränteintäkter från lån som banken beviljat av de belopp som utgör återbetalning av de lån som avses under a,
 i den utsträckning dessa ränteintäkter inte är nödvändiga för att uppfylla bankens förpliktelser och för att täcka dess kostnader.
 2. Reservfondens medel ska placeras så, att de när som helst är tillgängliga för fondens ändamål.
 Artikel 23
 (f.d. artikel 25)
 1. Banken ska alltid ha rätt att föra över tillgångar som den innehar till en av valutorna i de medlemsstater som inte har euron som valuta för att genomföra finansiella transaktioner i överensstämmelse med dess uppgifter enligt artikel 309 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt och med beaktande av bestämmelserna i artikel 21 i denna stadga. Banken ska så långt som möjligt undvika att företa sådana överföringar, om den har kontanter eller likvida medel i den valuta som den behöver.
 2. Banken får inte konvertera tillgångar som den innehar i valutan i en av de medlemsstater som inte har euron som valuta till ett tredjelands valuta utan medlemsstatens samtycke.
 3. Banken får fritt förfoga över den del av sitt kapital som inbetalats och över valutor som upplånats på marknader utanför gemenskapen.
 4. Medlemsstaterna förbinder sig att ställa de valutor till bankens gäldenärers förfogande som behövs för betalning av kapital och ränta på sådana lån, som banken beviljat eller garanterat för investeringar som ska genomföras på medlemsstaternas territorier.
 Artikel 24
 (f.d. artikel 26)
 Om en medlemsstat inte uppfyller de förpliktelser som följer av medlemskap enligt denna stadga, särskilt förpliktelsen att inbetala sin andel av det tecknade kapitalet eller sina ränteinbetalningar och amorteringar, får bankens råd med kvalificerad majoritet besluta att beviljandet av lån eller garantier till denna medlemsstat eller dess medborgare ska inställas.
 Ett sådant beslut befriar varken staten eller dess medborgare från deras förpliktelser gentemot banken.
 Artikel 25
 (f.d. artikel 27)
 1. Om bankens råd beslutar att inställa bankens verksamhet ska all verksamhet utan dröjsmål upphöra, med undantag för sådana åtgärder som är nödvändiga för att säkerställa att bankens tillgångar används, skyddas och bevaras i behörig ordning samt att dess åtaganden infrias.
 2. I händelse av likvidation ska bankens råd utse likvidatorer och ge dem instruktioner för att genomföra likvidationen. Det ska sörja för att personalens rättigheter skyddas.
 Artikel 26
 (f.d. artikel 28)
 1. Banken ska i varje medlemsstat ha den mest vittgående rättskapacitet som tillerkänns juridiska personer enligt den nationella lagstiftningen; den ska särskilt kunna förvärva och avyttra fast och lös egendom samt föra talan inför domstolar och andra myndigheter.
 2. Bankens tillgångar ska undantas från varje slag av rekvisition eller expropriation.
 Artikel 27
 (f.d. artikel 29)
 Utom då Europeiska unionens domstol är behörig, ska tvister mellan å ena sidan banken och å andra sidan dess långivare, låntagare eller tredje man avgöras av de behöriga nationella domstolarna. Banken får i avtal föreskriva ett skiljedomsförfarande.
 Banken ska ha domicil i var och en av medlemsstaterna. Den får emellertid i avtal fastställa ett särskilt domicil.
 Bankens tillgångar får endast genom ett avgörande av domstol tas i beslag eller göras till föremål för exekution.
 Artikel 28
 (f.d. artikel 30)
 1. Bankens råd kan med enhällighet besluta att upprätta filialer eller andra enheter vilka ska vara juridiska personer och ha ekonomisk självbestämmanderätt.
 2. Bankens råd ska med enhällighet anta stadgar för de filialer och enheter som avses i punkt 1. I stadgarna ska särskilt fastställas filialernas och enheternas mål, struktur, kapital, medlemsregler, säte, finansiella medel, interventionsmöjligheter och förfarande vid revision samt deras förhållande till bankens organ.
 3. Banken har behörighet att delta i förvaltningen av dessa filialer och enheter och bidra till deras tecknade kapital upp till det belopp som bankens råd med enhällighet bestämmer.
 4. Protokollet om Europeiska unionens immunitet och privilegier ska tillämpas på de filialer och enheter som avses i punkt 1 i den mån de faller under unionsrätten, på ledamöterna i deras organ då de fullgör sina uppgifter och på deras personal enligt samma villkor som gäller för banken.
 Utdelningar, kapitalvinster och övriga inkomster från sådana filialer och enheter som andra medlemmar än Europeiska unionen och banken har rätt till, ska dock vara underkastade tillämplig skattelagstiftning.
 5. Europeiska unionens domstol har behörighet att inom de gränser som fastställs i det följande pröva tvister om åtgärder som antagits av organ som tillhör en filial eller enhet som omfattas av unionsrätten. Sådana åtgärder får överklagas av varje medlem i en sådan filial eller enhet i egenskap av medlem eller av medlemsstaterna enligt villkoren i artikel 263 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt.
 6. Bankens råd kan med enhällighet besluta att personalen vid de filialer och enheter som faller under unionsrätten ska omfattas av samma anställningsvillkor som gäller för banken med iakttagande av deras respektive interna förfaranden.


type: caselaw

text:
 25.3.2006
 SL
 Uradni list Evropske unije
 C 74/18
 Sodba Sodišča prve stopnje z dne 25. januarja 2006 — Weiβenfels proti Parlementu
 (Zadeva T-33/04) (1)
 („Uradniki - Osebni prejemki - Dodatek za vzdrževanega otroka - Dvojni dodatek za prizadetega otroka - Člen 67(2) Kadrovskih predpisov - Odbitek zneska enakovrednega dodatka“)
 (2006/C 74/35)
 Jezik postopka: nemščina
 Stranke
 Tožeča stranka: Roderich Weiβenfels (Luxembourg) (zastopnik: H. Arend, avocat)
 Tožena stranka: Evropski parlament (zastopniki: L. Knudsen, U. Rösslein in E. Ecker, zastopniki)
 Predmet zadeve
 Razglasitev ničnosti odločbe Parlamenta z dne 26. junija 2003, s katero je bilo od zneska dvojnega dodatka za vzdrževanega otroka, ki je bil tožeči stranki dodeljen na podlagi člena 67(3) Kadrovskih predpisov, odbit znesek enakovrednega dodatka, ki ga je prejela od drugod.
 Izrek sodbe
 1)
 Tožba se zavrne.
 2)
 Vsaka stranka nosi svoje stroške.
 (1) UL C 94 z dne 17.4.2004.


text:
 Fontos jogi nyilatkozat
 |
 21999A0218(01)
 Hivatalos Lap L 044 , 18/02/1999 o. 0034 - 0036
 Megállapodásaz Európai Közösség és az Európa Tanács között a Rasszizmus és Idegengyűlölet Európai Megfigyelőközpontjának létrehozásáról szóló, 1997. június 2-i 1035/97/EK tanácsi rendelet 7. cikke (3) bekezdésének megfelelően a Megfigyelőközpont és az Európa Tanács közötti szoros együttműködés megteremtésérőlAZ EURÓPAI KÖZÖSSÉG ÉS AZ EURÓPA TANÁCS,MIVEL az Európai Unió Tanácsa 1997. június 2-án elfogadta a Rasszizmus és Idegengyűlölet Európai Megfigyelőközpontjának (a továbbiakban: "Megfigyelőközpont") létrehozásáról szóló 1035/97/EK rendeletet;MIVEL a Megfigyelőközpont rendeltetése az, hogy a Közösségnek és tagállamainak tárgyilagos, megbízható és összehasonlítható adatokat szolgáltasson a rasszizmus, az idegengyűlölet és az antiszemitizmus jelenségeiről európai szinten;MIVEL az Európa Tanács e téren már komoly tapasztalatokkal rendelkezik;MIVEL a Megfigyelőközpontnak tevékenysége során figyelembe kell vennie az Európa Tanács által eddig elvégzett munkát, és gondoskodnia kell arról, hogy ehhez többletértéket tegyen hozzá; mivel ezért szoros kapcsolatot kell kialakítani az Európa Tanáccsal, különösen a Rasszizmus és Intolerancia elleni Európai Bizottsággal (ECRI);MIVEL az 1035/97/EK rendelet értelmében a Megfigyelőközpont és az Európa Tanács tevékenységét össze kell hangolni, különösen előbbi cselekvési programja tekintetében;MIVEL az Európa Tanácsnak ki kell jelölnie egy független személyt a Megfigyelőközpont Igazgatóságának tagjává,A KÖVETKEZŐKBEN ÁLLAPODTAK MEG:I. Információ- és adatcsere1. A Megfigyelőközpont igazgatója és az Európa Tanács Főtitkársága, különösen a Rasszizmus és Intolerancia elleni Európai Bizottság (a továbbiakban: "ECRI") titkársága között megfelelő szinten rendszeres kapcsolatot alakítanak ki.2. A Megfigyelőközpont és az ECRI a tevékenységük keretében gyűjtött információkat és adatokat kölcsönösen egymás rendelkezésére bocsátják. Ez nem terjed belső bizalmas adatokra, illetve ki a két szervezet által folytatott bizalmas tevékenységekre.3. A kölcsönösen rendelkezésre bocsátott információkat és adatokat a Megfigyelőközpont és az ECRI saját tevékenysége során felhasználhatja.4. A Megfigyelőközpont és az ECRI hálózatai útján viszonossági alapon biztosítja tevékenységük eredményeinek a lehető legszélesebb körben történő terjesztését.5. A Megfigyelőközpont és az ECRI biztosítja a javasolt, folyamatban lévő vagy befejezett tevékenységeket érintő információk rendszeres cseréjét.II. Együttműködés6. A Megfigyelőközpont és az ECRI tevékenységeik összehangolása, különösen pedig a Megfigyelőközpont munkatervének kidolgozása érdekében rendszeres konzultációkat tart. A konzultációk célja annak biztosítása, hogy a két szervezet programjai kiegészítsék egymást, és amennyire csak lehetséges, elkerüljék a szükségtelen átfedéseket.7. E konzultációk alapján megállapodhatnak továbbá arról, hogy a Megfigyelőközpont és az ECRI a közös érdekű kérdésekben közös és/vagy kiegészítő tevékenységeket folytat. Együttműködésük célja a rendelkezésre álló összes erőforrás lehető legjobb felhasználása, különösen a tudományos kutatási projektek terén.III. Az Európa Tanács részéről egy személy kijelölése a Megfigyelőközpont Igazgatóságába8. A Megfigyelőközpont Igazgatóságába az Európa Tanács főtitkára az ECRI tagjai közül kijelöl egy független személyt, valamint helyettesét.Ezt a kérdést az Európai Bizottság és az Európa Tanács főtitkára közötti rendszeres kapcsolat keretében rendezik.Hecho en Estrasburgo, el diez de febrero de mil novecientos noventa y nueve.Udfærdiget i Strasbourg den tiende februar nitten hundrede og nioghalvfems.Geschehen zu Straßburg am zehnten Februar neunzehnhundertneunundneunzig.Έγινε στο Στρασβούργο, στις δέκα Φεβρουαρίου χίλια εννιακόσια ενενήντα εννέα.Done at Strasbourg on the tenth day of February in the year one thousand nine hundred and ninety-nine.Fait à Strasbourg, le dix février mil neuf cent quatre-vingt-dix-neuf.Fatto a Strasburgo, addì dieci febbraio millenovecentonovantanove.Gedaan te Straatsburg, de tiende februari negentienhonderd negenennegentig.Feito em Estrasburgo, em dez de Fevereiro de mil novecentos e noventa e nove.Tehty Strasbourgissa kymmenentenä päivänä helmikuuta vuonna tuhatyhdeksänsataayhdeksänkymmentäyhdeksän.Som skedde i Strasbourg den tionde februari nittonhundranittionio.Por la Comunidad EuropeaFor Det Europæiske FællesskabFür die Europäische GemeinschaftΓια την Ευρωπαϊκή ΚοινότηταFor the European CommunityPour la Communauté européennePer la Comunità europeaVoor de Europese GemeenschapPela Comunidade EuropeiaEuroopan yhteisön puolestaPå Europeiska gemenskapens vägnar+++++ TIFF +++++Por el Consejo de EuropaFor EuroparådetFür den EuroparatΓια το Συμβούλιο της ΕυρώπηςFor the Council of EuropePour le Conseil de l'EuropePer il Consiglio d'EuropaVoor de Raad van EuropaPelo Conselho da EuropaEuroopan neuvoston puolestaPå Europarådets vägnar+++++ TIFF +++++--------------------------------------------------


type: other

text:
„Trimitere preliminară – Date cu caracter personal – Protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea acestor date – Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene – Articolele 7, 8 și 47 – Directiva 95/46/CE – Articolele 25 și 28 – Transfer de date cu caracter personal către țări terțe – Decizia 2000/520/CE – Transfer de date cu caracter personal către Statele Unite – Nivel de protecție neadecvat – Validitate – Plângere a unei persoane fizice ale cărei date au fost transferate din Uniunea Europeană către Statele Unite – Competențele autorităților naționale de supraveghere
 1. Apropierea legislațiilor – Protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal – Directiva 95/46 – Interpretare în lumina drepturilor fundamentale
 (Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene; Directiva 95/46 a Parlamentului European și a Consiliului)
 2. Apropierea legislațiilor – Protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal – Directiva 95/46 – Autorități naționale de supraveghere – Condiția independenței
 [art. 16 alin. (2) TFUE; Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, art. 8 alin. (3); Directiva 95/46 a Parlamentului European și a Consiliului, considerentul (62) și art. 28 alin. (1)]
 3. Apropierea legislațiilor – Protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal – Directiva 95/46 – Autorități naționale de supraveghere – Puteri – Controlul transferurilor de date cu caracter personal către țări terțe – Includere
 [Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene art. 8 alin. (3); Directiva 95/46 a Parlamentului European și a Consiliului, art. 28]
 4. Apropierea legislațiilor – Protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal – Directiva 95/46 – Transfer de date cu caracter personal către țări terțe – Adoptarea de către Comisie a unei decizii de constatare a unui nivel de protecție adecvat într‐o țară terță – Decizie care are caracter obligatoriu pentru toate statele membre destinatare – Examinarea validității unei astfel de decizii – Rolurile respective ale autorităților naționale de supraveghere și ale instanțelor naționale
 [art. 288 al patrulea paragraf TFUE; Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, art. 8 alin. (3) și art. 47; Directiva 95/46 a Parlamentului European și a Consiliului, art. 25 alin. (6) și art. 28 alin. (3) și (4)]
 5. Apropierea legislațiilor – Protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal – Directiva 95/46 – Transfer de date cu caracter personal către țări terțe – Adoptarea de către Comisie a unei decizii de constatare a unui nivel de protecție adecvat într‐o țară terță – Autoritate națională de supraveghere sesizată cu o cerere de protecție a drepturilor și libertăților sale în ceea ce privește prelucrarea datelor transferate care îl privesc pe solicitant – Solicitant care contestă nivelul de protecție adecvat în această țară terță – Obligația autorității menționate de a examina cererea – Întinderea examinării
 [Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene art. 7, 8 și 47; Directiva 95/46 a Parlamentului European și a Consiliului, art. 25 alin. (6) și art. 28]
 6. Apropierea legislațiilor – Protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal – Directiva 95/46 – Transfer de date cu caracter personal către țări terțe – Adoptarea de către Comisie a unei decizii de constatare a unui nivel de protecție adecvat într‐o țară terță – Noțiunea de nivel de protecție adecvat – Criterii de apreciere – Putere de apreciere a Comisiei
 [Directiva 95/46 a Parlamentului European și a Consiliului, art. 25 alin. (2) și (6)]
 7. Apropierea legislațiilor – Protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal – Directiva 95/46 – Transfer de date cu caracter personal către țări terțe – Adoptarea de către Comisie a unei decizii de constatare a unui nivel de protecție adecvat într‐o țară terță – Decizia 2000/520 de constatare a unui nivel de protecție adecvat în Statele Unite – Nevaliditate
 [Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene; Directiva 95/46 a Parlamentului European și a Consiliului, art. 25 alin. (6) și art. 28; Decizia 2000/520 a Comisiei, art. 1-4]
 8. Drepturi fundamentale – Respectarea vieții private – Protecția datelor cu caracter personal – Reglementare a Uniunii care implică o ingerință în aceste drepturi fundamentale – Condiții – Garanții suficiente împotriva riscurilor de abuz – Respectarea principiului proporționalității
 (Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, art. 7 și 8)
 3. Autoritățile naționale de supraveghere dispun de o gamă largă de competențe, iar acestea, enumerate în mod neexhaustiv la articolul 28 alineatul (3) din Directiva 95/46 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date, constituie tot atâtea mijloace necesare pentru a‐și îndeplini sarcinile, după cum subliniază considerentul (63) al acestei directive. Astfel, autoritățile menționate beneficiază, printre altele, de competențe de investigare, cum ar fi aceea de a colecta toate informațiile necesare pentru îndeplinirea îndatoririlor de supraveghere, de competențe efective de intervenție, cum ar fi aceea de a impune interdicția temporară sau definitivă de prelucrare a datelor, sau de competența de a acționa în justiție.
 În ceea ce privește competența de supraveghere a transferurilor de date cu caracter personal către țările terțe, din cuprinsul articolului 28 alineatele (1) și (6) din Directiva 95/46 reiese, desigur, că competențele autorităților naționale de supraveghere privesc prelucrările datelor cu caracter personal efectuate pe teritoriul statului membru din care aceste autorități provin, astfel încât ele nu dispun de competențe, în temeiul acestui articol 28, în ceea ce privește prelucrările unor astfel de date efectuate pe teritoriul unei țări terțe. Cu toate acestea, operațiunea care constă în transferarea de date cu caracter personal dintr‐un stat membru către o țară terță constituie, în sine, o prelucrare a datelor cu caracter personal în sensul articolului 2 litera (b) din Directiva 95/46 efectuată pe teritoriul unui stat membru. În consecință, autoritățile naționale de supraveghere fiind, conform articolului 8 alineatul (3) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și articolului 28 din Directiva 95/46, responsabile de supravegherea respectării normelor Uniunii referitoare la protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal, fiecare dintre acestea este învestită cu competența de a verifica dacă un transfer al acestor date din statul membru din care provine către o țară terță respectă cerințele stabilite de directiva menționată privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date.
 (a se vedea punctele 43-45 și 47)
 4. Comisia poate adopta, în temeiul articolului 25 alineatul (6) din Directiva 95/46 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date, o decizie prin care să constate că o țară terță asigură un nivel de protecție adecvat. O astfel de decizie are drept destinatari, în conformitate cu cel de al doilea paragraf al dispoziției menționate, statele membre, care trebuie să ia măsurile necesare pentru a se conforma acesteia. În temeiul articolului 288 al patrulea paragraf TFUE, aceasta are un caracter obligatoriu pentru toate statele membre destinatare și este obligatorie, așadar, pentru toate organele lor, în măsura în care are drept efect autorizarea transferurilor de date cu caracter personal din statele membre către țările terțe vizate de aceasta.
 În acest sens, atât timp cât decizia Comisiei nu a fost declarată nevalidă de către Curte, singura competentă să constate nevaliditatea unui act al Uniunii, statele membre și organele lor, printre care se numără și autoritățile lor de supraveghere independente, nu pot, desigur, să adopte măsuri contrare acestei decizii, cum ar fi acte prin care se urmărește să se constate cu efect obligatoriu că țara terță vizată de decizia menționată nu asigură un nivel de protecție adecvat. Astfel, actele instituțiilor Uniunii beneficiază în principiu de o prezumție de legalitate și produc, așadar, efecte juridice atât timp cât nu au fost revocate, anulate în cadrul unei acțiuni în anulare sau declarate nule în urma unei trimiteri preliminare ori a unei excepții de nelegalitate.
 Deși instanțele naționale sunt, desigur, competente să examineze validitatea unui act al Uniunii, acestea nu dispun însă de competența de a constata ele însele nevaliditatea unui astfel de act. A fortiori, cu ocazia examinării unei cereri, în sensul articolului 28 alineatul (4) din această directivă, privind compatibilitatea unei decizii a Comisiei cu protecția vieții private și a drepturilor și libertăților fundamentale ale persoanelor, autoritățile naționale de supraveghere nu sunt abilitate să constate ele însele nevaliditatea unei astfel de decizii.
 În ipoteza în care autoritatea menționată ajunge la concluzia că elementele invocate în susținerea unei astfel de cereri sunt nefondate și respinge, prin urmare, această cerere, persoana care a introdus cererea menționată trebuie, așa cum rezultă din cuprinsul articolului 28 alineatul (3) al doilea paragraf din Directiva 95/46 interpretat în lumina articolului 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, să aibă acces la căi de atac jurisdicționale care să îi permită să conteste o asemenea decizie cauzatoare de prejudicii la instanțele naționale. În aceste condiții, aceste instanțe sunt obligate să suspende judecarea cauzei și să sesizeze Curtea cu o procedură de trimitere preliminară în aprecierea validității atunci când consideră că unul sau mai multe motive de nevaliditate formulate de părți sau, dacă este cazul, invocate din oficiu sunt întemeiate.
 În ipoteza contrară, în care autoritatea menționată consideră întemeiate motivele invocate de persoana care a sesizat‐o cu o cerere de protecție a drepturilor și libertăților sale în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal, aceeași autoritate trebuie, conform articolului 28 alineatul (3) primul paragraf a treia liniuță din Directiva 95/46 interpretat în lumina în special a articolului 8 alineatul (3) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, să aibă competența de a acționa în justiție. În această privință, revine legiuitorului național sarcina de a prevedea căi de atac care să permită autorității naționale de supraveghere în cauză să invoce motivele pe care le consideră întemeiate în fața instanțelor naționale, astfel încât acestea din urmă să efectueze, dacă împărtășesc îndoielile acestei autorități în ceea ce privește validitatea deciziei Comisiei, o trimitere preliminară în vederea examinării validității acestei decizii.
 (a se vedea punctele 51, 52, 61, 62, 64 și 65)
 5. Articolul 25 alineatul (6) din Directiva 95/46 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date, înțeles în lumina articolelor 7, 8 și 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, trebuie interpretat în sensul că o decizie adoptată în temeiul acestei dispoziții, prin care Comisia constată că o țară terță asigură un nivel de protecție adecvat, nu se opune ca o autoritate de supraveghere dintr‐un stat membru, în sensul articolului 28 din această directivă, să examineze cererea unei persoane de protecție a drepturilor și libertăților sale în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal care o privesc, care au fost transferate dintr‐un stat membru către această țară terță, atunci când această persoană invocă faptul că dreptul și practicile în vigoare în țara terță menționată nu asigură un nivel de protecție adecvat.
 În caz contrar, persoanele ale căror date cu caracter personal au fost sau ar putea fi transferate către țara terță respectivă ar fi private de dreptul, garantat la articolul 8 alineatele (1) și (3) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, de a sesiza autoritățile naționale de supraveghere cu o cerere în vederea protecției drepturilor lor fundamentale.
 În plus, o cerere, în sensul articolului 28 alineatul (4) din Directiva 95/46, prin care o astfel de persoană invocă faptul că dreptul și practicile acestei țări nu asigură, în pofida celor constatate de Comisie într‐o decizie adoptată în temeiul articolului 25 alineatul (6) din această directivă, un nivel de protecție adecvat trebuie înțeleasă în sensul că privește, în esență, compatibilitatea acestei decizii cu protecția vieții private și a drepturilor și libertăților fundamentale ale persoanelor. În aceste condiții, atunci când o persoană ale cărei date cu caracter personal au fost sau ar putea să fie transferate către o țară terță care a făcut obiectul unei decizii a Comisiei în temeiul articolului 25 alineatul (6) din Directiva 95/46 sesizează o autoritate națională de supraveghere cu o astfel de cerere, revine acestei autorități sarcina de a examina cererea menționată cu toată diligența necesară.
 (a se vedea punctele 58, 59, 63 și 66 și dispozitiv 1)
 6. Expresia „nivel de protecție adecvat”, care figurează la articolul 25 alineatul (6) din Directiva 95/46 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date, trebuie înțeleasă în sensul că impune ca această țară terță să asigure efectiv, în temeiul legislației interne sau al angajamentelor sale internaționale, un nivel de protecție a drepturilor și libertăților fundamentale în esență echivalent cu cel garantat în cadrul Uniunii în temeiul acestei directive, interpretată în lumina Cartei drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.
 În aceste condiții, în cadrul examinării nivelului de protecție oferit de o țară terță, Comisia este obligată să evalueze conținutul normelor aplicabile în această țară care rezultă din legislația internă sau din angajamentele sale internaționale, precum și practica ce vizează asigurarea respectării acestor norme, această instituție trebuind, conform articolului 25 alineatul (2) din Directiva 95/46, să ia în considerare toate circumstanțele referitoare la un transfer de date cu caracter personal către o țară terță. De asemenea, având în vedere că nivelul de protecție asigurat de o țară terță este susceptibil să evolueze, revine Comisiei, după adoptarea unei decizii în temeiul articolului 25 alineatul (6) din Directiva 95/46, sarcina de a verifica în mod periodic dacă constatarea referitoare la nivelul de protecție adecvat asigurat de țara terță în cauză este în continuare justificată în fapt și în drept. O astfel de verificare se impune, în orice caz, atunci când există indicii care dau naștere unei îndoieli în această privință.
 Ținând seama, pe de o parte, de rolul important pe care îl are protecția datelor cu caracter personal în lumina dreptului fundamental la respectarea vieții private și, pe de altă parte, de numărul important de persoane ale căror drepturi fundamentale sunt susceptibile să fie încălcate în caz de transfer al datelor cu caracter personal către o țară terță care nu asigură un nivel de protecție adecvat, puterea de apreciere a Comisiei cu privire la caracterul adecvat al acestui nivel de protecție se dovedește redusă, astfel încât este necesară efectuarea unei supravegheri stricte a cerințelor care decurg din cuprinsul articolului 25 din Directiva 95/46, interpretat în lumina Cartei drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.
 (a se vedea punctele 73, 75, 76 și 78)
 7. Adoptarea de către Comisie a unei decizii în temeiul articolului 25 alineatul (6) din Directiva 95/46 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date, precum Decizia 2000/520 privind caracterul adecvat al protecției oferite de principiile „sferei de siguranță” și întrebările de bază aferente, publicate de Departamentul Comerțului al S.U.A., necesită constatarea, motivată corespunzător de către această instituție, că țara terță respectivă asigură efectiv, în temeiul legislației interne sau al angajamentelor sale internaționale, un nivel de protecție a drepturilor fundamentale în esență echivalent cu cel garantat în ordinea juridică a Uniunii.
 Or, întrucât Comisia, în Decizia 2000/520, nu a afirmat aceasta, articolul 1 din această decizie nu respectă cerințele stabilite la articolul 25 alineatul (6) din Directiva 95/46, interpretat în lumina Cartei drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, și, din acest motiv, este nevalid. Astfel, principiile „sferei de siguranță” sunt aplicabile numai organizațiilor americane autocertificate care primesc date cu caracter personal din Uniune, fără a se impune ca autoritățile publice americane să fie supuse respectării principiilor menționate. În plus, Decizia 2000/520 face posibile unele ingerințe, întemeiate pe cerințe privind securitatea națională și interesul public sau pe legislația internă a Statelor Unite, în drepturile fundamentale ale persoanelor ale căror date cu caracter personal sunt sau ar putea fi transferate din Uniune către Statele Unite, fără a cuprinde nicio constatare în privința existenței în Statele Unite a unor norme cu caracter statal destinate să limiteze eventualele ingerințe în aceste drepturi și fără a menționa existența unei protecții juridice eficiente împotriva unor ingerințe de această natură.
 În plus, Comisia și‐a depășit competența care îi este atribuită la articolul 25 alineatul (6) din Directiva 95/46, interpretat în lumina Cartei drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, prin adoptarea articolului 3 din Decizia 2000/520, care, din acest motiv, este nevalid. Astfel, acest articol trebuie înțeles în sensul că privează autoritățile naționale de supraveghere de competențele întemeiate pe articolul 28 din Directiva 95/46 în cazul în care o persoană invocă, cu ocazia unei cereri în temeiul acestei dispoziții, elemente susceptibile să repună în discuție compatibilitatea cu protecția vieții private și a drepturilor și libertăților fundamentale ale persoanelor a unei decizii a Comisiei care a constatat, în temeiul articolului 25 alineatul (6) din această directivă, că o țară terță asigură un nivel de protecție adecvat. Or, competența de executare acordată Comisiei de legiuitorul Uniunii la articolul 25 alineatul (6) din Directiva 95/46 nu conferă acestei instituții competența de a restrânge competențele menționate ale autorităților naționale de supraveghere.
 Întrucât articolele 1 și 3 din Decizia 2000/520 nu pot fi disociate de articolele 2 și 4 și nici de anexele la această directivă, nevaliditatea lor are drept efect afectarea validității acestei decizii în ansamblul său.
 (a se vedea punctele 82, 87-89, 96-98 și 102-105 și dispozitiv 2)
 8. O reglementare a Uniunii care implică o ingerință în drepturile fundamentale garantate la articolele 7 și 8 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie să prevadă norme clare și precise care să reglementeze conținutul și aplicarea unei măsuri și care să impună o serie de cerințe minime, astfel încât persoanele ale căror date cu caracter personal sunt vizate să dispună de garanții suficiente care să permită protejarea în mod eficient a datelor lor împotriva riscurilor de abuz, precum și împotriva oricărei accesări și a oricărei utilizări ilicite a acestor date. Necesitatea de a dispune de asemenea garanții este cu atât mai importantă în cazul în care datele cu caracter personal sunt supuse unei prelucrări automate și există un risc important privind un acces ilicit la aceste date. În plus și mai ales, protecția dreptului fundamental la respectarea vieții private la nivelul Uniunii impune ca derogările de la protecția datelor cu caracter personal și limitările acesteia să fie efectuate în limitele strictului necesar.
 Astfel, nu este limitată la strictul necesar o reglementare care autorizează în mod generalizat stocarea integralității datelor cu caracter personal ale tuturor persoanelor ale căror date au fost transferate din Uniune, fără a se face vreo diferențiere, limitare sau excepție în funcție de obiectivul urmărit și fără a se prevedea un criteriu obiectiv care să permită delimitarea accesului autorităților publice la date și utilizarea lor ulterioară în scopuri precise, strict restrânse și susceptibile să justifice ingerința pe care o implică atât accesul, cât și utilizarea acestor date.
 În special, trebuie să se considere că o reglementare care permite autorităților publice să acceadă în mod generalizat la conținutul comunicărilor electronice aduce atingere substanței dreptului fundamental la respectarea vieții private, astfel cum este garantat la articolul 7 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.
 O reglementare care nu prevede nicio posibilitate a justițiabilului de a exercita căi legale pentru a avea acces la date cu caracter personal care îl privesc sau pentru a obține rectificarea sau ștergerea unor astfel de date nu respectă substanța dreptului fundamental la o protecție jurisdicțională efectivă, astfel cum este consacrat la articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene. Astfel, primul paragraf al acestui articol impune ca orice persoană ale cărei drepturi și libertăți garantate de dreptul Uniunii sunt încălcate să aibă dreptul la o cale de atac efectivă în fața unei instanțe judecătorești, în conformitate cu condițiile stabilite de acest articol. În această privință, existența însăși a unui control jurisdicțional efectiv destinat să asigure respectarea dispozițiilor dreptului Uniunii este inerentă existenței unui stat de drept.
 (a se vedea punctele 91-95)


text:
 6.6.2018
 HU
 Az Európai Unió Hivatalos Lapja
 L 140/107
 AZ EU–GRÚZIA VÁMÜGYEKKEL FOGLALKOZÓ ALBIZOTTSÁG 1/2018 sz. HATÁROZATA
 (2018. március 20.)
 az egyrészről az Európai Unió, az Európai Atomenergia-közösség és tagállamaik, másrészről Grúzia közötti társulási megállapodáshoz csatolt, a „származó termék” fogalmának meghatározásáról és a közigazgatási együttműködés módszereiről szóló I. jegyzőkönyv felváltásáról [2018/836]
 AZ EU–GRÚZIA VÁMÜGYEKKEL FOGLALKOZÓ ALBIZOTTSÁG,
 tekintettel az egyrészről az Európai Unió, az Európai Atomenergia-közösség és tagállamaik, másrészről Grúzia közötti társulási megállapodásra (1) és különösen annak 23. cikke (2) bekezdésére,
 tekintettel az egyrészről az Európai Unió, az Európai Atomenergia-közösség és tagállamaik, másrészről Grúzia közötti társulási megállapodáshoz csatolt, a „származó termék” fogalmának meghatározásáról és a közigazgatási együttműködés módszereiről szóló I. jegyzőkönyvre,
 mivel:
 (1)
 Az egyrészről az Európai Unió, az Európai Atomenergia-közösség és tagállamaik, másrészről Grúzia közötti társulási megállapodás (a továbbiakban: megállapodás) 23. cikkének (2) bekezdése a származási szabályok tekintetében a megállapodás I. jegyzőkönyvére (a továbbiakban: az I. jegyzőkönyv) hivatkozik.
 (2)
 A megállapodás 2016. július 1-jén hatályba lépett.
 (3)
 Az I. jegyzőkönyv 38. cikke értelmében az I. jegyzőkönyv rendelkezéseinek módosításáról a megállapodás 74. cikkének (1) bekezdésével létrehozott, vámügyekkel foglalkozó albizottság határozhat.
 (4)
 A pán-euromediterrán preferenciális származási szabályokról szóló regionális egyezmény (2) (a továbbiakban: az egyezmény) célja a pán-euromediterrán övezet országai között a származási szabályok tárgyában létrejött, jelenleg hatályos jegyzőkönyvek egyetlen egységes jogi aktussal történő helyettesítése.
 (5)
 Az Unió 2011. június 15-én írta alá az egyezményt. Az egyezmény 3. cikkének (1) bekezdésével létrehozott vegyes bizottság 1/2016. számú határozatában (3) úgy döntött, hogy Grúziát fel kell kérni az egyezményhez való csatlakozásra.
 (6)
 Az Európai Unió 2012. március 26-án, Grúzia pedig 2017. május 17-én helyezte letétbe elfogadási okiratát az egyezmény letéteményesénél. Következésképpen az egyezmény 10. cikkének (3) bekezdése értelmében az egyezmény az Unió tekintetében 2012. május 1-jén, Grúzia tekintetében pedig 2017. július 1-jén lépett hatályba.
 (7)
 Az I. jegyzőkönyvet ezért egy új, az egyezményre hivatkozó jegyzőkönyvvel kell helyettesíteni,
 ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
 1. cikk
 Az egyrészről az Európai Unió, az Európai Atomenergia-közösség és tagállamaik, másrészről Grúzia közötti társulási megállapodáshoz csatolt, a „származó termék” fogalmának meghatározásáról és a közigazgatási együttműködés módszereiről szóló I. jegyzőkönyv helyébe az e határozat mellékletében foglalt szöveg lép.
 2. cikk
 Ez a határozat az elfogadásának napján lép hatályba.
 A határozatot 2018. június 1-jétől kell alkalmazni.
 Kelt Brüsszelben, 2018. március 20-án.
 a vámügyekkel foglalkozó albizottság részéről
 az elnök
 S. URIDIA
 Titkárok
 D. WENCEL
 M. KHVEDELIDZE
 (1) HL L 261., 2014.8.30., 4. o.
 (2) HL L 54., 2013.2.26., 4. o.
 (3) A pán-euromediterrán preferenciális származási szabályokról szóló regionális egyezménnyel létrehozott vegyes bizottság 1/2016 határozata (2016. szeptember 28.) Grúziának a pán-euromediterrán preferenciális származási szabályokról szóló regionális egyezményhez való csatlakozás iránti kérelméről (HL L 329., 2016.12.3., 118. o.).
 MELLÉKLET
 „
 I. JEGYZŐKÖNYV
 a »származó termék« fogalmának meghatározásáról és a közigazgatási együttműködés módszereiről
 1. cikk
 Az alkalmazandó származási szabályok
 1. E megállapodás végrehajtása tekintetében a pán-euromediterrán preferenciális származási szabályokról szóló regionális egyezmény (1) (a továbbiakban: az egyezmény) I. függeléke és II. függelékének vonatkozó rendelkezései alkalmazandók.
 2. Az egyezmény I. függelékében és II. függelékének vonatkozó rendelkezéseiben szereplő »releváns megállapodás« kifejezést az e megállapodásra történő hivatkozásként kell értelmezni.
 2. cikk
 Vitarendezés
 1. Amennyiben az egyezmény I. függelékének 32. cikke szerinti ellenőrzési eljárásokkal kapcsolatban olyan viták merülnek fel, amelyeket nem lehet rendezni az ellenőrzést kérő vámhatóságok és az ellenőrzés végrehajtásáért felelős vámhatóságok között, ezeket a vitákat a vámügyekkel foglalkozó albizottság elé kell terjeszteni. Az e megállapodás IV. címének (Kereskedelem és kereskedelemmel kapcsolatos ügyek) 14. fejezetében (Vitarendezés) szereplő, a vitarendezési mechanizmusra vonatkozó rendelkezések nem alkalmazandók.
 2. Az importőr és az importáló ország vámhatóságai közötti viták rendezésére vonatkozóan minden esetben az említett ország jogszabályai az irányadók.
 3. cikk
 A jegyzőkönyv módosítása
 E jegyzőkönyv rendelkezéseinek módosításáról a vámügyekkel foglalkozó albizottság határozhat.
 4. cikk
 Az egyezmény felmondása
 1. Amennyiben akár az Európai Unió, akár Grúzia írásban értesíti az egyezmény letéteményesét arról, hogy az egyezmény 9. cikke értelmében fel kívánja mondani az egyezményt, az Unió és Grúzia e megállapodás végrehajtása érdekében azonnal tárgyalásokat kezd a származási szabályokról.
 2. Az e tárgyalások eredményeképpen megállapított új származási szabályok hatálybalépéséig e megállapodás tekintetében továbbra is az egyezmény I. függelékében és – adott esetben – II. függelékének vonatkozó rendelkezéseiben előírt, a felmondás időpontjában hatályos származási szabályok alkalmazandók. Mindazonáltal az egyezmény I. függelékében és adott esetben II. függelékének vonatkozó rendelkezéseiben előírt származási szabályok a felmondás időpontjától kezdve kizárólag az Unió és Grúzia közötti kétoldalú kumulációt lehetővé tevő rendelkezésekként értelmezendők.
 5. cikk
 Átmeneti rendelkezések – kumuláció
 Az egyezmény I. függeléke 16. cikkének (5) bekezdése és 21. cikkének (3) bekezdése ellenére amennyiben a kumuláció csak az EFTA-államokat, a Feröer-szigeteket, az Uniót, Törökországot, a stabilizációs és társulási folyamat résztvevőit, a Moldovai Köztársaságot és Grúziát érinti, származási igazolásként EUR.1 szállítási bizonyítvány vagy származási nyilatkozat is elfogadható.
 ”
 (1) HL L 54., 2013.2.26., 4. o.