text:
Etusivu » Yhteystiedot » Ahvenanmaan hallintotuomioistuin » Hallintotuomioistuimen ratkaisut » Ålands FD 11.3.2016 21/2016
 Ålands FD 11.3.2016 21/2016
 Landskapslagstiftning – Miljökonsekvensbedömning – Övervägande av behovet av MKB – Motiverat beslut – Detaljplan utarbetad av markägare – Part i rättegången
 Diaarinumero: 2015/46, 2015/47, 2015/49
 Taltionumero: 21/2016
 Antopäivä: 11.3.2016
 Kommunfullmäktige hade antagit en detaljplan på förslag av markägaren i enlighet med 33 § i plan- och bygglagen för landskapet Åland (plan- och bygglagen). Ändringssökandena hade som grund för sina besvär bl.a. framfört att planen avsåg ett sådant projekt som förutsätter miljökonsekvensbedömning (MKB) enligt landskapslagen och -förordningen om miljökonsekvensbedömning (MKB-lagen respektive -förordningen).
 Detaljplanen möjliggjorde förverkligandet av ett kvartersområde för stugby och semestercentra i nära anslutning till tidigare detaljplanlagda områden där det anvisats och förverkligats ett kvartersområde för härbärgerings- och hotellrörelse samt fritidsbostadsområden med uppenbar markanvändningsmässig anknytning till förstnämnda verksamhet, bl.a. genom att planläggningen möjliggjort uppförandet av personalbostäder också på dessa områden. Förvaltningsdomstolen fäste uppmärksamhet vid EU-domstolens avgörandepraxis avseende MKB-direktivet 2011/92/EU (mål C‐72/95, Kraaijeveld m.fl. och C-2/07, Abrahams m.fl.) och fann det vara klart att det är fråga om en sådan fritidsby med hotellkomplex utanför stadsområde som omfattas av bilaga II till direktivet och vars utvidgning den aktuella detaljplanen möjliggjorde.
 Således hade det krävts ett övervägande enligt 3 § 2 mom i MKB-lagen, vilket ska resultera i ett motiverat beslut i vilket myndigheten tar ställning till om en MKB ska utföras som underlag för myndighetens beslut om projektet. Förvaltningsdomstolen fann inte hinder för att ett avgörande om att inte kräva MKB utgör del av det slutliga beslut varigenom projektet godkänns, förutsatts att dess delgivning och innehåll likväl uppfyller MKB-lagens krav.
 Då det för den aktuella typen av projekt inte i landskapslagstiftningen föreskrivits någon särskild tröskelvolym för när MKB ska utföras, fanns det i och för sig inte hinder för att som vägledning vid övervägandet använda trösklarna för den lagstadgade konsekvensbedömningsskyldigheten i fråga om projekt enligt förteckningen i 2 § i MKB-förordningen och bilaga I till MKB-direktivet. En sådan jämförande tillämpning får emellertid inte leda till att samtliga projekt av den nu aktuella typen i praktiken hamnar utanför kravet på MKB (jfr mål C-72/95) eller att övervägandet om huruvida MKB ska utföras endast beaktar projektets storlek, utan att även ta hänsyn till dess art och lokalisering (mål C-2/07). I detta fall innehöll fullmäktiges beslut ingen motivering i förhållande till de faktorer avseende projektets egenskaper, dess lokalisering eller miljökonsekvensernas karaktär som ska beaktas enligt 4 § i MKB-förordningen. Övervägandet ska också enligt MKB-förordningen uttryckligen beakta projektets totala miljöpåverkan, inklusive påverkan från redan genomförda delar av projektet eller till följd av andra projekt. Man har också i rättspraxis betonat att bestämmelsernas syfte inte får kringgås genom en uppdelning av projekt eller underlåtenhet att ta hänsyn till den kumulativa effekten av projekt (bl.a. mål C-2/07 samt mål C-392/96, kommissionen mot Irland). Det hade i detta fall inte framgått att etableringen eller utbyggnaden av hotellkomplexet jämte fritidsby i ett tidigare skede skulle ha varit föremål för MKB.
 Då det med beaktande av omständigheterna inte kunde anses vara uppenbart att projektets miljökonsekvenser inte var betydande, och behovet av MKB således inte kunde uteslutas direkt på denna grund, kunde fullmäktiges beslut inte anses uppfylla kravet på ett sådant övervägande respektive motiverat avgörande om saken som MKB-lagen förutsätter. Ett separat dokument om övervägande, som varken skilt för sig eller som del av det slutliga planbeslutet hade omfattats av fullmäktige såsom beslut att inte kräva MKB eller delgivits som ett sådant, och som dessutom utgått från en felaktig tolkning av hur behovet av MKB skulle bedömas, gav inte skäl till en annan slutsats.
 Eftersom fullmäktige såsom beslutande myndighet inte övervägt behovet av MKB på det sätt lagen förutsätter hade beslutet att anta detaljplanen tillkommit i felaktig ordning.
 Förvaltningsdomstolen konstaterade också med anledning av biyrkanden som framställts i ärendet att markägaren som utarbetat förslaget till den överklagade detaljplanen med anledning av sitt därav följande rättsliga intresse i ärendets utgång var att betrakta som part i rättegången. Detta med hänsyn till hur intresset hos en markägare som skött utarbetandet av en stranddetaljplan beaktas i rikets markanvändnings- och bygglag och rättspraxis.
 Plan- och bygglagen för landskapet Åland 5 §, 33 §
 Landskapslagen om miljökonsekvensbedömning 3 § 2, 5 och 6 mom., 14b § 1 och 3 mom.
 Landskapsförordningen om miljökonsekvensbedömning 3 §, 4 §
 Förvaltningslagen för landskapet Åland 40 § 1 mom.
 Direktiv 2011/92/EU bilaga II punkt 12 c
 Markanvändnings- och bygglagen (FFS 132/1999) 74 §, 191 § 4 mom.
 Julkaistu 11.3.2016 Päivitetty 13.5.2016


type: other

text:
RAPORT referitor la propunerea de directivă a Parlamentului European și a Consiliului privind limitarea emisiilor în atmosferă a anumitor poluanți provenind de la instalații medii de ardere
 Procedură : 2013/0442(COD)
 Stadii ale documentului : A8-0160/2015
 1120k 683k
 referitor la propunerea de directivă a Parlamentului European și a Consiliului privind limitarea emisiilor în atmosferă a anumitor poluanți provenind de la instalații medii de ardere
 referitoare la propunerea de directivă a Parlamentului European și a Consiliului privind limitarea emisiilor în atmosferă a anumitor poluanți provenind de la instalații medii de ardere
 – având în vedere propunerea Comisiei prezentată Parlamentului European și Consiliului (COM(2013)0919),
 – având în vedere articolul 294 alineatul (2) și articolul 192 alineatul (1) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în temeiul cărora propunerea a fost prezentată de către Comisie (C7-0003/2014),
 – având în vedere raportul Comisiei pentru mediu, sănătate publică și siguranță alimentară și avizul Comisiei pentru industrie, cercetare și energie (A8-0160/2015),
 (1) Decizia XXX/XXXX a Parlamentului European și a Consiliului14 (programul de acțiune) recunoaște că emisiile de poluanți în atmosferă au fost reduse în mod semnificativ în ultimele decenii, dar, în același timp, nivelurile de poluare atmosferică reprezintă în continuare o problemă în multe părți ale Europei, iar cetățenii Uniunii continuă să fie expuși substanțelor poluante din atmosferă, ceea ce le poate afecta sănătatea și bunăstarea. În conformitate cu programul de acțiune, ecosistemele sunt afectate în continuare de depunerile excesive de azot și de sulf asociate emisiilor generate de transporturi, de practicile agricole nesustenabile și de producerea de energie electrică.
 (1) Decizia XXX/XXXX a Parlamentului European și a Consiliului14 (programul de acțiune) recunoaște că emisiile de poluanți în atmosferă au fost reduse în mod semnificativ în ultimele decenii, dar, în același timp, nivelurile de poluare atmosferică reprezintă în continuare o problemă în multe părți ale Europei, iar cetățenii Uniunii continuă să fie expuși substanțelor poluante din atmosferă, ceea ce le poate afecta sănătatea și bunăstarea. În conformitate cu programul de acțiune, ecosistemele sunt afectate în continuare de depunerile excesive de azot și de sulf asociate emisiilor generate de transporturi, de practicile agricole nesustenabile și de producerea de energie electrică. În multe zone din Uniune, calitatea aerului încă nu respectă limitele stabilite chiar de Uniune și în continuare nu sunt în conformitate cu obiectivele stabilite de Organizația Mondială a Sănătății (OMS).
 14 Decizia XXX/XXXX a Parlamentului European și a Consiliului din... ... ... privind un Program general de acțiune pentru mediu al Uniunii până în 2020 „O viață bună, în limitele planetei noastre” (JO L... ,... ... ..., p...).
 (5) Arderea combustibilului în instalații și dispozitive mici de ardere poate fi acoperită de actele de punere în aplicare a Directivei 2009/125/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 octombrie 2009 de instituire a unui cadru pentru stabilirea cerințelor în materie de proiectare ecologică aplicabile produselor cu impact energetic15. Arderea combustibilului în instalațiile mari de ardere intră sub incidența Directivei 2010/75/UE a Parlamentului European și a Consiliului16 din 7 ianuarie 2013, în timp ce Directiva 2001/80/CE a Parlamentului European și a Consiliului17 se aplică în continuare instalațiilor mari de ardere reglementate de articolul 30 alineatul (2) din Directiva 2010/75/UE până la 31 decembrie 2015.
 (5) Arderea combustibilului în instalații și dispozitive mici de ardere poate fi acoperită de actele de punere în aplicare a Directivei 2009/125/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 octombrie 2009 de instituire a unui cadru pentru stabilirea cerințelor în materie de proiectare ecologică aplicabile produselor cu impact energetic15. Cu toate acestea, este necesar să se ia măsuri suplimentare în temeiul Directivei 2009/125/CE în vederea acoperirii lacunei legislative rămase. Arderea combustibilului în instalațiile mari de ardere intră sub incidența Directivei 2010/75/UE a Parlamentului European și a Consiliului16 din 7 ianuarie 2013, în timp ce Directiva 2001/80/CE a Parlamentului European și a Consiliului17 se aplică în continuare instalațiilor mari de ardere reglementate de articolul 30 alineatul (2) din Directiva 2010/75/UE până la 31 decembrie 2015.
 15 Directiva 2009/125/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 octombrie 2009 de instituire a unui cadru pentru stabilirea cerințelor în materie de proiectare ecologică aplicabile produselor cu impact energetic (JO L 285, 31.10.2009, p. 10).
 16 Directiva 2010/75/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 noiembrie 2010 privind emisiile industriale (prevenirea și controlul integrat al poluării) (JO L 334, 17.12.2010, p. 17).
 17 Directiva 2001/80/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 octombrie 2001 privind limitarea emisiilor în atmosferă a anumitor poluanți provenind de la instalații de ardere de dimensiuni mari (JO L 309, 27.11.2001, p. 1).
 (9) Prezenta directivă nu ar trebui să se aplice produselor cu impact energetic reglementate prin măsurile de punere în aplicare adoptate în conformitate cu Directiva 2009/125/CE sau prin dispozițiile capitolelor III sau IV din Directiva 2010/75/UE. Alte instalații de ardere ar trebui, de asemenea, să fie excluse din domeniul de aplicare a prezentei directive, pe baza caracteristicilor tehnice sau a utilizării lor în anumite activități.
 (9) Prezenta directivă nu ar trebui să se aplice instalațiilor medii de ardere reglementate prin dispozițiile capitolelor III sau IV din Directiva 2010/75/UE. Alte instalații de ardere ar trebui, de asemenea, să fie excluse din domeniul de aplicare a prezentei directive, pe baza caracteristicilor tehnice sau a utilizării lor în anumite activități.
 (9a) Valorile-limită ale emisiilor prevăzute în anexa II nu ar trebui să se aplice instalațiilor medii de ardere din Insulele Canare, departamentele franceze de peste mări și arhipelagurile Madeira și Azore, având în vedere problemele de ordin tehnic și logistic care există din cauza caracterului izolat al amplasamentului acestor instalații. Statele membre ar trebui să stabilească valori-limită ale emisiilor pentru aceste instalații în vederea reducerii emisiilor lor în atmosferă și a riscurilor potențiale pentru sănătatea umană și pentru mediu.
 (9b) Prezenta directivă ar trebui să se aplice combinațiilor formate din două sau mai multe instalații de ardere cu o putere termică nominală totală mai mare sau egală cu 1 MW și mai mică de 50 MW, cu excepția cazului în care combinația respectivă este o instalație de ardere care face obiectul capitolului III din Directiva 2010/75/UE. În cazul în care mai multe instalații de ardere individuale cu o putere termică nominală mai mică de 1 MW sunt instalate într-un singur loc, în conformitate cu un acord de repartizare a sarcinii, o asemenea combinație ar trebui considerată o instalație de ardere unică în sensul prezentei directive.
 (9c) Ar trebui ca statele membre să poată alege să nu aplice prezenta directivă în cazul instalațiilor care fac obiectul capitolului II din Directiva 2010/75/UE pentru poluanții la care se aplică valori-limită ale emisiilor în temeiul prezentei directive, atunci când valorile-limită respective nu depășesc limitele stabilite în anexa II la prezenta directivă, cu excepția cazului în care instalațiile respective ard combustibili în rafinării de ulei mineral și gaz sau în cazane de recuperare folosite pentru fabricarea celulozei. În aceste cazuri, statele membre ar trebui să acorde o derogare acestor instalații, la cererea operatorului.
 (10) Pentru a asigura controlul în atmosferă al emisiilor de dioxid de sulf, oxizi de azot și particule în suspensie, fiecare instalație medie de ardere ar trebui să funcționeze numai dacă este cel puțin înregistrată de autoritatea competentă, pe baza notificării primite de la operator.
 (10) Pentru a asigura controlul în atmosferă al emisiilor de dioxid de sulf, oxizi de azot și pulberi, fiecare instalație medie de ardere ar trebui să funcționeze, ca o condiție minimă numai dacă i-a fost acordată o autorizație sau a fost înregistrată de autoritatea competentă, pe baza notificării sau a informațiilor transmise de operator.
 (10a) În cazul în care sunt deja prevăzute audituri și inspecții pentru a verifica respectarea altor acte legislative în domeniul mediului, autoritățile competente ar trebui, în măsura posibilului, să folosească aceste mecanisme existente pentru a asigura respectarea prezentei directive. Aceste mecanisme ar putea include, de exemplu, mecanisme instituite prin Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului1a sau prin Directiva 2012/27/UE a Parlamentului European și a Consiliului1b.
 1a Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 octombrie 2003 de stabilire a unui sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în cadrul Comunității și de modificare a Directivei 96/61/CE a Consiliului (JO L 275, 25.10.2003, p. 32).
 1b Directiva 2012/27/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 octombrie 2012 privind eficiența energetică, de modificare a Directivelor 2009/125/CE și 2010/30/UE și de abrogare a Directivelor 2004/8/CE și 2006/32/CE (JO L 315, 14.11.2012, p. 1).
 (13) În conformitate cu articolul 193 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE), prezenta directivă nu împiedică statele membre să mențină sau să introducă măsuri de protecție mai stricte, de exemplu în scopul respectării standardelor de calitate a mediului. În special în zonele care nu respectă valorile-limită de calitate a aerului, statele membre ar trebui să aplice valori-limită mai stricte pentru emisii, cum ar fi valorile de referință prevăzute în anexa III la prezenta directivă, care ar putea, de asemenea, să promoveze ecoinovarea în Uniune, facilitând în special accesul pe piață al întreprinderilor mici și mijlocii.
 (13) În conformitate cu articolul 193 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE), prezenta directivă nu împiedică statele membre să mențină sau să introducă măsuri de protecție mai stricte, de exemplu în scopul respectării standardelor de calitate a mediului. În special în zonele care nu respectă valorile-limită de calitate a aerului, statele membre ar trebui să analizeze posibilitatea de a introduce valori-limită mai stricte pentru emisii, cum ar fi valorile de referință prevăzute în anexa III la prezenta directivă, care ar putea, de asemenea, să promoveze ecoinovarea în Uniune, facilitând în special accesul pe piață al întreprinderilor mici și mijlocii. În cazul în care se decid să adopte măsuri de acest tip, statele membre ar trebui să efectueze o evaluare privind eventualul lor impact.
 (15) Pentru a limita sarcina care revine întreprinderilor mici și mijlocii care operează instalații medii de ardere, obligațiile administrative impuse operatorilor referitoare la notificare, monitorizare și raportare ar trebui să fie proporționale și să permită, în același timp, autorităților competente verificarea eficace a modului de respectare a directivei.
 (15) Pentru a limita sarcina care revine întreprinderilor mici și mijlocii care operează instalații medii de ardere, obligațiile administrative impuse operatorilor referitoare la notificare, monitorizare și raportare ar trebui să fie proporționale și să evite suprapunerile și să permită, în același timp, autorităților competente verificarea eficace a măsurii în care directiva este respectată.
 (16a) Comisia ar trebui să analizeze, într-un termen rezonabil, dacă este necesar să se modifice valorile-limită ale emisiilor stabilite în anexa II pe baza unor tehnologii mai avansate. Comisia ar trebui să analizeze, de asemenea, dacă este necesar să se propună valori-limită ale emisiilor specifice pentru alți poluanți, precum monoxidul de carbon, pe baza monitorizării menționate la articolul 6. În acest scop, statele membre ar trebui să adopte măsurile necesare pentru a asigura realizarea acestei monitorizări.
 (16b) Revizuirea prezentei directive ar trebui să fie efectuată în raport cu [Directiva (UE) .../...*]
 * JO: a se introduce numărul, titlul și referința pentru procedura 2013/0443(COD).
 Prezenta directivă instituie norme și pentru monitorizarea emisiilor de monoxid de carbon.
 1a. Prezenta directivă se aplică, de asemenea, în cazul unei combinații formate din instalații medii de ardere noi în temeiul articolului 3a, inclusiv în cazul în care puterea termică nominală totală a unei astfel de combinații este mai mare sau egală cu 50 MW, cu excepția cazului în care această combinație este o instalație de ardere care face obiectul capitolului III din Directiva 2010/75/UE.
 (aa) instalații de ardere care intră în domeniul de aplicare al Directivei 97/68/CE a Parlamentului European și a Consiliului1a;
 1a Directiva 97/68/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 1997 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la măsurile împotriva emisiei de poluanți gazoși și de pulberi provenind de la motoarele cu ardere internă care urmează să fie instalate pe echipamentele mobile fără destinație rutieră (JO L 59, 27.2.1998, p. 1).
 Articolul 2 – alineatul 2 – litera ab (nouă)
 (ab) instalații de ardere din exploatațiile agricole cu o putere termică nominală totală care nu depășește 5 MW, care utilizează drept combustibil exclusiv gunoi de grajd neprelucrat provenit de la păsări de curte, astfel cum se menționează la articolul 9 litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 1069/2009 al Parlamentului European și al Consiliului1a;
 1a Regulamentul (CE) nr. 1069/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 21 octombrie 2009 de stabilire a unor norme sanitare privind subprodusele de origine animală și produsele derivate care nu sunt destinate consumului uman și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1774/2002 (JO L 300, 14.11.2009, p. 1).
 (b) produse cu impact energetic reglementate prin măsurile de punere în aplicare adoptate în conformitate cu Directiva 2009/125/CE, în cazul în care respectivele acte de punere în aplicare stabilesc valori-limită ale emisiilor pentru poluanții enumerați în anexa II la prezenta directivă;
 Din punct de vedere juridic, domeniul de aplicare al IMA, care constituie o parte esențială a directivei, nu ar trebui schimbat/restricționat prin măsuri de punere în aplicare adoptate în conformitate cu altă directivă. În cazul în care domeniul de aplicare al DIMA nu este extins pentru a cuprinde instalațiile cu o putere de sub 1 MW, nu este nevoie de o derogare, dat fiind că actele de punere în aplicare elaborate în contextul Directivei privind proiectarea ecologică nu vor acoperi instalațiile cu o putere mai mare sau egală cu 1 MW.
 (c) instalații de ardere care utilizează produse gazoase de ardere pentru încălzire directă, uscarea obiectelor ori a materialelor sau orice alt tratament aplicat acestora;
 (c) instalații de ardere care utilizează produse gazoase de ardere pentru încălzire directă, uscarea obiectelor ori a materialelor sau orice alt tratament aplicat acestora sau încălzirea directă cu gaz folosită pentru încălzirea unor spații interioare pentru îmbunătățirea condițiilor la locul de muncă;
 Articolul 2 – alineatul 2 – litera fa (nouă)
 (fa) turbine cu gaz și motoare cu turbină cu gaz sau diesel folosite pe platformele maritime;
 Articolul 2 – alineatul 2 – litera fb (nouă)
 (fb) instalații pentru regenerarea catalizatorilor de cracare catalitică;
 Articolul 2 – alineatul 2 – litera fc (nouă)
 (fc) instalații pentru conversia hidrogenului sulfurat în sulf;
 Articolul 2 – alineatul 2 – litera fd (nouă)
 (fd) reactoare utilizate în industria chimică;
 Articolul 2 – alineatul 2 – litera fe (nouă)
 (fe) cuptoare de cocs;
 Articolul 2 – alineatul 2 – litera ff (nouă)
 (ff) caupere;
 2a. Prezenta directivă nu se aplică activităților de cercetare și dezvoltare sau activităților de testare ce vizează instalațiile medii de ardere. Statele membre pot stabili condiții specifice pentru aplicarea prezentului alineat.
 Articolul 2 – alineatul 2 b (nou)
 2b. Valorile-limită ale emisiilor prevăzute în anexa II nu se aplică instalațiilor medii de ardere din Insulele Canare, departamentele franceze de peste mări și arhipelagurile Madeira și Azore. Statele membre stabilesc valorile-limită ale emisiilor pentru instalațiile respective pentru a reduce emisiile în atmosferă și riscurile potențiale pentru sănătatea umană și mediu.
 (4) „particule în suspensie” înseamnă particule, de orice formă, structură sau densitate, dispersate în faza gazoasă în condițiile de la punctul de eșantionare, care pot fi colectate prin filtrare în condițiile specificate după eșantionarea reprezentativă a gazului care urmează să fie analizat și care rămân în amonte de filtru și pe filtru după uscare în condiții specificate;
 (4) „pulberi” înseamnă particule, de orice formă, structură sau densitate, dispersate în faza gazoasă în condițiile de la punctul de eșantionare, care pot fi colectate prin filtrare în condițiile specificate după eșantionarea reprezentativă a gazului care urmează să fie analizat și care rămân în amonte de filtru și pe filtru după uscare în condiții specificate;
 (6) „instalație de ardere existentă” înseamnă o instalație de ardere pusă în funcțiune înainte de [1 an de la data transpunerii];
 (6) „instalație de ardere existentă” înseamnă o instalație de ardere pusă în funcțiune înainte de [12 luni de la data transpunerii] sau pentru care s-a acordat o autorizație înainte de [6 luni de la data transpunerii] în temeiul legislației naționale, cu condiția ca instalația să fie pusă în funcțiune în termen de maxim [18 luni de la data transpunerii];
 Articolul 3 – punctul 16
 (16) „ore de funcționare” înseamnă timpul, exprimat în ore, în care o instalație de ardere evacuează emisii în aer;
 (16) „ore de funcționare” înseamnă timpul, exprimat în ore, în care o instalație de ardere funcționează și evacuează emisii în aer, inclusiv perioadele de pornire și de oprire;
 Articolul 3 – punctul 19 a (nou)
 (19a) „mic sistem izolat” (SIS) înseamnă un mic sistem izolat astfel cum este definit la articolul 2 punctul 26 din Directiva 2009/72/CE a Parlamentului European și a Consiliului1a;
 1a Directiva 2009/72/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 iulie 2009 privind normele comune pentru piața internă a energiei electrice și de abrogare a Directivei 2003/54/CE (JO L 211, 14.8.2009, p. 55).
 Articolul 3 – punctul 19 b (nou)
 (19b) „microsistem izolat” (MIS) înseamnă un microsistem izolat astfel cum este definit la articolul 2 punctul 27 din Directiva 2009/72/CE a Parlamentului European și a Consiliului1a;
 Articolul 3 – paragraful 1 – punctul 19 c (nou)
 (19c) „modificare substanțială” înseamnă o modificare a caracteristicilor sau a funcționării unei instalații de ardere, sau o extindere a acesteia, care ar putea avea efecte negative semnificative asupra sănătății umane sau asupra mediului.
 Articolul 3 – paragraful 1 – punctul 19 d (nou)
 (19d) „gaze naturale” înseamnă un combustibil gazos, astfel cum este definit în ISO 13686:2013.
 Norme de cumulare
 1. Combinația formată din două sau mai multe instalații medii de ardere noi se consideră drept o singură instalație medie de ardere în sensul prezentei directive, iar puterea termică nominală a acestora se însumează în scopul calculării puterii termice nominale totale a instalației, în cazul în care:
 - gazele reziduale ale acestor instalații medii de ardere sunt eliberate printr-un coș comun; sau
 - luând în considerare factorii tehnici și economici, conform unei hotărâri a autorității competente, gazele reziduale ale acestor instalații medii de ardere ar putea fi eliberate printr-un coș comun.
 2. În scopul calculării puterii termice nominale totale a unei combinații de două sau mai multe instalații de ardere, instalațiile de ardere individuale cu o putere termică nominală mai mică de 1 MW nu sunt luate în considerare decât dacă se instalează mai mult de o instalație medie de ardere în același scop într-un singur loc, în conformitate cu un acord de repartizare a sarcinii. În acest caz, combinația formată de aceste instalații pentru repartizarea sarcinii este considerată ca o instalație de ardere unică, iar capacitățile lor sunt însumate în scopul calculării puterii termice nominale totale, chiar dacă fiecare instalație de ardere în parte are o putere termică nominală mai mică de 1 MW.
 Autorizația și înregistrarea
 1. Statele membre iau măsurile necesare pentru a se asigura că instalațiile medii de ardere se exploatează numai în cazul în care acestea sunt înregistrate de către autoritatea competentă.
 1. Statele membre iau măsurile necesare pentru a se asigura că nicio instalație medie de ardere nouă nu se exploatează fără o autorizație sau fără a fi înregistrată.
 1a. Statele membre iau măsurile necesare pentru a se asigura că, de la 1 ianuarie 2020, nicio instalație medie de ardere existentă cu o putere termică nominală mai mare de 15 MW nu este exploatată fără o autorizație sau fără să fie înregistrată.
 1b. Statele membre iau măsurile necesare pentru a se asigura că, de la 1 ianuarie 2022, nicio instalație medie de ardere existentă cu o putere termică nominală mai mare de 5 MW și mai mică sau egală cu 15 MW nu este exploatată fără o autorizație sau fără să fie înregistrată.
 1c. Statele membre iau măsurile necesare pentru a se asigura că, de la 1 ianuarie 2025, nicio instalație medie de ardere existentă cu o putere termică nominală mai mică sau egală cu 5 MW nu este exploatată fără o autorizație sau fără să fie înregistrată.
 2. Procedura de înregistrare cuprinde cel puțin o notificare de către operator a autorității competente privind exploatarea sau intenția de a exploata o instalație medie de ardere.
 2. Statele membre precizează procedurile pentru acordarea unei autorizații și pentru înregistrare. Procedurile cuprind cel puțin obligația operatorului de a notifica sau informa autoritatea competentă privind exploatarea unei instalații medii de ardere sau intenția de a exploata o asemenea instalație.
 4. Autoritatea competentă înregistrează instalația medie de ardere în termen de o lună de la notificarea de către operator și informează operatorul în acest sens.
 4. Autoritatea competentă înregistrează instalația medie de ardere sau demarează procedura de acordare a unei autorizații pentru aceasta în termen de o lună de la notificarea sau transmiterea informațiilor de către operator și informează operatorul în acest sens.
 5. Instalațiile medii de ardere existente pot fi exceptate de la obligația de notificare menționată la alineatul (2), cu condiția ca toate informațiile la care se face referire la alineatul (3) să fie puse la dispoziția autorităților competente.
 Instalațiile de ardere respective se înregistrează până la [treisprezece luni de la data transpunerii].
 6. Pentru fiecare instalație medie de ardere, evidența ținută de autoritățile competente conține cel puțin informațiile enumerate în anexa I, precum și orice informație obținută prin verificarea rezultatelor monitorizării sau prin alte controale de conformitate la care se face referire la articolele 7 și 8.
 6. Autoritățile competente păstrează un registru cu instalațiile medii de ardere, la care publicul are acces și care conține cel puțin informațiile enumerate în anexa I, precum și orice informație obținută prin verificarea rezultatelor monitorizării sau prin alte controale de conformitate la care se face referire la articolele 7 și 8, precum și orice informație obținută în urma modificărilor aduse instalațiilor medii de ardere în sensul articolului 9.
 6a. Orice autorizație acordată sau înregistrare efectuată în conformitate cu altă legislație națională sau a Uniunii poate fi combinată cu autorizația sau înregistrarea necesare în temeiul alineatului (1) pentru a constitui o autorizație sau înregistrare unică, cu condiția ca autorizația sau înregistrarea să conțină informațiile necesare în temeiul prezentului articol.
 1a. Statele membre pot scuti instalațiile medii de ardere care fac parte dintr-o instalație reglementată de capitolul II din Directiva 2010/75/UE de la obligația de a respecta valorile-limită ale emisiilor prevăzute la anexa II a prezentei directive și dispozițiile articolului 6 al prezentei directive în cazul acelor poluanți pentru care valorile-limită ale emisiilor se aplică în conformitate cu dispozițiile articolului 13 alineatul (5) și ale articolului 15 alineatul (3) din Directiva 2010/75/UE pentru instalațiile respective doar dacă valorile-limită ale emisiilor respective nu depășesc limitele prevăzute la anexa II a prezentei directive.
 La cererea unui operator al unei instalații medii de ardere, în cazul instalațiilor de ardere care ard combustibili în rafinării de ulei mineral și gaz sau în cazane de recuperare folosite pentru fabricarea celulozei, statele membre scutesc instalațiile medii de ardere care fac parte dintr-o instalație reglementată de capitolul II din Directiva 2010/75/UE de la obligația de respectare a valorilor-limită ale emisiilor prevăzute la anexa II din prezenta directivă și dispozițiile articolului 6 din prezenta directivă în cazul acelor poluanți pentru care valorile-limită ale emisiilor se aplică în conformitate cu dispozițiile articolului 13 alineatul (5) și ale articolului 15 alineatul (3) din Directiva 2010/75/UE pentru instalațiile respective.
 De la 1 ianuarie 2025, emisiile atmosferice de dioxid de sulf, oxizi de azot și particule în suspensie provenite de la o instalație medie de ardere existentă cu o putere termică nominală de peste 5 MW nu depășesc valorile-limită de emisie prevăzute în partea 1 din anexa II.
 De la 1 ianuarie 2020, emisiile atmosferice de dioxid de sulf, oxizi de azot și pulberi provenite de la o instalație medie de ardere existentă cu o putere termică nominală de peste 15 MW nu depășesc valorile-limită de emisie prevăzute în partea 1 din anexa II.
 De la 1 ianuarie 2022 emisiile atmosferice de dioxid de sulf, oxizi de azot și pulberi provenite de la o instalație medie de ardere existentă cu o putere termică nominală de peste 5 MW și mai mică sau egală cu 15 MW nu depășesc valorile-limită de emisie prevăzute în partea 1 din anexa II.
 Articolul 5 – alineatul 2 – paragraful 2
 De la 1 ianuarie 2030 emisiile atmosferice de dioxid de sulf, oxizi de azot și particule în suspensie provenite de la o instalație medie de ardere existentă cu o putere termică nominală de 5 MW sau mai mică nu depășesc valorile-limită de emisie prevăzute în partea 1 din anexa II.
 De la 1 ianuarie 2027 emisiile atmosferice de dioxid de sulf, oxizi de azot și pulberi provenite de la o instalație medie de ardere existentă cu o putere termică nominală de 5 MW sau mai mică nu depășesc valorile-limită de emisie prevăzute în partea 1 din anexa II.
 Articolul 5 – alineatul 2 – paragraful 2 a (nou)
 Statele membre pot scuti instalațiile medii de ardere existente care fac parte din SIS și MIS de la obligația de respectare a valorilor-limită ale emisiilor stabilite în partea 1 din anexa II timp de maximum cinci ani, dar nu mai târziu de anul 2030, începând cu datele stabilite în primul, al doilea și al treilea paragraf ale prezentului articol alineatul (2), fără a aduce atingere angajamentelor internaționale în vigoare.
 Articolul 5 – alineatul 2 – paragraful 2 b (nou)
 Prin derogare de la alineatul (1), fără a aduce atingere standardelor în materie de mediu și de calitate a aerului, pentru o perioadă de până la cinci ani de la data la care valorile-limită ale emisiilor stabilită în anexa II sunt respectate, dar nu mai târziu de 2030, autoritatea competentă poate, în anumite cazuri specifice, stabili valori-limită ale emisiilor mai scăzute, cu condiția ca cel puțin 50 % din producția de energie termică utilă a instalației, ca medie ponderată pe o perioadă de cinci ani, să fie distribuită sub formă de aburi sau apă caldă unei rețele publice de termoficare sau cu condiția ca biomasa solidă să constituie principalul combustibil ars. Această derogare se poate aplica doar dacă o evaluare arată că atingerea valorilor-limită ale emisiilor prevăzute la anexa II ar conduce la costuri disproporționat mai ridicate în comparație cu beneficiile aduse mediului datorită:
 (a) amplasării geografice sau a condițiilor locale de mediu ale instalației în cauză; or
 (b) caracteristicilor tehnice ale instalației în cauză.
 Valorile-limită maxime ale emisiilor stabilite de autoritățile competente nu depășesc 1100 mg/Nm3 pentru SO2 și 150 mg/Nm3 pentru pulberi.
 În orice caz, autoritatea competentă se asigură că nu se produce nicio poluare semnificativă și se asigură un nivel ridicat de protecție a mediului în ansamblul său.
 Articolul 5 – alineatul 2 – paragraful 3
 Statele membre pot excepta de la obligația de respectare a valorilor-limită ale emisiilor stabilite în partea 1 din anexa II instalațiile medii de ardere existente care nu funcționează mai mult de 500 de ore pe an. În acest caz, pentru instalațiile care ard combustibili solizi, se aplică o valoare-limită de emisie pentru particule în suspensie de 200 mg/Nm3.
 În caz de urgență sau dacă apar condiții extraordinare care fac necesară utilizarea instalațiilor medii de ardere respective, statele membre pot excepta de la obligația de respectare a valorilor-limită ale emisiilor stabilite în partea 1 din anexa II instalațiile medii de ardere existente care nu funcționează mai mult de 500 de ore pe an, calculate ca medie ponderată pe o perioadă de cinci ani. În următoarele cazuri, statele membre pot extinde limita la 800 de ore:
 - pentru producția de energie de rezervă pe anumite insule, în cazul întreruperii sursei principale de energie de pe insulă;
 — pentru instalațiile medii de ardere utilizate pentru producerea de energie termică în cazul unor evenimente meteorologice cu temperaturi extrem de scăzute.
 În acest caz, pentru instalațiile care ard combustibili solizi, se aplică o valoare-limită a emisiilor de 200 mg/Nm3 pentru pulberi.
 Începând cu [1 an de la data transpunerii], emisiile atmosferice de dioxid de sulf, oxizi de azot și particule în suspensie provenite de la o instalație medie de ardere nouă nu depășesc valorile-limită ale emisiilor prevăzute în partea 2 din anexa II.
 Începând cu [12 luni de la data transpunerii], emisiile atmosferice de dioxid de sulf, oxizi de azot și pulberi provenite de la o instalație medie de ardere nouă nu depășesc valorile-limită ale emisiilor prevăzute în partea 2 din anexa II.
 Statele membre pot exonera instalațiile medii de ardere noi care nu funcționează mai mult de 500 de ore pe an de la respectarea valorilor-limită de emisie stabilite în partea 2 din anexa II. În acest caz, pentru instalațiile care ard combustibili solizi, se aplică o valoare-limită de emisie pentru particule în suspensie de 100 mg/Nm3.
 În cazurile de urgență care fac necesară utilizarea instalațiilor medii de ardere respective, statele membre pot excepta instalațiile medii de ardere noi care nu funcționează mai mult de 500 de ore pe an, calculate ca medie ponderată pe o perioadă de cinci ani, de la respectarea valorilor-limită de emisie stabilite în partea 2 din anexa II. În acest caz, pentru instalațiile care ard combustibili solizi, se aplică o valoare-limită de emisie pentru pulberi de 100 mg/Nm3.
 4. În zonele în care nu se respectă valorile-limită privind calitatea aerului în UE, prevăzute în Directiva 2008/50/CE, statele membre aplică, pentru fiecare instalație medie de ardere din aceste zone, valorile-limită ale emisiilor stabilite pe baza valorilor de referință prevăzute în anexa III sau pe baza unor valori mai stricte stabilite de statele membre, cu excepția cazului în care se demonstrează Comisiei că aplicarea acestor valori-limită ale emisiilor ar presupune costuri disproporționate și că în planurile privind calitatea aerului care trebuie întocmite în temeiul articolului 23 din Directiva 2008/50/CE au fost incluse alte măsuri de asigurare a respectării valorilor-limită pentru calitatea aerului.
 4. În zonele în care nu se respectă valorile-limită privind calitatea aerului în UE prevăzute în Directiva 2008/50/CE, statele membre evaluează necesitatea de a aplica, pentru fiecare instalație medie de ardere din aceste zone, valori-limită ale emisiilor mai stricte, stabilite pe baza valorilor de referință prevăzute în anexa III.
 1. Statele membre iau măsurile necesare pentru a promova creșterea eficienței energetice a instalațiilor medii de ardere.
 2. Până la 31 decembrie 2016, Comisia evaluează standardele minime de eficiență energetică pentru instalațiile medii de ardere în conformitate cu cele mai bune tehnici disponibile.
 3. Comisia prezintă rezultatele acestei evaluări Parlamentului European și Consiliului sub forma unui raport însoțit de o propunere legislativă, dacă este cazul, stabilind nivelurile de performanță energetică pentru instalațiile medii de ardere noi aplicabile începând cu 1 ianuarie 2020.
 1. Statele membre instituie un sistem de inspecții de mediu ale instalațiilor medii de ardere sau pun în aplicare alte măsuri pentru a verifica respectarea cerințelor din prezenta directivă.
 1. Pe baza inspecțiilor de mediu sau a altor măsuri, statele membre instituie un sistem eficace pentru a verifica respectarea cerințelor din prezenta directivă.
 Articolul 7 – alineatul 1 a (nou)
 1a. În cazul în care sunt deja prevăzute audituri și inspecții pentru a verifica respectarea altor dispoziții legislative ale Uniunii privind controlul emisiilor, statele membre pot utiliza auditurile și inspecțiile respective pentru a verifica conformitatea cu prezenta directivă.
 3. Statele membre iau măsurile necesare pentru a se asigura reducerea la minimum a perioadelor de pornire și de oprire a instalațiilor medii de ardere și a perioadelor în care apare o funcționare defectuoasă. În cazul unei funcționări defectuoase sau al unei defecțiuni a echipamentului secundar de reducere a emisiilor, operatorul informează imediat autoritatea competentă.
 3. Statele membre iau măsurile necesare pentru a se asigura că operatorii reduc la minimum perioadele de pornire și de oprire a instalațiilor medii de ardere și perioadele în care apare o funcționare defectuoasă. În cazul unei funcționări defectuoase sau al unei defecțiuni a echipamentului secundar de reducere a emisiilor, operatorul informează imediat autoritatea competentă.
 3a. Cazurile de neconformitate sunt comunicate de operator autorității competente cât mai curând posibil și într-un format decis de statele membre.
 4. În caz de neconformitate, statele membre se asigură că:
 4. În caz de neconformitate, statele membre se asigură că autoritatea competentă impune operatorului obligația de a adopta măsurile necesare pentru a asigura restabilirea conformității în cel mai scurt timp posibil.
 (a) operatorul informează imediat autoritatea competentă;
 (b) operatorul ia imediat măsurile necesare pentru a asigura restabilirea conformității în cel mai scurt timp posibil;
 (c) autoritatea competentă solicită operatorului să ia orice măsură suplimentară adecvată pe care aceasta o consideră necesară în vederea restabilirii conformității.
 În cazul în care conformitatea nu poate fi restabilită, autoritatea competentă suspendă funcționarea instalației și retrage înregistrarea acesteia.
 În cazul în care conformitatea nu poate fi restabilită, autoritatea competentă suspendă funcționarea instalației și retrage autorizația sau înregistrarea acesteia.
 (a) dovada notificării către autoritatea competentă, fără a aduce atingere articolului 4 alineatul (5);
 (b) dovada înregistrării de către autoritatea competentă;
 (b) autorizația sau dovada înregistrării de către autoritatea competentă;
 Articolul 8 – alineatul 2 – litera d
 (d) după caz, evidența orelor de funcționare la care se face referire la articolul 5 alineatul (2) al doilea paragraf;
 (d) după caz, evidența orelor de funcționare la care se face referire la articolul 5 alineatul (2) al treilea paragraf și la articolul 5 alineatul (3) al doilea paragraf;
 Articolul 8 – alineatul 2 – litera ea (nouă)
 (ea) o evidență a cazurilor de neconformitate și a măsurilor adoptate în temeiul articolului 7 alineatul (4).
 Articolul 8 – alineatul 2 – litera eb (nouă)
 (eb) documentele menționate la articolul 9.
 Articolul 8 – alineatul 4 a (nou)
 4a. Informațiile de la alineatul (2) sunt puse la dispoziția autorităților locale și regionale ale zonei în care este situată instalația medie de ardere.
 1. Operatorul notifică autoritatea competentă cu privire la orice modificare planificată la instalația medie de ardere care ar afecta valorile-limită de emisie aplicabile. Astfel de notificări se fac cel puțin cu o lună înainte ca modificarea să aibă loc.
 1. Operatorul informează autoritatea competentă cu privire la orice modificare planificată la instalația medie de ardere care ar afecta valorile-limită de emisie aplicabile. Astfel de informări se fac cel puțin cu o lună înainte ca modificarea să aibă loc.
 2. În urma notificării primite de la operator în conformitate cu alineatul (1), autoritatea competentă înregistrează orice astfel de schimbare în termen de o lună.
 2. În urma primirii informațiilor transmise de operator în conformitate cu alineatul (1), autoritatea competentă actualizează autorizația sau înregistrarea, după caz, în termen de trei luni, și informează operatorul în acest sens.
 Autoritatea competentă trebuie să aibă posibilitatea de a actualiza autorizația sau înregistrarea instalației, în funcție de efectele pe care modificările le-ar putea avea asupra calității aerului și asupra valorilor-limită aplicabile ale emisiilor.
 2a. În cazul în care unei instalații medii de ardere existente i se aduce o modificare substanțială, în sensul definiției de la articolul 3 alineatul (1) punctul 19a, autoritatea competentă actualizează autorizația sau înregistrarea instalației, marcând-o drept instalație de ardere nouă, și informează operatorul în acest sens.
 Fără a aduce atingere Directivei 2003/4/CE a Parlamentului European și a Consiliului24, autoritatea competentă pune la dispoziția publicului, inclusiv prin intermediul internetului, registrul instalațiilor medii de ardere.
 Fără a aduce atingere Directivei 2003/4/CE a Parlamentului European și a Consiliului24, autoritatea competentă pune la dispoziția publicului, inclusiv prin intermediul internetului, registrul instalațiilor medii de ardere menționat la articolul 4 alineatul (6).
 24 Directiva 2003/4/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 28 ianuarie 2003 privind accesul publicului la informațiile despre mediu (JO L 41, 14.2.2003, p. 26).
 1. Statele membre transmit Comisiei, până la [2 ani de la data transpunerii], un raport cu rezumatul datelor enumerate în anexa I, împreună cu o estimare a emisiilor anuale totale de dioxid de sulf, oxizi de azot și particule în suspensie provenite de la aceste instalații, grupate în funcție de tipul de combustibil și de clasa de capacitate.
 1. Statele membre transmit Comisiei, până la 31 decembrie 2024, un raport cu rezumatul datelor enumerate în anexa I, împreună cu o estimare a emisiilor anuale totale de dioxid de sulf, oxizi de azot și pulberi provenite de la instalațiile medii de ardere, grupate în funcție de tipul de instalație și de clasa de capacitate.
 Dată fiind introducerea unui posibil regim de autorizare, care este mai complex decât cel de simplă înregistrare, se justifică acordarea unui termen extins.
 Articolul 12 – alineatul 1 a (nou)
 1a. De asemenea, statele membre transmit Comisiei, până la 31 decembrie 2024, o estimare a emisiilor anuale totale de monoxid de carbon generate de aceste instalații, grupate în funcție de tipul de combustibil și de clasa de capacitate.
 Articolul 12 – alineatul 2 – paragraful 1
 Statele membre trimit Comisiei al doilea și al treilea raport care să conțină actualizarea datelor menționate la alineatul (1) până la 1 octombrie 2026 și, respectiv, 1 octombrie 2031.
 Statele membre trimit Comisiei al doilea și al treilea raport care să conțină actualizarea datelor menționate la alineatele (1) și (1a) până la 1 octombrie 2029 și, respectiv, 1 octombrie 2034.
 Rapoartele întocmite în conformitate cu primul paragraf conțin informații calitative și cantitative privind punerea în aplicare a prezentei directive, orice acțiune întreprinsă pentru verificarea conformității cu prezenta directivă a funcționării instalațiilor medii de ardere, precum și orice măsură de asigurare a aplicării prezentei directive care a fost luată în acest sens.
 Rapoartele întocmite în conformitate cu alineatele (1) și (1a) și primul paragraf al prezentului alineat conțin informații calitative și cantitative privind punerea în aplicare a prezentei directive, orice acțiune întreprinsă pentru verificarea conformității cu prezenta directivă a funcționării instalațiilor medii de ardere, precum și orice măsură de asigurare a aplicării prezentei directive care a fost luată în acest sens.
 5. Al doilea raport de sinteză al Comisiei evaluează punerea în aplicare a prezentei directive, în special în ceea ce privește necesitatea de a stabili valorile de referință prevăzute în anexa III ca valori-limită ale emisiilor la nivelul Uniunii și este însoțit de o propunere legislativă, dacă este cazul.
 1. Comisia revizuiește valorile-limită de emisie pentru instalațiile medii de ardere noi până la 31 decembrie 2025, cu excepția valorilor limită de emisie pentru NOx, care trebuie să fie revizuite până la 31 decembrie 2021. Valorile-limită de emisie pentru instalațiile medii de ardere noi și existente sunt revizuite până la 31 decembrie 2030. Ulterior, revizuirea trebuie să aibă loc o dată la zece ani. Revizuirea ține cont de cele mai bune tehnologii disponibile și, dacă este posibil, de informațiile colectate în urma monitorizării menționate la articolul 6.
 2. Comisia evaluează dacă instalațiile medii de ardere trebuie reglementate din punctul de vedere al emisiilor de monoxid de carbon generate de acestea.
 3. Comisia prezintă rezultatele acestei evaluări Parlamentului European și Consiliului, împreună cu o propunere legislativă, dacă este cazul.
 Având în vedere duratele atât de îndelungate, este important ca directiva să fie revizuită în mod periodic, luând în considerare noile evoluții tehnologice.
 2. Competența de a adopta acte delegate menționată la articolul 13 se conferă Comisiei pentru o perioadă de cinci ani de la [data intrării în vigoare]. Comisia prezintă un raport privind delegarea de competențe cel târziu cu nouă luni înainte de încheierea perioadei de cinci ani. Delegarea de competențe se prelungește în mod tacit, pentru perioade identice ca durată, cu excepția cazului în care Parlamentul European sau Consiliul se opune prelungirii respective cel târziu cu patru luni înainte de încheierea fiecărei perioade.
 2. Competența de a adopta actele delegate menționate la articolul 13 este conferită Comisiei pentru o perioadă de cinci ani de la [data intrării în vigoare]. Comisia prezintă un raport privind delegarea de competențe cel târziu cu nouă luni înainte de încheierea perioadei de cinci ani și îl transmite Parlamentului European și Consiliului. Delegarea de competențe se prelungește în mod tacit, pentru perioade identice ca durată, cu excepția cazului în care Parlamentul European sau Consiliul se opune prelungirii respective cel târziu cu patru luni înainte de încheierea fiecărei perioade.
 Statele membre asigură intrarea în vigoare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma dispozițiilor prezentei directive cel târziu până la [data: 1,5 ani de la intrarea în vigoare]. Statele membre comunică de îndată Comisiei textul acestor dispoziții.
 Statele membre asigură intrarea în vigoare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma dispozițiilor prezentei directive cel târziu până la [data:18 luni de la intrarea în vigoare]. Statele membre comunică de îndată Comisiei textul acestor dispoziții.
 Anexa I – punctul 8
 8. În cazul în care se aplică articolul 5 alineatul (2) al doilea paragraf, o declarație semnată de către operator prin care se angajează să exploateze instalația cel mult 300 de ore pe an;
 8. În cazul în care se aplică articolul 5 alineatul (2) al treilea paragraf sau articolul 5 alineatul (3) al doilea paragraf, o declarație semnată de către operator prin care se angajează să exploateze instalația cel mult numărul de ore prevăzute la cele două paragrafe menționate;
 Anexa IV – titlu
 Monitorizarea emisiilor și evaluarea conformității
 Anexa IV – partea 1 – punctul 1
 Partea I - Metode de monitorizare
 1. Sunt necesare măsurători periodice de SO2, NOx și particule în suspensie cel puțin la fiecare trei ani pentru instalațiile medii de ardere cu o putere termică nominală mai mare de 1 MW și mai mică 20 MW și cel puțin o dată pe an pentru instalațiile medii de ardere cu o putere termică nominală mai mare sau egală cu 20 MW, dar mai mică de 50 MW.
 1. Sunt necesare măsurători periodice de SO2, NOx și pulberi cel puțin:
 - din trei în trei ani pentru instalațiile medii de ardere cu o putere termică nominală mai mare de 1 MW și mai mică de 5 MW,
 - din doi în doi pentru instalațiile medii de ardere cu o putere termică nominală mai mare sau egală cu 5 MW, dar mai mică de 15 MW,
 - anual pentru instalațiile medii de ardere cu o putere termică nominală mai mare sau egală cu 15 MW.
 Anexa IV – partea 1 – punctul 2
 2. Măsurătorile sunt necesare numai pentru poluanții pentru care în anexa II se prevede o valoare-limită a emisiilor pentru instalația în cauză.
 2. Statele membre iau măsurile necesare pentru a asigura efectuarea de măsurători și pentru monoxidul de carbon (CO).
 Anexa IV – partea 1 – punctul 3
 3. Primele măsurători se efectuează în termen de trei luni de la înregistrarea instalației.
 3. Primele măsurători se efectuează în termen de trei luni de la acordarea autorizației sau înregistrarea instalației.
 Anexa IV – partea 1 – punctul 4 a (nou)
 4a. Ca alternativă la măsurătorile periodice menționate la punctul 1, statele membre pot solicita efectuarea de măsurători continue.
 În cazul în care se efectuează măsurători continue, sistemele automatizate de măsurare se supun controlului prin intermediul unor măsurători paralele cu metodele de referință cel puțin o dată pe an, iar operatorul informează autoritatea competentă cu privire la rezultatele acestor controale.
 Anexa IV – partea 1 – punctul 5
 5. Eșantionarea și analiza substanțelor poluante și măsurarea parametrilor de proces, precum și orice alternativă utilizată, astfel cum se menționează la punctul 4, se efectuează în conformitate cu standardele CEN. În cazul în care nu există standarde CEN disponibile, se aplică standarde ISO, standarde naționale sau alte standarde internaționale care garantează furnizarea de date de o calitate științifică echivalentă.
 5. Eșantionarea și analiza substanțelor poluante și măsurarea parametrilor de proces, precum și orice alternativă utilizată, astfel cum se menționează la punctul 4, se efectuează în conformitate cu standardele CEN. Pe durata măsurătorii, instalația este operată în condiții stabile, la o încărcare uniformă reprezentativă. Perioadele de pornire și de oprire nu sunt luate în calcul. În cazul în care nu există standarde CEN disponibile, se aplică standarde ISO, standarde naționale sau alte standarde internaționale care garantează furnizarea de date de o calitate științifică echivalentă.
 Anexa IV – partea 1 a (nou)
 Partea 1a - Evaluarea conformității
 1. În cazul în care se efectuează măsurători periodice, se consideră că valorile-limită ale emisiilor menționate la articolul 5 sunt respectate dacă rezultatele fiecărei serii de măsurători sau de alte proceduri definite și determinate în conformitate cu normele stabilite de autoritățile competente nu depășesc valoarea-limită a emisiilor relevantă.
 2. În cazul în care se efectuează măsurători continue, respectarea valorilor-limită ale emisiilor menționate la articolul 5 se evaluează astfel cum este stabilit în anexa V partea 4 punctul 1 la Directiva 2010/75/UE.
 Valorile medii validate se determină conform dispozițiilor din anexa V partea 3 punctele 9 și 10 la Directiva 2010/75/UE.
 În scopul calculării valorilor medii de emisie nu se iau în considerare valorile măsurate în decursul perioadelor prevăzute la articolul 5 alineatele (6) și (7), precum și pe parcursul perioadelor de pornire și de oprire.
 JO C 451, 16.12.2014, p. 134
 JO C 415, 20.11.2014, p. 23
 În UE există aproximativ 150 000 de instalații medii de ardere, și anume instalații de ardere cu o putere termică nominală între 1 și 50 MW: acestea sunt utilizate pentru o gamă largă de aplicații (printre care producerea de energie electrică, termoficarea și răcirea în sectorul casnic/rezidențial și furnizarea de căldură/abur pentru procese industriale etc.) și reprezintă o sursă importantă de emisii de dioxid de sulf, oxizi de azot și pulberi. În timp ce instalațiile de ardere de dimensiuni mici pot fi reglementate de Directiva 2009/125/CE (proiectarea ecologică), iar instalațiile de ardere de dimensiuni mari sunt reglementate de Directiva 2010/75/UE (emisiile industriale - DEI), emisiile de poluanți ai aerului provenite de la instalațiile medii de ardere nu sunt, în general, reglementate la nivelul UE.
 Prin urmare, propunerea Comisiei prezintă dispoziții privind instalațiile medii de ardere. Ea este menită să aducă o contribuție majoră la reducerea poluării cu NOx, SO2 și pulberi, prin stabilirea unor valori-limită pentru instalațiile noi și cele existente, precum și prin crearea unui sistem de înregistrare simplu, pentru a contribui la îndeplinirea multor obligații ale statelor membre cu privire la reducerea emisiilor și, de asemenea, pentru a evita posibile compromisuri între asigurarea calității aerului și intensificarea utilizării biomasei, ceea ce poate duce, de altfel, la creșterea gradului de poluare a aerului.
 Conform principiului unei mai bune reglementări, acest proiect de raport are ca scop evitarea dublei reglementări și a sarcinilor administrative excesive, păstrând, în același timp, intacte obiectivele propunerii legislative inițiale.
 În acest sens, domeniul de aplicare al directivei de la articolul 2 a fost modificat pentru a aduce clarificări cu privire la aplicarea propunerii de directivă și a acquis-ului în vigoare, mai ales, dar nu în mod exclusiv, în ceea ce privește Directiva 2010/75/UE privind emisiile industriale. Au fost introduse și alte clarificări din motive de coerență în materie de reglementare cu DEI.
 Raportorul consideră că modificările propuse de el îmbunătățesc posibilitatea punerii în aplicare realiste a directivei, astfel încât aceasta să poată deveni un instrument important de îmbunătățire a calității aerului în Uniunea Europeană, fără a se impune sarcini nejustificate asupra societății și a economiei.
 AVIZ al Comisiei pentru industrie, cercetare și energie (23.4.2015)
 Raportor pentru aviz: Fredrick Federley
 Poluarea atmosferică este o reală problemă transfrontalieră și numeroase state membre importă o parte considerabilă a poluării lor atmosferice din țările vecine. Sunt necesare, prin urmare, măsuri la nivelul Uniunii pentru a stabili un cadru coerent și ambițios de abordare a emisiilor.
 Propunerea Comisiei are drept scop acoperirea unei lacune importante din legislația actuală a UE. Instalațiile mici de ardere noi sunt deja reglementate prin dispozițiile de punere în aplicare a Directivei 2009/125/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 octombrie 2009 de instituire a unui cadru pentru stabilirea cerințelor în materie de proiectare ecologică aplicabile produselor cu impact energetic. Pe de altă parte, instalațiile mari de ardere sunt reglementate de Directiva 2010/75/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 noiembrie 2010 privind emisiile industriale și Directiva 2001/80/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 octombrie 2001 privind limitarea emisiilor în atmosferă a anumitor poluanți provenind de la instalații de ardere de dimensiuni mari (până la 31 decembrie 2015).
 Cu toate acestea, nu există în prezent nicio reglementare la nivelul UE a nivelului emisiilor de poluanți atmosferici provenite de la instalațiile medii de ardere (instalații cu o putere termică nominală între 1 și 50 MW), iar raportorul consideră salutar faptul că propunerea Comisiei are drept scop acoperirea acestei lacune, în vederea creării unui mediu mai coerent de reglementare.
 Prezenta propunere este importantă din câteva motive. În primul rând, în conformitate cu evaluarea impactului, efectuată de Comisie, se estimează că poluarea atmosferică conduce la peste 400 000 de decese premature pe an și la costuri medicale de până la 940 de miliarde de euro. Poluarea atmosferică contribuie, de asemenea, la o degradare semnificativă a mediului, 62% din zona UE fiind expusă la eutrofizare și prejudicii economice, cum ar fi 15 miliarde de euro de zile de muncă pierdute, 4 miliarde de euro costuri medicale, 3 miliarde de euro pierderi de recolte și un miliard de euro pagube provocate clădirilor. În al doilea rând, reducerea emisiilor provenite de la instalațiile medii de ardere poate contribui la îndeplinirea obiectivelor Uniunii privind clima și energia, reducând emisiile cu efect de gaz de seră, îmbunătățind eficiența energetică și promovând energiile regenerabile. Acționând acum și acoperind actuala lacună legislativă, putem trimite semnale clare pentru efectuarea investițiilor și furniza stimulente suplimentare cercetării și inovării în tehnologiile revoluționare. Aceste măsuri vor crea condiții care vor permite întreprinderilor europene să fie în frunte în domeniul inovării ecologice, care are un enorm potențial pe piețele de export. De exemplu, doar costurile poluării atmosferice din China reprezintă 12-13% din PIB-ul anual al acestei țări.
 Precizări și modificări propuse de raportor
 Cu toate acestea, propunerea Comisiei are o serie de puncte care trebuie precizate și îmbunătățite. Raportorul a identificat următoarele puncte principale.
 Relația cu legislația actuală
 Cadrul de reglementare trebuie să fie coerent și riscurile dublei reglementări ar trebui evitate. Este necesar să se precizeze în special relația dintre prezenta propunere și directiva privind emisiile industriale, deja în vigoare.
 Perspectiva IMM-urilor
 Având în vedere faptul că 75% din instalațiile medii de ardere sunt exploatate de IMM-uri, trebuie procedat cu multă atenție pentru a nu le impune acestora o sarcină administrativă excesivă. IMM-urile nu au capacitatea administrativă a întreprinderilor mai mari și anumite segmente, atât din propunerea de față, cât și din poziția Consiliului, nu țin cont de această perspectivă.
 Este în mod evident necesar să se ajungă la un echilibru între costurile pentru întreprinderi și câștigurile pentru mediu și sănătate. Deși este clar că avem nevoie de valori-limită ale emisiilor, acestea trebuie să fie proporționale și să funcționeze în practică. În același timp, raportorul este de opinie că există argumente solide în favoarea creării unui cadru ambițios.
 Propunerea Comisiei face deja o distincție între instalațiile noi și cele existente. Cu toate acestea, se pot face mai multe pentru îmbunătățirea flexibilității în cazul celor mai mici instalații existente, cele până la 5 MW, pentru care costurile ar putea fi relativ ridicate.
 Comisia pentru industrie, cercetare și energie recomandă Comisiei pentru mediu, sănătate publică și siguranță alimentară, competentă în fond, să includă în raportul său următoarele amendamente:
 (5) Arderea combustibilului în instalații și dispozitive mici de ardere poate fi acoperită de actele de punere în aplicare a Directivei 2009/125/CE a Parlamentului European și a Consiliului15. Cu toate acestea, sunt necesare măsuri suplimentare în temeiul Directivei 2009/125/CE în vederea acoperirii lacunei legislative rămase. Arderea combustibilului în instalațiile mari de ardere intră sub incidența Directivei 2010/75/UE a Parlamentului European și a Consiliului16 din 7 ianuarie 2013, în timp ce Directiva 2001/80/CE a Parlamentului European și a Consiliului17 se aplică în continuare instalațiilor mari de ardere reglementate de articolul 30 alineatul (2) din Directiva 2010/75/UE până la 31 decembrie 2015.
 Lacuna legislativă dintre Directiva privind proiectarea ecologică și prezenta directivă ar trebui abordată în Directiva privind proiectarea ecologică, astfel cum se propune în poziția Consiliului.
 (9) Prezenta directivă nu ar trebui să se aplice instalațiilor de ardere reglementate prin măsurile de punere în aplicare adoptate în conformitate cu Directiva 2009/125/CE sau prin Directiva 2010/75/UE. Alte instalații de ardere ar trebui, de asemenea, să fie excluse din domeniul de aplicare a prezentei directive, pe baza caracteristicilor tehnice sau a utilizării lor în anumite activități. Nicio instalație de ardere nu ar trebui să facă obiectul unei duble reglementări. Dacă este necesar, Comisia ar trebui să prezinte orientări de precizare.
 (9a) Având în vedere localizarea instalațiilor vizate și problemele tehnice și logistice aferente, este mai adecvat pentru Spania, în ceea ce privește Insulele Canare, pentru Franța, în ceea ce privește departamentele franceze de peste mări, și pentru Portugalia, în ceea ce privește arhipelagurile Madeira și Azore, să stabilească valorile-limită de emisie pentru instalațiile medii de ardere care funcționează în aceste zone fără a le impune acestora cerințele minime la nivelul UE.
 (10) Pentru a asigura controlul în atmosferă al emisiilor de dioxid de sulf, oxizi de azot și particule în suspensie, fiecare instalație medie de ardere ar trebui să funcționeze numai dacă este cel puțin înregistrată de autoritatea competentă sau dacă a primit autorizație din partea autorității respective, pe baza notificării primite de la operator.
 (a) instalații de ardere care fac obiectul capitolului III sau IV din Directiva 2010/75/UE;
 (a) instalații de ardere care fac obiectul Directivei 2010/75/UE;
 Pentru a preveni dubla reglementare, instalațiile care fac obiectul Directivei 2010/75/UE nu ar trebui să facă obiectul prezentei directive.
 (b) instalații de ardere reglementate prin măsurile de punere în aplicare adoptate în conformitate cu Directiva 2009/125/CE, în cazul în care respectivele acte de punere în aplicare stabilesc valori-limită ale emisiilor pentru poluanții enumerați în anexa II la prezenta directivă;
 (c) instalații de ardere care utilizează produse de ardere pentru încălzire directă, uscarea obiectelor ori a materialelor sau orice alt tratament aplicat acestora, cum ar fi cuptoare de topire, cuptoare de reîncălzire, cuptoare pentru tratare la căldură;
 În vederea certitudinii juridice, ar trebui utilizată aceeași formulare ca la articolul 28 litera (a) din Directiva 2010/75/UE privind emisiile industriale.
 (fa) cazane de recuperare din cadrul instalațiilor de fabricare a celulozei;
 (fb) instalații de ardere care ard combustibili de rafinărie, individual sau împreună cu alți combustibili, pentru producerea de energie în rafinăriile de ulei mineral și gaz;
 2a. Prezenta directivă nu se aplică activităților de cercetare și dezvoltare sau activităților de testare referitoare la instalații medii de ardere. Statele membre pot stabili condiții specifice pentru aplicarea prezentului alineat.
 (4) „praf” înseamnă particule, de orice formă, structură sau densitate, dispersate în faza gazoasă în condițiile de la punctul de eșantionare, care pot fi colectate prin filtrare în condițiile specificate după eșantionarea reprezentativă a gazului care urmează să fie analizat și care rămân în amonte de filtru și pe filtru după uscare în condiții specificate;
 (6) „instalație de ardere existentă” înseamnă o instalație de ardere pusă în funcțiune înainte de [1 an de la data transpunerii] sau pentru care s-a acordat o autorizație înainte de [data transpunerii] în temeiul legislației naționale, cu condiția ca instalația să fie pusă în funcțiune în termen de maxim [1 an de la data transpunerii];
 (16) „ore de funcționare” înseamnă timpul, exprimat în ore, în care o instalație de ardere funcționează și evacuează emisii în aer, cu excepția perioadelor de pornire și de oprire;
 Statele membre pot considera combinația formată din două sau mai multe instalații medii de ardere noi drept o singură instalație medie de ardere, în sensul prezentei directive, și pot însuma puterea termică nominală a acestora în scopul calculării puterii termice nominale totale a instalației, în cazul în care:
 - gazele reziduale ale acestei instalații medii de ardere sunt eliberate printr-un coș comun; sau
 - luând în considerare factorii tehnici și economici, gazele reziduale ale acestor instalații medii de ardere ar putea fi eliberate printr-un coș comun.
 În poziția Consiliului, se propun norme obligatorii privind cumularea. Motivul pentru care Comisia nu propune norme privind cumularea este sarcina administrativă considerabilă pe care aceasta ar putea-o implica. Cu toate acestea, câteva state membre au deja norme în vigoare privind cumularea. Prezentul amendament face normele privind cumularea voluntare, permițând astfel statelor membre să le aplice în continuare, dar, în același timp, neobligând niciun stat membru să le introducă.
 1. Statele membre iau măsurile necesare pentru a se asigura că nicio instalație medie de ardere nouă nu se exploatează fără o autorizație sau înregistrare.
 1a. Statele membre iau măsurile necesare pentru a se asigura că de la 1 ianuarie 2025, nicio instalație medie de ardere existentă cu o putere termică nominală mai mare de 5 MW nu se exploatează fără o autorizație sau înregistrare.
 Statele membre iau măsurile necesare pentru a se asigura că de la 1 ianuarie 2030, nicio instalație medie de ardere existentă cu o putere termică nominală egală sau mai mică de 5 MW nu se exploatează fără o autorizație sau înregistrare.
 2. Statele membre precizează procedura de acordare a unei autorizații și de înregistrare. Aceasta cuprinde cel puțin obligația operatorului de a notifica autoritatea competentă privind exploatarea sau intenția de a exploata o instalație medie de ardere.
 3. Pentru fiecare instalație medie de ardere, notificarea de către operator conține cel puțin informațiile enumerate în anexa I.
 4. Autoritatea competentă înregistrează instalația medie de ardere sau demarează procedura de acordare a unei autorizații pentru aceasta, în termen de o lună de la notificarea de către operator și informează operatorul în acest sens.
 Instalațiile de ardere respective se înregistrează sau primesc autorizație până la [treisprezece luni de la data transpunerii].
 1a. Statele membre pot excepta instalațiile medii de ardere care fac parte dintr-o instalație reglementată de capitolul II din Directiva 2010/75/UE de la obligația de respectare a valorilor-limită ale emisiilor prevăzute la anexa II și dispozițiile articolului 6 din această directivă în cazul acelor poluanți pentru care valorile-limită ale emisiilor se aplică în conformitate cu dispozițiile articolului 13 alineatul (5) și ale articolului 15 alineatul (3) din Directiva 2010/75/UE pentru instalațiile respective.
 Potrivit sugestiei Consiliului, instalațiile care fac parte dintr-o instalație reglementată de Directiva 2010/75/UE pot fi scutite de statele membre.
 Articolul 5 – alineatul 1 b (nou)
 1b. Valorile-limită ale emisiilor prevăzute în anexa II nu se aplică instalațiilor medii de ardere din Insulele Canare, departamentele franceze de peste mări și arhipelagurile Madeira și Azore. Statele membre stabilesc valori-limită ale emisiilor pentru aceste instalații de ardere în vederea reducerii emisiilor lor în atmosferă și a riscurilor potențiale pentru sănătatea umană și pentru mediu.
 2. De la 1 ianuarie 2025, emisiile atmosferice de dioxid de sulf, oxizi de azot și particule în suspensie provenite de la o instalație medie de ardere existentă cu o putere termică nominală de peste 5 MW nu depășesc valorile-limită de emisie prevăzute în partea 1 din anexa II.
 Statele membre pot excepta de la obligația de respectare a valorilor-limită ale emisiilor stabilite în partea 1 din anexa II instalațiile medii de ardere existente care nu funcționează mai mult de 1000 de ore pe an, calculate ca medie ponderată pe o perioadă de cinci ani. În acest caz, pentru instalațiile care ard combustibili solizi, se aplică o valoare-limită de emisie pentru particule în suspensie de 200 mg/Nm3.
 Până la 1 ianuarie 2030, instalațiile medii de ardere existente cu o putere termică nominală de peste 5 MW pot fi scutite de obligația de a respecta valorile-limită ale emisiilor, prevăzute în prezentul articol, cu condiția ca cel puțin 50 % din producția de energie termică utilă a instalației, ca medie ponderată pe o perioadă de cinci ani, să fie distribuită sub formă de aburi sau apă caldă unei rețele publice de termoficare, cu condiția ca biomasa solidă să constituie principalul combustibil.
 Statele membre pot excepta de la obligația de respectare a valorilor-limită ale emisiilor stabilite în partea 2 din anexa II instalațiile medii de ardere noi care nu funcționează mai mult de 1000 de ore pe an, calculate ca medie ponderată pe o perioadă de cinci ani. În acest caz, pentru instalațiile care ard combustibili solizi, se aplică o valoare-limită de emisie pentru particule în suspensie de 100 mg/Nm3.
 4. În zonele în care nu se respectă valorile-limită privind calitatea aerului în Uniune, prevăzute în Directiva 2008/50/CE, statele membre pot aplica, pentru fiecare instalație medie de ardere din aceste zone, valorile-limită ale emisiilor stabilite pe baza valorilor de referință prevăzute în anexa III sau pe baza unor valori mai stricte stabilite de statele membre, cu excepția cazului în care aplicarea acestor valori-limită ale emisiilor ar presupune costuri disproporționate și că în planurile privind calitatea aerului care trebuie întocmite în temeiul articolului 23 din Directiva 2008/50/CE au fost incluse alte măsuri de asigurare a respectării valorilor-limită pentru calitatea aerului.
 Derogare pentru sfârșitul ciclului de viață
 1. Statele membre pot excepta instalațiile medii de ardere existente de la obligația de respectare a valorilor-limită ale emisiilor stabilite în părțile 1a, 1b și 1 c din anexa II și cerințele de monitorizare stabilite la articolul 6 și anexa IV pe o perioadă de cinci ani începând cu datele aplicabile prevăzute la articolul 5 alineatul (2), cu condiția ca operatorul instalației medie de ardere să se angajeze, într-o declarație scrisă transmisă autorității competente, că nu exploatează o astfel instalație de ardere mai mult de 11 000 de ore pe o perioadă de cinci ani și că funcționarea unei astfel de instalații de ardere va înceta la sfârșitul perioadei de cinci ani.
 - Pentru instalațiile medii de ardere cu o putere termică nominală egală sau mai mică de 5 MW, declarația scrisă se transmite autorității competente până la 1 ianuarie 2029 și exploatarea instalației va lua sfârșit cel târziu la 31 decembrie 2034.
 - Pentru instalațiile medii de ardere cu o putere termică nominală egală sau mai mică de 5 MW, declarația scrisă se transmite autorității competente până la 1 ianuarie 2024 și exploatarea instalației va lua sfârșit cel târziu la 31 decembrie 2029.
 2. Pe parcursul perioadei de cinci ani menționate la primul paragraf, operatorul are obligația de a transmite anual autorității competente o evidență a numărului de ore de exploatare înregistrate începând cu datele aplicabile prevăzute la articolul 5 alineatul (2).
 3. Dacă instalația medie de ardere se află în funcțiune la sfârșitul perioadei de cinci ani menționate la alineatul (1), aceasta va fi considerată o nouă instalație medie de ardere.
 Articolul 5 b
 1. Statele membre iau măsurile necesare pentru a promova mărirea eficienței energetice a instalațiilor medii de ardere.
 4. Pentru instalațiile medii de ardere care folosesc echipamente secundare de reducere a emisiilor în vederea respectării valorilor-limită ale emisiilor, se monitorizează permanent funcționarea eficace a acestor echipamente și se înregistrează rezultatele monitorizării.
 4. Pentru instalațiile medii de ardere care folosesc echipamente secundare de reducere a emisiilor în vederea respectării valorilor-limită ale emisiilor, se demonstrează și se înregistrează funcționarea continuă eficace a acestor echipamente.
 Valorile-limită de emisie pentru instalațiile medii de ardere noi sunt revizuite de Comisie în 2025, și atât pentru instalațiile medii de ardere noi, cât și pentru cele existente, în 2035 . Ulterior, la fiecare 10 ani, are loc o revizuire. Revizuirea ia în considerare tehnologiile optime disponibile și are loc, de preferință, în legătură cu [Directiva (UE) .../...*].
 *JO: a se introduce numărul, titlul și referința din procedura 2013/0443(COD).
 1. Statele membre asigură intrarea în vigoare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma dispozițiilor prezentei directive cel târziu până la [data: 1,5 ani de la intrarea în vigoare]. Statele membre comunică de îndată Comisiei textul acestor dispoziții.
 1. Statele membre asigură intrarea în vigoare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma dispozițiilor prezentei directive cel târziu până la [data: 18 luni de la intrarea în vigoare]. Statele membre comunică de îndată Comisiei textul acestor dispoziții.
 Anexa II – Partea 1 – punctul 1
 1. Valorile-limită ale emisiilor (mg/Nm3) pentru instalații medii de ardere, altele decât motoare și turbine cu gaz
 Combustibili lichizi, alții decât păcura grea
 Combustibili gazoși, alții decât gazele naturale
 (1) 45 mg/Nm3 pentru instalațiile cu o putere termică mai mică sau egală cu 5 MW.
 1. Valorile-limită ale emisiilor (mg/Nm3) pentru instalațiile medii de ardere existente cu o putere termică nominală totală între 1 și 5 MW. Instalații, altele decât motoare și turbine cu gaz
 Combustibili lichizi, alții decât motorina
 (1) Valoarea nu se aplică în cazul instalațiilor care ard exclusiv biomasă solidă lemnoasă.
 (2) 300 mg/Nm3 în cazul instalațiilor care ard paie.
 (3) 400 mg/Nm3 în cazul gazelor de cocs cu putere calorică redusă (industria siderurgică).
 (4) Până la 1 ianuarie 2035, 150 mg/Nm3.
 1a. Valorile-limită ale emisiilor (mg/Nm3) pentru instalațiile medii de ardere existente cu o putere termică nominală totală de peste 5 MW. Instalații, altele decât motoare și turbine cu gaz
 (1) 400 mg/Nm3 pentru gazele de cocs cu putere calorică redusă și 200 mg/Nm3 în cazul gazelor de furnal cu putere calorică redusă (industria siderurgică).
 (2) Valoarea nu se aplică în cazul instalațiilor care ard exclusiv biomasă solidă lemnoasă.
 (3) 300 mg/Nm3 în cazul instalațiilor care ard paie.
 (4) 170 mg/Nm3 în cazul biogazului.
 (5) 50 mg/Nm3 în cazul instalațiilor cu o putere termică nominală totală între 5 și 20 MW.
 Anexa II – Partea 2 – punctul 1 – partea introductivă
 1. Valorile-limită ale emisiilor (mg/Nm3) pentru instalațiile medii de ardere noi cu o putere termică nominală totală între 1 și 50 MW. Instalații, altele decât motoare și turbine cu gaz.
 Anexa IV – punctul 3
 3. Primele măsurători se efectuează în termen de șase luni de la autorizarea sau înregistrarea instalației sau de la data începerii funcționării, oricare dintre acestea este mai recentă.
 Propunerea Comisiei prevede un termen-limită foarte scurt pentru testarea emisiilor instalațiilor după înregistrare. Acest lucru va conduce la o cerere foarte ridicată de testări la date-cheie (de exemplu, în 2025 și în 2030, când instalațiile existente trebuie înregistrate și trebuie să respecte valorile-limită de emisie); de asemenea, este posibil ca o instalație să nu fie operațională în primele trei luni de la înregistrare, în cazul în care se întârzie punerea sa în funcțiune. Prin urmare, considerăm că este nevoie de o flexibilitate mai mare în ceea ce privește data primei testări.
 5a. Ca alternativă la măsurătorile periodice menționate la punctul 1, statele membre pot solicita efectuarea de măsurători continue.
 Anexa IV – Partea 1 a (nouă)
 2. În cazul în care se efectuează măsurători continue, respectarea valorilor-limită ale emisiilor menționate la articolul 5 se evaluează astfel cum se stabilește în anexa V partea 4 punctul 1 la Directiva 2010/75/UE.
 Valorile medii validate se determină după cum se arată în anexa V partea 3 punctele 9 și 10 la Directiva 2010/75/UE.
 Limitarea emisiilor în atmosferă a anumitor poluanți provenind de la instalații medii de ardere


type: contracts

jurisdiction: EU

text:
31.10.74 Official Journal of the European Communities No L 293 / 17
 AGREEMENT
 between the European Economic Community and the People's Republic of Bangladesh
 on the supply of common wheat as food aid
 THE COUNCIL OF THE EUROPEAN COMMUNITIES,
 of the one part,
 THE GOVERNMENT OF THE PEOPLE'S REPUBLIC OF BANGLADESH,
 of the other part,
 HAVE DECIDED to conclude this Agreement, and to this end have designated as their
 Plenipotentiaries:
 THE COUNCIL OF THE EUROPEAN COMMUNITIES :
 THE GOVERNMENT OF THE PEOPLE'S REPUBLIC OF BANGLADESH :
 WHO HAVE AGREED AS FOLLOWS :
 Article 1 this connection shall be the subject of consultations
 under Article VIII.
 As part of its food-aid programme (cereals) for 1973 /74,
 the European Economic Community, hereinafter
 Article IV
 referred to as the 'Community', shall supply the
 People's Republic of Bangladesh, hereinafter referred
 to as the 'country of destination', by way of gift, The country of destination undertakes to use the
 with 115 000 metric tons of common wheat. product received as aid for purposes of consumption
 and to apply, for the sale of the product on its
 market, the prices normally charged on that market
 for products of comparable quality.
 Article II
 The proceeds from this sale shall be paid into a
 Deliveries will be made in bulk fob, in accordance special account at the central bank of that country
 with the detailed rules set out in the Annex which is and allocated to the financing of one or more
 an integral part of this Agreement. development schemes in accordance with the
 procedure to be agreed between the recipient country
 and the Community.
 Article III
 Article V
 The country of destination undertakes to make all
 necessary arrangements for the transport and The Contracting Parties undertake to implement this
 insurance of the product from point of delivery to Agreement in such a way as to avoid any prejudice
 places of destination. to the normal structure of domestic production and
 international trade. To this end they shall take any
 It undertakes to exercise the greatest possible care to measures required to ensure that aid supplies are in
 ensure that the tendering arrangements for the addition to, and do not replace, commercial
 transport by sea shall not be prejudicial to the free transactions which might reasonably be expected in
 play of fair competition. Any problems arising in the absence of such supplies.
 ---pagebreak--- No L 293 / 18 Official Journal of the European Communities 31 . 10. 74
 Article VI 2. every three months until the quantities received
 as aid have been fully used : quantities sold, how
 The country of destination shall take all appropriate they have been sold, selling prices ; normal selling
 measures to prevent : costs on the market of the country of destination;
 insurance costs and, where appropriate, transport
 — the re-export of the product received as aid and costs from the port of discharge to the places of
 destination;
 of products resulting from such supplies;
 3 . on 15 January every year until the special
 — the export, commercially or otherwise, within six account has been fully used :
 months of the last delivery, either of local
 produce of the same nature as that received as ( a) state of this account (deposits and
 aid or of any products resulting from it. withdrawals) on 31 December of the
 preceding year;
 (b) progress achieved in the project or projects,
 with an indication of the total amount of
 Article VII financing carried out at that stage.
 The country of destination undertakes to inform the
 Community of the mode of implementation of this Article VIII
 Agreement. To this end it shall provide the
 Commission of the European Communities with the At the request of either of them, the Contracting
 following information : Parties shall consult each other on any questions
 concerning the implementation of this Agreement.
 1 . immediately after the discharge of each cargo :
 port and date of arrival of vessel; nature, Article IX
 quantity and any observations as to the quality
 of the product discharged; date on which This Agreement shall be drawn up in duplicate in
 discharge was completed; costs of sea transport the Danish, Dutch, English, French, German and
 and of insurance relating thereto; Italian languages, each of these texts being authentic.
 ANNEX
 DELIVERY PROCEDURES
 CHAPTER I Article 3
 General provisions For the purpose of implementing the provisions of this
 Annex the Community shall appoint — if necessary for
 Article 1 each consignment — an agent whose name and address it
 shall make known to the country of destination
 Delivery shall be effected and all risk shall pass from the immediately following his appointment. For each port of
 Community to the country of destination at the moment shipment the country of destination shall appoint an
 at which the goods are put down at the point of agent whose name and address it shall make known to
 exportation named by the Commission of the European the Community with all despatch and if possible before
 Communities at the berth specified by the country of the appointment of the agent of the Community.
 destination or its agent referred to in Article 3 and under
 the terms specified in this Annex. Without prejudice to
 Articles 8 and 9 the Community shall bear all costs prior
 to delivery and the country of destination those after
 delivery. Article 4
 Article 2
 Before implementing the procedure for appointing the
 agent of the Community referred to in Article 3 , the
 On delivery of the goods, a tolerance of 5 °/o less than Commission of the European Communities and the
 the quantity to be supplied in accordance with Article I country of destination shall establish by joint agreement
 of the Agreement is permitted. the period during which delivery must begin.
 ---pagebreak--- 31 . 10. 74 Official Journal of the European Communities No L 239/ 19
 CHAPTER II He shall establish with the agent of the Community the
 schedule according to which delivery shall take place.
 Obligations of the Community
 Article 5 Article 8
 Where the Community is not in a position to carry out Where the country of destination is unable to begin
 delivery on the date, and, if applicable, according to the loading on the date provided for in the first paragraph of
 schedule laid down in Article 7, all costs arising for the Article 7, the agent of the country of destination shall
 country of destination — for example, demurrage, void inform the agent of the Community without delay.
 freight and dead freight — shall be borne by the
 Community. In this event the agents of the Community and of the
 country of destination may agree on a new date for the
 The charges and the arrangements relating to demurrage commencement of delivery and, if applicable, a new
 laid down in the contract concluded between the country schedule. The costs arising from the delay in loading shall
 of destination and the carrier must have previously been in all cases except force majeure be borne by the country
 agreed by the country of destination and the agent of the of destination.
 Community.
 Should the new date provided for in the second paragraph
 The other costs referred to in the first paragraph shall be be more than 30 clear days after the date for loading
 refunded by the Community only if they have been paid provided for in the first paragraph of Article 7, the
 by the country of destination with the approval of the Community may dispose of the goods without prejudice
 Community. to its commitment under Article I of this Agreement.
 Article 9
 Article 6
 Where the quantity made available for loading on a vessel
 Where it is impossible for the Community to supply all cannot be loaded on board in its entirety, the country
 or part of the goods on the date and within the time of destination shall inform the Community as soon as
 limits provided for in Article 7, the agents of the possible, and no later than 15 clear days after loading
 Community and of the country of destination may, has been completed, whether it intends to accept or to
 without prejudice to Article 5, agree on a new date and a renounce the balance.
 new time limit for the delivery of all the goods or of the
 undelivered part thereof. In the former case the second and third paragraphs of
 Article 8 shall apply to the balance, if delivery has not
 yet taken place.
 In the latter case the Community may consider that it has
 discharged its commitment to the country of destination
 CHAPTER III under Article I of this Agreement and shall bear the costs
 resulting from renunciation.
 Obligations of the country of destination
 In any event, after an interval of 15 clear days and in the
 Article 7 absence of any notice on the part of the country of
 destination, renunciation shall be deemed to have taken
 place.
 After contacting the Community, the country of
 destination shall procure, to transport all the quantities
 provided for in Article I of the Agreement, one or more
 vessels of dimensions corresponding to the normal capacity Article 10
 of the port of shipment; these vessels must be ready for
 loading on a date falling within the period referred to in Upon delivery of the goods, the country of destination
 Article 4. shall hand over to the authorized agent of the Community
 a certificate of acceptance which shall set out the port
 The agent of the country of destination shall inform the of shipment, date of acceptance and the nature and
 Community of this date and of the date for quantity of the goods accepted, together with any
 commencement of delivery as soon as he knows them, if comments on the quality of the goods. A copy of the
 possible 20 clear days in advance and in any case 10 certificate shall be sent to the Commission of the
 clear days before the date for commencement of delivery. European Communities.


type: caselaw

text:
 25.9.2004
 NL
 Publicatieblad van de Europese Unie
 C 239/23
 BESCHIKKING VAN HET GERECHT VAN EERSTE AANLEG
 van 27 mei 2004
 in zaak T-379/02, Antonio Di Andolfi tegen Commissie van de Europese Gemeenschappen (1)
 (Beroep tot nietigverklaring - Termijnen - Beroep tot schadevergoeding - Inleidend verzoekschrift - Vormvoorwaarde - Bevel aan instelling - Kennelijke niet-ontvankelijkheid)
 (2004/C 239/50)
 Procestaal: Italiaans
 In zaak T-379/02, Antonio Di Andolfi, wonende te Rome (Italië), vertegenwoordigd door S. Amato, advocaat, tegen Commissie van de Europese Gemeenschappen (gemachtigde: E. Montaguti, bijgestaan door A. Dal Ferro, advocaat, domicilie gekozen hebbende te Luxemburg), betreffende een verzoek tot nietigverklaring van de beschikking van de Commissie van 30 oktober 2001 houdende weigering om de in het kader van het „Joint Venture Programme” vastgelegde aanvullende niet-terugvorderbare financiële steun te betalen voor de oprichting van een gemengde Italiaans-Roemeense onderneming (JOP Facility 2 – Project in Romania with Phoenix European SRL – J2BROSEVEN) en tot vergoeding van de door verzoeker gestelde schade, heeft het Gerecht (Vierde kamer), samengesteld als volgt: H. Legal, kamerpresident, V. Tiili en M. Vilaras, rechters; griffier: H. Jung, op 27 mei 2004 een beschikking gegeven waarvan het dictum luidt als volgt:
 1)
 Het beroep wordt kennelijk niet-ontvankelijk verklaard.
 2)
 Verzoeker wordt verwezen in de kosten.
 (1) PB C 44 van 22.02.03.


text:
 7.3.2016
 HU
 Az Európai Unió Hivatalos Lapja
 C 90/5
 A Bayerischer Verwaltungsgerichtshof (Németország) által 2015. december 3-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Bund Naturschutz in Bayern e.V., Harald Wilde kontra Freistaat Bayern
 (C-645/15. sz. ügy)
 (2016/C 090/08)
 Az eljárás nyelve: német
 A kérdést előterjesztő bíróság
 Bayerischer Verwaltungsgerichtshof
 Az alapeljárás felei
 Felperesek: Bund Naturschutz in Bayern e.V., Harald Wilde
 Alperes: Freistaat Bayern
 Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
 1.
 Úgy kell-e értelmezni az egyes köz- és magánprojektek környezetre gyakorolt hatásainak vizsgálatáról szóló, 2011. december 13-i 2011/92/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (1) (a továbbiakban: KHV-irányelv) I. melléklete 7. pontjának c) alpontját, hogy a szabályozás hatálya meglévő, négy- vagy több sávos utak kiszélesítésére is kiterjed?
 2.
 Az első kérdésre adandó igenlő válasz esetén:
 Speciálisabb és ezért előnyben részesítendő-e a KHV-irányelv I. melléklete 7. pontjának c) alpontja a KHV-irányelv I. melléklete 7. pontjának b) alpontjához képest?
 3.
 Az első vagy második kérdésre adandó nemleges válasz esetén:
 Azt feltételezi-e a KHV-irányelv I. melléklete 7. pontjának b) alpontjában szereplő „gyorsforgalmi út” fogalma, hogy az érintett útszakasz esetében a nemzetközi forgalmú nagy utakról szóló európai megállapodás értelmében vett nemzetközi forgalmú nagy útról van szó?
 4.
 Az első, második vagy harmadik kérdésre adandó nemleges válasz esetén:
 Alkalmazandó-e a KHV-irányelv I. melléklete 7. pontjának b) alpontja szerinti „építés” fogalma olyan útkiszélesítésre, amelynek esetében nem változik lényegesen az út meglévő nyomvonala?
 5.
 A negyedik kérdésre adandó igenlő válasz esetén:
 Feltételez-e a KHV-irányelv I. melléklete 7. pontjának b) alpontjában szereplő „építés” fogalma valamilyen minimális hosszt az érintett útszakasz esetében? Igenlő válasz esetén e tekintetben egybefüggő útszakaszt kell-e alapul venni? Igenlő válasz esetén egybefüggő 2,6 kilométernél, illetve – amennyiben össze kell adni több nem egybefüggő útszakasz hosszát – összesen 4,4 kilométernél hosszabb-e a minimális hossz?
 6.
 Az ötödik kérdésre adandó nemleges válasz esetén:
 Alkalmazandó-e a KHV-irányelv I. melléklete 7. pontja b) alpontjának második fordulata (gyorsforgalmi utak építése) a nemzetközi forgalmú nagy utakról szóló európai megállapodás értelmében vett beépített területen belüli útkiszélesítési intézkedésre?
 (1) HL L 26., 1. o.


text:
 Avis juridique important
 |
 22002D0101
 2002/101/CE: Décision n° 6/2001 du Conseil d'association UE-Lettonie du 24 juillet 2001 établissant la contribution financière de la Lettonie pour sa participation aux programmes Socrates II et Jeunesse pendant les années 2001 à 2006
 Journal officiel n° L 038 du 08/02/2002 p. 0024 - 0025
 Décision no 6/2001 du Conseil d'association UE-Lettoniedu 24 juillet 2001établissant la contribution financière de la Lettonie pour sa participation aux programmes Socrates II et Jeunesse pendant les années 2001 à 2006(2002/101/CE)LE CONSEIL D'ASSOCIATION,vu l'accord européen établissant une association entre les Communautés européennes et leurs États membres, d'une part, et la République de Lettonie, d'autre part(1), et notamment son article 109,considérant ce qui suit:(1) La décision n° 2/2000 du 27 juillet 2000 du Conseil d'association UE-Lettonie(2) a adopté les conditions et modalités de participation de la République de Lettonie à la deuxième phase des programmes Leonardo da Vinci et Socrates et est applicable pour la durée de ces programmes.(2) La décision n° 5/2000 du 7 novembre 2000 du Conseil d'association UE-Lettonie(3) a adopté les conditions et modalités de participation de la République de Lettonie au programme Jeunesse et est applicable pour la durée de ce programme.(3) L'annexe II, point 2, de la décision n° 2/2000, et l'annexe II, point 1, de la décision n° 5/2000 disposent que la contribution financière devant être versée par la Lettonie au budget de l'Union européenne en vue de participer respectivement aux programmes Socrates II et Jeunesse pendant les années 2001 à 2006 sera décidée par le Conseil d'association dans le courant de l'année 2000,DÉCIDE:Article premierLa contribution financière devant être versée par la Lettonie au budget de l'Union européenne en vue de participer au programme Socrates II pour les années 2001 à 2006 est la suivante:>TABLE>Article 2La contribution financière devant être versée par la Lettonie au budget de l'Union européenne en vue de participer au programme Jeunesse pour les années 2001 à 2006 est la suivante:>TABLE>Article 3Le versement des fonds impartis au programme PHARE suit le calendrier suivant:- les enveloppes annuelles suivantes pour la contribution financière au programme Socrates II>TABLE>- les enveloppes annuelles suivantes pour la contribution financière au programme Jeunesse>TABLE>Le solde de la contribution de la Lettonie est couvert par le budget de l'État letton.Article 4La présente décision entre en vigueur le jour de son adoption par le Conseil d'association.Fait à Bruxelles, le 24 juillet 2001.Par le Conseil d'associationLe présidentI. Berzins(1) JO L 26 du 2.2.1998, p. 3.(2) JO L 236 du 20.9.2000, p. 22.(3) JO L 293 du 22.11.2000, p. 9.