type: wikipedia

text:
Karjala on ajalooline piirkond Fennoskandias Venemaa ja Soome territooriumil.
 Ajalooline Karjala jaguneb järgmisteks piirkondadeks:
 Põhja-Karjala
 Lõuna-Karjala
 Laadoga-Karjala
 Ida-Karjala:
 Valge mere Karjala
 Aunuse Karjala
 Ajaloolisi kaarte piirkonnast
 Vaata ka
 Karjala Vabariik
 Karjala ANSV
 Karjala-Soome NSV
 Heidän ihanteensa murskattiin. Tyttären tarina Säde-kommuunasta Neuvosto-Karjalassa.
 Their Ideals Were Crushed. A Daughter's Story of the Säde Commune in Soviet Karelia.
 They Took My Father - Finnish Americans in Stalin’s Russia
 Euroopa maad


type: other

text:
Finance: Český účetní standard pro podnikatele č. 012 - Účetnictví - BusinessCenter.cz
 BusinessCenter.cz » Finance » Účetnictví » Český účetní standard pro podnikatele č. 012
 Změny vlastního kapitálu
 Cílem tohoto standardu je stanovit podle zákona č. 563/1991 Sb., o účetnictví, ve znění pozdějších předpisů, (dále jen „zákon“) a vyhlášky č. 500/2002 Sb., kterou se provádějí některá ustanovení zákona č. 563/1991 Sb., o účetnictví, ve znění pozdějších předpisů, pro účetní jednotky, které jsou podnikateli účtujícími v soustavě podvojného účetnictví, ve znění pozdějších předpisů, (dále jen „vyhláška“) základní postupy účtování změn vlastního kapitálu za účelem docílení souladu při používání účetních metod účetními jednotkami.
 Tento standard řeší některé případy změn vlastního kapitálu u obchodních korporací společností a družstev a kmenového jmění státních podniků a jejich účtování u zúčastněných účetních jednotek (tj. například akcionářů, společníků obchodní korporace). Při účtování případů neřešených tímto standardem se postupuje podle občanského obchodního zákoníku, zákona o obchodních korporacích, zákona a ostatních právních předpisů s přihlédnutím k účetním postupům stanoveným tímto standardem.
 3.1.Akciová společnost
 3.1.1.Vznik
 K datu zápisu do obchodního rejstříku (tj. vzniku) sestavuje akciová společnost (dále jen a. s.) zahajovací rozvahu, která obsahuje v aktivech splacené vklady, pohledávku ve výši nesplacených vkladů, v pasivech zapsaný kapitál v obchodním rejstříku, emisní ážio, fond ze zisku rezervní fond vytvořený dle zakládacích dokumentů, případně dluh závazekvůči vkladatelům vzniklý dle § 249 zákona o obchodních korporacích § 163a odst. 3 obchodního zákoníku.
 3.1.2.Zvyšování základního kapitálu
 O zvýšení zapisovaného základního kapitálu se účtuje až na základě zápisu v obchodním rejstříku na příslušný účet účtové skupiny 41 – Základní kapitál a kapitálové fondy vykazovaný v položce „A.I.1. Základní kapitál“.
 Zvýšení základního kapitálu, který ještě nebyl zapsán do obchodního rejstříku se účtuje ve prospěch příslušného účtu účtové skupiny 41 – Základní kapitál a kapitálové fondy vykazovaného v položce „A.I.3. Změny základního kapitálu“; okamžik uskutečnění účetního případu volí účetní jednotka v závislosti na způsobu zvyšování základního kapitálu s přihlédnutím k právní úpravě tohoto způsobu a to tak, aby bylo zajištěno správné vykázání struktury vlastních a cizích zdrojů, přičemž musí být vysoce pravděpodobné, že základní kapitál bude zvýšen.
 Při zvyšování základního kapitálu upsáním nových akcií účtuje a. s. vklady splacené před okamžikem účtování na příslušný účet účtové skupiny 41 – Základní kapitál a kapitálové fondy ve prospěch příslušného účtu účtové skupiny 37 – Jiné pohledávky a závazky na vrub účtu příslušného aktiva. V okamžiku účtování na příslušný účet účtové skupiny 41 – Základní kapitál a kapitálové fondy účtuje a. s. na vrub příslušného účtu účtové skupiny 35 – Pohledávky za společníky 35 – Pohledávky za společníky, za účastníky sdružení a za členy družstva vykazovaného v položce „A. Pohledávky za upsaný vlastní kapitál“ a ve prospěch příslušného účtu účtové skupiny 41 – Základní kapitál a kapitálové fondyvykazovaného v položce „A.I.3. Změny základního kapitálu“ celkovou hodnotu upsaného vkladu. Ve stejném okamžiku se hodnota účtu vykazovaného v položce „A. Pohledávky za upsaný kapitál“ sníží o zůstatek analytického účtu účtové skupiny 37 – Jiné pohledávky a závazky (již převzatá aktiva). V okamžiku zápisu do obchodního rejstříku se účet vykazovaný v položce „A.I.3. Změny základního kapitálu“ vyrovná přeúčtováním na účet vykazovaný v položce „A.I.1. Základní kapitál“.
 3.1.3.Snižování základního kapitálu
 Na účet vykazovaný v položce „A.I.1. Základní kapitál“ účtuje a. s. při snížení základního kapitálu až v okamžiku zápisu do obchodního rejstříku. V případech, kdy podle obchodního zákoníku předložení, zrušení, zničení akcií nesmí předcházet dni zápisu výše základního kapitálu do obchodního rejstříku, zaúčtuje a. s. zápis do obchodního rejstříku na vrub účtu vykazovaného v položce „A.I.1. Základní kapitál“ a ve prospěch účtu vykazovaného v položce „A.I.3. Změny základního kapitálu“. Následné zrušení či zničení akcií zaúčtuje účetní jednotka ve prospěch účtu vykazovaného v položce „A.I.2. Vlastní akcie a vlastní obchodní podíly“ a na vrub účtu vykazovaného v položce „A.I.3. Změny základního kapitálu“. Rozdíl mezi pořizovací cenou a jmenovitou hodnotou akcií vypořádá a. s. s účtem vlastního kapitálu.
 Při snižování jmenovité hodnoty akcií a zatímních listů při úhradě ztráty akcionář neupravuje ocenění již dříve získaného cenného papíru (například pořizovací cenu). Při bezplatném vzetí akcií z oběhu účtuje akcionář ve prospěch příslušného účtu cenných papírů a podílů a na vrub příslušného účtu účtové skupiny 56 – Finanční náklady. Při úplatném vzetí akcií z oběhu a vzetí akcií z oběhu na základě losování účtuje akcionář o prodeji akcií. Při snížení jmenovité hodnoty akcií a zatímních listů s výplatou bude částka přijatá akcionářem zdaněná zvláštní sazbou daně zaúčtována v netto částce ve prospěch účtu finančních výnosů. Zbylá část částky k výplatě bude zaúčtována jako přímé snížení hodnoty cenných papírů a podílů. Bude-li tato částka vyšší než pořizovací cena, pak akcionář zaúčtuje tento rozdíl na účet finančních výnosů.
 3.1.4.Likvidace
 3.2.Společnost s ručením omezeným (dále jen s.r.o.) postupuje při vzniku, zvyšování základního kapitálu, účtování o obchodním podílu analogicky jako a. s. Při snižování základního kapitálu použije postup jako a. s. přiměřeně s ohledem na příslušná ustanovení zákona o obchodních korporacíchobchodního zákoníku.
 3.2.1.Příplatky společníků mimo základní kapitál na vytvoření vlastního kapitálu poskytované společníky společnosti s ručením omezeným podle § 162 a násl. zákona o obchodních korporacích § 121 obchodního zákoníku jsou zaúčtovány na vrub příslušných účtů aktiv a ve prospěch příslušného účtu účtové skupiny 41 – Základní kapitál a kapitálové fondy vykazovaného v položce „A.II.2. Ostatní kapitálové fondy“. Společník účtuje na vrub účtu příslušného podílu.
 3.2.2.Při úhradě nabytého uvolněného podílu nepeněžně se vypočítaná výše vypořádacího podílu vyúčtuje u s. r. o. jako dluh závazek vůči společníkovi na účet účtové skupiny 36 – Závazky ke společníkům 36 – Závazky ke společníkům, k účastníkům sdružení a ke členům družstvasouvztažně s příslušným účtem účtové skupiny 25 – Krátkodobé cenné papíry a podíly a pořizovaný krátkodobý finanční majetek vykazovaným v položce „A.I.2. Vlastní akcie a vlastní obchodní podíly“. Při nepeněžité úhradě vypořádá s.r.o. tento závazek přímo se zůstatkovou cenou odpisovaného dlouhodobého majetku, pořizovací cenou neodpisovaného dlouhodobého hmotného majetku, případně souvztažně s účtem jiného majetku. Rozdíl, který může vzniknout na účtu závazku, bude zaúčtován ve prospěch účtu ostatních finančních výnosů, případně na vrub účtu ostatních finančních nákladů. Společník odúčtuje podíl na vrub finančních nákladů a zároveň vyúčtuje pohledávku souvztažně s účtem finančních výnosů. Pořizovací cenou nabytého aktiva je hodnota vyúčtované pohledávky.
 3.3.Družstvo
 3.3.1.O zvýšení základního kapitálu na příslušném účtu účtové skupiny 41 – Základní kapitál a kapitálové fondy vykazovaném v položce „A.I.1. Základní kapitál“ se účtuje při přijetí nového člena, při upsání dalších vkladů, ke kterým se zavázali členové družstva a které nejsou určeny ke zvýšení zapsaného základního kapitálu do obchodního rejstříku, při zvýšení základního kapitálu z disponibilního zisku družstva na základě stanov, popřípadě dle rozhodnutí členské schůze.
 3.3.2.O snížení základního kapitálu na příslušném účtu účtové skupiny 41 – Základní kapitál a kapitálové fondy vykazovaném v položce „A.I.1. Základní kapitál“ se účtuje v případě vypořádacího podílu člena z vlastního kapitálu družstva (s výjimkou nedělitelného fondu, popřípadě s výjimkou dalších fondů, pokud je použití těchto dalších fondů upraveno ve stanovách), při úhradě ztráty pokud družstvo nemá ve stanovách zakotvenou uhrazovací povinnost členů nebo pokud stanovy neupravují jinak úhradu ztráty, a dále v případě snížení již upsaných členských vkladů.
 3.3.3.Pohyb základního a vlastního kapitálu družstva nevznikne při převodu členských práv nebo pokud se dědic stane členem družstva.
 3.3.4.Při účtování o zvyšování či snižování základního kapitálu nemá družstvo povinnost účtovat prostřednictvím příslušného účtu účtové skupiny 41 – Základní kapitál a kapitálové fondy vykazovaného v položce „A.I.3. Změny základního kapitálu“.
 3.3.5.Vypočítanou výši vypořádacího podílu účtuje družstvo analogicky jako u s.r.o.
 3.4.Komanditní společnost – při účtování operací se základním kapitálem se použijí výše uvedené postupy přiměřeně s ohledem na znění zákona o obchodních korporacích obchodního zákoníku.
 3.5.Státní podnik – v účetnictví státního podniku se postupuje při účtování o kmenovém jmění obdobně s přihlédnutím k ustanovení zvláštního právního předpisu (zákon č. 77/1997 Sb., o státním podniku, ve znění pozdějších předpisů).
 3.6.Převody zisku a úhrada ztráty na základě smlouvy o převodu zisku, popřípadě ovládací smlouvy - viz § 780 zákona o obchodních korporacích
 3.6.1.Řízená společnost vyúčtuje rozdělení zisku s tím, že zaúčtuje dluh závazek vůči řídící společnosti.
 3.6.2.Řídící společnost zaúčtuje převedený zisk do ostatních finančních výnosů podle příslušných ustanovení Českého účetního standardu pro podnikatele č. 019 Náklady a výnosy.
 3.6.3.V případě, že ze smlouvy vyplývá závazek řídící společnosti poskytnout přiměřené vyrovnání mimo stojícím společníkům, se tento závazek vůči mimo stojícím společníkům (a případně závazek odvést srážkovou daň z částky, která převyšuje částku převedeného zisku podléhající zvláštní sazby daně) vyúčtuje souvztažně s příslušným účtem účtové skupiny 56 – Finanční náklady, a sice podle výše závazků, případně v rozdělení na částky již zdaněné zvláštní sazbou daně z příjmu a částky, které podléhají této dani z příjmů.
 3.6.4.V případě, že hospodaření řízené společnosti skončilo ztrátou a řídící společnost má povinnost tuto ztrátu uhradit (viz příslušná ustanovení obchodního zákoníku), řídící společnost zaúčtuje hrazení ztráty do finančních nákladů běžného roku souvztažně s příslušným účtem dluhů závazkůvůči řízené společnosti. Řízená společnost nárok na úhradu ztráty zaúčtuje ve prospěch příslušné složky vlastního kapitálu s výjimkou základního kapitálu a zákonného rezervního fondu souvztažně s účtem pohledávek za řídící společností.


text:
O nezákonnosti opatrení Úradu verejného zdravotníctva SR v súvislosti s COVID-19 - Právne listy
 Publikované: 12. 06. 2020, čítané: 2924 krát
 Mgr. Ján Piešťanský, advokátska kancelária Škubla & Partneri
 Mgr. Peter Vernarec, advokátska kancelária Škubla & Partneri
 O nezákonnosti opatrení Úradu verejného zdravotníctva SR v súvislosti s COVID-19
 Opatrenia ÚVZ
 Pandémia COVID-19 preveruje schopnosti štátu reagovať v situáciách mimoriadne závažného ohrozenia zdravia jeho obyvateľstva.
 V záujme eliminácie šírenia koronavírusu tak bol štát nútený zasiahnuť do základných práv a slobôd, a tieto vo výraznej miere (dočasne) obmedziť, či už v rámci mimoriadnej situácie, ktorá bola na Slovensku vyhlásená od 12.3.2020, alebo v rámci núdzového stavu vyhláseného od 16.3.2020.
 Hlavnú úlohu pritom zohrával Úrad verejného zdravotníctva SR („ÚVZ“), reprezentovaný hlavným hygienikom, ktorý vydával opatrenia, ktoré mali nielen negatívne dopady na bežný život obyvateľov, ale vyvolávajú aj zásadné právne otázky, ktorým sa chceme bližšie venovať v tomto príspevku.
 Právny základ vydávania opatrení ÚVZ a historická prax ÚVZ pri ich vydávaní
 Opatrenia („Opatrenia ÚVZ“), ktorými ÚVZ obmedzuje základné práva a slobody jednotlivcov, nariaďuje ÚVZ na základe ust. § 48 ods. 4 zákona č. 355/2007 Z. z. o ochrane, podpore a rozvoji verejného zdravia a o zmene a doplnení niektorých zákonov („zákon o verejnom zdraví“).
 Od prijatia zákona o verejnom zdraví, prešlo ustanovenie § 48 zákona o verejnom zdraví novelizáciou celkovo trikrát, pričom zásadná zmena jeho obsahu prišla s novelou č. 172/2011 Z. z.
 Ako vyplýva aj z dôvodovej správy, táto novela bola reakciou štátu na potrebu zosúladenia vnútroštátnej právnej úpravy s udalosťami zdravotníckeho charakteru, ktoré majú medzinárodný charakter,[1] a práve táto novela upravila znenie ust. § 48 zákona o verejnom zdraví do podoby, kedy sa rozlišuje ohrozenie verejného zdravia a ohrozenie verejného zdravia II. stupňa, a v závislosti od toho konkrétne kompetencie ÚVZ. Ako uviedla už všeobecná časť dôvodovej správy „Návrh zákona zavádza aj pojem "ohrozenie verejného zdravia II. stupňa", ktoré predstavuje vyšší stupeň ohrozenia vyžadujúci si postup podľa zákona NR SR č. 42/1994 Z.z. Na zabezpečenie postupu podľa zákona NR SR č. 42/1994 Z.z. v prípade ohrozenia verejného zdravia II. stupňa sa novelizuje zákon NR SR č. 42/1994 Z.z., v ktorom sa rozširuje vymedzenie základného pojmu "mimoriadna udalosť" o ohrozenie verejného zdravia II. stupňa.".“
 Dôvodová správa k novele č. 172/2011 Z. z. dokonca dáva odpoveď na otázku, či je ÚVZ oprávnený vydávať opatrenia podľa ust. § 48 ods. 4 zákona o verejnom zdraví v čase mimoriadnej situácie, či núdzového stavu:
 „Ak ohrozenie verejného zdravia nie je možné odstrániť prostredníctvom opatrení orgánov verejného zdravotníctva podľa zákona č. 355/2007 Z.z. a tento stav si vyžaduje kooperáciu so zložkami civilnej ochrany, je v pôsobnosti regionálneho úradu verejného zdravotníctva alebo Úradu verejného zdravotníctva SR podávať príslušnému orgánu návrh na vyhlásenie mimoriadnej situácie a návrh na vykonanie opatrení. Od podania návrhu na vyhlásenie mimoriadnej situácie výlučnú rozhodovaciu právomoc v tejto veci preberajú príslušné orgány podľa zákona NR SR č. 42/1994 Z. z..“
 Už z týchto citácií dôvodovej správy môže čitateľ šípiť, že ÚVZ, ktorý vydal v súvislosti s tzv. „korona krízou“, a teda v rámci ohrozenia zdravia II. stupňa a vyhlásenej mimoriadnej situácie a núdzového stavu, už okolo 40 opatrení, má vážny problém.
 Vývoj Opatrení ÚVZ vydávaných v čase COVID-19 krízy
 Z pohľadu bežného občana bez bližšieho povedomia o úlohách ÚVZ bol ÚVZ pred vypuknutím COVID-19 iba štátnym orgánom stojacim kdesi v úzadí.V úlohách ÚVZ ale možno stále nemá jasno ani samotný ÚVZ, čo sa prejavuje práve vo vydávaní jeho opatrení podľa ust. § 48 zákona o ochrane verejného zdravia.
 V súvislosti s COVID-19 ÚVZ vydával opatrenia už od začiatku marca 2020. Kým prvé opatrenia mali formu rozhodnutí vydaných v správnom konaní podľa Správneho poriadku, tie následné už vzbudzovali skôr dojem všeobecne záväzných právnych predpisov, či tzv. hybridných právnych aktov, ktorým sa venujeme nižšie.
 Napríklad opatrenie ÚVZ č. OLP/2567/2020 zo dňa 12.3.2020 (vydané už v čase mimoriadnej situácie a zrušené opatrením OLP/2640/2020 z 18.3.2020) bolo vydané ako rozhodnutie v správnom konaní, ktoré obsahuje výrok, odôvodnenie a poučenie, podľa ktorého bolo možné sa proti nemu odvolať a následne ho napadnúť na súde, a doručované bolo vo forme verejnej vyhlášky.Toto opatrenie teda bolo vydané v správnom konaní ako individuálny správny akt vydaný v konkrétnej veci voči konkrétnym účastníkom, ktorí boli vymedzení druhovo, a toto druhové vymedzenie pokrývalo v podstate celé obyvateľstvo Slovenskej republiky.
 Obdobne postupoval ÚVZ v prípade opatrenia č. OLP/2405/2020 zo dňa 6.3.2020, ktorým ÚVZ významne obmedzil ústavnú zdravotnú starostlivosť (ÚVZ nariadil poskytovateľom ústavnej zdravotnej starostlivosti povinnosť zabezpečiť zákaz návštev na lôžkových oddeleniach a dôsledne dodržiavať hygienicko-epidemiologický režim na všetkých oddeleniach a prísnu bariérovú ošetrovateľskú techniku u pacientov podozrivých z COVID-19). Opatrenie ÚVZ bolo vydané podľa ust. § 48 ods. 4 písm. e) zákona o verejnom zdraví, a to znovu vo forme rozhodnutia podľa Správneho poriadku. A mimochodom, aj toto rozhodnutie bolo zrušené, a to opatrením OLP/4593/2020 z 3.6.2020....naozaj zvláštna situácia, ak ÚVZ v priebehu troch mesiacov najprv vydá opatrenia ako rozhodnutia o právach a povinnostiach účastníkov konania a potom ich „zruší“, keď vyhlási neskorším opatrením (ktoré už nemá zadefinovanú formu), že „nadobudnutím účinnosti tohto [neskoršieho] opatrenia strácajú opatrenia uvedené v [skoršom] rozhodnutí [...] svoju účinnosť.“
 Do tretice rozhodnutím vydaným na základe Správneho poriadku nariadil ÚVZ aj zákaz organizovania a usporadúvania hromadných športových, kultúrnych, spoločenských či iných hromadných podujatí po dobu 14 dní. Tento ÚVZ nariadil opatrením č. OLP/2405/84443 zo dňa 9.3.2020, a to podľa ust. § 48 ods. 4 písm. d) zákona o verejnom zdraví, ktorého adresátmi boli všetky fyzické aj právnické osoby, ktoré sa mohli voči tomuto rozhodnutiu odvolať (obdobne viď situácia so štvrtým opatrením SHHSRVSU/2448/2020 z 9.3.2020).
 Vzhľadom k spomínaným opatreniam vydaným vo forme rozhodnutia vydaného v správnom konaní, je nutné ešte doplniť, že napriek tomu, že forma vyššie spomínaných opatrení je rovnaká, iba druhé spomínané (a medzičasom zrušené) opatrenie bolo zverejnené, resp. je dostupné, na svojom webovom sídle v sekcii „Úradná tabuľa“. Ostatné spomínané opatreniana úradnej tabuli ÚVZ[2] nenájdete.
 Po sérii týchto opatrení – rozhodnutí (posledné z 12.3.2020), však ÚVZ už vydáva ďalšie opatrenie, tentokrát pod č. OLP/2576/2020 zo dňa 12.3.2020, ktoré už nemá formu rozhodnutia vydaného v správnom konaní, ale je prosto označené ako opatrenie a v praxi vydávania takýchto opatrení pokračuje ÚVZ dodnes. Tieto opatreniasíce stále majú výrokovú časť a odôvodnenie, no absentuje napríklad poučenie či odkazy na Správny poriadok.
 K charakteru Opatrení ÚVZ
 Tak ako to je vlastne so zákonnou formou Opatrení ÚVZ?
 Z vyššie uvedeného je evidentné, že ÚVZ charakter vlastných správnych aktov ustálený nemá, a preto tento, v záujme prípadnej ochrany dotknutých základných ľudských práv a slobôd, je potrebné definitívne ustáliť.
 Vo všeobecnosti sa v teórii i v praxi rozlišuje medzi individuálnymi, normatívnymi a tzv. hybridnými právnymi (resp. správnymi) aktmi. Z povahy Opatrení ÚVZ vyplýva, že tieto nemajú povahu výlučne individuálnych právnych aktov vydaných v konkrétnej veci voči konkrétnym účastníkom (t.j. rozhodnutí), ale ani normatívnych právnych aktov vydaných s predmetom vymedzeným všeobecne, s adresátom vymedzeným na základe všeobecných znakov (podzákonné právne predpisy).
 Zostáva tak hybridný právny akt, ktorý reguluje konkrétny prípad s konkrétne vymedzeným predmetom (podobne ako rozhodnutie – trebárs zákaz organizovať a usporadúvať hromadné podujatia po dobu 14 dní), pričom subjekt hybridného právneho aktu je určený všeobecne, všeobecným znakom (podobne ako v prípade normatívnych právnych aktov). Hybridné právne akty pozná český právny poriadok (ide o tzv. opatření obecní povahy podľa ust. § 171 a nasl. zákona č. 500/2004 Sb. Správny řád), či nemecký alebo švajčiarsky právny poriadok.
 „Institut opatření obecné povahy, který do českého právního řádu vnesl s účinností od 1. 1. 2006 nový správní řád, představuje určité překlenutí dvou, v činnosti veřejné správy tradičních základních forem jednostranných správních aktů: normativních (abstraktních) právních aktů na jedné straně a individuálních (konkrétních) právních aktů na straně druhé. V určitých situacích si však činnost veřejné správy vyžaduje přijímat i takové správní akty, které nejsou výlučně jen akty normativními či individuálními, ale jsou jejich určitou kombinací; jsou tak správními akty smíšené povahy s konkrétně určeným předmětem regulace a obecně vymezeným okruhem adresátů.[3]
 Napriek tomu, že právny poriadok Slovenskej republiky formálne hybridné právne akty nevymedzuje, tieto sa v našom právnom poriadku vyskytujú. Takýmto prípadom je napríklad všeobecné povolenie na poskytovanie sietí alebo služieb podľa ust. § 14 zákona č. 351/2011 o elektronických komunikáciách v znení neskorších predpisov, ktorým Úrad pre reguláciu elektronických komunikácií a poštových služieb určuje podmienky na všetky alebo určité druhy sietí alebo služieb. Ide tak vždy o konkrétnu vec, pričom okruh účastníkov predmetného právneho aktu je vymedzený všeobecne. K právnemu predchodcovi súčasného všeobecného povolenia, upraveného zákonom č. 195/2000 Z.z. sa vyjadril onoho času aj Ústavný súd SR: „Aj keď v slovenskom právnom systéme nemožno hovoriť o typoch zmiešaných správnych aktov majúcich znaky opatrení obecnej povahy vo formálnom slova zmysle, pretože právna úprava takýto typ správnych aktov nezakotvuje, nesporne zmiešané správne akty z hľadiska obsahového existujú, čoho dôkazom je práve napr. aj všeobecné povolenie podľa zákona o elektronických komunikáciách.“[4]
 Opatrenia ÚVZ by tak mali zo svojej povahy predstavovať práve tretiu skupinu právnych aktov, a teda správne akty (vydávané orgánom štátnej správy pri plnení úlohy v rámci verejnej správy), ktoré majú povahu tzv. hybridných právnych aktov, resp. opatrení sui generis[5], a teda povahu hybridu medzi rozhodnutím a podzákonným právnym predpisom. Rovnako, ako v prípade všeobecných povolení podľa zákona o elektronických komunikáciách, aj Opatrenia ÚVZ predstavujú právny akt, ktorého predmet je určený konkrétne (povedzme nariadenie povinnosti zakrytia horných dýchacích ciest), no adresát je všeobecný, a teda nie určený konkrétne.
 Preskúmateľnosť Opatrení ÚVZ
 Napriek tomu, že existencia hybridných právnych aktov je rovnako v teoretickej i praktickej rovine prípustná, absencia ich formálneho vymedzenia komplikuje otázku ich súdnej preskúmateľnosti, resp. súdnej ochrany jednotlivca proti nim. Vo všeobecnosti môže byť právny akt orgánu štátnej správy predmetom súdneho prieskumu, a to buď ako správny akt súdne preskúmateľný v rámci správneho súdnictva podľa Správneho súdneho poriadku, alebo v konaniach pred Ústavným súdom SR o súlade právnych predpisov podľa čl. 125 Ústavy SR, resp. o sťažnostiach fyzických a právnických osôb podľa čl. 127 Ústavy SR, či sťažnostiach orgánov územnej samosprávy podľa čl. 127a Ústavy SR.
 V správnom súdnictve prichádza do úvahy preskúmateľnosť Opatrení ÚVZ v rámci konania o všeobecnej správnej žalobe podľa prvej hlavy tretej časti zákona č. 162/2015 Z. z. Správny súdny poriadok v znení neskorších právnych predpisov („Správny súdny poriadok“). Podľa ust. § 177 ods. 1Správneho súdneho poriadku sa správnou žalobou podľa tejto časti možno domáhať ochrany subjektívnych práv proti rozhodnutiu orgánu verejnej správy alebo opatreniu orgánu verejnej správy.
 Rozhodnutie orgánu verejnej správy je vymedzené ako akt vydaný orgánom verejnej správy v administratívnom konaní, ktorý je formálne označený ako rozhodnutie alebo je za rozhodnutie považovaný podľa osobitného predpisu a zakladá, mení, zrušuje alebo deklaruje práva, právom chránené záujmy alebo povinnosti fyzickej osoby a právnickej osoby, alebo sa jej priamo dotýka. Aby boli Opatrenia ÚVZ považované za rozhodnutie orgánu verejnej správy v kontexte definície obsiahnutej v Správnom súdnom poriadku, museli by byť za rozhodnutie označené (čo evidentne nie sú) alebo za rozhodnutie považované podľa osobitného predpisu. Správny súdny poriadok neodkazuje na konkrétne osobitné predpisy, a teda nie je jasné, čo pod pojmom „za rozhodnutie považované podľa osobitného predpisu“ možno rozumieť. Dôvodová správa k Správnemu súdnemu poriadku však uvádza ako príklady takýchto rozhodnutí napríklad stavebné povolenie, či fiktívne rozhodnutie o odmietnutí sprístupnenia informácie. V oboch prípadoch je nepochybné, že ide o rozhodnutia individuálnej povahy, vydávané v správnom konaní, na ktoré sa subsidiárne vzťahuje správny poriadok. Osobitným právnym predpisom by mohol byť práve zákon o verejnom zdraví, no tento v žiadnom rozsahu nenaznačuje, že by Opatrenia ÚVZ mali predstavovať individuálne správne akty, resp. rozhodnutia orgánu verejnej správy.
 Opatrením orgánu verejnej správy sa podľa Správneho súdneho poriadku rozumie správny akt vydaný orgánom verejnej správy v administratívnom konaní, ktorým sú alebo môžu byť práva, právom chránené záujmy alebo povinnosti fyzickej osoby alebo právnickej osoby priamo dotknuté. Podľa dôvodovej správy ide osprávny akt orgánu verejnej správy odlišný od rozhodnutia (nepomenovaný ako rozhodnutie a nepovažovaný za rozhodnutie), ktorý bol vydaný orgánom verejnej správy v administratívnom konaní, t.j. pri výkone jeho pôsobnosti v oblasti verejnej správy a ktorého účinkami môžu byť práva, právom chránené záujmy a povinnosti fyzických osôb a právnických osôb priamo dotknuté.V súvislosti s pojmom „administratívne konanie“, ktorý sa vyskytuje tak v rámci definície rozhodnutia orgánu verejnej správy, ako aj opatrenia orgánu verejnej správy, je potrebné zdôrazniť, že pod administratívnym konaním rozumie Správny súdny poriadok nielen proces pri vydávaní individuálnych správnych aktov, ale aj normatívnych správnych aktov.[6]
 Ako uvádza samotný zákonodarca v dôvodovej správe k Správnemu súdnemu poriadku, pod opatrenia spadajú všetky akty orgánu verejnej správy odlišné od rozhodnutia, ktoré vydal orgán verejnej správy „v administratívnom konanít.j. pri výkone jeho pôsobnosti v oblasti verejnej správy a ktorého účinkami môžu byť práva, právom chránené záujmy a povinnosti fyzických osôb a právnických osôb priamo dotknuté“ (t.j. proces, ktorým je aj vydávanie normatívnych, resp. hybridných, správnych aktov v rámci výkonu pôsobnosti daného orgánu verejnej správy). Ak teda Opatrenia ÚVZ nemôžu pre svoj charakter (absencia konkrétneho adresáta) predstavovať rozhodnutie vydané v individuálnom správnom konaní, s ohľadom na vymedzenie opatrenia orgánu verejnej správy podľa Správneho súdneho poriadku, ktorým je všetko iné ako rozhodnutie, je možné tvrdiť, že Opatrenia ÚVZ budú na účely Správneho súdneho poriadku predstavovať opatrenia orgánu verejnej správy preskúmateľné správnym súdom podľa Správneho súdneho poriadku. Uvedenému nahráva nielen vymedzenie administratívneho konania, ako procesu pri vydávaní tak individuálnych ako aj normatívnych právnych aktov pri plnení úloh vo verejnej správe, ale aj skutočnosť, že Opatrenia ÚVZ sa nevyhlasujú ani neoznamujú v Zbierke zákonov ako normatívne právne akty, a teda nemôžu byť „plnokrvnými“ normatívnymi právnymi aktami, ktoré správny súd nemohol preskúmať.
 V tejto súvislosti poukazujeme aj na rozsudok Mestského súdu v Prahe sp.zn. 14A 41/2020 zo dňa 23. marca 2020, ktorým zrušil niektoré opatrenia Ministerstva zdravotníctva ČR, ktoré boli prijaté v súvislosti s pandémiou COVID-19, a ktoré sú (resp. boli) českým ekvivalentom k Opatreniam ÚVZ („Rozsudok Mestského súdu v Prahe“). Mestský súd v Prahe vo vzťahu k opatreniam zaujal jasné stanovisko, keď uviedol, že „neshledal, že by bylo možno napadené právní akty považovat za rozhodnutí správních orgánů, neboť neurčují práva a povinnosti v individuálně určených případech.“Mestský súd v Prahe posudzoval dané opatrenia, ako opatrenia všeobecnej právnej povahy, čo je osobitná právna klasifikácia tzv. hybridných právnych aktov, ktorá síce priamo nenachádza svoj ekvivalent v našej právnej úprave, napriek tomu sa možno prikloniť k názoru, že Opatrenia ÚVZ podliehajú súdnemu prieskumu v správnom súdnictve a to ako opatrenia orgánu verejnej správy podľa Správneho súdneho poriadku.
 Ako sme už uviedli v úvode, konanie pred Ústavným súdom SR prichádza vo vzťahu k Opatreniam ÚVZ do úvahy buď vo forme konania o súlade právnych predpisov podľa čl. 125 Ústavy SR, alebo konania o sťažnostiach fyzických a právnických osôb podľa čl. 127 Ústavy SR.
 V čl. 125 ods. 1 Ústavy SR je vymedzený rozsah kompetencie Ústavného súdu SR v konaní o súlade právnych predpisov, a to s ohľadom na typ daného právneho predpisu. Z taxatívneho vymedzenia právnych predpisov, ktoré ústavnému prieskumu podliehajú, je evidentné, že Opatrenia ÚVZ nemôžu byť predmetom tohto typu konania. Najbližšie je k Opatreniam ÚVZ ustanovenie čl. 125 ods. 1 písm. d) Ústavy SR, ktoré však uvažuje iba o všeobecne záväzných právnych predpisoch miestnych orgánov štátnej správy a všeobecne záväzných nariadení orgánov územnej samosprávy, ktorými Opatrenia ÚVZ zjavne nie sú.
 Do úvahy teda prichádza ústavná sťažnosť fyzických a právnických osôb podľa čl. 127 Ústavy SR. Podmienky týchto konaní sú upravené v piatej časti šiestej hlave (resp. siedmej hlave) zákona č. 314/2018 Z. z. o Ústavnom súde Slovenskej republiky a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov („zákon o Ústavnom súde SR“).
 Ústavnú sťažnosť podľa čl. 127 Ústavy SR môže podať fyzická alebo právnická osoba, ktorá tvrdí, že právoplatným rozhodnutím, opatrením, alebo iným zásahom boli porušené jej základné práva a slobody. Podľa ust. § 132 ods. 2 zákona o Ústavnom súde SR je neprípustná sťažnosť podľa čl. 127 Ústavy SR v prípade, ak sťažovateľ nevyčerpal právne prostriedky, ktoré mu priznáva zákon na ochranu jeho základných práv a slobôd. Vo vzťahu k tomu, čo sme uviedli v predchádzajúcej časti, sa tak prikláňame k názoru, že ústavná sťažnosť fyzickej či právnickej osoby podľa čl. 127 Ústavy SR by prichádzala do úvahy iba za predpokladu, že sťažovateľ už podal voči konkrétnemu Opatreniu ÚVZ všeobecnú správnu žalobu podľa Správneho súdneho poriadku, pričom zároveň túto všeobecný súd právoplatne zamietol.
 Nezákonnosť Opatrení ÚVZ
 Ustanovenie § 48 ods. 4 zákona o verejnom zdraví určuje rozsah splnomocnenia ÚVZ na vydávanie opatrení počas stavu tzv. ohrozenia verejného zdravia. Zákon o verejnom zdraví neuvádza, čo konkrétne považovať za ohrozenie verejného zdravia, rozlišuje však medzi ohrozením verejného zdravia a ohrozením verejného zdravia II. stupňa. Ohrozenie verejného zdravia II. stupňa je stavom evidentne závažnejším, na čo reflektuje zákon o verejnom zdraví v ust. § 48 ods. 5, ktoré splnomocňuje a súčasne prikazuje ÚVZ, aby v prípade ohrozenia verejného zdravia II. stupňa podal návrh na vyhlásenie mimoriadnej situácie podľa zákona č. 42/1994 Z. z. o civilnej ochrane obyvateľstva v znení neskorších právnych predpisov („zákon o civilnej ochrane“). Tým by opraty riadenia mimoriadnej situácie mala prebrať vláda SR a ministerstvo zdravotníctva ako ústredný orgán štátnej správy na úseku zdravotníctva, pod ktorý spadá ÚVZ ako rozpočtová organizácia ministerstva. V dôsledku toho je otázkou, do akej miery (a či vôbec) bol (a stále je) ÚVZ oprávnený vydávať opatrenia počas mimoriadnej situácie (ktorá bola vyhlásená od 12.3.2020 práve pre ohrozenie zdravia II. stupňa), či núdzového stavu (ktorý bol vyhlásený „v príčinnej súvislosti so vznikom pandémie“). Tejto otázke sa bližšie venujeme nižšie.
 Vydávanie Opatrení ÚVZ počas mimoriadnej situácie
 Ako už bolo uvedené, ÚVZ vydáva opatrenia podľa ustanovenia § 48 zákona o verejnom zdraví, ktoré v prvých dvoch odsekoch rozlišuje medzi ohrozením verejného zdravia a ohrozením verejného zdravia II. stupňa. S termínom ohrozenie verejného zdravia následne operujú ods. 3 a 4, pričom práve na základe ustanovenia v ods. 4 ÚVZ vydáva ÚVZ svoje opatrenia v súvislosti s krízou COVID-19. V ods. 5 je uvedený pojem ohrozenie zdravia II. stupňa, ktorý je dôvodom na vyhlásenie mimoriadnej situácie. Zo znenia ods. 5 vyplýva, že v prípade, ak ohrozenie verejného zdravia dosiahne II. stupeň, ÚVZ podáva návrh na vyhlásenie mimoriadnej situácie a prípadné ďalšie návrhy podľa taxatívneho výpočtu v § 48 ods. 5 zákona o verejnom zdraví.
 Z toho potom vyplýva, že Opatrenia ÚVZ, ktoré ÚVZ momentálne vydáva, má ÚVZ vydávať v čase ohrozenia verejného zdravia I. stupňa, pričom, ak ohrozenie dosiahne II. stupeň, ÚVZ je povinné podať návrh na vyhlásenie mimoriadnej situácie vrátane prípadných osobitných návrhov, a tým by jeho kompetencia vydávania opatrení mala skončiť. Dochádza totiž k určitému odstupňovaniu kompetencií orgánov štátnej správy v závislosti od závažnosti ohrozenia verejného zdravia, čo má svoju elementárnu logiku. V prípade, ak ohrozenie verejného zdravia ešte nedosahuje II. stupeň, svoje úlohy je kompetentný plniť priamo ÚVZ podľa § 48 ods. 4 zákona o verejnom zdraví. V prípade, ak ohrozenie verejného zdravia dosiahne II. stupeň, ÚVZ by mal svoje konanie podľa § 48 ods. 5 obmedziť do tej miery, že podá návrh na vyhlásenie mimoriadnej situácie, a tým naplní svoju kompetenciu a ďalej by sa malo postupovať podľa zákona o civilnej ochrane, ako vyplýva aj z dôvodovej správy k právnej úprave, ktorú sme citovali v prvej časti tohto príspevku.
 Navyše, v rámci zákonných kompetencií ministerstva zdravotníctva vymedzených v ust. § 4 zákona o verejnom zdraví je v ods. 1 písm. g) upravená osobitná kompetencia práve v súvislosti s mimoriadnou situáciou, či núdzovým stavom, podľa ktorej ministerstvo: „počas výnimočného stavu, núdzového stavu alebo mimoriadnej situácie (ďalej len "krízová situácia") pri ohrození verejného zdravia nariaďuje ďalšie opatrenia, ktorými môže zakázať alebo nariadiť ďalšie činnosti v nevyhnutnom rozsahu a na nevyhnutný čas,“
 Tým sa zároveň zvýrazňuje hierarchia kompetencií v závislosti od závažnosti situácie, čo potvrdzuje záver, že ÚVZ nie je oprávnený vydávať Opatrenia ÚVZ v rozsahu, v akom ich môže vydávať v čase mimoriadnej situácie ministerstvo zdravotníctva. Vyššie citovaná kompetencia ministerstva zdravotníctva bola spracovaná do zákona o verejnom zdraví práve v súvislosti s pandémiou COVID-19, pričom podľa dôvodovej správy to bolo v záujme „rýchleho a efektívneho riešenia situácií a problémov, ktoré by mohli počas krízovej situácie nastať a ktoré môžu závažným spôsobom ohroziť verejné zdravie, pričom ich v tomto momente nie je možné presne predpokladať a v zákone presne definovať, Ministerstvu zdravotníctva Slovenskej republiky sa dáva možnosť nariaďovať opatrenia.“[7] Na túto novú kompetenciu ministerstva zdravotníctva, ktorú v rámci legislatívneho procesu mimochodom navrhlo a vypracovalo samo ministerstvo zdravotníctva, však následne ministerstvo akosi pozabudlo a nechalo naďalej ÚVZ vydávať vlastné opatrenia. Možnosť vydávať Opatrenia ÚVZ navyše komplikuje aj skutočnosť, že vláda SR vyhlásila nielen mimoriadnu situáciu, ale následne aj núdzový stav.
 Vydávanie Opatrení ÚVZ počas núdzového stavu
 Núdzový stav je vymedzený ústavným zákonom č. 227/2002 Z. z. o bezpečnosti štátu v čase vojny, vojnového stavu, výnimočného stavu a núdzového stavu v znení neskorších predpisov („zákon o bezpečnosti štátu“), podľa ktorého možno núdzový stav vyhlásiť vládou SR za podmienky, že došlo alebo bezprostredne hrozí, že dôjde k ohrozeniu života a zdravia osôb, a to aj v príčinnej súvislosti so vznikom pandémie.
 Postup orgánov verejnej moci počas núdzového stavu vymedzuje zákon č. 387/2002 Z. z. o riadení štátu v krízových situáciách mimo času vojny a vojnového stavu („zákon o krízovom riadení“). Krízové riadenie predstavuje postup pri riešení krízovej situácie, ktorou je okrem iného aj núdzový stav, a zákon o krízovom riadení upravuje špeciálne aj orgány krízového riadenia, medzi ktoré patrí vláda, ministerstvá a ostatné ústredné orgány štátnej správy, NBS, bezpečnostná rada kraja, okresný úrad v sídle kraja, okresný úrad, bezpečnostná rada okresu a obec. ÚVZ nie je ústredným orgánom štátnej správy (hoci má pôsobnosť na celom území SR), a teda nie je ani orgánom krízového riadenia; tým je naopak ministerstvo zdravotníctva a samozrejme vláda SR.
 Vládu SR uvádzame najmä z dôvodu, že v rámci všetkých orgánov krízového riadenia má najširšie kompetencie, pričom jej prvou kompetenciou v rámci taxatívneho výpočtu podľa § 4 ods. 1 zákona o krízovom riadení, je právomoc prijímať opatrenia na predchádzanie krízovým situáciám a ich riešenie. V rozsahu svojej pôsobnosti je aj ministerstvo zdravotníctva, ako ďalší orgán krízového riadenia, oprávnené rozhodovať o opatreniach na riešenie krízových situácii v zmysle § 5 ods. 1 písm. e) zákona o krízovom riadení.
 Právna úprava (zákon o krízovom riadení) tak priznáva možnosť vydávať opatrenia orgánom verejnej moci, ktoré môžu mať svoj obsahový prienik práve s Opatreniami ÚVZ vydávanými podľa ust. § 48 ods. 4 zákona o verejnom zdraví, pričom ide o orgány hierarchicky stojace nad ÚVZ. Ak sme spomínali vládu SR a ministerstvo zdravotníctva, zámer zákonodarcu posilniť kompetencie práve týchto orgánov je s ohľadom na hierarchiu orgánov štátnej správy pochopiteľný. Nemalo by zmysel, aby mali vláda a ministerstvo oprávnenie konať (a prijímať opatrenia) za mimoriadnej situácie a núdzového stavu, ak „celú vec“ by bol schopný vybaviť svojimi opatreniami ÚVZ. Uvedené tiež podčiarkuje skutočnosť, že ak po mimoriadnej situácii došlo k vyhláseniu núdzového stavu, čo je aj náš prípad (právne problémy vyvolané zmätkami pri vyhlasovaní núdzového stavu dávame v tomto príspevku bokom), tak podľa § 3b zákona o civilnej ochrane platí, že sa má postupovať podľa Zákona o bezpečnosti štátu a nie podľa Zákona o verejnom zdraví, ktorý umožňuje ÚVZ vydávať Opatrenia. Obdobné tvrdí aj súd v odôvodnení Rozsudku Mestského súdu v Prahe: „Přesto však soud dospěl k závěru, že s ohledem na vyhlášení nouzového stavu byla oprávněna omezit základní práva a svobody v natolik masivní míře pouze a jen vláda a nikoli Ministerstvo zdravotnictví.“
 Aj vzhľadom na závažnosť situácie, akou je núdzový stav, je zrejmé, že ÚVZ tu už nemá svoje tradičné kompetencie podľa § 48 zákona o verejnom zdraví. Vyhlásením núdzového stavu vláda „prepína“ fungovanie štátu a aj právny režim fungovania z „normálneho režimu“ do „špeciálneho režimu“ a v súlade s pravidlami deľby moci tak dochádza k posilneniu kompetencií vlády SR a ministerstiev, ako najvyšších poschodí pomyselnej organizačnej pyramídy v rámci výkonnej moci. Dochádza teda k zásadnému zásahu do deľby moci s výrazným posilnením exekutívnej zložky moci, a preto je potrebné s inštitútom núdzového stavu nakladať mimoriadne zodpovedne, akékoľvek zásahy do základných práv a slobôd je potrebné posudzovať mimoriadne citlivo a predovšetkým je potrebné postupovať striktne v rozsahu vymedzeného právneho rámca pre takéto situácie. Za takých okolností je potom mimoriadne sporná otázka legality a legitimity výkonu kompetencií ÚVZ podľa ust. § 48 ods. 4 zákona o verejnom zdraví pri vydávaní Opatrení ÚVZ, nakoľko je evidentné (či už zo zákona o verejnom zdraví, zákona o krízovom riadení alebo zákona o civilnej ochrane), že kompetenciu vydávať opatrenia v obsahovom prieniku s Opatreniami ÚVZ, je oprávnená vláda SR, prípadne ministerstvo zdravotníctva. Uvedené potvrdzuje znova Mestský súd v Prahe: „Nepřijetí opatření vládou dle krizového zákona, ale ministerstvem zdravotnictví dle zákona o veřejném zdraví, soud považuje také za narušení ústavních garancí dělby moci.“
 Opačný výklad by mohol byť v rozpore s ústavnoprávnymi princípmi obmedzovania základných práv a slobôd ako aj princípom deľby moci a princípom právneho štátu. ÚVZ totiž svojim opatreniami zasahuje do základných práv a slobôd často celoplošne, bez územného a časového obmedzenia, či vymedzenia. Kompetencia ÚVZ vydávať opatrenia podľa § 48 ods. 4 zákona o verejnom zdraví prichádza do úvahy v prípade, ak ide o situáciu presahujúcu územie regionálneho úradu verejného zdravia, zákon však nenaznačuje, že by mal ÚVZ kompetenciu aj v prípade, ak ide o pandemické (celoštátne) ohrozenie verejného zdravia dosahujúce intenzitu mimoriadnej situácie či núdzového stavu, ktorý sa dotýka všetkých osôb na území štátu.
 Za situácie, ako je pandémia CODIV-19, kde parlament SR v rámci skrátených legislatívnych konaní prijíma zákony v podstate zo dňa na deň, kde má kompetencie vláda ako vrcholný orgán výkonnej moci a súčasne ako orgán krízového riadenia, kde v rozsahu svojej pôsobnosti koná aj ministerstvo zdravotníctva ako ústredný orgán štátnej správy, pod ktorý spadá aj ÚVZ, je potom mimoriadne dôležité zodpovedanie otázky, či ÚVZ obmedzoval a obmedzuje základné práva a slobody Opatreniami ÚVZ proporcionálne, legálne a legitímne, a to nielen z dôvodu spätnej nápravy dotknutých práv subjektov ale aj pro futuro, keďže situácia závažného ohrozenia verejného zdravia sa v budúcnosti môže kedykoľvek zopakovať (a podľa mnohých sa zopakuje už na jeseň tohto roku).
 Proporcionalita zásahu do ľudských práv
 V tejto súvislosti je dôležité pripomenúť právny názor Ústavného súdu SR nedávno vyjadrený v rámci posúdenia proporcionality zásahu do ľudských práv v súvislosti s tzv. sledovaním mobilných telefónov počas COVID-19, vyjadrený v Uznesení Ústavného súdu SR sp. zn. PL.ÚS 13/2020-103 zo dňa 13.5.2020:„Do sféry výkonnej moci patria predovšetkým veci, ktoré zákonodarca vzhliadol nepodstatnými z hľadiska zákonnej formy, a preto ich priamo neupravil. Ide predovšetkým o veci nepredvídateľné vo chvíli prijatia zákona, teda o veci, ktoré môžu podliehať zmenám, ale rovnako podrobnosti hlavne technického či vysoko expertného charakteru a pod. V žiadnom prípade však nemôže ísť o podmienky akceptovateľnosti zásahu do základných práv. Ako ústavný súd zdôraznil aj vo svojom rozhodnutí sp. zn. PL. ÚS 10/2014 (bod 134), len zákonodarca je ústavne legitimovaný na to, aby na základe svojho uváženia pri rešpektovaní princípu proporcionality priznal stanoveniu určitej povinnosti prednosť aprobovaného verejného záujmu pred základným právom. Podľa čl. 13 ods. 2 ústavy sa uplatňuje výhrada zákona (nemožnosť delegovať obmedzovanie základných práv na exekutívu), ktorá je zároveň vyjadrením výhrady parlamentu (porovnaj „Parlamentsvorbehalt“ v nemeckom ústavnom práve, napr. rozhodnutie sp. zn. 2 BvR 2302/11 a 1279/12). Zákon preto nemôže splnomocniť orgán výkonnej moci na vydanie predpisu nižšej právnej sily, ktorý by určoval medze základných práv a slobôd. Ústava zveruje právo určiť medze základných práv a slobôd len zákonodarnému zboru. Ústavný súd už judikoval, že splnomocnenie v zákone pre vydanie všeobecne záväzného právneho predpisu, ktorým by boli upravené ďalšie podmienky dotýkajúce sa medzí ústavou zaručených práv, nie je ústavou dovolené. Preto by ani všeobecne záväzný právny predpis vydaný na základe takéhoto splnomocňovacieho ustanovenia zákona nebol vydaný v súlade s ústavou (sp. zn. PL. ÚS 8/94, s. 5)“
 Nález Ústavného súdu SR sp. zn. PL. ÚS 8/94, na ktorý Ústavný súd SR vyššie odkazuje, sa týkal konania o súlade vyhlášky MZ SR č. 221/1993 Z. z. týkajúcej sa rozsahu a podmienok úhrad poisťovne za poskytnutú zdravotnícku starostlivosť s Ústavou SR. Ústavný súd SR v danej veci rozhodol, že predmetná vyhláška nie je v súlade s Ústavou SR, pričom poukázal na skutočnosť, že: „vyhláška ministerstva zdravotníctva nie je v súlade s čl. 13 ods. 1 a 2, s čl. 40 ústavy, pretože ju ako všeobecne záväzný právny predpis upravujúci medze bezplatnosti základného práva na ochranu zdravia ústava vylučuje tým, že tieto medze môže upravovať len zákon.“
 V tomto kontexte je nutné zdôrazniť, že žiaden zákon neupravuje kompetenciu ÚVZ zasahovať do základných ľudských práv a slobôd v takom rozsahu, v akom to ÚVZ vykonávalo. Na veci nič nemení ani tá skutočnosť, že ÚVZ bol v niektorých prípadoch na vydanie daného Opatrenia ÚVZ priamo splnomocnený vládou SR. Domnievame sa, že práve s ohľadom na princíp proporcionality vyjadrený priamo v Ústave SR, nemožno na štátny orgán, ktorý je v hierarchii štátnych orgánov vo veci možnosti obmedzovania základných ľudských práv na úplnom konci reťazca parlament-vláda-ministerstvo-ÚVZ, delegovať kompetenciu vydať právny akt, ktorým bude obmedzená na svojich právach celá slovenská verejnosť. Napríklad, uznesením vlády č. 155 z 23.3.2020 vláda uložila ÚVZ vydať opatrenie na zákaz hromadných podujatí od 24.3.2020 do odvolania. Tento zákaz realizoval ÚVZ opatrením OLP/2731/2020 z 23.3.2020. Otázka však je, ak môže len vláda vyhlásiť núdzový stav a stanoviť rozsah obmedzení základných práv a slobôd, v rámci ktorého je to vláda, ktorá môže „obmedziť alebo zakázať uplatňovanie práva pokojne sa zhromažďovať alebo zhromažďovanie na verejnosti podmieniť povoľovaním“, tak môže toto právo zákonne obmedziť ÚVZ, tým že zakáže možnosť organizovania akýchkoľvek zhromaždení?
 Zdá sa, že Úrad verejného zdravotníctva SR, ktorý sa zhostil úlohy celoplošne obmedzovať základné ľudské práva v čase pandémie COVID-19, vykonával tieto zásahy nezákonne a kompetencia vydávať Opatrenia ÚVZ podľa ust. § 48 ods. 4 zákona o verejnom zdraví v čase vyhlásenej mimoriadnej situácie neexistuje.
 Odhliadnuc od uvedeného, Opatrenia ÚVZ považujeme zároveňza vysoko neproporcionálny zásah do ľudských práv a slobôd. V demokratickom právnom štáte, kde majú štátne orgány určitú zákonom vymedzenú hierarchiu a postavenie odstupňované konkrétnymi právomocami v konkrétnych situáciách, je neprípustné, aby rozpočtová organizácia Ministerstva zdravotníctva SRzasahovala do ľudských práv a slobôd „všetkých“ vo forme právnych aktov, akými boli Opatrenia ÚVZ, a to o to viac, ak tak koná za vyhlásenej mimoriadnej situácie a núdzového stavu.
 [O uvedenej téme si môžete prečítať aj skorší príspevok dostupný na: https://www.epravo.sk/top/clanky/ako-sa-obratit-na-sud-alebo-k-charakteru-opatreni-uradu-verejneho-zdravotnictva-sr-4814.html]
 [1]) „Dôvodom predloženia návrhu zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 355/2007 Z.z. o ochrane, podpore a rozvoji verejného zdravia a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov a ktorým sa dopĺňajú niektoré zákony je uznesenie vlády Slovenskej republiky č. 242 zo dňa 25. marca 2009 k návrhu na zmenu úlohy B.1 uznesenia vlády SR č. 18 z 9. januára 2008, prijatého k návrhu plánu opatrení Slovenskej republiky pre prípad vzniku udalostí podliehajúcich Medzinárodným zdravotným predpisom (2005) schváleným Svetovou zdravotníckou organizáciou a zrušenie úlohy č. 4 v mesiaci marec z Plánu legislatívnych úloh vlády Slovenskej republiky na rok 2009.“
 [2]http://www.uvzsr.sk/index.php?option=com_content&view=category&layout=blog&id=223&Itemid=144
 [3]) Nález Ústavného súdu Českej republiky Pl. ÚS 14/07 z 19. 11. 2008.
 [4]) Nález ÚS SR, sp. zn. I. ÚS 354/08 z 22. 1. 2009, obdobne Nález ÚS SR sp. zn. I. ÚS 95/03 z 7. júla 2006.
 [5]) Baricová, J., Fečík, M., Števček, M., Filová, A. a kol.: Správny súdny poriadok. Komentár. Bratislava: C. H. Beck, 2018, s. 36 - 37
 [6]) Pozri § 3 ods. 1 písm. a) Správneho súdneho poriadku: „Na účely tohto zákona sa rozumie administratívnym konaním postup orgánu verejnej správy v rámci výkonu jeho pôsobnosti v oblasti verejnej správy pri vydávaní individuálnych správnych aktov a normatívnych správnych aktov,“
 [7] Dôvodová správa k zákonu č. 69/2020 Z. z. o mimoriadnych opatreniach v súvislosti so šírením nebezpečnej nákazlivej ľudskej choroby COVID-19 v oblasti zdravotníctva a ktorým sa menia a dopĺňajú niektoré zákony.
 Tibor Timár, 10. december 2011, čítané: 69043x
 Peter Šamko, 06. august 2011, čítané: 53112x


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 23.1.2017
 LV
 Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
 C 22/11
 Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2016. gada 4. novembrī iesniedza Korkein hallinto-oikeus (Somija) – Astellas Pharma GmbH
 (Lieta C-557/16)
 (2017/C 022/16)
 Tiesvedības valoda – somu
 Iesniedzējtiesa
 Korkein hallinto-oikeus
 Pamatlietas puses
 Prasītāja: Astellas Pharma GmbH
 Pārējie lietas dalībnieki: Helm AG, Lääkealan turvallisuus- ja kehittämisvirasto (Fimea)
 Prejudiciālie jautājumi
 1)
 Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/83/EK (1) par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm, 28. panta 5. punkts un 29. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka iesaistītās dalībvalsts kompetentā iestāde, Direktīvas 28. panta 3. punktā paredzētās decentralizētās atļaujas piešķiršanas procedūras ietvaros piešķirot tirdzniecības atļauju ģenērisku zāļu laišanai valsts tirgū, nav tiesīga patstāvīgi pārbaudīt atsauces zāļu dokumentācijas aizsardzības termiņa sākšanās brīdi?
 2)
 Ja atbilde 1. jautājumu ir tāda, ka dalībvalsts kompetentā iestāde, piešķirot tirdzniecības atļauju ģenērisku zāļu laišanai valsts tirgū, nav tiesīga patstāvīgi pārbaudīt atsauces zāļu dokumentācijas aizsardzības termiņa sākšanās brīdi:
 —
 vai šīs dalībvalsts tiesai, pamatojoties uz atsauces zāļu tirdzniecības atļaujas īpašnieka iebildumiem, tomēr ir jāpārbauda atsauces zāļu dokumentācijas aizsardzības termiņa sākšanās brīdis, jeb arī uz tiesu attiecas tādi paši ierobežojumi kā uz dalībvalsts kompetento iestādi?
 —
 Kā šādā gadījumā minētajā dalībvalsts tiesā tiek nodrošinātas atsauces zāļu tirdzniecības atļaujas īpašnieka tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību saskaņā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu un Direktīvas 2001/83 10. pantu dokumentācijas aizsardzības jomā?
 —
 Vai apelācijas sūdzība, kas attiecas uz efektīvu tiesību aizsardzību, ietver arī dalībvalsts tiesas pienākumu pārbaudīt, vai citā dalībvalstī piešķirtā sākotnējā zāļu tirdzniecības atļauja atbilst Direktīvas 2001/83 nosacījumiem?
 (1) OV 2001 L 311, 67. lpp.


type: contracts

text:
 Vigtig juridisk meddelelse
 |
 22007A1117(01)
 Aftale mellem Det Europæiske Fællesskab og Den Russiske Føderation om handel med visse stålprodukter - Procès-verbal agrée - Erklæringer - Protokol
 EU-Tidende nr. L 300 af 17/11/2007 s. 0052 - 0070
 20071026Aftalemellem Det Europæiske Fællesskab og Den Russiske Føderation om handel med visse stålprodukterDET EUROPÆISKE FÆLLESSKAB,på den ene side, ogDEN RUSSISKE FØDERATION,på den anden sidesom er parterne i denne aftale, ogSOM TAGER I BETRAGTNING, at partnerskabs- og samarbejdsaftalen, i det følgende benævnt "PSA", om oprettelse af et partnerskab mellem De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater på den ene side og Den Russiske Føderation på den anden side [1] trådte i kraft den 1. december 1997,SOM TAGER I BETRAGTNING, at parterne ønsker at fremme en ordnet og afbalanceret udvikling af stålhandelen mellem Det Europæiske Fællesskab, i det følgende benævnt "Fællesskabet", og Den Russiske Føderation, i det følgende benævnt "Rusland",SOM TAGER I BETRAGTNING, at handelen med visse stålprodukter henhørende under det tidligere Europæiske Kul- og Stålfællesskab, i det følgende benævnt "EKSF", ifølge artikel 21, stk. 1, i PSA skal reguleres på grundlag af nævnte aftales afsnit III, undtagen artikel 15, og af bestemmelserne i en aftale,SOM TAGER I BETRAGTNING, at denne aftale er den i artikel 21 i PSA nævnte aftale,SOM HOLDER SIG FOR ØJE, at Rusland forbereder sig på tiltrædelse af Verdenshandelsorganisationen (WTO), og at Fællesskabet støtter Ruslands integration i det internationale handelssystem,SOM TAGER I BETRAGTNING, at handelen med visse stålprodukter i årene 1995 til 2006 blev reguleret ved aftaler; der bør indgås en ny aftale, som tilgodeser udviklingen i forbindelserne mellem parterne,SOM TAGER I BETRAGTNING, at denne aftale bør ledsages af et samarbejde mellem parterne vedrørende deres stålindustrier, herunder passende udveksling af information i kontaktgruppen vedrørende kul og stål som omhandlet i protokol 1 til PSA,ER BLEVET ENIGE OM FØLGENDE:Artikel 11. Denne aftale finder anvendelse på handelen med tidligere EKSF-stålprodukter.2. Handelen med de stålprodukter, der er anført i bilag I, kan undergives kvantitative lofter.3. Handelen med stålprodukter, der ikke er anført i bilag I, undergives ikke kvantitative lofter.4. Hvad angår stålprodukter og anliggender, der ikke er omfattet af denne aftale, finder de relevante bestemmelser i PSA anvendelse.Artikel 21. Parterne er enige om for hvert kalenderår i aftalens løbetid at indføre og opretholde ordningerne med de kvantitative lofter, der er fastsat i bilag II, for Ruslands udførsel til Fællesskabet af de produkter, der er anført i bilag I. Denne udførsel undergives en ordning med dobbeltkontrol, som er beskrevet i protokol A, som er knyttet til denne aftale.2. Parterne er enige om, at indførsel i Fællesskabet fra Rusland af de produkter, der er anført i bilag I, fra den 1. januar 2007 indtil denne aftales ikrafttræden, afskrives på de kvantitative lofter i bilag II.3. Indførsel af mængder ud over dem, der er anført i bilag II, tillades, hvis EF-stålindustrien er ude af stand til at imødekomme den interne efterspørgsel, og der opstår forsyningsknaphed på et eller flere af de produkter, der er anført i bilag I. Der finder straks konsultationer sted på anmodning af en af parterne med henblik på at fastslå omfanget af forsyningsknapheden på basis af objektive bevisligheder. Efter afslutning af konsultationerne iværksætter Fællesskabet sine interne procedurer for forhøjelse af de kvantitative lofter i bilag II.4. Hvis lande, der søger om medlemskab af Den Europæiske Union, tiltræder inden aftalens udløb, er parterne enige om at overveje at forhøje de kvantitative lofter i bilag II.Artikel 31. Indførsel til Fællesskabets toldområde med henblik på fri omsætning af produkter, der er anført i bilag I, er betinget af, at der fremlægges en importbevilling udstedt af en medlemsstats kompetente myndighed på basis af en eksportlicens udstedt af de russiske myndigheder samt et oprindelsesbevis i overensstemmelse med bestemmelserne i protokol A, som er knyttet til denne aftale.2. Indførsel til Fællesskabets toldområde af produkter, der er anført i bilag I, er ikke undergivet de kvantitative lofter, som er fastsat i bilag II, hvis de som led i den administrative kontrolordning, der er gældende i Fællesskabet, angives som bestemt til genudførsel fra Fællesskabet i uændret stand eller efter forarbejdning.3. Mængder under de kvantitative lofter, der er anført i bilag II for en given produktgruppe, som ikke udnyttes i løbet af det første kalenderår, kan overføres til det tilsvarende kvantitative loft for det følgende kalenderår med indtil 7 % af det relevante kvantitative loft for det år, hvor det ikke blev udnyttet. Rusland underretter senest den 31. marts det følgende år Fællesskabet, hvis det ønsker at gøre brug af denne bestemmelse.4. Indtil 7 % af det kvantitative loft for en given produktgruppe kan overføres til en eller flere andre produktgrupper inden for samme produktkategori, dvs. inden for kategori SA eller SB. Desuden er overførsler mellem SA- og SB-kategorierne tilladt med maksimalt 25000 tons. Herudover kan yderligere 25000 tons efter forudgående aftale mellem parterne overføres mellem SA- og SB-kategorierne. Fællesskabet skal, efter Ruslands anmodning om overførsel af disse yderligere 25000 tons, oplyse Rusland om sin beslutning inden for en rimelig tid, om muligt inden 60 dage fra datoen for modtagelse af anmodningen. Sådanne overførsler kan finde sted én gang i løbet af et kalenderår. Tilpasninger af de kvantitative lofter som følge af overførsler må kun gælde for det pågældende kalenderår. Rusland underretter senest den 1. maj Fællesskabet, hvis det ønsker at gøre brug af denne bestemmelse.Artikel 41. Med henblik på at gøre dobbeltkontrolordningen så effektiv som mulig og mindske mulighederne for misbrug og omgåelse mest muligt:- underretter myndighederne i Fællesskabet senest den 28. i hver måned de russiske myndigheder om de importbevillinger, der er udstedt i den foregående måned- underretter de russiske myndigheder senest den 28. i hver måned Fællesskabet om de eksportlicenser, der er udstedt i den foregående måned.I tilfælde af betydelige afvigelser kan begge parter under hensyntagen til tidsfaktorerne i forbindelse med sådanne oplysninger anmode om konsultationer, der straks indledes.2. Uden at dette berører stk. 1 og for at sikre, at aftalen fungerer effektivt, er Fællesskabet og Rusland enige om at tage alle nødvendige skridt til at forebygge, undersøge og tage alle nødvendige retlige og/eller administrative skridt mod omgåelse navnlig i form af omladning, omdirigering, urigtige angivelser vedrørende oprindelsesland eller -sted, forfalskning af dokumenter, falske angivelser vedrørende et produkts mængde, beskrivelse eller tarifering. Fællesskabet og Rusland er derfor enige om at fastsætte de nødvendige retsregler og administrative procedurer, som gør det muligt effektivt at skride ind over for sådanne omgåelser, herunder vedtagelse af retligt bindende retsmidler mod de pågældende eksportører og/eller importører.3. Er Fællesskabet på grundlag af foreliggende oplysninger af den formening, at bestemmelserne i denne aftale omgås, kan det anmode om konsultationer med Rusland, der straks afholdes.4. Indtil resultaterne af de konsultationer, der er nævnt i stk. 3, foreligger, tager Rusland som en sikkerhedsforanstaltning, hvis Fællesskabet anmoder herom, alle nødvendige skridt til at sikre, at der, hvis der fremlægges tilstrækkeligt bevis for omgåelse, gennemføres tilpasninger af de kvantitative lofter, om hvilke der forventes opnået enighed efter de i stk. 3 omhandlede konsultationer, i det kalenderår, i hvilket anmodningen om konsultationer i henhold til stk. 3 blev indgivet, eller for det følgende år, hvis kontingentet for dette år er opbrugt.5. Skulle parterne under de i stk. 3 nævnte konsultationer ikke være i stand til at nå til en gensidigt tilfredsstillende løsning, har Fællesskabet ret til:a) når der foreligger tilstrækkeligt bevis for, at produkter, som er omfattet af denne aftale, og som har oprindelse i Rusland, er blevet indført som følge af en omgåelse af denne aftale, at afskrive de relevante mængder på de kvantitative lofter, der er indført ved denne aftaleb) når der foreligger tilstrækkeligt bevis for falsk angivelse vedrørende mængde, beskrivelse eller tarifering, at nægte at indføre de pågældende produkter.6. Parterne er enige om at samarbejde fuldt ud med henblik på at forebygge og effektivt behandle alle problemer, der opstår som følge af omgåelse af denne aftale.Artikel 51. De kvantitative lofter, der fastsættes i henhold til denne aftale for indførsel til Fællesskabet af de stålprodukter, der er anført i bilag I, opdeles ikke af Fællesskabet i regionale kvoter.2. Parterne samarbejder for at hindre pludselige og skadelige ændringer i det traditionelle samhandelsmønster. Indtræffer der en pludselig og skadelig ændring i det traditionelle samhandelsmønster (f.eks. regional koncentration eller tab af traditionelle aftagere), kan Fællesskabet anmode om konsultationer med henblik på at finde en tilfredsstillende løsning på problemet. Sådanne konsultationer finder sted omgående.3. Rusland bestræber sig for at sikre, at udførslen til Fællesskabet af produkter, der er anført i bilag I, fordeles så jævnt som muligt over året. Indtræffer der en pludselig og skadevoldende stigning i indførslen, kan Fællesskabet anmode om konsultationer med henblik på at finde en tilfredsstillende løsning på problemet. Sådanne konsultationer finder sted omgående.4. Ud over den i stk. 3 indeholdte forpligtelse kan begge parter, når de af de russiske myndigheder udstedte licenser har nået 90 % af de kvantitative lofter for det pågældende kalenderår, anmode om konsultationer vedrørende de kvantitative lofter for dette år. Sådanne konsultationer finder sted omgående. Indtil resultaterne af disse konsultationer foreligger, kan de russiske myndigheder vedblive med at udstede eksportlicenser for de produkter, der er anført i bilag I, forudsat at de ikke overstiger de mængder, der er fastsat i bilag II.Artikel 61. Hvis produkter, som er anført i bilag I, indføres til Fællesskabet fra Rusland på vilkår, der kan påføre eller true med at påføre producenter i Fællesskabet af samme produkt væsentlig skade, giver Fællesskabet Rusland alle relevante oplysninger med henblik på at finde en løsning, begge parter kan acceptere. Parterne indleder omgående konsultationer.2. Skulle det ikke lykkes parterne at nå til enighed under de i stk. 1 nævnte konsultationer inden for en frist på 30 dage fra Fællesskabets anmodning om konsultationer, kan Fællesskabet anvende retten til at tage initiativ til beskyttelsesforanstaltninger i henhold til bestemmelserne i PSA.3. Uanset bestemmelserne i denne aftale finder bestemmelserne i artikel 18 i PSA anvendelse.Artikel 71. Tariferingen af de produkter, der er omfattet af denne aftale, baseres på Fællesskabets told- og statistiknomenklatur, i det følgende benævnt den "kombinerede nomenklatur" eller i forkortet form "KN". Ændringer af den kombinerede nomenklatur (KN) efter de procedurer, der er gældende i Fællesskabet, for så vidt angår de produkter, der er anført i bilag I, eller afgørelser vedrørende tariferingen af produkter må ikke give anledning til en nedsættelse af de kvantitative lofter, der er fastsat i bilag II.2. Oprindelsen af de produkter, der er omfattet af denne aftale, fastlægges i overensstemmelse med de regler, som er gældende i Fællesskabet. Alle ændringer i disse oprindelsesregler meddeles Rusland og må ikke give anledning til en nedsættelse af de kvantitative lofter, der er fastsat i denne aftale. Procedurerne for kontrol af ovennævnte varers oprindelse er fastlagt i protokol A, der er knyttet til denne aftale.Artikel 81. Uden at dette berører den periodiske udveksling af oplysninger om eksportlicenser og importbevillinger i henhold til artikel 4, stk. 1, er parterne enige om med passende mellemrum at udveksle fuldstændige statistiske oplysninger vedrørende handelen med de produkter, der er anført i bilag I, idet der tages hensyn til de korteste tidsrum, i hvilke de pågældende oplysninger udarbejdes; oplysningerne skal dække eksportlicenser og importbevillinger udstedt i henhold til artikel 3 samt eksport- og importstatistikker for de pågældende produkter.2. Hver af parterne kan anmode om konsultationer i tilfælde af betydelig afvigelse mellem de udvekslede oplysninger.Artikel 91. Uden at det berører bestemmelserne om konsultationer i forbindelse med specifikke omstændigheder i de foregående artikler, afholdes der på anmodning fra en af parterne konsultationer vedrørende ethvert problem, der opstår i forbindelse med anvendelsen af denne aftale. Under alle konsultationer udviser parterne vilje til samarbejde og bestræber sig for at bilægge de uoverensstemmelser, der er opstået.2. Når der i henhold til denne aftale omgående skal afholdes konsultationer, forpligter parterne sig til at anvende alle rimelige midler for at sikre, at dette sker.3. For alle andre konsultationer gælder følgende bestemmelser:- En anmodning om konsultationer indgives skriftligt til den anden part.- I påkommende tilfælde følges anmodningen om konsultationer inden for en rimelig frist af en rapport, hvori der redegøres for grundene til konsultationerne.- Konsultationerne indledes senest en måned efter indgivelsen af anmodningen.- Det tilstræbes, at konsultationerne fører til en gensidigt acceptabel løsning inden en måned efter indledningen, medmindre fristen forlænges efter aftale mellem parterne.Artikel 101. Denne aftale træder i kraft på dagen for undertegnelsen. Den forbliver i kraft indtil den 31. december 2008 med alle ændringer, som parterne enes om, medmindre den opsiges eller ophører i overensstemmelse med bestemmelserne i stk. 3 eller 4. Efter den 31. december 2008 forlænges aftalen automatisk år for år, medmindre én af parterne senest seks måneder før udløbsdatoen skriftligt giver den anden part meddelelse om, at aftalen opsiges. Med hver årlig forlængelse forøges mængderne i hver produktgruppe med 2,5 %.2. Hver af parterne kan til enhver tid foreslå ændringer i aftalen, der kræver begge parters godkendelse og træder i kraft som aftalt af parterne.3. Hver af parterne kan opsige aftalen med et varsel på mindst seks måneder. I så fald ophører aftalen ved opsigelsesfristens udløb, og de lofter, der er fastsat ved denne aftale, reduceres forholdsvis op til det tidspunkt, hvor opsigelsen træder i kraft, medmindre parterne bliver enige om andet.4. Skulle Rusland tiltræde WTO inden denne aftales udløb, ophører aftalen på tiltrædelsesdatoen.5. Bilagene, det godkendte protokollat, erklæringerne og protokol A, der er knyttet til denne aftale, udgør en integrerende del heraf.Denne aftale er udfærdiget i to eksemplarer på bulgarsk, dansk, engelsk, estisk, finsk, fransk, græsk, italiensk, lettisk, litauisk, maltesisk, nederlandsk, polsk, portugisisk, rumænsk, slovakisk, slovensk, spansk, svensk, tjekkisk, tysk, ungarsk og russisk, idet hver af disse tekster har samme gyldighed.Изготвено в Мафра на двадесет и шести октомври, две хиляди и седма година.Hecho en Mafra, el veintiseis de octubre de dos mil siete.V Mafře dne dvacátého šestého října dva tisíce sedm.Udfærdiget i Mafra, den seksogtyvende oktober to tusind og syv.Geschehen zu Mafra am sechsundzwanzigsten Oktober zweitausendsieben.Sõlmitud Mafras kahekümne kuuendal oktoobril kahe tuhande seitsmendal aastal.Έγινε στη Μάφρα, στις είκοσι έξι Οκτωβρίου δύο χιλιάδες επτά.Done at Mafra on the twenty-sixth day of October in the year two thousand and seven.Fait à Mafra, le vingt-six octobre deux mille sept.Fatto a Mafra, addì ventisei ottobre duemilasette.Mafrā, divi tūkstoši septītā gada divdesmit sestajā oktobrī.Priimta Mafroje, du tūkstančiai septintųjų metų spalio dvidešimt šeštą dieną.Kelt Mafrában, a kétezer-hetedik év október havának huszonhatodik napján.Magħmul f'Mafra, fis- sitta u għoxrin jum ta' Ottubru fis-sena elfejn u sebgħa.Gedaan te Mafra, de zesentwintigste oktober tweeduizendzeven.Sporządzono w Mafrze dnia dwudziestego szóstego października dwa tysiące siódmego roku.Feito em Mafra, em vinte e seis de Outubro de dois mil e sete.Întocmit la Mafra la douăzeci și șase octombrie două mii șapte.V Mafre dvadsiateho šiesteho októbra dvetisícsedem.V Mafri, šestindvajsetega oktobra leta dva tisoč sedem.Tehty Mafrassa kahdentenakymmenentenäkuudentena päivänä lokakuuta vuonna kaksituhattaseitsemän.Som skedde i Mafra den tjugosjätte oktober år tjugohundrasju.Совершено в г. Мафра двадцать шестого октября 2007 г.За Европейската общностPor la Comunidad EuropeaZa Evropské společenstvíFor Det Europæiske FællesskabFür die Europäische GemeinschaftEuroopa Ühenduse nimelΓια την Ευρωπαϊκή ΚοινότηταFor the European CommunityPour la Communauté européennePer la Comunità europeaEiropas Kopienas vārdāEuropos bendrijos varduAz Európai Közösség részérőlGħall-Komunitá EwropeaVoor de Europese GemeenschapW imieniu Wspólnoty EuropejskiejPela Comunidade EuropeiaPentru Comunitatea EuropeanăZa Európske spoločenstvoZa Evropsko skupnostEuroopan yhteisön puolestaPå Europeiska gemenskapens vägnarЗа Европейскoe coобщнeстbo+++++ TIFF ++++++++++ TIFF +++++За Руската ФедерацияPor la Federación de RusiaZa Ruskou federaciFor Den Russiske FøderationFür die Russische FöderationVenemaa Föderatsiooni nimelΓια τη Ρωσική ΟμοσπονδίαFor the Russian FederationPour la Fédération de RussiePer la Federazione russaKrievijas Federācijas vārdāRusijos Federacijos varduAz Orosz Föderáció részérőlGħall-Federazzjoni RussaVoor de Russische FederatieW imieniu Federacji RosyjskiejPela Federação da RússiaPentru Federația RusăZa Ruskú federáciuZa Rusko federacijoVenäjän federaation puolestaPå ryska federationen vägnarЗа Pоссийскую Федерацико+++++ TIFF +++++[1] EFT L 327 af 28.11.1997, s. 3.--------------------------------------------------20071026BILAG ISA. Fladvalsede produkterSA1. Bredbånd7208100000720825000072082600007208270000720836000072083700107208370090720838001072083800907208390010720839009072111400107211190010721911000072191210007219129000721913100072191390007219141000721914900072253030107225401510722550201072253010007225309000SA2. Tykke plader720840001072085120107208512091720851209372085120977208512098720851910072085198107208519891720851989972085291007208521000720852990072085310007211130000SA3. Andre fladvalsede produkter7208400090720853900072085400007208908010720915000072091610007209169000720917100072091790007209181000720918910072091899007209250000720926100072092690007209271000720927900072092810007209289000720990801072101100107210122010721012801072102000107210300010721041001072104900107210500010721061001072106900107210701010721070801072109030107210904010721090809172111400907211190090721123309172112380917211290010721190801072121010007212109011721220001172123000117212402010721240209172124080117212502011721250301172125040117212506111721250691172125090137212600011721260009172192110007219219000721922100072192290007219230000721924000072193100007219321000721932900072193310007219339000721934100072193490007219351000721935900072254012907225409000SA4. Legerede produkter72262000107226912000722691910072269199007226997010SA5. Legerede kvartoplader7225401230722540400072254060007225990010SA6. Legerede koldvalsede og overtrukne plader7225508000722591001072259200107226920010SB. Lange produkterSB1. Profiler7207198010720720801072163110007216319000721632110072163219007216329100721632990072163310007216339000SB2. Valsetråd72131000007213200000721391100072139120007213914100721391490072139170007213919000721399100072139990007221001000722100900072271000007227200000722790100072279050007227909500SB3. Andre lange produkter720719121072071912917207191299720720520072142000007214300000721491100072149190007214991000721499310072149939007214995000721499710072149979007214999500721590001072161000007216210000721622000072164010007216409000721650100072165091007216509900721699001072189920007222111100722211190072221181007222118900722219100072221990007222309710722240100072224090107224900289722490310072249038007228102000722820101072282010917228209110722820919072283020007228304100722830490072283061007228306900722830700072283089007228602010722860801072287010007228709010722880001072288000907301100000--------------------------------------------------20071026BILAG IIKVANTITATIVE LOFTERNB: SA og SB er produktkategorier.SA1 til SA6 og SB1 til SB3 er produktgrupper.(tons) |Produkter | 2007 | 2008 |SA. Fladvalsede produkterSA1. Bredbånd | 1042090 | 1035000 |SA2. Tykke plader | 270820 | 275000 |SA3. Andre fladvalsede produkter | 565770 | 595000 |SA4. Legerede produkter | 94860 | 105000 |SA5. Legerede kvartoplader | 20460 | 25000 |SA6. Legerede koldvalsede og overtrukne plader | 105000 | 110000 |SB. Lange produkterSB1. Profiler | 55800 | 55000 |SB2. Valsetråd | 275000 | 324000 |SB3. Andre lange produkter | 474200 | 507000 |--------------------------------------------------


text:
 Avis juridique important
 |
 21997A0226(01)
 Overeenkomst in de vorm van een briefwisseling betreffende de voorlopige toepassing van de Overeenkomst tussen de Europese Gemeenschap en Nieuw-Zeeland inzake sanitaire maatregelen voor de handel in levende dieren en dierlijke produkten
 Publicatieblad Nr. L 057 van 26/02/1997 blz. 0002 - 0003
 OVEREENKOMST IN DE VORM VAN EEN BRIEFWISSELING betreffende de voorlopige toepassing van de Overeenkomst tussen de Europese Gemeenschap en Nieuw-Zeeland inzake sanitaire maatregelen voor de handel in levende dieren en dierlijke produktenA. Brief van de Regering van Nieuw-Zeeland Brussel, 17 december 1996Mijnheer . . .,Onder verwijzing naar de Overeenkomst tussen de Europese Gemeenschap en Nieuw-Zeeland inzake sanitaire maatregelen voor de handel in levende dieren en dierlijke produkten heb ik de eer u voor te stellen dat de Europese Gemeenschap en Nieuw-Zeeland de bepalingen betreffende veterinaire controles en retributies van de artikelen 10 en 11 (samen met bijlage VIII) met ingang van 1 januari 1997 voorlopig toepassen.Voorts heb ik de eer u voor te stellen dat alle bestaande gezondheidscertificeringsvoorschriften die op 31 december 1996 van toepassing zijn op de handel in levende dieren en dierlijke produkten en die zijn vastgesteld in de veterinaire wetgeving van de Europese Gemeenschap en de relevante Nieuwzeelandse wetgeving, van toepassing blijven tot de Overeenkomst conform artikel 18, lid 1, tweede alinea, in werking treedt.Ik moge u verzoeken mij te bevestigen dat de Europese Gemeenschap instemt met de bedoelde voorlopige toepassing van de Overeenkomst.Gelieve, Mijnheer . . ., de verzekering van mijn bijzondere hoogachting te aanvaarden.Voor de Regering van Nieuw-Zeeland>REFERENTIE NAAR EEN GRAFIEK>B. Brief van de GemeenschapBrussel, 17 december 1996Mijnheer . . .,Ik moge u de ontvangst bevestigen van uw brief van heden welke als volgt luidt:"Onder verwijzing naar de Overeenkomst tussen de Europese Gemeenschap en Nieuw-Zeeland inzake sanitaire maatregelen voor de handel in levende dieren en dierlijke produkten heb ik de eer u voor te stellen dat de Europese Gemeenschap en Nieuw-Zeeland de bepalingen betreffende veterinaire controles en retributies van de artikelen 10 en 11 (samen met bijlage VIII) met ingang van 1 januari 1997 voorlopig toepassen.Voorts heb ik de eer u voor te stellen dat alle bestaande gezondheidscertificeringsvoorschriften die op 31 december 1996 van toepassing zijn op de handel in levende dieren en dierlijke produkten en die zijn vastgesteld in de veterinaire wetgeving van de Europese Gemeenschap en de relevante Nieuwzeelandse wetgeving, van toepassing blijven tot de Overeenkomst conform artikel 18, lid 1, tweede alinea, in werking treedt.Ik moge u verzoeken mij te bevestigen dat de Europese Gemeenschap instemt met de bedoelde voorlopige toepassing van de Overeenkomst.".Ik heb de eer u te bevestigen dat de Europese Gemeenschap instemt met de inhoud van uw brief.Gelieve, Mijnheer . . ., de verzekering van mijn zeer bijzondere hoogachting te aanvaarden.Voor de Raad van de Europese Gemeenschap>REFERENTIE NAAR EEN GRAFIEK>


type: legislation

text:
 4.12.2012
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 L 332/8
 РЕГЛАМЕНТ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ (ЕС) No 1140/2012 НА КОМИСИЯТА
 от 28 ноември 2012 година
 за одобрение на промени, които не са минимални, в спецификацията на название, вписано в регистъра на защитените наименования за произход и на защитените географски указания [Coppia Ferrarese (ЗГУ)]
 ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
 като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
 като взе предвид Регламент (ЕО) No 510/2006 на Съвета от 20 март 2006 г. относно закрилата на географски указания и наименования за произход на земеделски продукти и храни (1), и по-специално член 7, параграф 4, първа алинея от него,
 като има предвид, че:
 (1)
 В съответствие с член 9, параграф 1, първа алинея от Регламент (ЕО) No 510/2006 Комисията разгледа заявката на Италия за одобрение на промените в някои елементи от спецификацията на защитеното географско указание „Coppia Ferrarese“, регистрирано по силата на Регламент (ЕО) No 2400/96 на Комисията (2), изменен с Регламент (ЕО) No 2036/2001 (3).
 (2)
 Предвид това, че по смисъла на член 9 от Регламент (ЕО) No 510/2006 въпросните промени не са минимални, Комисията публикува в Официален вестник на Европейския съюз
 (4) заявката за промени в съответствие с член 6, параграф 2, първа алинея от горепосочения регламент. Тъй като Комисията не е получила възражения съгласно член 7 от Регламент (ЕО) No 510/2006, промените следва да бъдат одобрени,
 ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
 Член 1
 Одобряват се публикуваните в Официален вестник на Европейския съюз промени в спецификацията, свързана с посоченото в приложението към настоящия регламент название.
 Член 2
 Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след деня на публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
 Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
 Съставено в Брюксел на 28 ноември 2012 година.
 За Комисията, от името на председателя,
 Dacian CIOLOȘ
 Член на Комисията
 (1) ОВ L 93, 31.3.2006 г., стр. 12.
 (2) ОВ L 327, 18.12.1996 г., стр. 11.
 (3) ОВ L 275, 18.10.2001 г., стр. 9.
 (4) ОВ C 75, 14.3.2012 г., стр. 13.
 ПРИЛОЖЕНИЕ
 Предназначени за консумация от човека земеделски продукти, посочени в приложение I към Договора:
 Клас 2.4. Хляб, тестени изделия, сладкарски и захарни изделия
 ИТАЛИЯ
 Coppia Ferrarese (ЗГУ)


text:
 15.1.2011
 LT
 Europos Sąjungos oficialusis leidinys
 C 13/37
 2010 m. spalio 12 d. Tarnautojų teismo (pirmoji kolegija) sprendimas byloje Wendler prieš Komisiją
 (Byla F-49/09) (1)
 (Viešoji tarnyba - Pareigūnai - Senatvės pensija - Pensijos mokėjimas - Įpareigojimas atsidaryti banko sąskaitą nuolatinės gyvenamosios vietos šalyje - Laisvas paslaugų teikimas - Viešosios tvarkos išlyga - Vienodo požiūrio principas)
 2011/C 13/72
 Proceso kalba: vokiečių
 Šalys
 Ieškovas: Eberhard Wendler (Laveno Mombelas, Italija), atstovaujamas advokato M. Müller-Trawinski
 Atsakovė: Europos Komisija, atstovaujama D. Martin ir B. Eggers
 Atsakovės pusėje į bylą įstojusi šalis: Europos Sąjungos Taryba, atstovaujama advokatų M. Bauer ir K. Zieleśkiewicz
 Dalykas
 Komisijos reikalavimo, kad ieškovas nurodytų savo nuolatinės gyvenamosios vietos valstybėje turimą banko sąskaitą jam skirtai pensijai išmokėti, panaikinimas.
 Sprendimo rezoliucinė dalis
 1.
 Atmesti E. Wendler ieškinį.
 2.
 Nurodyti E. Wendler padengti savo bei Europos Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
 3.
 Europos Sąjungos Taryba padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
 (1) OL C 167, 2009 7 18, p. 27.