text:
Parafilie (označované též jako sexuální deviace, aberace, odchylky či úchylky) je psychiatrické a sexuologické označení pro ty varianty konstitučních vlastností sexuality, které jsou v příslušné kultuře (zemi a době) považovány (obecně nebo rozhodujícími institucemi) za poruchu osobnosti (její motivační složky) nebo jejichž některé specifické projevy jsou považovány za poruchu chování nebo za neobvyklé (nenormální). Osoba s parafilií, je-li třeba ji takto nazývat, se označuje jako parafilik.
 Některé parafilie jsou charakterizovány specifickým nasměrováním erotického zájmu (jde o svého druhu sexuální orientace) na určitý typ osob, věcí nebo situací apod. Tyto parafilie se projevují zejména v citové rovině (tedy v negenitálních, takzvaných úvodních fázích erotické interakce), ale většinou jsou zachytitelné i specificky silnější genitální reakce na takové podněty.
 Jiné parafilie se vyznačují specifickou dynamikou sexuálně motivačního systému, například přeskakováním nebo naopak zvýšenou intenzitou některých fází erotické interakce, například přeskakováním fáze něžnosti a dvoření (patologická sexuální agresivita) nebo naopak zbytnění některých složek interakce (frotérství, sadomasochismus, exhibicionismus).
 Většina parafiliků se se svými erotickými touhami, fantaziemi či praktikami vyrovná bez porušení zákona, a to buď v ústraní, ve fantazii nebo s odpovídajícími partnery.
 Podle klasifikace MKN-10 i DSM-IV se považuje jakákoliv parafilie za poruchu pouze tehdy, pokud způsobuje svému nositeli distres a osobní či sociální problémy – tedy egosyntonní parafilik bez psychických a sociálních problémů nesplňuje kritéria parafilie jako poruchy; DSM k tomuto pojetí přešla od IV. vydání, tedy od roku 1994. Ray Blanchard navrhuje odlišit parafilie (které samy o sobě nenaplňují znaky psychiatrické poruchy) od parafilní poruchy, a konsensus na tomto rozlišení prohlásila i pracovní podskupina přípravy DSM-5 pro parafilie, vedená Blanchardem.
 Název
 Označení je uměle vytvořené z řeckých slov para (παρά = vedle) a filia (φιλία = láska, přátelství). Poprvé bylo zřejmě použito v anglickém překladu knihy Sexual Aberrations vídeňského psychoterapeuta Wilhelma Stekela v roce 1925. (Podle jiných zdrojů slovo navrhl Friedrich Krauss). Používali je i Sigmund Freud a sexuolog John Money, zpočátku (do 50. let) bylo užíváno jen v některých odborných textech. V roce 1980 termín pronikl i do amerického Diagnostického a statistického manuálu duševních poruch (DSM).
 V obdobném významu se užívá též termín sexuální aberace, který užíval rovněž Wilhelm Stekel. Mezinárodní klasifikace nemocí, poruch a stavů (MKN-10) nazývá příslušnou kapitolu F 65 „Poruchy sexuální preference“. V DSM jsou parafilie včleněny do kapitoly 302 spolu s dalšími poruchami týkajícími se sexuality. V minulosti se užívalo názvu sexuální deviace (aberace), ty zahrnovaly perverze (z latinského perverto = převracím, perversitas = zvrácenost), tedy sexuální projevy nevhodným způsobem, a některé inverze (lat. inversio = obrácení, převrácení), tedy projevy sexuality odpovídající opačnému pohlaví (transvestitismus, homosexualita apod.). Sociologií inspirovaným termínem sexuální deviace, vztahujícím se původně spíše k chování, byly odlišnosti sexuality v klasifikačních manuálech označeny od konce 60. let do začátku 80. let 20. století.
 Vývoj a konstruování souvisejících pojmů
 Sexuální úchylka (sexuální deviace) je sexuální chování vybočující ze společenských norem, druh sociální deviace; některé druhy takového chování mohou být i trestné. Přestože jde o pojem utvářený jako sociologický, v minulosti bylo označení užíváno jako psychiatricko-sexuologický termín pro některé společensky konfliktní typy a vlastnosti erotické reaktivity, dnes označované jako parafilie. Oficiálně byl termín zavedený do DSM (Diagnostický a statistický manuál) v roce 1968 (DSM-II) a později (zřejmě od roku 1980, vydání DSM-III) nahrazený pojmem parafilie.
 Slovo deviace je převzetím latinského slova deviatio (vysl. déviáció), které znamená úchylku, vybočení, a je odvozeno ze slova via (= cesta). Slovo obecně nemívá nutné dehonestující význam, například ve fyzikálních významech se používá spojení magnetická deviace, optická deviace, v sociologii existuje také pojem pozitivní deviace. Pod vlivem anglické podoby slova deviancy se někdy i v češtině používá podoba deviance.
 Metodologický problém spočívá v tom, že u většiny méně běžných parafilií vědecké metody neumožňují zjistit, nakolik je určité chování podmíněno vrozenými dispozicemi a zda tytéž dispozice se projevují i jinými, socializovanými a nestigmatizovanými projevy. Různé „parafilní“ rysy sexuálního a erotického cítění a prožívání jsou totiž v různé míře zastoupeny v podstatě v celé populaci, tedy bývají v různé míře i složkou psychiky osob považovaných za zdravé a normální. Psychiatrická klasifikace je úzce zaměřena na genitální aktivity a sociální restrikce a nezohledňuje emocionální, sociálně-psychologické a kulturní projevy související s erotickým založením. Konstruování jednotlivých pojmů a jejich zařazení nebo nezařazení mezi parafilie nebo úchylky je vysoce závislé na kulturních i historických podmínkách a osobních názorech (výrazně se v posledním století změnil postoj například k masturbaci, homosexualitě, nekoitálním genitálním aktivitám, kulturně se velmi liší normy týkající se tělesného dotýkání, vnímání těla a mezilidských vztahů atd.). Otázka zařazení jednotlivých položek i celé kapitoly do klasifikace psychických poruch je odborně sporná a je někdy vnímána jako klíčová i pro mocenskou regulaci chování nebo diskriminaci osob.
 Populární seznamy nejrůznějších sexuálních úchylek obsahují desítky i stovky označení pro nejrůznější způsoby a okolnosti genitálního uspokojování, k nimž lze kdykoliv jakýkoliv přidat – je například citován případ ženy, kterou vzrušovalo koupání ve Vltavě, ale nic jiného, ani žádná jiná řeka, na ni takto nepůsobilo. Většina z těchto označení nemá výraznější odbornou hodnotu a jejich smysl spočívá zejména v tom, že vypadají jako řecká a odborná. Neexistuje obecně uznávaná teorie, podle níž by bylo možno tuto pestrost uspokojivě vysvětlit nebo uspořádat. Někdejší rozdělení na deviace v objektu a deviace v aktivitě je nepříliš přínosné, protože většinu „úchylek“ do nich nelze jednoznačně zařadit.
 Poruchami, které jsou parafiliím blízké, ale nespadají mezi ně, jsou hypersexualita (nadbytek sexuální touhy nebo sexuálních aktivit) a hyposexualita (nedostatek nebo absence sexuální touhy nebo vzrušivosti). Přístup k jejich patologizaci se v psychiatrických klasifikacích vydání od vydání mění. DSM-IV obsahuje též diagnózu 302.79 Sexual Aversion Disorder (sexuální averze), avšak přípravná fáze DSM-5 počítá (2010) s jejím vypuštěním bez náhrady, resp. prodiskutování v rámci úzkostných (fóbických), obsedantně kompultivních, posttraumatických a disociativních poruch.
 Parafilie z klinického hlediska
 V sexuologickém nebo psychologickém významu jsou do pojmu parafilie někdy zahrnovány i sklony, které nejsou považovány za poruchu, ale pouze za neobvyklé. V klinickém, nozologickém, psychiatrickém významu se vztahuje pouze na případy, kdy odlišné založení naplňuje obecná kritéria zdravotní poruchy, tedy působí svému nositeli klinicky významný distres, narušení mezilidských vztahů nebo mu brání ve způsobu života, který je považován za normální. Samotný sociální konflikt (např. trestné nebo nepřijatelné chování) se však za zdravotní poruchu nepovažuje. Americký manuál uvádí jako diagnostické kritérium, že parafilní aktivita musí být po dobu nejméně šesti měsíců jediným způsobem sexuálního uspokojení a způsobovat významný distres nebo interpersonální obtíže.
 Statistické manuály (americký DSM-IV i mezinárodní MKN-10) jmenovitě rozlišují pouze několik parafilií, ostatní mohou být kódovány jako jiné, nespecifikované nebo mnohočetné poruchy sexuální preference.
 Fetišismus (MKN F 65.0, DSM 302.81): užívání neživých objektů (oděvy, obuv, guma, kůže atd.) jako podnětu pro sexuální vzrušení a uspokojení. V některých případech mohou sloužit ke zvýšení sexuálního vzrušení dosahovaného jinak obvyklým způsobem (například preference určitých druhů oděvu). (K fetišismu je někdy řazen i parcialismus, při němž sexuální aktivity nebo erotický vztah nejsou všestranně zaměřeny na celou bytost, ale jen na tělo nebo jeho část. Parciální zaměření na dospělé tělo nebo genitálie se však obvykle považují za normální.)
 Fetišistický transvestitismus (MKN F 65.1, DSM 302.3) nebo transvestitický fetišismus: nošení šatů opačného pohlaví převážně za účelem dosažení sexuálního vzrušení. Rozlišuje se od transsexuálního transvestitismu, kde účelem je ztotožňování se s rolí opačného pohlaví.
 Parafilní infantilismus, sexuální vzrušení ze sociálního postavení malého dítěte, neboli vzrušení ze hry na malé dítě.
 Exhibicionismus (MKN F 65.2, DSM 302.4): tendence ukazovat genitál nečekaně (zpravidla cizím) lidem bez záměru dalšího kontaktu.
 Voyerství (MKN F 65.3, DSM 302.82): tendence sledovat jiné osoby při sexuálním nebo intimním chování.
 Sadomasochismus (MKN F 65.5, DSM 302.83 a 302.84): upřednostňování sexuálních aktivit spojených s omezováním osobní svobody, působením bolesti nebo pokořováním. Sadomasochistické aktivity a situace mohou být i hrané a souhlasné. Jestliže osoba takové aktivity raději přijímá, jde o masochismus, jestliže je raději sama provádí, jde o sadismus. Od sadomasochismu se liší patologická sexuální agresivita i krutost nebo zloba, která nemá souvislost s erotismem. Za projevy sadomasochismu bývají považovány i mnohé ze sexuálních praktik, které bývají uváděny v různých populárních „seznamech úchylek“ (manipulace s exkrementy, škrcení, vkládání předmětů nebo bodání do genitálií nebo bradavek atd.
 Kandaulismus: ukazování nahé partnerky jiným mužům, případně sledování sexu své partnerky s jiným mužem.
 Frotérství (v MKN není samostatně uvedeno, DSM 302.89): tendence vyhledávat dotýkání nebo tření s nesouhlasícími osobami.
 Pedofilie (MKN F 65.4, DSM 302.2): erotické zaměření na děti, typicky prepubertálního a raně pubertálního věku.
 V „jiných poruchách“ jsou v MKN jako příklady zmíněny například reaktivita s erotickým rozměrem vůči zvířatům (zoofilie) a sexuální aktivity s mrtvými těly (nekrofilie). Zoofilii americká APA přehodnotila v důsledku výzkumu mezi vydáními DSM-III a DSM-IV.
 Česká sexuologie mezi parafilie řadí i patologickou sexuální agresivitu, zejména k rozlišení od sadismu. V MKN ani v DSM však zmíněna není. Za typické projevy bývá považována neschopnost eroticky se sblížit dvořením a něžnostmi, vzrušení je obvykle vyvoláváno překonáváním odporu.
 Pracovní verze připravované DSM-5 počítá s odlišením samotných parafilií (které by již za psychiatrické poruchy samy o sobě neměly být považovány) od parafilních poruch (t. j. parafilií v těch případech, kdy způsobují psychické nebo sociální problémy). Zároveň je navrhováno zařazení nové parafilie s názvem „Paraphilic Coercive Disorder“ (český překlad dosud není etablován, dalo by se přeložit jako parafilní násilnická či nátlaková porucha).
 Sexuální úchylky začaly být chápány jako zdravotní problém a jako vrozená dispozice teprve koncem 19. století, kdy největší odborný zájem byl věnován masturbaci a homosexualitě. Do té doby bylo sexuální chování vnímáno převážně v rovině morální, výchovné a trestně-právní. Ale i kontext jejich zařazení do psychiatrických klasifikací se od počátku velmi často a zásadně měnil. Emil Kraepelin roku 1883 uvádí homosexualitu mezi „stavy psychické oslabenosti“ vedle idiocie, kreténismu a slaboduchosti, později skupinu přejmenoval na „vývojové abnormality“, kolem roku 1894 přeřadil homosexualitu mezi psychopatické stavy (degenerační šílenství), kde spolu s duševním hermafroditismem tvořila jednotku „contrérní sexuální touhy“ a sousedícími nozologickými jednotkami byly konstituční neurastenie, kompulzivní šílenství a impulzivní šílenství. Diagnostický a statistický manuál duševních poruch (DSM, který vydává Americká psychiatrická asociace (APA), ve vydání DSM-I (1952) řadil homosexualitu mezi sociopatické poruchy, v DSM-II (1968) mezi sexuální deviace spolu s některými dalšími stavy, které dnes nazýváme parafiliemi. V roce 1973 Výbor APA pro nomenklaturu rozhodl o vyškrtnutí homosexuality z DSM. V DSM III (1980) byla ponechána pouze egodystonní homosexualita. Počínaje vydáním DSM-III-R (1987) není homosexualita jako porucha uváděna vůbec. V roce 1992 oproti předchozím vydáním nebyla homosexualita zařazena do nové, 10. revize Mezinárodní klasifikace nemocí a souvisejících zdravotních problémů (MKN-10), vydávané WHO v Ženevě. Britská vláda akceptovala tento posun v roce 1994 a Čínská psychiatrická asociace v roce 2001.
 Zařazení parafilií v klasifikacích je dlouhodobě předmětem kritiky, protože ačkoliv dispozice jsou většinou povahy organické, jejich konkrétní projevy i vznikající psychické a sociální problémy jsou podstatně sociokulturně podmíněny a nejsou se samotným založením podstatně spjaty.
 Teorie parafilií
 Biologická podstata odlišností sexuality včetně parafilií je velmi málo exaktně prozkoumaná. V hlavním proudu sexuologického a psychiatrického uvažování převládá názor, že některé základní rysy sexuality jsou pravděpodobně konstitučně spojeny se základem psychiky, pravděpodobně vycházejí z genetického základu, z nějž se zformují hormonálními mechanismy v raných fázích nitroděložního vývoje.
 Výrazná konstituční složka se zdá pravděpodobná u těchto rysů sexuality:
 pohlaví a věk preferovaných osob (androfilie, gynekofilie, homosexualita, heterosexualita, pedofilie, teleiofilie)
 základní podmínky sexuální vzrušivosti (něžnost versus násilí, sadomasochismus)
 dynamika erotických stavů – rychlost vývoje erotického vztahu, intenzita a doba trvání jednotlivých fází, případně jejich přeskakování (s tím souvisí patologická sexuální agresivita, schopnost navázat a udržet vztah, doba trvání zamilovanosti i partnerského vztahu atd.), schopnost nebo potřeba jednoho či více souběžných vztahů (monogamie, polygamie).
 Výraznou teorii ohledně DMS (dílčí motivační stavy) v rámci SMS (sexuální motivační systém) vytvořil tým českého sexuologa Kurta Freunda, který později působil v kanadské Ottawě, a Jaroslav Madlafousek. V odborných časopisech ji popularizuje zejména Aleš Kolářský z Psychiatrické léčebny Bohnice. Aleš Kolářský (zřejmě jde o prezentaci teorie Kurta Freunda), do značné míry inspirován i sexuologií Johna Money a obecnou teorií motivačních systémů Jaroslava Madlafouska, opustil klasické dělení podle pozorovatelných odchylek chování na sexuální deviace v objektu a sexuální deviace v aktivitě a rozlišil tři druhy (kategorie) sexuálních variací (A, B, C) podle typu odlišnosti SMS:
 A – obsahová odlišnost sexuálního motivačního systému, erotičnost podnětů obvykle neerotických; více méně odpovídá termínu Johna Moneyho „inclusion paraphilia“, vyjadřujícími, že do SMS je navíc „vloženo“ cosi, co je normě cizí; Kolářský dříve používal termín „deviace ve stimulaci“
 B – koordinační anomálie; zejména porucha navazování genitality na proceptivitu, tedy způsobilost ke genitálnímu kontaktu bez předchozího sblížení s ní, případně přenesení interakce na jinou osobu než tu, s níž bylo dosaženo předchozího motivačního stavu. Kolářský tuto kategorii ztotožňuje s Moneyho pojmem „displacement paraphilias“, což má znamenat, že určitý vzorec dvoření (some courtship pattern) je přemístěn na jiné místo v interakci
 C – chybění části sexuálního motivačního systému; taková porucha spočívá v tom, že mozek „nerozumí“ určitému typu erotických signálů od protějšku a proto na ně nedokáže obvyklým nevědomým způsobem reagovat. Neúplnost SMS se označuje též jako „psychosexuální infantilismus“ a má se projevovat například menší vybíravostí ve volbě protějšku i ve volbě sexuálního chování – může umožnit sexuální interakci i s osobou nevstřícnou a eroticky nenaladěnou, nehezkou, nedospělou, příbuznou, umožnit dotěrné chování atd. Z této kategorie se má rekrutovat i mnoho abuzérů dětí, kteří přitom nejsou pedofily. Tento typ poruchy SMS může být nejen vrozený, ale může vzniknou také jako projev senility, poranění mozku, postupující schizofrenní psychózy atd.
 U některých konkrétních praktik, jak dosahovat sexuálního vzrušení, se předpokládá možný větší vliv mechanismu vtištění, tedy zásadní vliv nějaké zkušenosti, a to buď přímý (tendence vyhledávat zážitky, osoby nebo předměty podobné situaci při nejvýraznějších sexuálních vzrušeních v dětství nebo raném dospívání) nebo nepřímý (většinou jde o nepotvrzené hypotetické konstrukce, jaké jsou typické pro některé psychoanalytiky). V minulosti byla předpokládána vývojová příčina i u homosexuality nebo pedofilie, což vedlo k mnoha hypotézám a praktikám, jak jejich vzniku zabránit. Dnes jsou z větší části tyto teorie ve vztahu k homosexualitě, pedofilii, sadomasochismu nebo patologické sexuální agresivitě považovány za překonané.
 Nelze opomenout ani náboženská pojetí obvyklá zejména u evangelikálních a letničních církví, podle nichž odlišnosti sexuality (tužeb, reakcí organismu) jsou projevem obecné narušenosti lidské podstaty vlivem dědičného hříchu a lze je překonat silou modlitby a vyznáním víry v Pána. Je faktem, že takový přístup může výrazně změnit způsob a kontext, v jakém člověk své dispozice vnímá a chápe, a tedy může problémy jak odstranit, tak i prohloubit. Problematičtější jsou pojetí, která odlišnost považují za projev osobní slabosti, zkaženosti a hříšnosti – takový přístup obvykle jen prohloubí pocity viny, komplex méněcennosti a sociální vyloučení.
 Léčba
 Třebaže se mnohdy mluví a píše o léčbě parafilií, nejde o léčbu v podobném smyslu, v jakém se tento pojem užívá například u infekčních chorob. V dnešní době si psychiatři a sexuologové převážně nekladou za cíl vyléčit parafilii a změnit zaměření sexuality na standardní, ale naučit parafilika se svou odlišností žít. Většina metod léčby parafilií, od psychoterapeutických metod až po farmakologické tlumení, hormonální léčbu, kastrace či stereotaktické operace, byla v minulosti užívána při léčbě homosexuality, která až do 70. až 90. let dvacátého století byla nejznámější sexuální deviací. Teoretická opodstatněnost metod a jejich úspěšnost a léčebné cíle jsou v případě léčby parafilií srovnatelná s někdejší léčbou homosexuality, rozdíl je v dnešní době především ve společenském hodnocení oprávněnosti či nutnosti léčby.
 Psychoterapeutické metody mají v dnešní době za cíl spíše výchovu, tedy učení se způsobům, jak se svou sexualitou žít, nežli její skutečnou změnu. Některé metody i cíle léčby jsou vzájemně protikladné a některé mohou být kontraproduktivní nebo škodlivé.
 Metody mohou být založeny například na těchto principech:
 normalizace, potlačování parafilního chování a tužeb, nácvik „normálního“ chování, nácvik vyhýbání se rizikovým situacím. K tomuto účelu byly či jsou typicky užívány různé behaviorální metody (desenzibilace, skrytá senzitizace, zástupná senzitivace, averzivní terapie, terapie studem, podmiňování fantazie při masturbaci, metoda přesycení), ale často jsou k tomuto cíli užívány i kognitivní, někdy i psychodynamické či psychoanalytické metody. Tento přístup byl spojen především s již překonanou představou o vyléčitelnosti sexuálních deviací, ale užívá se i k potlačování projevů dispozic chápaných dnes jako vrozené a neměnné.
 kanalizace, hledání náhradních způsobů neškodné realizace tužeb a uvolnění sexuálního napětí, např. masturbace, náhradní sexuální aktivity s nepreferovanou osobou, souhlasné hrané násilí atd.
 socializace, uspokojivé uplatnění tužeb a schopností ve společensky prospěšných nebo tolerovaných vztazích a aktivitách, například v emocionálních vztazích s dětmi v rámci rodičovství nebo pedagogické, zájmové či tvůrčí činnosti, uplatnění netradičních sexuálních praktik v rámci manželského či partnerského vztahu atd.
 sebepřijetí, podpora sebevědomí a asertivity, cílem terapie může být buď přijetí svých pocitů a tužeb se vším všudy, smíření se s nimi (to nemusí znamenat realizaci v praxi), nebo naopak záměrná disociace, distancování se od parafilie („nejsem v první řadě pedofil, ale skvělý pracovník, kamarád, otec, nadaný umělec atd., který mimochodem má nemoc jménem pedofilie“). Mnohdy základní problém není v asociálních tužbách či potřebách parafilika, ale v předsudcích nebo nenávisti okolí. Nemožnost sdílet své pocity a sociální vyloučení působí u některých parafiliků podobné následky, jaké mívá sexuální zneužití, tedy posttraumatickou stresovou poruchu nezřídka protrahovanou v trvalou změnu osobnosti obdobnou následkům zážitku katastrofické události.
 reinterpretace – spočívá v tom, že své cítění a situaci člověk začne chápat v jiných pojmech a kontextech, což může zásadně ovlivnit chování anebo vyvolat dojem, že je člověk „vyléčen“. Takové výsledky jsou popisovány například slovy: „Neurotický pacient s pseudohomosexualitou se po operaci rozhodl nebýt homosexuálem“ a odborníci se obvykle k podobným zprávám o úspěšné léčbě staví skepticky. Jednou z forem reinterpretace je i tzv. získávání náhledu – tento termín pochází z léčby psychóz, kde znamená obnovit reálné vnímání, odlišení halucinací a bludů. V případě léčby parafilií obvyklé znamená, že pacient je indoktrinován oficiálně správným pohledem na svou odlišnost. Jiným způsobem reinterpretace může být přijetí diskursu (pojetí) některé skupiny (aktivistické, svépomocné, náboženské, internetové, odborné apod.), která se vůči oficiálnímu nebo obecnému názoru vymezuje, nebo přijetím hlediska jiné kultury, nebo může člověk ke svébytné interpretaci dojít sám. Změna pojetí se může týkat jak postoje ke konkrétním projevům parafilie (jejich zavržení nebo naopak akceptace), tak představ o příčinách, smyslu či souvislostech parafilie a jejích projevů.
 Farmakologické a chirurgické metody (útlum sexuálního puzení, kastrace, v minulosti též pokusy o hormonální změnu orientace) jsou předmětem odborných sporů. Mají nanejvýš pomocný účinek na snížení sexuální touhy, avšak parafilii samu o sobě ani postoje a návyky pacienta přímo nezmění.
 Metody mozkové chirurgie, k nimž někteří neurochirurgové vzhlíželi v 60. a 70. letech 20. století (první provedl roku 1962 Roader, v Německu bylo v letech 1962–1979 operováno 75 pacientů) spočívají v cíleném poškození domněle příslušné části mozku a nejsou dostatečně teoreticky zdůvodněné, úspěšné vyvinuté ani osvědčené. Již několik desítek let se všeobecně neprovádějí.
 V roce 2019 vznikl v České republice v rámci Laboratoře evoluční sexuologie a psychopatologie Národního ústavu duševního zdraví projekt Parafilik, který se zaměřuje na lidi s parafiliemi a nabízí jim pomoc. Jedním z hesel projektu je: „Nemůžete za své pocity, můžete za své činy.“ V rámci projektu funguje od 27. února 2020 anonymní webová poradna pro všechny, kteří mají pocit, že by jejich sexualita mohla mít úskalí pro ně samotné či pro lidi v jejich okolí. Od 1. 12. 2020 také projekt Parafilik nabízí bezplatné a anonymní terapie pro všechny, kdo parafiliemi trpí, a jejich blízké. Pomoc je dostupná na stránce parafilik.cz
 Socializované projevy parafilií
 Nozologické klasifikace se omezují na popis genitálních praktik a patologických a konfliktních aspektů a případů, nezaměřují se na popis jevů v jejich podstatě a komplexnosti, na jejich projevy v emocionální, vztahové či estetické rovině. V této souvislosti bývá například zmiňováno, že hluboké emocionální vztahy ke zvířatům jsou do naší kultury široce integrovány nebo že velká většina významných autorů uměleckých děl o dětech nebo pro děti i nejvýznamnější zakladatelé hnutí a spolků věnujících se dětem byli z psychologického hlediska pedofily. Rovněž v okruhu nejzapálenějších hasičů bychom nalezli zřejmě podobné psychologické rysy jako u sexuálních pyrofilů a mezi hrobníky a pracovníky pohřebních služeb nekrofilně disponované jedince, aniž by to nutně muselo znamenat, že překračují morální nebo právní normy.
 Někteří odborníci inspirovaní freudismem nazývají takové negenitální erotické projevy sublimací, tedy jakýmsi druhotným, přeneseným, proměněným, doslova „povýšeným“ projevem sexuality. V jiných teoriích je emocionální a vztahový aspekt erotiky a sexuality považován za plnohodnotný a základní a je dáván do kontextu s citovým přilnutím a emoční hloubkou v přátelských vztazích, vztazích mezi rodičem a dítětem a podobně. Tuto souvislost zmiňuje i Freud, byť jen jednostranně.
 Parafilie ve vztahu k veřejné moci
 V evropském právním systému je pevně zakořeněna zásada, že člověk nemůže být souzen ani trestán za své city nebo tužby. Samotné parafilie nejsou předmětem právní úpravy. Regulace chování by tedy měla platit pro všechny stejně bez ohledu na to, zda je u nich diagnostikována nějaká parafilie.
 V některých případech je parafilie považována za polehčující nebo odpovědnosti zprošťující okolnost, pokud se pojme jako nutkání, kterému pachatel nebyl schopen vzdorovat (snížená příčetnost nebo nepříčetnost). Skutečnou příčinou nepříčetnosti však zpravidla nebývá sama parafilie, ale psychická disociace, rozštěp vůle vzniklý nepřijetím, potlačováním nebo nevnímáním svého cítění, která způsobuje, že člověk není schopen své chování socializovat, reflektovat a ovládat. V takovém případě je osobní omezení svobody vězeňským systémem nahrazeno detencí nebo intervencí zdravotnického systému. Rovněž by bylo možné parafilii nebo neschopnost její socializace klasifikovat jako „tíživé osobní poměry, které si sám nezpůsobil“, což je rovněž polehčující okolnost, která však nezbavuje pachatele svéprávnosti.
 V mnoha policejních a soudních případech (nemluvě o mediálních honech) však lze doložit tendenci mocenských orgánů stíhat někoho nikoliv za čin samotný nebo újmu, kterou způsobil, ale z přesvědčení, že všichni úchylové jsou nebezpeční a je třeba je zavřít do věznice nebo do léčebny i tehdy, pokud nikomu neublížili nebo v případech, kdy vyšetřování a stíhání způsobí mnohonásobně větší škodu než samotný stíhaný čin. V některých případech je za důkaz sexuální motivace považován například výskyt erekce v běžné situaci, ačkoliv právní nebo morální pojem úmyslnosti nelze s biologickým pojmem motivace ztotožnit. Zejména pokud znalec konstatuje pedofilní zaměření, bývá v praxi tímto tvrzením nahrazeno chybějící skutkové dokazování anebo je za trestný čin považováno totéž jednání, které by jinak stěží mohlo být takto kvalifikováno.
 V 19. století zákon chránil nejen zájmy „obětí“ případných činů, ale v nemenší míře i teoretický konstrukt „lidské důstojnosti“, který se jevil být poškozován i aktivitami, kterými se žádná přímo zúčastněná osoba poškozena cítit nemusela. Ve 20. století a zejména po druhé světové válce postupně převažuje pojetí státu a práva založeného na úctě k individuální lidské svobodě, což se projevuje i v dekriminalizaci některých způsobů sexuálního chování, například soulože mezi osobami téhož pohlaví.
 S parafiliemi bývají spojována právní omezení, která zakazují nebo označují za trestné výrobu, šíření nebo i držení některých druhů pornografických děl. Diskutabilní je například trestnost výroby a šíření pornografických filmů nebo fotografií vytvořených se souhlasem zobrazovaných osob (herců) a zobrazujících násilí, předmětem ústavně-právních sporů je také vytváření a šíření „virtuální pornografie“, tedy literární, kreslené nebo animované bez účasti živých předloh. Otázkou také je, zda zákaz držení a nekomerčního šíření některých děl není jednak právně neodůvodněný, jednak kontraproduktivní (jsou-li takové materiály široce volně dostupné, jejich výroba pak není výdělečná). Spory existují i ohledně „normální“ pornografie, kterou část společnosti považuje za patologický jev.
 Do konfliktu se státní mocí se může dostat i ten, kdo své voyerské, exhibicionistické, frotérské, sadomasochistické, fetišistické, pedofilní, zoofilní, nekrofilní nebo jiné tendence projevuje způsobem, který narušuje veřejný pořádek, osobní svobodu, majetková práva, veřejnou mravnost, práva zvířat nebo podobné hodnoty. Do konfliktu s nimi se však může za podobných podmínek dostat i neparafilní („normální“) člověk.
 Reference
 Literatura
 Aleš Kolářský: Jak porozumět sexuálním deviacím : Teoretická východiska sexodiagnostiky – cesta k tvorbě náhledu a k realizaci sexuality v mezích zákona, Galen, Praha, 2008,
 Související články
 Sexuální orientace
 Sexuální praktiky
 Incest
 Externí odkazy
 Duševní poruchy
 Sexuální chování
 Etika


type: wikipedia

text:
The 2014 European Junior Curling Challenge was held from January 3 to 8 at the Kisakallio Sports Institute in Lohja, Finland. Nations in the Europe zone that have not already qualified for the World Junior Curling Championships participated in the curling challenge. The top finishers of each tournament will advance to the 2014 World Junior Curling Championships in Flims, Switzerland.
 Men
 Teams
 Round Robin Standings
 Final Round Robin Standings
 Round Robin Results
 All draw times are listed in Eastern European Time (UTC+2).
 Group A
 Draw 1
 Friday, January 3, 18:30
 Draw 3
 Saturday, January 4, 12:30
 Draw 5
 Saturday, January 4, 19:30
 Draw 7
 Sunday, January 5, 12:45
 Draw 8
 Sunday, January 5, 16:00
 Draw 10
 Monday, January 6, 9:00
 Draw 12
 Monday, January 6, 16:00
 Draw 14
 Tuesday, January 7, 9:00
 Draw 15
 Tuesday, January 7, 12:30
 Group B
 Draw 2
 Saturday, January 4, 9:00
 Draw 4
 Saturday, January 4, 16:00
 Draw 6
 Sunday, January 5, 9:00
 Draw 9
 Sunday, January 5, 19:30
 Draw 11
 Monday, January 6, 12:30
 Draw 13
 Monday, January 6, 19:30
 Draw 15
 Tuesday, January 7, 12:30
 Playoffs
 Quarterfinals
 Tuesday, January 7, 19:30
 Semifinals
 Wednesday, January 8, 10:00
 Bronze Medal Game
 Wednesday, January 8, 14:30
 Gold Medal Game
 Wednesday, January 8, 14:30
 Women
 Teams
 Round Robin Standings
 Final Round Robin Standings
 Round Robin Results
 All draw times are listed in Eastern European Time (UTC+2).
 Group A
 Draw 1
 Friday, January 3, 18:30
 Draw 2
 Saturday, January 4, 9:00
 Draw 4
 Saturday, January 4, 16:00
 Draw 5
 Saturday, January 4, 19:30
 Draw 7
 Sunday, January 5, 12:45’’
 Draw 9Sunday, January 5, 19:30Draw 10Monday, January 6, 9:00Draw 12Monday, January 6, 16:00Draw 14Tuesday, January 7, 9:00Group B
 Draw 1Friday, January 3, 18:30Draw 2Saturday, January 4, 9:00Draw 3Saturday, January 4, 12:30Win by forfeit
 Draw 5Saturday, January 4, 19:30Draw 6Sunday, January 5, 9:00Draw 8Sunday, January 5, 16:00Draw 10Monday, January 6, 9:00Draw 11Monday, January 6, 12:30Draw 13Monday, January 6, 19:30Draw 14Tuesday, January 7, 9:00Playoffs
 QuarterfinalsTuesday, January 7, 16:00SemifinalsWednesday, January 8, 10:00Bronze Medal GameWednesday, January 8, 14:30Gold Medal GameWednesday, January 8, 14:30''
 References
 External links
 European Junior Curling Challenge 2014
 2014 in curling
 Lohja
 2014 in Finnish sport
 International curling competitions hosted by Finland
 2014


type: contracts

jurisdiction: EU

text:
 22.6.2017
 MT
 Il-Ġurnal Uffiċjali tal-Unjoni Ewropea
 L 161/33
 DEĊIŻJONI TAL-KUMITAT KONĠUNT TAŻ-ŻEE
 Nru 253/2015
 tat-30 ta' Ottubru 2015
 li temenda l-Anness II (Regolamenti tekniċi, standards, ittestjar u ċertifikazzjoni) tal-Ftehim ŻEE [2017/1042]
 IL-KUMITAT KONĠUNT TAŻ-ŻEE,
 Wara li kkunsidra l-Ftehim dwar iż-Żona Ekonomika Ewropea (“il-Ftehim ŻEE”), u b'mod partikolari l-Artikolu 98 tiegħu,
 Billi:
 (1)
 Ir-Regolament ta' Implimentazzjoni tal-Kummissjoni (UE) Nru 1277/2014 tal-1 ta' Diċembru 2014 li jemenda r-Regolament (UE) Nru 37/2010 fir-rigward tas-sustanza “lażaloċid” (1) għandu jiddaħħal fil-Ftehim ŻEE.
 (2)
 Ir-Regolament ta' Implimentazzjoni tal-Kummissjoni (UE) Nru 1359/2014 tat-18 ta' Diċembru 2014 li jemenda l-Anness tar-Regolament (UE) Nru 37/2010, fir-rigward tas-sustanza tulatromiċina (2) għandu jiddaħħal fil-Ftehim ŻEE.
 (3)
 Ir-Regolament ta' Implimentazzjoni tal-Kummissjoni (UE) Nru 1390/2014 tad-19 ta' Diċembru 2014 li jemenda l-Anness tar-Regolament (UE) Nru 37/2010, fir-rigward tas-sustanza “eprinomektina” (3) għandu jiddaħħal fil-Ftehim ŻEE.
 (4)
 Għalhekk, l-Anness II tal-Ftehim ŻEE għandu jiġi emendat skont dan,
 ADOTTA DIN ID-DEĊIŻJONI:
 Artikolu 1
 L-inċiżi li ġejjin jiżdiedu fil-punt 13 (ir-Regolament tal-Kummissjoni (KE) Nru 37/2010) tal-Kapitolu XIII tal-Anness II tal-Ftehim ŻEE:
 “—
 32014 R 1277: Ir-Regolament ta' Implimentazzjoni tal-Kummissjoni (UE) Nru 1277/2014 tal-1 ta' Diċembru 2014 (ĠU L 346, 2.12.2014, p. 23),
 —
 32014 R 1359: Ir-Regolament ta' Implimentazzjoni tal-Kummissjoni (UE) Nru 1359/2014 tat-18 ta' Diċembru 2014 (ĠU L 365, 19.12.2014, p. 103),
 —
 32014 R 1390: Ir-Regolament ta' Implimentazzjoni tal-Kummissjoni (UE) Nru 1390/2014 tad-19 ta' Diċembru 2014 (ĠU L 369, 24.12.2014, p. 65).”
 Artikolu 2
 It-testi tar-Regolamenti (UE) Nru 1277/2014, (UE) Nru 1359/2014 u (UE) Nru 1390/2014 fil-lingwa Iżlandiża u dik Norveġiża, li jiġu ppubblikati fis-Suppliment taż-ŻEE ta' Il-Ġurnal Uffiċjali tal-Unjoni Ewropea, għandhom ikunu awtentiċi.
 Artikolu 3
 Din id-Deċiżjoni tidħol fis-seħħ fl-1 ta' Novembru 2015, bil-kundizzjoni li jkunu saru n-notifiki kollha skont l-Artikolu 103(1) tal-Ftehim ŻEE (*1).
 Artikolu 4
 Din id-Deċiżjoni tiġi ppubblikata fit-Taqsima taż-ŻEE u fis-Suppliment taż-ŻEE ta' Il-Ġurnal Uffiċjali tal-Unjoni Ewropea.
 Magħmul fi Brussell, it-30 ta' Ottubru 2015.
 Għall-Kumitat Konġunt taż-ŻEE
 Il-President
 Oda SLETNES
 (1) ĠU L 346, 2.12.2014, p. 23.
 (2) ĠU L 365, 19.12.2014, p. 103.
 (3) ĠU L 369, 24.12.2014, p. 65.
 (*1) L-ebda rekwiżiti kostituzzjonali ma huma indikati.


text:
Individualismi (< lat. individuum ‘yksilö’) on yksilöitä yhteisön sijasta arvostava maailmankatsomus, joka tunnustaa yksilön itsemääräämisoikeuden ja maksimaalisesti rajoittamattomat oikeudet yhteiskunnassa. Maailma hahmotetaan yksilökeskeisesti, ja yksilön itsekkyyttä puolustetaan. Kollektiivinen säätely torjutaan, sillä itsekkyyden katsotaan johtavan vapailla markkinoilla myös yhteisen edun toteutumiseen.
 Individualistin mukaan kaikki arvot ovat ihmiskeskeisiä ja kaikki yksilöt moraalisesti samanarvoisia. Individualismissa korostetaan itseluottamusta, yksityisyyttä ja keskinäistä kunnioitusta. Individualismi vastustaa auktoriteettia ja kaikenlaista yksilön kontrolloimista, etenkin valtion harjoittamaa. Individualistin mielestä normaalin aikuisen ihmisen etuja palvelee parhaiten se, että hänelle annetaan täydellinen vapaus ja vastuu omien tavoitteidensa ja keinojensa valinnassa. Valtion pitäisi puuttua yksilöiden elämään mahdollisimman vähän ja keskittyä lähinnä vain lain ja järjestyksen ylläpitoon, ihmisten toistensa asioihin sekaantumisen estämiseen, sekä vapaaehtoisten sopimusten valvomiseen. Omaisuutta tulisi saada hankkia, hallita ja luovuttaa mahdollisimman vapaasti.
 Individualismi on varhaisen liberalismin ja uuden ajan humanismin perussuuntaus. Aatteen kehittäjiä olivat Adam Smith ja Jeremy Bentham, ja Alexis de Tocqueville yhdisti sen erityisesti Yhdysvaltoihin. Individualismi menetti 1900-luvun alussa asemiaan suurten yhteiskunnallisten organisaatioiden synnyn sekä individualismin vastaisten poliittisen ideologioiden kuten kommunismin ja fasismin nousun myötä. Kun fasismi ja kommunismi olivat romahtaneet 1900-luvun loppuun mennessä, individualismi koki uuden nousun.
 Katso myös
 Libertarismi
 Yksilönvapaus
 Lähteet
 Filosofiset opit
 Seulonnan keskeiset artikkelit


text:
 |
 22010A1109(03)
 Zusatzprotokoll zum Abkommen zwischen der Europäischen Wirtschaftsgemeinschaft und der Republik Island
 Amtsblatt Nr. L 291 vom 09/11/2010 S. 14 - 17
 Zusatzprotokollzum Abkommen zwischen der Europäischen Wirtschaftsgemeinschaft und der Republik IslandDIE EUROPÄISCHE UNIONundISLAND —GESTÜTZT auf das am 22. Juli 1972 unterzeichnete Abkommen zwischen der Europäischen Wirtschaftsgemeinschaft und der Republik Island und die geltende Regelung für den Handel mit Fisch und Fischereierzeugnissen zwischen Island und der Gemeinschaft,GESTÜTZT auf das Zusatzprotokoll zum Abkommen zwischen der Europäischen Wirtschaftsgemeinschaft und der Republik Island aus Anlass des Beitritts der Tschechischen Republik, der Republik Estland, der Republik Zypern, der Republik Lettland, der Republik Litauen, der Republik Ungarn, der Republik Malta, der Republik Polen, der Republik Slowenien und der Slowakischen Republik zur Europäischen Union, insbesondere auf Artikel 2,GESTÜTZT auf das Zusatzprotokoll zum Abkommen zwischen der Europäischen Wirtschaftsgemeinschaft und der Republik Island aus Anlass des Beitritts der Republik Bulgarien und Rumäniens zur Europäischen Union, insbesondere auf Artikel 2 —HABEN BESCHLOSSEN, DIESES PROTOKOLL ZU SCHLIESSEN:Artikel 1Die Sonderbestimmungen, die für die Einfuhr bestimmter Fische und Fischereierzeugnisse mit Ursprung in Island in die Europäische Union gelten, sind in diesem Protokoll und seinem Anhang festgelegt.Die jährlichen zollfreien Kontingente sind im Anhang dieses Protokolls aufgeführt. Diese zollfreien Kontingente gelten vom 1. Mai 2009 bis zum 30. April 2014. Die Höhe der Kontingente wird am Ende dieses Zeitraums unter Berücksichtigung aller relevanten Interessen überprüft.Artikel 2Das Volumen der zollfreien Kontingente für den ersten Zwölfmonatszeitraum 1. Mai 2009 bis 30. April 2010 wird auf den Zeitraum 1. Mai 2010 bis 30. April 2011 übertragen.Sollte das Volumen der zollfreien Kontingente für den Kontingentszeitraum 1. Mai 2010 bis 30. April 2011 nicht voll ausgeschöpft werden, so wird das verbleibende Volumen auf den Kontingentszeitraum 1. Mai 2011 bis 30. April 2012 übertragen. Dabei werden Ziehungen auf diese vom 1. Mai 2010 bis 30. April 2011 geltenden Kontingente am zweiten Arbeitstag der Kommission nach dem 1. September 2011 beendet. Am folgenden Arbeitstag wird die ungenutzte Restmenge dieses Kontingents im Rahmen des entsprechenden vom 1. Mai 2011 bis 30. April 2012 geltenden Kontingents zur Verfügung gestellt. Ab diesem Tag sind keine rückwirkenden Ziehungen und keine Rückübertragungen auf die speziellen Kontingente für den Zeitraum 1. Mai 2010 bis 30. April 2011 mehr möglich.Artikel 3Dieses Protokoll wird von den Vertragsparteien nach ihren eigenen Verfahren ratifiziert oder genehmigt. Die Ratifikations- bzw. Genehmigungsurkunden werden beim Generalsekretariat des Rates der Europäischen Union hinterlegt.Es tritt am ersten Tag des zweiten Monats nach dem Tag in Kraft, an dem die letzte Ratifikations- oder Genehmigungsurkunde hinterlegt wurde.Bis zum Abschluss der in Absatz 1 und 2 genannten Verfahren wird dieses Protokoll ab dem ersten Tag des dritten Monats nach Hinterlegung der letzten entsprechenden Notifikation vorläufig angewandt.Artikel 4Dieses Protokoll ist in einer Urschrift in bulgarischer, dänischer, deutscher, englischer, estnischer, finnischer, französischer, griechischer, italienischer, lettischer, litauischer, maltesischer, niederländischer, polnischer, portugiesischer, rumänischer, schwedischer, slowakischer, slowenischer, spanischer, tschechischer, ungarischer und norwegischer Sprache abgefasst, wobei jeder Wortlaut gleichermaßen verbindlich ist, und wird beim Generalsekretariat des Rates der Europäischen Union hinterlegt; dieses übermittelt jeder Vertragspartei eine beglaubigte Abschrift.Съставено в Брюксел на двадесет и осми юли две хиляди и десета година.Hecho en Bruselas, el veintiocho de julio de dos mil diez.V Bruselu dne 28. července 2010.Udfærdiget i Bruxelles, den 28. juli 2010.Geschehen zu Brüssel am 28. Juli 2010.Brüsselis kahe tuhande kümnenda aasta juulikuu kahekümne kaheksandal päeval'Εγινε στις Βρυξέλλες, στις 28 Iουλίου 2010.Done at Brussels on the twenty-eighth day of July in the year two thousand and ten.Fait à Bruxelles, le vingt-huit juillet deux mil dix.Fatto a Bruxelles, addì ventotto luglio duemiladieci.Briselē, 2010. gada 28. jūlijāPriimta Briuselyje 2010 m. liepos 28 d.Kelt Brüsszelben, a kétezer-tizedik év július havának huszonnyolcadik napján.Magħmul fi Brussell, it- 28 ta’ Lulju 2010.Gedaan te Brussel, 28 juli 2010.Sporządzono w Brukseli dnia 28 lipca 2010 r.Feito em Bruxelas, em vinte e oito de Julho de dois mil e dez.Întocmit la Bruxelles, 28 iulie 2010.V Bruseli dvadsiateho ôsmeho júla dvetisícdesať.V Bruslju, 28. julija 2010Tehty Brysselissä kahdentenakymmenentenäkahdeksantena päivänä heinäkuuta vuonna kaksituhattakymmenen.Som skedde i Bryssel den tjugoåttonde juli tjugohundratio.Gert i Brussel, 28. juli 2010.За Европейския съюзPor la Unión EuropeaZa Evropskou uniiFor Den Europæiske UnionFür die Europäische UnionEuroopa Liidu nimelΓια την Ευρωπαϊκή ΈνωσηFor the European UnionPour l'Union européennePer l'Unione europeaEiropas Savienības vārdā –Europos Sąjungos varduAz Európai Unió részérőlGħall-Unjoni EwropeaVoor de Europese UnieW imieniu Unii EuropejskiejPela União EuropeiaPentru Uniunea EuropeanăZa Európsku úniuZa Evropsko unijoEuroopan unionin puolestaFör Europeiska unionen+++++ TIFF +++++Fyrir Ísland+++++ TIFF +++++--------------------------------------------------ANHANGSONDERBESTIMMUNGEN NACH ARTIKEL 1 DES PROTOKOLLSDie Europäische Union eröffnet zusätzlich zu den bestehenden Zollkontingenten folgende jährliche zollfreie Kontingente für Erzeugnisse mit Ursprung in Island:KN-Code | Warenbezeichnung | Volumen des jährlichen Zollkontingents (1.5.-30.4.) in Nettogewicht, soweit nicht anders angegeben |03035100 | Heringe der Arten Clupea harengus oder Clupea pallasii, gefroren, ausgenommen Fischlebern, Fischrogen und Fischmilch [1] | 950 Tonnen |03061930 | Gefrorene Kaisergranate (Nephrops norvegicus) | 520 Tonnen |03041935 | Filets von Rotbarsch, Goldbarsch oder Tiefenbarsch (Sebastes-Arten), frisch oder gekühlt | 750 Tonnen |[1] Das Zollkontingent kann nicht für Waren in Anspruch genommen werden, die im Zeitraum vom 15. Februar bis zum 15. Juni zur Überführung in den zollrechtlich freien Verkehr angemeldet werden.--------------------------------------------------


text:
 31.1.2009
 LV
 Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
 L 29/55
 EK UN ŠVEICES APVIENOTĀS KOMITEJAS LĒMUMS Nr. 1/2009
 (2009. gada 14. janvāris),
 ar ko aizstāj 2. protokola III tabulu un IV tabulas b) punktu
 (2009/84/EK)
 APVIENOTĀ KOMITEJA,
 ņemot vērā 1972. gada 22. jūlijā Briselē parakstīto Nolīgumu starp Eiropas Ekonomikas Kopienu, no vienas puses, un Šveices Konfederāciju, no otras puses, turpmāk tekstā “Nolīgums”, kurā grozījumi izdarīti ar 2004. gada 26. oktobrī Luksemburgā parakstīto Nolīgumu starp Eiropas Kopienu un Šveices Konfederāciju, ar ko groza Nolīgumu par noteikumiem, kas piemērojami apstrādātiem lauksaimniecības produktiem, un tā 2. protokolu, un jo īpaši tā 7. pantu,
 tā kā:
 (1)
 Nolīguma 2. protokola īstenošanas nolūkā iekšējās salīdzināmās cenas līgumslēdzējām pusēm nosaka Apvienotā komiteja.
 (2)
 Līgumslēdzēju pušu vietējos tirgos ir mainījušās faktiskās cenas izejvielām, kam piemēro cenu kompensācijas pasākumus.
 (3)
 Tādēļ ir attiecīgi jāprecizē 2. protokola III tabulā un IV tabulas b) punktā minētās salīdzināmās cenas un daudzumi.
 (4)
 Gaidāms, ka tirgus nestabilitāte saglabāsies, tāpēc puses reizi divos mēnešos apmainīsies ar informāciju par cenu vietējā tirgū un, ja atklāsies būtiskas cenu atšķirības, iespējams, ka šis lēmums tiks grozīts,
 IR NOLĒMUSI ŠĀDI.
 1. pants
 Nolīguma 2. protokola III tabulu un IV tabulas b) punktu aizstāj ar tabulām šā lēmuma I pielikumā un II pielikumā.
 2. pants
 Šis lēmums stājas spēkā nākamajā dienā pēc tā publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
 Briselē, 2009. gada 14. janvārī
 Apvienotās komitejas vārdā —
 priekšsēdētājs
 Alan SEATTER
 I PIELIKUMS
 “III TABULA
 EK un Šveices vietējā tirgus salīdzināmās cenas
 Lauksaimniecības izejvielas
 Šveices vietējā tirgus salīdzināmā cena
 (CHF par 100 kg neto)
 EK vietējā tirgus salīdzināmā cena
 (CHF par 100 kg neto)
 4. panta 1. punkts
 Piemēro Šveice.
 Šveices/EK salīdzināmās cenas starpība
 (CHF par 100 kg neto)
 3. panta 3. punkts
 Piemēro EK.
 Šveices/EK salīdzināmās cenas starpība
 (EUR par 100 kg neto)
 Parastie kvieši
 59,11
 25,74
 33,35
 0,00
 Cietie kvieši
 52,93
 51,73
 1,20
 0,00
 Rudzi
 53,63
 21,70
 31,95
 0,00
 Mieži
 27,21
 27,21
 —
 —
 Kukurūza
 23,31
 23,31
 —
 —
 Parasto kviešu milti
 111,26
 46,02
 65,25
 0,00
 Pilnpiena pulveris
 678,50
 386,70
 291,80
 0,00
 Vājpiena pulveris
 555,19
 321,37
 233,80
 0,00
 Sviests
 1 005,04
 397,76
 607,30
 0,00
 Baltais cukurs
 —
 —
 —
 —
 Olas (1)
 212,80
 174,80
 38,00
 0,00
 Svaigi kartupeļi
 42,00
 23,80
 18,20
 0,00
 Augu tauki (2)
 381,00
 160,00
 221,00
 0,00
 (1) Cenas iegūtas, cenu putnu olām šķidrā veidā bez čaumalas reizinot ar koeficientu 0,85.
 (2) Cenas augu taukiem (maizes izstrādājumu ražošanai un pārtikas rūpniecībai) ar 100 % tauku saturu.”
 II PIELIKUMS
 “IV TABULA
 b)
 Pamatsummas lauksaimniecības izejvielām, ko ņem vērā agrokomponentu aprēķinā
 Lauksaimniecības izejviela
 Piemēro Šveice, 3. panta 2. punkts
 Piemērotā pamatsumma
 (CHF par 100 neto kg)
 Piemēro EK, 4. panta 2. punkts
 Piemērotā pamatsumma
 (EUR par 100 neto kg)
 Parastie kvieši
 28,00
 0,00
 Cietie kvieši
 1,00
 0,00
 Rudzi
 27,00
 0,00
 Mieži
 —
 —
 Kukurūza
 —
 —
 Parasto kviešu milti
 55,00
 0,00
 Pilnpiena pulveris
 248,00
 0,00
 Vājpiena pulveris
 199,00
 0,00
 Sviests
 516,00
 0,00
 Baltais cukurs
 —
 —
 Olas
 32,00
 0,00
 Svaigi kartupeļi
 15,00
 0,00
 Augu tauki
 188,00
 0,00”


type: legislation

text:
 26.7.2011
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 L 194/27
 KOMMISSIONENS GENNEMFØRELSESFORORDNING (EU) Nr. 727/2011
 af 25. juli 2011
 om faste importværdier med henblik på fastsættelse af indgangsprisen for visse frugter og grøntsager
 EUROPA-KOMMISSIONEN HAR —
 under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
 under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 1234/2007 af 22. oktober 2007 om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og om særlige bestemmelser for visse landbrugsprodukter (fusionsmarkedsordningen) (1),
 under henvisning til Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 543/2011 af 7. juni 2011 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 1234/2007 for så vidt angår frugt og grøntsager og forarbejdede frugter og grøntsager (2), særlig artikel 136, stk. 1, og
 ud fra følgende betragtning:
 Ved gennemførelsesforordning (EU) nr. 543/2011 fastsættes der på basis af resultatet af de multilaterale handelsforhandlinger under Uruguay-runden kriterier for Kommissionens fastsættelse af faste importværdier for tredjelande for de produkter og perioder, der er anført i del A i bilag XVI til nævnte forordning —
 VEDTAGET DENNE FORORDNING:
 Artikel 1
 De faste importværdier som omhandlet i artikel 136 i gennemførelsesforordning (EU) nr. 543/2011 fastsættes i bilaget til nærværende forordning.
 Artikel 2
 Denne forordning træder i kraft den 26. juli 2011.
 Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
 Udfærdiget i Bruxelles, den 25. juli 2011.
 På Kommissionens vegne For formanden
 José Manuel SILVA RODRÍGUEZ
 Generaldirektør for landbrug og udvikling af landdistrikter
 (1) EUT L 299 af 16.11.2007, s. 1.
 (2) EUT L 157 af 15.6.2011, s. 1.
 BILAG
 Faste importværdier med henblik på fastsættelse af indgangsprisen for visse frugter og grøntsager
 (EUR/100 kg)
 KN-kode
 Tredjelandskode (1)
 Fast importværdi
 0702 00 00
 MK
 41,0
 ZZ
 41,0
 0707 00 05
 TR
 95,4
 ZZ
 95,4
 0709 90 70
 TR
 110,8
 ZZ
 110,8
 0805 50 10
 AR
 70,1
 TR
 62,0
 UY
 62,6
 ZA
 95,3
 ZZ
 72,5
 0806 10 10
 CL
 54,3
 EG
 164,4
 MA
 124,1
 TN
 223,3
 TR
 177,7
 ZA
 62,8
 ZZ
 134,4
 0808 10 80
 AR
 156,7
 BR
 86,3
 CL
 91,7
 CN
 62,9
 NZ
 114,6
 US
 89,9
 ZA
 88,2
 ZZ
 98,6
 0808 20 50
 AR
 80,0
 CL
 90,5
 CN
 56,7
 NZ
 148,5
 ZA
 103,9
 ZZ
 95,9
 0809 10 00
 TR
 183,9
 ZZ
 183,9
 0809 20 95
 TR
 277,9
 ZZ
 277,9
 0809 30
 TR
 170,0
 ZZ
 170,0
 0809 40 05
 BA
 51,4
 EC
 64,7
 XS
 66,1
 ZZ
 60,7
 (1) Landefortegnelse fastsat ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1833/2006 (EUT L 354 af 14.12.2006, s. 19). Koden »ZZ« = »anden oprindelse«.


type: caselaw

text:
 8.5.2017
 HR
 Službeni list Europske unije
 C 144/25
 Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. veljače 2017. uputio Tribunal d'instance de Limoges (Francuska) – Banque Solfea SA protiv Jean-François Veitla
 (Predmet C-63/17)
 (2017/C 144/32)
 Jezik postupka: francuski
 Sud koji je uputio zahtjev
 Tribunal d’instance de Limoges
 Stranke glavnog postupka
 Tužitelj: Banque Solfea SA
 Tuženik: Jean-François Veitl
 Prethodno pitanje
 Kad efektivna kamatna stopa za kredit iznosi 6,75772 %, dopušta li pravilo iz Direktive 98/7/EZ od 16. veljače 1998. (1) i Direktive 2008/48/EZ od 23. travnja 2008. (2) prema kojem se, u francuskoj verziji, „rezultat izračunava točnošću od najmanje jednog decimalnog mjesta. Ako je brojka na sljedećem decimalnom mjestu veća ili jednaka 5, brojka na tom određenom decimalnom mjestu uvećava se za jedan”, da se smatra točnim EKS naveden kao 6,75 %?
 (1) Direktiva 98/7/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. veljače 1998. o izmjeni Direktive 87/102/EEZ o usklađivanju zakona, propisa i upravnih odredbi država članica u vezi s potrošačkim kreditima (SL L 101, str. 17). [neslužbeni prijevod]
 (2) Direktiva 2008/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2008. o ugovorima o potrošačkim kreditima i stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 87/102/EEZ (SL L 133, str. 66.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku: poglavlje 15., svezak 13., str. 58.)


text:
 19.12.2016
 HR
 Službeni list Europske unije
 C 475/3
 Presuda Suda (četvrto vijeće) od 20. listopada 2016. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Finanzgericht München – Njemačka) – Josef Plöckl protiv Finanzamt Schrobenhausen
 (Predmet C-24/15) (1)
 ((Zahtjev za prethodnu odluku - Oporezivanje - Porez na dodanu vrijednost - Šesta direktiva - Članak 28.c A točke (a) i (d) - Prijenos robe unutar Europske unije - Pravo na izuzeće - Nepoštovanje obveze dostavljanja identifikacijskog broja za PDV dodijeljenog od strane države članice odredišta - Nepostojanje ozbiljnih indicija o postojanju utaje poreza - Odbijanje korištenja izuzeća - Dopuštenost))
 (2016/C 475/04)
 Jezik postupka:njemački
 Sud koji je uputio zahtjev
 Finanzgericht München
 Stranke glavnog postupka
 Tužitelj: Josef Plöckl
 Tuženik: Finanzamt Schrobenhausen
 Izreka
 Članak 22. stavak 8. Šeste direktive Vijeća 77/388/EEZ od 17. svibnja 1977. o usklađivanju zakonodavstava država članica koja se odnose na poreze na promet – Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost: jedinstvena porezna osnovica, kako je izmijenjena Direktivom Vijeća 2005/92/EEZ od 12. prosinca 2005., u verziji koja proizlazi iz članka 28.h te Šeste direktive, i članak 28.c A točku (a) prvi podstavak i točku (d) te navedene direktive treba tumačiti na način da im se protivi to da porezna uprava države članice podrijetla odbije izuzeti od poreza na dodanu vrijednost prijenos unutar Zajednice zbog toga što porezni obveznik nije dostavio identifikacijski broj za porez na dodanu vrijednost koji je dodijelila država odredišta, ako ne postoje nikakve ozbiljne indicije koje bi ukazivale na postojanje utaje, ako je roba prenesena u drugu državu članicu i ako su također ispunjeni drugi uvjeti za izuzeće.
 (1) SL C 138, 27. 4. 2015.


text:
 5.2.2005
 FR
 Journal officiel de l'Union européenne
 C 31/18
 ARRÊT DU TRIBUNAL DE PREMIÈRE INSTANCE
 du 1er décembre 2004
 dans l'affaire T-27/02, Kronofrance SA contre Commission des Communautés européennes (1)
 (Aides d'État - Décision de la Commission de ne pas soulever d'objections - Recours en annulation - Recevabilité - Encadrement multisectoriel des aides à finalité régionale en faveur de grands projets d'investissement)
 (2005/C 31/36)
 Langue de procédure: l'allemand
 Dans l'affaire T-27/02, Kronofrance SA, établie à Sully-sur-Loire (France), représentée par Me R. Nierer, avocat, contre Commission des Communautés européennes (agents: MM. V. Kreuschitz et J. Flett, ayant élu domicile à Luxembourg), soutenue par Glunz AG et OSB Deutschland GmbH, établies à Meppen (Allemagne), représentées par Mes H.-J. Niemeyer et K. Ziegler, avocats, ayant élu domicile à Luxembourg, ayant pour objet une demande d'annulation de la décision SG (2001) D de la Commission, du 25 juillet 2001, de ne pas soulever d'objections à l'encontre de l'aide accordée par les autorités allemandes à Glunz AG, le Tribunal (quatrième chambre élargie), composé de M. H. Legal, président, Mme V. Tiili, M. M. Vilaras, Mme I. Wiszniewska-Białecka et M. V. Vadapalas, juges; greffier: M. J. Plingers, administrateur, a rendu le 1er décembre 2004 un arrêt dont le dispositif est le suivant:
 1)
 La décision SG (2001) D de la Commission, du 25 juillet 2001, de ne pas soulever d'objections à l'encontre de l'aide accordée par les autorités allemandes à Glunz AG est annulée.
 2)
 La Commission supportera, outre ses propres dépens, ceux exposés par la requérante.
 3)
 Glunz AG et OSB Deutschland GmbH supporteront les dépens qu'elles ont exposés dans le cadre de leur intervention.
 (1) JO C 118 du 18.5.2002