text:
Ulysses S. Grant (syntyjään Hiram Ulysses Grant, 27. huhtikuuta 1822 – 23. heinäkuuta 1885) oli Yhdysvaltain sisällissodassa pohjoisvaltioiden armeijaa johtanut kenraali sekä Yhdysvaltain 18. presidentti (1869–1877). Hän toimi ennen presidentiksi nousuaan Unionin armeijassa ja nousi lopulta koko maan asevoimien komentajaksi. Presidentiksi noustessaan hänellä ei juuri ollut poliittista kokemusta: hän toimi ennen presidenttikauttaan vain muutaman kuukauden ajan Yhdysvaltain sotaministerinä.
 Presidenttinä Grantin merkittävin saavutus oli Yhdysvaltain ja Ison-Britannian välien parantaminen. Grantin hallinto kärsi kuitenkin laajasta korruptiosta ja erityisesti intiaanien asema heikkeni Grantin kauden aikana huomattavasti.
 Elämä
 Nuoruus
 Hiram Ulysses Grant syntyi 27. huhtikuuta 1822 Point Pleasantissa, Ohiossa. Hän kuitenkin muutti vanhempiensa, Jesse ja Hannah Simpson Grantin, kanssa jo seuraavana vuonna Georgetowniin, jossa Jesse pyöritti tavernaa. Vuonna 1839 Jesse järjesti Hiram Ulyssesille paikan maineikkaaseen West Pointin sotilasakatemiaan. West Pointissa toiminut kongressiedustaja Thomas L. Hamer merkitsi Hiramin nimen virheellisesti muotoon Ulysses Simpson Grant. Hiram ei koskaan korjannut virhettä, vaan ryhtyi käyttämään virheellistä nimeään. West Pointissa ollessaan Grant tuli tunnetuksi taitavana hevosmiehenä, joskin muuten häntä pidettiin keskivertoa heikompana opiskelijana. Hän valmistui akatemiasta vuonna 1843.
 Valmistumisensa jälkeen Grant määrättiin second lieutenantiksi (vastaa suurin piirtein aliluutnanttia) 4. jalkaväkirykmenttiin, jonka tukikohta sijaitsi Barracksissa, Missourissa. Vuonna 1844 hän tapasi West Pointissa olleen opiskelijatoverinsa siskon, Julia Dentin. Kaksi vuotta myöhemmin Grant taisteli rykmenttinsä mukana Meksikon–Yhdysvaltain sodassa, josta hän palasi Missouriin sodan päätyttyä vuonna 1848. Samana vuonna hän meni naimisiin Julia Dentin kanssa; pari sai yhteensä neljä lasta, jotka kaikki selvisivät aikuisikään asti. Avioliiton solmimisen jälkeen Grant joutui viettämään aikaa erossa perheestään, kun hänet aina välillä kutsuttiin armeijan palvelukseen. Hän erosi armeijasta vuonna 1852.
 Sisällissota ja paluu armeijaan
 Erottuaan armeijasta Grant muutti perheensä kanssa White Havenin maatilalle Missouriin, jossa Julia oli viettänyt nuoruutensa. Grant yritti White Havenissa ollessaan ensin viljellä maata ja myöhemmin toimia kiinteistökauppiaana, epäonnistuen kummassakin. Vuonna 1860 Grant muutti perheineen Galenaan, Illinoisiin, jossa hän sai töitä isänsä nahkakaupasta.
 Kun sisällissota syttyi huhtikuussa 1861, Grant värväytyi Illinoisin 21. vapaaehtoisjalkaväkirykmenttiin, jossa hänestä tehtiin eversti ja rykmentin komentaja. Pian tämän jälkeen Grant kävi joukkoineen ensimmäisen taistelunsa, kun Grant hyökkäsi Konfederaation joukkoja vastaan Missourissa. Myöhemmin saman vuoden kesänä presidentti Abraham Lincoln teki Grantista prikaatikenraalin. Grant tuli tunnetuksi ympäri Unionia, kun hän löi Konfederaation joukot Fort Henryssä ja Fort Donelsonissa. Kun Konfederaation komentaja kysyi Fort Donelsonin taistelun lopussa Grantilta antautumisen ehtoja, tämä lausui kuuluisat sanansa: ”No terms except an unconditional and immediate surrender can be accepted” (). Grant sai tästä lempinimensä Unconditional Surrender. Huhtikuussa Konfederaation joukot yllättivät Grantin Tennesseessä, ja tämän joukot kärsivät suuria tappioita. Grant sai kuitenkin apuvoimia ja pakotti Konfederaation joukot vetäytymään seuraavana päivänä. Vaikka voitto olikin Unionille strategisesti hyvin tärkeä, monet syyttivät Grantia liian suurista tappioista. Lincoln kuitenkin seisoi Grantin rinnalla: hän arvosti Grantin aggressiivista sodankäyntiä, joka pakotti Konfederaation puolustuskannalle. Grantin omalaatuinen käyttäytyminen taisteluiden keskellä ällistytti lähes kaikki hänen seurassaan olleet; hän pysyi koko taistelun ajan tyynenä, poltteli sikareita, antoi komentajilleen yksinkertaisia ohjeita eikä muuten puuttunut näiden taisteluihin.
 Heinäkuussa 1863 Grant, joka oli tuolloin niittänyt mainetta sinnikkäänä ja päättäväisenä johtajana, saavutti yhden uransa merkittävimmistä voitoista, kun hän kukisti Konfederaation joukot Vicksburgin taistelussa. Grant oli ensin yrittänyt hyökätä Vicksburgin linnoitusta vastaan pohjoisesta, mutta huomattuaan tämän toivottamaksi hän marssitti joukkonsa Mississippi-joen toiselle puolelle. Hän löi Konfederaation puolustuksen Jacksonissa sekä Champion Hillillä ja pääsi piirittämään Vicksburgia. Kuuden viikon piirityksen jälkeen linnoitus antautui. Maaliskuussa 1864 Lincoln nimitti Grantin kenraaliluutnantiksi ja koko Unionin armeijan komentajaksi. Grant siirrettiin Washingtoniin, jossa hänen toivottiin saavan paras kokonaiskuva sodasta. Grant päätti kuitenkin pian lähteä Washingtonista sotakentälle kenraali George Meaden joukkojen tueksi. Grantin ja Meaden johtamat joukot kärsivät suuria tappioita Wildernessissä, Spotsylvaniassa ja Cold Harborissa, jonka takia demokraattien lehdistö antoi Grantille liikanimen The Butcher (). Grant kuitenkin jatkoi sotaretkeään ja sai saarrettua Konfederaation armeijan pääjoukot Richmondissa huhtikuussa 1865. 9. huhtikuuta Konfederaation joukkojen komentaja Robert E. Lee antautui ja sisällissota päättyi. Viisi päivää myöhemmin presidentti Abraham Lincoln salamurhattiin Ford’s Theatherissa. Myös Grant oli kutsuttu mukaan teatteriin, mutta hän oli kieltäytynyt. Salamurhan jälkeen presidentiksi nousi orjuutta kannattanut Andrew Johnson.
 Nousu presidentiksi
 Sisällissodan päättymisen jälkeen Grantista tuli Yhdysvalloissa kansallissankari. Vuonna 1866 presidentti Johnson nimitti Grantin maan ensimmäiseksi neljän tähden kenraaliksi. Samalla Johnsonin ja kongressin välit kuitenkin kiristyivät, kun kongressi syytti Johnsonia orjuuden lakkauttamisen hidastamisesta. Kesällä 1867 Johnson erotti hänen politiikkaansa kritisoineen sotaministeri Edwin Stantonin ja nimitti Grantin tämän tilalle. Tammikuussa 1868 Johnson erosi virastaan, minkä vuoksi hänen ja Grantin välit menivät poikki. Toukokuussa kongressi nosti Johnsonia vastaan 11 virkasyytettä, jotka kuitenkin hylättiin senaatissa yhden äänen erolla. Myöhemmin samassa kuussa republikaanit nimesivät Grantin presidenttiehdokkaakseen demokraattien nimetessä hänen vastaehdokkaakseen entisen New Yorkin kuvernöörin Horatio Seymourin. Vaaleissa Grant voitti sekä valitsijamiesäänestyksen (äänin 214–80) että kansanäänestyksen (52 % äänistä). Hän nousi Yhdysvaltain 18. presidentiksi ollessaan vasta 46-vuotias; tämä teki hänestä maan siihenastisen historian nuorimman presidentin.
 Grantin vannoessa virkavalansa vuonna 1869 Yhdysvalloissa elettiin jälleenrakennuksena tunnettua ajanjaksoa: sisällissodan hävinneet Etelävaltiot pyrittiin palauttamaan takaisin Unioniin. Presidenttinä Grant pyrki tekemään Etelävaltioiden takaisinliittymisestä mahdollisimman rauhanomaista. Hän armahti useita Konfederaation korkeita virkamiehiä, mutta pyrki samalla turvaamaan vapautettujen mustien oikeuksia Etelävaltioissa. Vuonna 1870 kongressi hyväksyi perustuslain 15. lisäyksen, joka takasi kaikille mustille äänioikeuden kaikkialla Yhdysvalloissa. Lisäyksen ansiosta niin kutsutut Black Codes -lait saatiin estettyä. Grant hyväksyi myös useita ääriliikkeiden, kuten kuuluisaksi nousseen Ku Klux Klanin, toimintaa rajoittavia lakeja. Hän myös joutui turvautumaan usein liittovaltion asevoimiin mustien ja valkoisten välisten konfliktien taltuttamiseksi. Tästä syystä osa kansalaisista arvosteli Grantia osavaltioiden oikeuksien rikkomisesta, osa taas liian löyhästä suhtautumisesta rasistisiin liikkeisiin.
 Jälleenrakennukseen liittyvien toimien lisäksi Grant perusti Yhdysvaltain oikeusministeriön, Weather Bureaun (nykyinen National Weather Service) ja Yhdysvaltain ensimmäisen kansallispuiston, Yellowstonen kansallispuiston. Grant pyrki myös, vaihtelevalla menestyksellä, parantamaan liittovaltion suhteita intiaaneihin. Yksi Grantin hallinnon merkittävimmistä saavutuksista oli Washingtonin sopimus Ison-Britannian kanssa vuonna 1871: sopimus paransi huomattavasti maiden välejä, jotka olivat aiemmin olleet erittäin huonot. Yksi Grantin kauden epäonnistumisista oli yritys liittää Santo Domingo (nykyinen Dominikaaninen tasavalta) Yhdysvaltoihin.
 Intiaanien suhteen Grant ajoi presidenttikausillaan rauhanpolitiikkaa. Grant pyrki amerikkalaistamaan intiaanit auttamalla heitä talojen rakentamisessa reservaatteihin ja kannustamalla heitä maanviljelyyn. Lisäksi Grant perusti intiaanien asemaa ajaneen Board of Indian Commissionersin. Se onnistui muun muassa saamaan Yhdysvaltoihin uuden lain, joka lopetti intiaaniasiamiesten poliittisen nimittämisen. Grantin hyvistä aikeista huolimatta intiaanien asema huononi hänen presidenttikautensa aikana edelleen: valkoiset uudisasukkaat, joilla oli takanaan liittovaltion tuki, ajoivat intiaanit yhä ahtaammalle, eivätkä intiaanit pystyneet maanviljelyyn heille määrätyillä huonoilla mailla. Tämän vuoksi intiaanit ja liittovaltion asevoimat ajautuivat usein aseellisiin konflikteihin, kuten kuuluisaan Little Bighornin taisteluun Montanassa.
 Vuonna 1872 ryhmä republikaaneja, jotka vastustivat Grantin politiikkaa ja uskoivat tämän olleen korruptoitunut, perusti uuden Liberal Republican -puolueen. Puolue asetti yhdessä demokraattien kanssa ehdokkaakseen vuoden 1872 vaaleihin newyorkilaisen Horace Greeleyn. Grant voitti valitsijamiesvaalit äänin 286–66 ja kansanäänestyksen noin 56 % kannatuksella. Hänen toista kauttaan varjostivat Yhdysvaltoja ravistellut talouslama ja lukuisat skandaalit. Grant ei hakenut enää kolmannelle kaudelle, vaan vuonna 1876 presidentiksi nousi republikaanien Rutherford Hayes.
 Skandaalit
 Grantin kausia presidenttinä varjostivat useat skandaalit ja korruptio, vaikka Grant ei niihin itse osallistunutkaan. Hänen ensimmäisen kautensa aikana ryhmä pörssikeinottelijoita, joista tunnetuimmat olivat James Fisk ja Jay Gould (1836–1892), pyrki vaikuttamaan Grantin hallinnon toimintaan ja siten manipuloimaan kullan arvoa. Seurauksena oli mustana perjantaina 24. syyskuuta 1869 tunnettu pörssiromahdus. Vaikka Grant ei itse ollut tietoinen keinottelusta, hänen maineensa heikkeni, koska hän tunsi sekä Fiskin että Gouldin henkilökohtaisesti.
 Toinen merkittävä skandaali sattui vuonna 1875, kun Yhdysvalloissa paljastui miljoonien arvoinen verohuijaus. Tislaajat ja alkoholin jälleenmyyjät tienasivat miljoonia dollareita, kun liittovaltion viranomaiset auttoivat heitä kiertämään alkoholiveroja. Yksi salaliittolaisista oli Grantin henkilökohtainen ministeri Orville E. Babcock. Tästä huolimatta Grant vapautettiin kaikista tapaukseen liittyvistä syytteistä.
 Grantin presidenttikauden aikana oli tullut tavaksi, että virkoihinsa päässeet poliitikot palkitsivat kannattajiaan nimittämällä näitä muihin virkoihin. Grant pyrki estämään tätä perustamalla korruptiota vastaan toimineen virkamieskomission, jonka tarkoitus oli saada liittovaltion virkoihin ihmisiä pätevyyden eikä poliittisten syiden perusteella. Kongressi kuitenkin vastusti komissiota, minkä vuoksi sen rahoitus lopetettiin vuonna 1876. Ratkaisu virkamiesongelmaan saatiin vasta vuonna 1883, kun presidentti Chester Arthur hyväksyi Pendleton Civil Service Act -lakiehdotuksen.
 Myöhemmät vuodet ja kuolema
 Jätettyään Valkoisen talon vuonna 1877 Grant lähti perheensä kanssa kiertelemään ympäri maailmaa kahden vuoden ajaksi. Tänä aikana Grant kävi myös Suomessa ja vieraili Turussa Phoenix-hotellissa ja Helsingissä Keisarillisessa Aleksanterin yliopistossa rehtori Topeliuksen vieraana. Grant palasi Yhdysvaltoihin vuonna 1879, ja seuraavana vuonna hän oli ehdolla republikaanien presidenttiehdokkaaksi. James A. Garfield kuitenkin voitti kilpailun ja nousi myöhemmin Yhdysvaltain 20. presidentiksi.
 Vuonna 1881 Grant muutti Upper East Sidelle New Yorkiin, jossa hän sijoitti säästönsä finanssialan yritykseen yhdessä poikansa kanssa. Yhtiön toinen omistaja kuitenkin huijasi siihen sijoittaneita ihmisiä, ja yritys ajautui vuonna 1884 konkurssiin. Taatakseen perheensä toimeentulon Grant päätti ryhtyä kirjoittamaan muistelmiaan. Myöhemmin samana vuonna hänellä diagnosoitiin kurkkusyöpä. Grant sai muistelmansa lopulta valmiiksi vain muutamaa päivää ennen kuolemaansa 23. heinäkuuta 1885 Adirondackin vuoristossa. Hänen ystävänsä Mark Twain julkaisi muistelmat myöhemmin samana vuonna, ja niistä tuli valtava taloudellinen menestys.
 Grantin hautajaismenoja New Yorkissa seurasi yli miljoona ihmistä. Hänet haudattiin Riverside-puistoon Manhattanille, jonne myös hänen vaimonsa Julia haudattiin vuonna 1902.
 Lähteet
 Viitteet
 Aiheesta muualla
 Ulysses S. Grant Valkoinen talo
 Ensimmäinen virkaanastujaispuhe
 Toinen virkaanastujaispuhe
 U. S. Grantin henkilökohtaiset muistelmat (1885) Project Gutenbergistä
 Grant ja orjuus
 Yhdysvaltain presidentit
 Yhdysvaltain sisällissodan pohjoisvaltioiden kenraalit
 Yhdysvaltalaiset republikaanipoliitikot
 Vuonna 1822 syntyneet
 Vuonna 1885 kuolleet
 Seulonnan keskeiset artikkelit
 99.3 Yhteiskuntaelämän edustajat


type: wikipedia

text:
Sténsko slikárstvo je zvrst slikarstva, ki ima za podlago steno, strop ali drugo večjo stalno površino. Najpomembnejši primeri so freska, mozaik, grafit in sgraffito. Značilnost stenske slike je, da so arhitekturni elementi danega prostora skladno vgrajeni v sliko.
 Nekatere stenske slike so naslikane na velikih platnih, ki nato pritrjene na steno (t. i. marouflage).
 Zgodovina
 Različni stenske poslikave segajo v čas zgornjega paleolitika, kot so jamske slike v jami Lubang Jeriji Saléh na Borneu (40.000–52.000 pred sedanjostjo), Chauvetova jama v departmaju Ardèche v južni Franciji (približno 32.000 pred sedanjostjo). Veliko starodavnih poslikav je bilo najdenih v starodavnih egipčanskih grobnicah (okoli 3150 pr. n. št.) , minojskih palačah (srednje obdobje III., 1700–1600 pr. n. št.), jama Oxtotitlán in Juxtlahuaca v Mehiki (okrog 1200–900 pr. n. št. ) in v Pompejih (okoli 100 pr. n. št. — 79 n. št.).
 V srednjem veku so na stene običajno slikali na suhem ometu (al secco). Ogromna zbirka stenskih poslikav iz Kerale iz 14. stoletja je primer freske al secco. V Italiji je bila okoli leta 1300 ponovno uvedena tehnika slikanja fresk na mokrem ometu in je privedla do občutnega izboljšanja kakovosti poslikave sten.
 V sodobnem času je izraz postal bolj znan z mehiškim umetniškim gibanjem muralov (Diego Rivera, David Siqueiros in José Orozco). Obstaja veliko različnih slogov in tehnik. Najbolj znana je verjetno freska, ki uporablja vodotopne barve z vlažnim pralnim apnom, hitro uporabo dobljene mešanice na veliki površini in pogosto v delih (vendar z občutkom za celoto). Barve se svetijo, ko se posušijo. Marouflage metoda se tudi uporablja že tisočletja.
 Stenske slike so danes poslikane na različne načine z uporabo olj ali medijev na vodni osnovi. Slogi se lahko razlikujejo od abstraktnih do trompe l'oeil. Začetek dela umetnikov muralov, kot sta Graham Rust ali Rainer Maria Latzke v 1980-ih, je trompe-l'oeil slikanje doživelo preporod v zasebnih in javnih zgradbah v Evropi. Danes je lepota stenskega slikanja postala veliko širše dostopna s tehniko, s katero se slikarska ali fotografska slika prenese na plakatni papir ali platno, ki se nato prilepi na stensko površino (glej tapeta, freskografija), da doseže učinek ročno poslikane stene ali realističen prizor.
 Posebna vrsta stenske slike je Lüftlmalerei, ki jo še danes izvajajo v vaseh alpskih dolin. Znane primere takšnih fasadnih slik iz 18. in 19. stoletja najdemo v Mittenwaldu, Garmischu, Unter- in Oberammergau.
 Tehnike
 V zgodovina stenskega slikarstva je bilo uporabljenih več metod:
 Freske iz italijanske besede affresco, ki izhaja iz pridevnika fresko ('svež'), opisuje način, pri katerem se barva nanese na omet na stenah ali stropih.
 Tehnika buon fresco – prava freska - je sestavljena iz barvanja v pigmentu pomešanem z vodo, na tanki plasti mokre, sveže, apnene malte ali ometa. Pigment nato absorbira mokri omet; po več urah se omet posuši in reagira z zrakom: prav ta kemična reakcija fiksira pigmentne delce v ometu. Po tem slika ostane dolgo do več stoletij v svežih in briljantnih barvah.
 Al secco ali fresco-secco slikanje se izvaja na suhem ometu (v italijanščini je secco - 'suh'). Pigmenti tako potrebujejo vezni medij, na primer jajce (tempera), lepilo ali olje, da pigment pritrdijo na steno.
 Mezzo-fresco je naslikana na skoraj suhem ometu, avtor Ignazio Pozzo pa ga je v 16. stoletju opredelil kot »dovolj trden, da ne odtisne palca«, tako da pigment le malo prodre v omet. Do konca 16. stoletja je ta v veliki meri izpodrinila metodo prave freske, uporabljali pa so jo slikarji, kot sta Giovanni Battista Tiepolo ali Michelangelo. Ta tehnika je imela v zmanjšani obliki prednosti pred al secco.
 Material
 V grško-rimskih časih so uporabljali večinoma enkavstične barve, ki so jih uporabljali v hladnem stanju.
 Tempera slikarstvo je ena najstarejših znanih metod v stenski poslikavi. Pri temperi se pigmenti vežejo v albuminski medij, kot sta rumenjak ali jajčni beljak, razredčen v vodi.
 V Evropi je v 16. stoletju nastala oljna slika na platnu kot lažja metoda slikanja sten. Prednost je bila ta, da je bilo mogoče umetniško delo dokončati v umetnikovem ateljeju in ga kasneje prepeljati do cilja ter pritrditi na steno ali strop. Oljna barva je lahko manj zadovoljiv medij za stenske slike zaradi pomanjkanja barve. Prav tako pigmenti porumenijo vezivo ali jih lažje vplivajo atmosferske razmere.
 Različni muralisti so po navadi postali strokovnjaki za svoj najprimernejši medij in uporabo, ne glede na to ali so to oljne barve, emulzije ali akrilne barve , ki jih nanesejo čopič, valj ali aerosol / aerosol. Stranke pogosto zahtevajo določen slog, umetnik pa se lahko prilagodi ustrezni tehniki.
 Posvet običajno vodi do podrobnega načrtovanja in postavitve predlaganega zidnega gradiva s cenovno ponudbo, ki jo naročnik odobri, preden začne delati. Območje, ki ga je treba poslikati, je mogoče postaviti v mrežo, da ustreza oblikovanju, kar omogoča natančno spreminjanje slike korak za korakom. V nekaterih primerih je oblikovanje projicirano naravnost na steno in sledenje s svinčnikom, preden se začne barvanje. Nekateri slikarji bodo slikali neposredno brez predhodnega skiciranja, raje spontano tehniko.
 Po zaključku freske se lahko dodajo laki ali zaščitna akrilna glazura, da se delo zaščiti pred UV žarki in površinskimi poškodbami.
 Kot alternativo ročno poslikani freski lahko na površine nanesemo tudi digitalno natisnjene freske. Že obstoječe stenske posnetke je mogoče fotografirati in nato reproducirati v skoraj originalni kakovosti.
 Slabosti že izdelanih fresk in nalepk je, da so pogosto množično izdelane in nimajo privlačnosti in ekskluzivnosti izvirnih umetnin. Pogosto niso prilagojene posameznim velikostim sten stranke, njihovih osebnih idej ali želja pa ni mogoče dodati na steno, ko napreduje. Tehnika freskografije, digitalna metoda izdelave (CAM), ki jo je izumil Rainer Maria Latzke, obravnava nekatere omejitve personalizacije in velikosti.
 Digitalne tehnike se pogosto uporabljajo v velikih oglasih na zunanji steni. Zidne slike se lahko na steno naslika neposredno ali se jih natisne na vinilu in varno pritrdi na steno kot pano. Čeprav niso strogo razvrščene kot freske, se tiskani mediji v velikem obsegu pogosto imenujejo kot takšni. Oglaševalske freske so tradicionalno na stavbe in prodajalne naslikali pisci znakov, pozneje kot velike plakatne panoje.
 Pomen
 Stenske slike so pomembne, ker umetnost prinašajo v javno sfero. Zaradi velikosti, stroškov in dela, ki je vključeno v izdelavo freske, mora slikarje pogosto naročiti sponzor. Pogosto gre za lokalno vlado ali poslovneže. Za umetnike velja, da njihovo delo pridobi široko občinstvo, ki se drugače morda ne bi uvrstilo v umetniško galerijo. Mestu koristi lepota umetniškega dela.
 Freske so lahko razmeroma učinkovito orodje družbene emancipacije ali doseganja političnega cilja. Freske so včasih nastale proti zakonu ali pa so jih naročili lokalni bari in kavarne. Vizualni učinki so pogosto spodbuda za privabljanje pozornosti javnosti na družbena vprašanja. Javne umetniške izraze, ki jih sponzorira država, totalitarni režimi pogosto uporabljajo kot sredstvo propagande. Kljub propagandističnemu značaju teh del pa imajo nekatera še vedno umetniško vrednost.
 Freske lahko dramatično vplivajo bodisi zavestno ali podzavestno na stališča mimoidočih, ko jih dodamo na območja, kjer ljudje živijo in delajo. Trdimo lahko tudi, da lahko prisotnost velikih javnih fresk estetsko izboljša vsakodnevno življenje prebivalcev ali zaposlenih v podjetju.
 Svetovno najbolj znane stenske slike najdemo v Mehiki, New Yorku, Filadelfiji, Belfastu, Derryju, Los Angelesu, Nikaragvi, na Kubi in v Indiji. V času konfliktov delujejo kot pomembno sredstvo komunikacije za člane socialno, etnično in rasno razdeljenih skupnosti. Izkazale so se tudi kot učinkovito orodje za vzpostavitev dialoga in s tem tudi za dolgoročno rešitev cepitve. Indijska zvezna država Kerala ima ekskluzivne freske. Stenske slike v Kerali so na stenah hindujskih templjev. Datirajo jih lahko v 9. stoletja našega štetja.
 Freske San Bartolo Majevske civilizacije v Gvatemali so najstarejši primer te umetnosti v Mezoameriki in datirajo v leto 300 pred našim štetjem.
 Številna podeželska mesta so začela uporabljati freske za ustvarjanje turističnih znamenitosti, da bi povečala gospodarski dohodek. Colquitt, Georgia, je eno takšnih mest. Colquitt je bil skupaj z Dothanom, Alabamo in Blakelyjem, Georgia izbran za gostitelja svetovne konference o stenskih slikah leta 2010. V mestu je končanih več kot dvanajst poslikav.
 V politiki
 Mehiško slikarsko gibanje v 1930-ih je prineslo nov pomen stenam kot družbenemu in političnemu orodju. Diego Rivera, José Orozco in David Siqueiros so bili najbolj znani umetniki gibanja. Med letoma 1932 in 1940 je Rivera poslikal tudi stene v San Franciscu, Detroitu in New Yorku. Leta 1933 je na stenah notranjega dvora na Umetnostnem inštitutu v Detroitu dokončal znamenito serijo sedemindvajsetih fresknih plošč z naslovom Detroitska industrija.
 Leta 1948 je kolumbijska vlada gostila IX. paneameriško konferenco, s katero je oblikovala Marshallov načrt za Ameriki. Direktor OEA in kolumbijska vlada sta mojstru Santiagu Martinezu Delgadu naročila, da v kolumbijski stavbi kongresa poslika zid v spomin na dogodek. Martinez se je odločil za Cúcuta kongres in naslikal Bolívarja pred Santanderjem, kar je razburjalo liberalce; zato so mafijci el bogotazo, zaradi umora Jorgeja Elieserja Gaitana, poskušali zažgati glavno mesto, a jih je kolumbijska vojska ustavila. Leta pozneje, v 1980-ih, so liberalci, ki so bili zadolženi za kongres, sprejeli resolucijo, da bodo celotno dvorano v Eliptični sobi spremenili za 90 stopinj, da bi postavili glavno stensko sliko ob strani in naročili slikarju Alejandru Obregonu, da naslika nestrankarsko sliko v nadrealističnem slogu.
 Severna Irska ima nekatere najbolj znane politične stenske slike na svetu. Od 1970-ih je bilo na Severnem Irskem dokumentirano skoraj 2000 poslikav zidov. V zadnjem času je veliko poslikav nesektaških, zadevajo politična in družbena vprašanja, kot sta rasizem in okoljevarstvo in mnoge so povsem apolitične, prikazujejo otroke v igri in prizore iz vsakdanjega življenja.
 Nepolitična, vendar s socialno noto slika pokriva steno v stari zgradbi, nekoč zaporu, na vrhu pečine v Bardiyah v Libiji. Naslikal in podpisal jo je umetnik aprila 1942, nekaj tednov pred smrtjo, prvi dan prve bitke pri El Alameinu. Znana kot Stenska slika v Bardiji, jo je ustvaril angleški umetnik, zasebnik John Frederick Brill.
 Leta 1961 je Vzhodna Nemčija začela postavljati zid med Vzhodnim in Zahodnim Berlinom, ki je postal znan kot Berlinski zid. Medtem ko v vzhodnem Berlinu slikanje ni bilo dovoljeno, so umetniki na zahodni strani zid poslikali od 1980-ih let do padca zidu leta 1989. Mnogi neznani in znani umetniki, kot sta Thierry Noir in Keith Haring, so slikali na zidove, 'najdaljše platno na svetu'. Tudi podrobna umetniška dela so bila pogosto naslikana v nekaj urah ali dneh. Na zahodni strani zid ni bil zaščiten, tako da so lahko slikali vsi. Po padcu Berlinskega zidu leta 1989 je tudi vzhodna stran zidu postala tudi priljubljeno 'platno' za številne umetnike muralov in grafitov.
 Običajno je tudi, da se kot spomin uporabljajo stenski grafiti. V knjigi Nekdo mi je rekel Rick Bragg piše o vrsti skupnosti, ki so večinoma v New Yorku in imajo zidove, namenjene ljudem, ki so umrli. Ti spomeniki, tako v pisani besedi kot v sliki, zagotavljajo pokojnikom prisotnost v skupnostih, v katerih so živeli. Bragg navaja, da so se »slike vtkale v družbeno strukturo sosesk in mesta«. Ti spomini opominjajo ljudi na smrt, ki jo je povzročilo nasilje v mestu.
 Sodobna notranja zasnova
 Tradicionalna
 Mnogi ljudje radi izrazijo svojo individualnost tako, da umetniku naročijo slikanje zidov v svojem domu. To ni dejavnost izključno za lastnike velikih hiš. Umetnik je omejen le s honorarjem in časom, porabljenim za slikanje, ki narekuje raven podrobnosti. Na najmanjše stene se lahko doda preprost mural.
 Zasebna naročila so lahko za jedilnice, kopalnice, dnevne sobe ali, kot je pogosto, otroške spalnice. Otroška soba se lahko spremeni v 'svet fantazij' gozda ali dirkališča, s čimer spodbudi domišljijsko igro in zavest o umetnosti.
 V 1980-ih je iluzionistično stensko slikarstvo doživelo preporod v zasebnih domovih. Razlog za to oživitev notranje opreme je ponekod mogoče pripisati zmanjšanju življenjskega prostora posameznika. Napačne arhitekturne značilnosti, pa tudi naravna kulisa in razgledi lahko vplivajo na 'odpiranje' sten. Gosto pozidana območja stanovanj lahko v svoji svobodni obliki prispevajo tudi k občutku ljudi, da so odsekani od narave. Tovrstna poslikava s freskami je lahko poskus nekaterih, da vzpostavijo ravnovesje z naravo.
 Naročilo slik v šolah, bolnišnicah in domovih za ostarele lahko v teh ustanovah dosežejo prijetno in prijazno vzdušje. Običajne so tudi freske v drugih javnih zgradbah.
 Grafiti
 V zadnjem času so grafiti in ulična umetnost igrali ključno vlogo v sodobnem stenskem slikarstvu. Takšni grafitarji / ulični umetniki, kot so Keith Haring, Shepard Fairey, Above, Mint & Serf, Futura 2000, Os Gemeos in Faile, so med drugim uspešno presegli svojo estetiko ulične umetnosti zunaj zidov mestne krajine in na zidove zasebnih in podjetniških strank. Ko so grafiti / ulična umetnost v poznih 1990-ih postajali vse bolj usmerjeni, so se mladostniško usmerjene blagovne znamke, kot sta Nike in Red Bull, z Wiedenom Kennedyjem obrnile na grafite / ulične umetnike, da bi okrasili stene svojih pisarn. Ta trend se je nadaljeval skozi 2000-ča leta, ko so grafiti / ulična umetnost vse bolj prepoznavali umetniške institucije po vsem svetu.
 Ljudska
 Mnogi lastniki domov se odločijo, da bodo v svojih domovih prikazali tradicionalno umetnost in kulturo svoje družbe ali dogodke iz zgodovine. Etnične freske so postale pomembna oblika notranje opreme. Stenske poslikave Warli v Indiji postajajo najprimernejši način stenskega dekorja. Warlijska slika je starodavna indijska umetniška oblika, v kateri so plemenski ljudje na stenah svojih blatnih hiš upodabljali različne faze svojega življenja.
 Ploščice
 Slike iz ploščic so murali iz kamnitih, keramičnih, porcelanskih, steklenih ali kovinskih ploščic, ki so nameščene znotraj ali dodane na površino obstoječe stene. Vgrajene so tudi v tla. Stenske ploščice so poslikane, glazirane, sublimacijsko natisnjene ali bolj tradicionalno razrezane ali lomljene na koščke. Za razliko od zgoraj opisanih tradicionalnih poslikanih poslikav, stenske slike vedno izdelujejo z uporabo ploščic.
 Mozaične slike so narejene tako, da kombinirajo majhne koščke barvnih kamnitih, keramičnih ali steklenih kockic velikosti 2,5 cm do 5 cm, ki se nato položijo, da ustvarijo sliko. Sodobna dnevna tehnologija je proizvajalcem komercialnih mozaičnih sten omogočila uporabo računalniških programov za ločevanje fotografij v barve, ki se samodejno razrežejo in prilepijo na liste mrežice ter tako hitro in v velikih količinah ustvarijo natančne slike.
 Azulejo (portugalska izgovorjava: [ɐzuˈleʒu], španska izgovorjava: [aθuˈlexo]) se nanaša na značilno obliko portugalske ali španske poslikane, kositrne, keramične ploščice. Postali so tipičen vidik portugalske kulture in se v petih stoletjih brez prekinitve manifestirajo kot zaporedni trendi v umetnosti.
 Azulejo lahko najdemo znotraj in zunaj cerkva, palač, navadnih hiš in celo železniških postaj ali postaj podzemne železnice.
 Niso se uporabljale le kot okrasna umetniška oblika, ampak so imele tudi specifično funkcionalno sposobnost, kot je nadzor temperature v domovih. Številne azulejos so pomembni zgodovinski in kulturni pričevalci portugalske zgodovine.
 Slike na ploščicah, natisnjene po meri, je mogoče izdelati z uporabo digitalnih slik za stene različnih prostorov in talne obloge. Digitalne fotografije in umetnine je mogoče spremeniti v velikost in natisniti tako, da ustrezajo želeni velikosti območja, ki se jih želi okrasiti. Tisk na ploščice po meri uporablja različne tehnike, vključno s sublimacijo barvil in laserskimi tonerji v keramični obliki. S slednjo tehniko lahko nastanejo odporne ploščice po meri, ki so primerne za dolgotrajno zunanjo izpostavljenost.
 Galerija
 Sklici
 Literatura
 Campbell, Bruce (2003). Mexican Murals in times of Crisis. Tucson: University of Arizona Press. ISBN 0-8165-2239-1.
 Folgarait, Leonard (1998). Mural Painting and Social Revolution in Mexico, 1920-1940: Art of the New Order. Cambridge: Cambridge University Press. ISBN 0-521-58147-8.
 Rouse, E. Clive (1996). Mediaeval Wall Paintings. Guildhall: Shire Publications.
 Woods, Oona (1995). Seeing is Believing? Murals in Derry. Guildhall: Printing Press. ISBN 0-946451-31-1.
 Latzke, Rainer Maria (1999). Dreamworlds- The making of a room with illusionary painting. Monte Carlo Art Edition. ISBN 978-3-00-027990-4.
 Rubanu, Pietrina (1998). Murales politici della Sardegna : guida, storia, percorsi. Massari Editore. ISBN 8845701018.
 Zunanje povezave
 How to prepare a mural wall and protect the mural
 Political Wall Murals in Northern Ireland
 Calpams
 Murals.trompe-l-oeil.info French and European gate of murals: 10 000 pictures and 1100 murals
 Ancient Maya Art
 Ancient Prehispanic Murals
 Take an online tour of the murals in Belfast, Northern Ireland
 Slikarske tehnike
 Dekorativna umetnost


text:
Slomljena strijela (eng. Broken Arrow) je američki akcijski thriller iz 1996. godine u režiji Johna Wooa, u kojem glavne uloge tumače John Travolta i Christian Slater.
 Film prikazuje rutinsku vježbu borbenih zrakoplova iznad pustinje u saveznoj državi Utah, tijekom koje pilot i bojnik Vic Deakins (Travolta) odlučuje oteti dva nuklearna projektila iz zrakoplova, koji se ubrzo sruši, i njima ucjenjivati američku vladu. Međutim, njegov kopilot Riley Hale (Slater) preživljava rušenje zrakoplova i jedina je osoba koja ga može zaustaviti. Susreće čuvaricu nacionalnog parka Terry Carmichael koja mu odlučuje pomoći u tome.
 Akcijski trileri
 Američki filmovi 1990-ih
 Filmovi 1990-ih
 Filmovi potjere


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 Tähtis õiguslik teade
 |
 52009PC0121
 Ettepanek: Euroopa parlamendi ja Nõukogu määrus, millega muudetakse Nõukogu määrust (EMÜ) nr 95/93 ühenduse lennujaamades teenindusaegade jaotamise ühiste eeskirjade kohta /* KOM/2009/0121 lõplik - COD 2009/0042 */
 [pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |Brüssel, 10.3.2009KOM(2009) 121 lõplik2009/0042 (COD)Ettepanek:EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS,millega muudetakse nõukogu määrust (EMÜ) nr 95/93 ühenduse lennujaamades teenindusaegade jaotamise ühiste eeskirjade kohtaSELETUSKIRISissejuhatus1. Märkimisväärselt tõsiseks ja laiaulatuslikuks osutunud ülemaailmne majandus- ja finantskriis on hakanud lennuettevõtjate tegevusele tõsist mõju avaldama. Kriis on toonud kaasa lennuliikluse märgatava vähenemise talvisel lennuhooajal 2008/2009. Ka suvine lennuhooaeg 2009 ei jää kriisist puutumata.Pärast kuueaastast keskmiselt 3 %list tõusu prognoosis Eurocontrol detsembris 2008 pärast tõusu seiskumist 2008. aastal Euroopas 2009. aastaks lendude arvu vähenemist 3 % võrra. 25. veebruaril 2009 vaatas Eurocontrol oma hinnangu üle, prognoosides uueks vähenemisvahemikuks 8,1–1,4 %, tõenäolise vähenemisega 4,9 %. Eurocontrol märgib, et 2008. aasta lõpus toimus lennuliikluses järsk langus, ainuüksi detsembris oli langus 7 %. Eurocontroli andmetel on see odavlennuettevõtjate jaoks 15. aasta jooksul esimene langus – novembris 2008 toimus 4 600 lendu, mis on 6,1 % vähem kui novembris 2007. Võrreldes detsembriga 2007 täheldati detsembris 2008 ärilises lennutegevuses 16 % suurust langust.Üle 80 % Euroopa lennujaamadest märkisid lennuliikluse vähenemist (jaanuaris 2009 vähenes reisijatevedu 8–10 % ja kaubavedu 25–30 %), mis osutab majanduskriisi mõjule Euroopa lennutranspordis tervikuna.2. Euroopa Lennuettevõtjate Ühenduse (AEA) esitatud suured arvud näitavad selgesti olukorra tõsidust. Detsembris 2008 vähenes kaubavedu 21,4 %. Reisijatevedu väheneb 2009. aastal hinnanguliselt 4 %. Ettevõtjad rõhutavad, et viimase 25 aasta jooksul on samalaadset liiklusvoogude vähenemist esinenud vaid kolmel korral: 1986. aastal Tšernobõli sündmuste ja Liibüa sõja tõttu; 1991. aastal esimese Lahesõja ajal ja aastatel 2001/2002 Ameerika Ühendriikides toimunud terroriaktide tõttu. Euroopa Lennuettevõtjate Ühendus näeb 2009. aasta suveks ette lennuvõimekuse vähenemist 6–8 % lendude arvu ja 6–12 % istekohtade arvu ( available seat kms ) puhul.3. Rahvusvaheline Lennutranspordi Assotsiatsioon IATA prognoosib detsembriks kaubaveomahu vähenemist 22,6 % rahvusvahelisel ja üle 21 % Euroopa ettevõtjate tasandil. Võrreldes jaanuariga 2008 on 26. veebruaril 2009 avaldatud andmete kohaselt jaanuaris 2009 vähenenud reisijatevedu 5,6 % ja kaubavedu 23,2 %. IATA märgib, et Euroopa lennuettevõtjad on 5,7 % suurust langust osaliselt kompenseerinud, vähendades oma lennuvõimekust 3,6 %.4. Komisjon leiab, et praegune majanduskriis ning teenuste pakkumise hilisem kohandamine (lendude katkestamine, sageduste vähendamine) on erakorralised tingimused, mis avaldavad lennuettevõtjatele negatiivset mõju. Seetõttu peaksid koordinaatorid tõlgendama teenindusaegade jaotamist käsitleva määruse (EÜ) nr 95/93 sätteid nii, et lennuettevõtjatel ei oleks ohtu kaotada oma teenindusaegu, mida nad majanduskriisi tagajärgede tõttu ei ole ära kasutanud (eeskiri „kasuta või kaota”).5. Kuna praegu ei ole tehtud otsust kõnealustele teenindusaegadele varem omandatud õiguse säilitamise kohta, on lennuettevõtjatel oht säilitada olemasolev maht isegi juhul, kui nõudmine märkimisväärselt väheneb, ning see suurendaks olemasolevaid majandusraskusi veelgi.Teenindusaegade määruse sätted6. Määruse lähtepunkt on artikli 10 lõikes 2 osutatu kohaselt teenindusaegade jaotamine ja kasutamine (põhimõte „kasuta või kaota”) ja eelkõige olukord hooaja lõpus pärast teenindusaegade tegelikku kasutamist. Kõnealuses artiklis on sätestatud, et üksnes lennuettevõtja, kes suudab koordinaatorile rahuldaval viisil näidata, et ta on koordinaatori nõusolekul kasutanud kõnealuseid teenindusaegu vähemalt 80 % sellest sõiduplaani perioodist, mis ajaks sari oli antud, omab õigust samale teenindusaegade sarjale järgmisel vastaval hooajal.7. Peale selle on määruse artikli 8 lõikega 2 ja artikli 10 lõikega 2 nähtud ette kasutamismäära väljaarvutamine hooaja lõpus, kui teenindusajad on ära kasutatud, eesmärgiga omandada uued õigused järgmiseks vastavaks hooajaks.8. Artikli 10 lõikes 4 on esitatud põhjuste loetelu, millega lennuettevõtja saab põhjendada talle eraldatud teenindusaegade kasutamata jätmist ühe hooaja sõiduplaani perioodil. Punktis a on esitatud mittetäielik loetelu väljaspool lennuettevõtja kontrolli olevatest ettenägematutest ja vältimatutest asjaoludest.9. Määruse aluseks on põhimõte, et teenindusaegade jaotamise ja nende kasutamise järelevalve eest vastutab koordinaator (artikli 4 lõiked 5 ja 6). Koordinaator täidab oma ülesandeid mitte üksnes täiesti sõltumatult, vaid ka erapooletult, mittediskrimineerivalt ja arusaadavalt (artikli 4 lõiked 2 ja 3). Seepärast ei saa ei komisjon ega ükski liikmesriik anda koordinaatorile ülesandeid, mis võiksid tema sõltumatuse kahtluse alla seada.Seega võib järeldada, et kohaldades artikli 10 lõikeid 2 ja 4 peab koordinaator tegutsema kooskõlas eespool osutatud artikli 4 põhimõtetega.10. Sellise olukorra puhul on oht, et liikmesriigid tõlgendavad määrust erinevalt ning see viiks kooskõla puudumiseni määruse artikli 10 lõike 4 kohaldamisel ühenduses. Selline olukord on juba korra esinenud, nimelt lennundussektori kriisi ajal pärast terrorirünnakuid Ameerika Ühendriikidele. Seetõttu on vaja, et ühendus sekkuks – nii nagu ta toimis juba aastatel 2002 ja 2003, lisades artiklid 10a ja 10b – selleks, et tagada selgelt ja üheselt õiguskindlus eeskirja „kasuta või kaota” kohaldamise puhul kriisist hõlmatud lennuhooaegadel.11. Seetõttu tehakse ettepanek lisada määrusesse uus artikkel 10c, milles sätestatakse, et majanduskriisi tingimustes nõustuvad koordinaatorid, et lennuettevõtjatel on suvisel lennuhooajal 2010 õigus samadele lennuteenindusaegadele, mis olid neile eraldatud suvisel lennuhooajal 2009 (29. märts–24. oktoober 2009).12. Et vältida lennuteenindusaegade mahu raiskamist kriisist haaratud lennuhooajal, võivad koordinaatorid suvisel lennuhooajal 2009 kasutamata lennuteenindusaegu eraldada ülejäänud lennuhooajaks uuesti näiteks ajutiste lennuteenindusaegadena ning need võib anda teiste lennundusettevõtjate kasutusse ilma kindlakskujunenud teenindusaegade õigust järgimata.13. Komisjon jätkab majanduskriisi mõju analüüsi lennundussektorile. Kui talvisel lennuhooajal 2009–2010 (25. oktoober 2009–27. märts 2010) peaks olukord veelgi halvenema, teeb komisjon otsuse kõnealuse korra uuendamise kohta talvisel lennuhooajal 2010–2011.Ajakava14. Käesoleva ettepaneku oluline aspekt on ajakava. Lennuteenindusaegade esialgne jaotamine toimub IATA sõiduplaanikonverentsil: novembris järgmiseks suvehooajaks ja juunis järgmiseks talvehooajaks. Seetõttu eraldatakse suvehooaja 2010 lennuteenindusajad sõiduplaanikonverentsil novembris 2009 ning talvehooaja 2010/2011 lennuteenindusajad juunis 2010.Määruse artikli 10 lõikega 3 on ette nähtud, et lennuettevõtjad võivad reserveerida teenindusaegade ühisvarus endale lennuteenindusaegu enne 31. jaanuari järgmiseks suvehooajaks või enne 31. augustit järgmiseks talvehooajaks, ilma et see mõjutaks neile jäävate lennuteenindusaegade kasutusmäära arvutamist.IATA sõiduplaanikonverentsi ülemaailmsete suunistega on ette nähtud, et kui lennuteenindusaegade omandamise õigus on kord kindlaks määratud, peavad koordinaatorid määrama igale lennuettevõtjale omandatud õiguse üksikasjad lennuteenindusaegade puhul, niipea kui need on koordinaatori poolt kindlaks määratud ja hiljemalt:- aprilli kolmandal esmaspäeval varem omandatud lennuteenindusaegade puhul vastavalt eelmisel talvehooajal toimunud tegelikule teenindamisele;- septembri kolmandal esmaspäeval varem omandatud lennuteenindusaegade puhul, vastavalt eelmisel suvehooajal toimunud tegelikule teenindamisele.15. Olgugi et suviste lennuhooaja 2009 teenindusaegade jaotamine lõppes 31. jaanuaril 2009, võimaldaks määruse muutmine lennuettevõtjatel oma tegevust veel kohandada ja vähendada olemasolevaid mahte eeskirja „kasuta või kaota” arvessevõtmiseks. Võttes arvesse, et suvine lennuhooaeg 2009 algab 29. märtsil, peaks pakutud kord jõustuma seega võimalikult kiiresti.16. Vastupidisel juhul esineb suur oht kohtumenetluse alustamiseks lennuettevõtjate poolt, kellele on eraldatud lennuteenindusajad lennujaamades, kus koordinaatorid ei nõustu majanduskriisist tuleneva erakorralise olukorra põhjendusega suvisel lennuhooajal 2009.2009/0042 (COD)Ettepanek:EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS,millega muudetakse nõukogu määrust (EMÜ) nr 95/93 ühenduse lennujaamades teenindusaegade jaotamise ühiste eeskirjade kohtaEUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artikli 80 lõiget 2,võttes arvesse komisjoni ettepanekut[1],võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust[2],võttes arvesse Regioonide Komitee arvamust[3],toimides vastavalt asutamislepingu artiklis 251 sätestatud menetlusele[4]ning arvestades järgmist:(1) Ülemaailmne majandus- ja finantskriis on hakanud tõsiselt mõjutama lennuettevõtjate tegevust. Kriis on toonud kaasa lennuliikluse märgatava vähenemise talvisel lennuhooajal 2008/2009. Ka suvine lennuhooaeg 2009 ei jää kriisist puutumata.(2) Tagamaks, et suviseks lennuhooajaks 2009 jaotatud teenindusaegade kasutamata jätmise tagajärjel ei kaotaks lennuettevõtjad oma õigust nendele teenindusaegadele, on vaja selgelt ja ühemõtteliselt sätestada, et kõnealust lennuhooaega mõjutab majanduskriis. Komisjon jätkab majanduskriisi mõju analüüsi lennundussektorile. Kui talvisel lennuhooajal 2009–2010 peaks olukord veelgi halvenema, teeb komisjon otsuse kõnealuse korra uuendamise kohta talvisel lennuhooajal 2010–2011.(3) Seetõttu tuleks vastavalt muuta nõukogu 18. jaanuari 1993. aasta määrust (EMÜ) nr 95/93 ühenduse lennujaamades teenindusaegade jaotamise ühiste eeskirjade kohta[5]. Kõnealune muudatus ei mõjuta ühelgi juhul Euroopa Komisjoni volitusi EÜ asutamislepingu artiklite 81 ja 82 kohaldamisel,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:Artikkel 1Määrusele (EMÜ) nr 95/93 lisatakse järgmine artikkel 10c:„Artikkel 10cArtikli 10 lõike 4 kohaldamisel nõustuvad koordinaatorid, et lennuettevõtjatel on suvisel lennuhooajal 2010 õigus samasugusele teenindusaegade sarjale, mis neile oli määruse kohaselt eraldatud suviseks lennuhooajaks 2009. Komisjon jätkab majanduskriisi mõju analüüsi lennundussektorile. Kui talvisel lennuhooajal 2009–2010 peaks olukord veelgi halvenema, teeb komisjon vastavalt artiklis 13 osutatud korrale otsuse kõnealuse korra uuendamise kohta talvisel lennuhooajal 2010–2011.”Artikkel 2Käesolev määrus jõustub järgmisel päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas .Käesolev määrus on tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides.Brüssel,Euroopa Parlamendi nimel Nõukogu nimelpresident eesistuja [1] ELT C, [...], lk [...].[2] ELT C, [...], lk [...].[3] ELT C, [...], lk [...].[4] ELT C, [...], lk [...].[5] EÜT L 14, 22.1.1993, lk 1. Määrust on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EÜ) nr 894/2002 (EÜT L 142, 31.5.2002, lk 3), Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. juuli 2003. aasta määrusega (EÜ) nr 1554/2003 (ELT L 221, 4.9.2003, lk 1) ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. aprilli 2004. aasta määrusega (EÜ) nr 793/2004 (ELT L 138, 30.4.2004, lk 50).


type: caselaw

text:
 21.9.2015
 EL
 Επίσημη Εφημερίδα της Ευρωπαϊκής Ένωσης
 C 311/55
 Αναίρεση που άσκησε στις 14 Ιουλίου 2015 το Ευρωπαϊκό Κέντρο Πρόληψης και Ελέγχου Νόσων (ECDC) κατά της αποφάσεως που εξέδωσε το Δικαστήριο Δημόσιας Διοίκησης στις 29 Απριλίου 2015 στις συνεκδικασθείσες υποθέσεις F-159/12 και F-161/12, CJ κατά ECDC
 (Υπόθεση T-395/15 P)
 (2015/C 311/60)
 Γλώσσα διαδικασίας: η αγγλική
 Διάδικοι
 Αναιρεσείον: Ευρωπαϊκό Κέντρο Πρόληψης και Ελέγχου Νόσων (ECDC) (εκπρόσωποι: J. Mannheim και A. Daume, καθώς και οι D. Waelbroeck και A. Duron, δικηγόροι)
 Αντίδικος κατ’ αναίρεση: CJ (Άγιος Στέφανος, Ελλάδα)
 Αιτήματα
 Το αναιρεσείον ζητεί από το Γενικό Δικαστήριο:
 —
 να αναιρέσει την απόφαση του Δικαστηρίου Δημόσιας Διοίκησης της 29/04/2015 στις συνεκδικασθείσες υποθέσεις F-159/12 και F-161/12 κατά το πληττόμενο με την αίτηση αναιρέσεως μέρος·
 —
 να καταδικάσει τον αντίδικο στα δικαστικά έξοδα.
 Λόγοι αναιρέσεως και κύρια επιχειρήματα
 Προς στήριξη της αναιρέσεως το αναιρεσείον προβάλλει δύο λόγους.
 1.
 Με τον πρώτο λόγο αναιρέσεως προβάλλεται ότι το Δικαστήριο Δημόσιας Διοίκησης υπέπεσε σε πλάνη όσον αφορά το περιεχόμενο του δικαιώματος ακροάσεως.
 —
 Το Δικαστήριο Δημόσιας Διοίκησης δέχθηκε, χωρίς να στηρίζεται σε νομολογία ή να παραθέσει ειδική αιτιολογία, ευρεία ερμηνεία του περιεχομένου του δικαιώματος ακροάσεως, κατά την οποία αυτό ισχύει όχι μόνο για τα προσαπτόμενα σε ορισμένο πρόσωπο πραγματικά περιστατικά, αλλά και για τις συνέπειες που αποδίδονται στη συμπεριφορά του προσώπου αυτού. Εξάλλου, η κρίση του Δικαστηρίου Δημόσιας Διοίκησης ως προς το περιεχόμενο του δικαιώματος ακροάσεως έρχεται σε αντίφαση με τις διαπιστώσεις στις οποίες το ίδιο προέβη στην αναιρεσιβαλλόμενη απόφαση.
 2.
 Με τον δεύτερο λόγο αναιρέσεως προβάλλεται ότι το Δικαστήριο Δημόσιας Διοίκησης υπέπεσε σε πλάνη περί το δίκαιο ως προς την κρίση του επί του ζητήματος αν ελλείψει της φερόμενης αυτής παρατυπίας, η διαδικασία θα μπορούσε να έχει διαφορετικό αποτέλεσμα.
 —
 Δεδομένου ότι το Δικαστήριο Δημόσιας Διοίκησης δέχθηκε ότι η σχέση εμπιστοσύνης μεταξύ του αντιδίκου και του αναιρεσείοντος είχε διαρραγεί ανεπανόρθωτα, η απουσία της φερόμενης παρατυπίας δεν θα είχε οδηγήσει σε άλλο αποτέλεσμα.


text:
 22.12.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 L 341/19
 РЕГЛАМЕНТ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ (ЕС) No 1361/2011 НА КОМИСИЯТА
 от 19 декември 2011 година
 за вписване на название в регистъра на защитените наименования за произход и защитените географски указания [Terre Aurunche (ЗНП)]
 ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
 като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
 като взе предвид Регламент (ЕО) No 510/2006 на Съвета от 20 март 2006 г. относно закрилата на географски указания и наименования за произход на земеделски продукти и храни (1), и по-специално член 7, параграф 4, първа алинея от него,
 като има предвид, че:
 (1)
 В съответствие с член 6, параграф 2, първа алинея от Регламент (ЕО) No 510/2006 заявката за регистрация на названието „Terre Aurunche“, подадена от Италия, бе публикувана в Официален вестник на Европейския съюз. (2)
 (2)
 Тъй като Комисията не е получила никакви възражения съгласно член 7 от Регламент (ЕО) No 510/2006, названието следва да се регистрира,
 ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
 Член 1
 Регистрира се названието, посочено в приложението към настоящия регламент.
 Член 2
 Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след деня на публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
 Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
 Съставено в Брюксел на 19 декември 2011 година.
 За Комисията, от името на председателя,
 Dacian CIOLOȘ
 Член на Комисията
 (1) ОВ L 93, 31.3.2006 г., стр. 12.
 (2) ОВ С 108, 7.4.2011 г., стр. 14.
 ПРИЛОЖЕНИЕ
 Земеделски продукти, предназначени за консумация от човека, посочени в приложение I към Договора:
 Клас 1.5. Масла и мазнини (масло, маргарин, олио и др.)
 ИТАЛИЯ
 Terre Aurunche (ЗНП)


type: other

text:
Logynon ® comprimés enrobés
 Pack de calendrier contenant 6 comprimés brun clair, 5 comprimés blancs et 10 comprimés de couleur ocre contenant les ingrédients suivants:
 Chaque comprimé marron clair (Phase I) contient:
 19,297 mg
 Chaque comprimé blanc (Phase II) contient:
 33,035 mg
 Chaque comprimé d’ocre (Phase III) contient:
 32,995 mg
 19,223 mg
 Chaque comprimé de Phase I est brun clair
 Chaque comprimé de Phase II est blanc
 Chaque comprimé de Phase III est ocre
 La contraception orale et les indications gynécologiques reconnues pour de telles associations œstrogène-progestérone.
 La décision de prescrire Logynon devrait tenir compte des facteurs de risque actuels de la femme, en particulier ceux de la thromboembolie veineuse (TEV), et de la comparaison du risque de TEV avec Logynon et d’autres contraceptifs hormonaux combinés (CCH) (voir rubriques 4.3 et 4.4).
 Premier cycle de traitement: 1 comprimé par jour pendant 21 jours, à partir du premier jour du cycle menstruel. La protection contraceptive commence immédiatement.
 Cycles suivants: La prise du comprimé du prochain emballage de Logynon se poursuit après un intervalle de 7 jours sans comprimés, commençant le même jour de la semaine que le premier comprimé. Un saignement de retrait se produit généralement pendant l’intervalle sans comprimés.
 Changement des contraceptifs oraux combinés de 21 jours: Le premier comprimé de Logynon doit être pris le premier jour suivant immédiatement la fin de la contraception orale précédente. Des précautions contraceptives supplémentaires ne sont pas nécessaires.
 Changement d’une pilule Every Day combinée (comprimés de 28 jours):
 Logynon doit être démarré après avoir pris le dernier comprimé actif du pack Pill Every Day. Le premier comprimé de Logynon est pris le lendemain. Des précautions contraceptives supplémentaires ne sont alors pas nécessaires.
 Changement d’une pilule progestative seule (POP):
 Le premier comprimé de Logynon doit être pris le premier jour de saignement, même si un POP a déjà été pris ce jour-là. Des précautions contraceptives supplémentaires ne sont alors pas nécessaires. Les pilules progestatives restantes doivent être jetées.
 Utilisation post-partum et post-abortum: Après la grossesse, la contraception orale peut être commencée 21 jours après l’accouchement par voie basse , à condition que le patient soit complètement ambulatoire et qu’il n’y ait pas de complications puerpérales. Des précautions contraceptives supplémentaires seront nécessaires pendant les 7 premiers jours de prise du comprimé. Puisque la première ovulation post-partum peut précéder le premier saignement, une autre méthode de contraception devrait être utilisée dans l’intervalle entre l’accouchement et le premier cours de comprimés. Après un avortement au premier trimestre, la contraception orale peut être commencée immédiatement, auquel cas aucune précaution contraceptive supplémentaire n’est requise.
 Administration incorrecte:
 Un comprimé à prise unique devrait être pris le plus tôt possible, et si cela peut être fait dans les 12 heures suivant l’heure exacte, la protection contraceptive est maintenue.
 Avec des délais plus longs, une contraception supplémentaire est nécessaire. Seul le comprimé le plus récemment retardé doit être pris, les comprimés oubliés plus tôt étant omis, et des méthodes de contraception non hormonales supplémentaires (à l’exception des méthodes de rythme ou de température) doivent être utilisées pendant les 7 jours suivants. De plus, par conséquent, si des comprimés ont été manqués au cours des 7 derniers jours d’un paquet, il ne devrait pas y avoir de pause avant le début du prochain paquet. Dans cette situation, un saignement de retrait ne devrait pas être attendu jusqu’à la fin du deuxième paquet. Des saignements intermenstruels peuvent se produire sur des jours de prise de comprimés, mais ceci n’est pas cliniquement significatif. Si le patient ne présente pas de saignement de retrait pendant l’intervalle sans comprimés suivant la fin du deuxième paquet, la possibilité d’une grossesse doit être exclue avant de commencer le prochain conditionnement.
 Dérangement gastro-intestinal:
 Les vomissements ou la diarrhée peuvent réduire l’efficacité des contraceptifs oraux en empêchant une absorption complète. Si des vomissements ou de la diarrhée surviennent dans les 4 heures suivant la prise du comprimé dans l’emballage actuel, il faut continuer. Des méthodes contraceptives non hormonales supplémentaires (à l’exception des méthodes de rythme ou de température) doivent être utilisées pendant les troubles gastro-intestinaux et pendant les 7 jours qui suivent la contrariété. Si ces 7 jours dépassent la fin d’un pack, le pack suivant doit être démarré sans interruption. Dans cette situation, un saignement de retrait ne devrait pas être attendu jusqu’à la fin du deuxième paquet. Si le patient ne présente pas de saignement de retrait pendant l’intervalle sans comprimés suivant la fin du deuxième paquet, la possibilité d’une grossesse doit être exclue avant de commencer le prochain conditionnement. D’autres méthodes de contraception devraient être envisagées si le trouble gastro-intestinal est susceptible de se prolonger.
 Enfants: Non applicable
 Personnes âgées: Non applicable
 o Prédisposition héréditaire ou acquise connue pour thromboembolie artérielle, telle que l’hyperhomocystéinémie et les anticorps anti-phospholipides (anticardiolipine-anticorps, lupus anticoagulant)
 • Présence ou antécédents de maladie hépatique grave, par exemple une hépatite virale active et une cirrhose sévère, tant que les valeurs de la fonction hépatique ne sont pas revenues à la normale.
 • Actuel ou historique du cancer du sein.
 Les directives cliniques britanniques pertinentes doivent également être consultées.
 Logynon est contre-indiqué en cas d’utilisation concomitante avec les médicaments contenant de l’ombitasvir / paritaprévir / ritonavir et du dasabuvir (voir rubriques 4.4 et 4.5).
 • Si l’une des conditions ou les facteurs de risque mentionnés ci-dessous est présent, l’aptitude de Logynon doit être discutée avec la femme.
 • En cas d’aggravation ou d’apparition de l’une de ces affections ou facteurs de risque, il est conseillé à la patiente de contacter son médecin afin de déterminer si l’utilisation de Logynon doit être interrompue.
 L’utilisation de tout contraceptif hormonal combiné (CHC) augmente le risque de thromboembolie veineuse (TEV) par rapport à l’absence d’utilisation. Les produits contenant du lévonorgestrel, tels que Logynon, norgestimate ou norethistérone sont associés au risque le plus faible de TEV. La décision d’utiliser Logynon devrait être prise après une discussion avec la patiente pour s’assurer qu’elle comprend le risque de TEV avec Logynon, comment ses facteurs de risque actuels influencent ce risque et que son risque de TEV est le plus élevé au cours de la première année d’utilisation. Il y a également des preuves que le risque est augmenté lorsqu’un CSC est redémarré après une interruption d’utilisation de 4 semaines ou plus.
 On estime que sur 10 000 femmes qui utilisent un CHC contenant du lévonorgestrel, environ 6 1 développeront une TEV dans une année.
 Ce nombre de TEV par an est inférieur au nombre attendu chez les femmes pendant la grossesse ou la période post-partum.
 Extrêmement rarement, une thrombose a été rapportée chez des utilisateurs de CHC dans d’autres vaisseaux sanguins, par exemple les veines et les artères hépatiques, mésentériques, rénales, cérébrales ou rétiniennes.
 Logynon est contre-indiqué si une femme présente de multiples facteurs de risque qui la rendent à risque élevé de thrombose veineuse (voir rubrique 4.3). Si une femme a plus d’un facteur de risque, il est possible que l’augmentation du risque soit supérieure à la somme des facteurs individuels – dans ce cas, son risque total de TEV doit être pris en compte. Si la balance des avantages et des risques est considérée comme négative, un CSC ne devrait pas être prescrit (voir la section 4.3).
 Un traitement antithrombotique doit être envisagé si Logynon n’a pas été interrompu à l’avance.
 Cancer, lupus érythémateux disséminé, syndrome urémique hémolytique, maladie inflammatoire chronique de l’intestin (maladie de Crohn ou rectocolite hémorragique) et drépanocytose.
 Particulièrement au-dessus de 35 ans.
 Le risque accru de thromboembolie pendant la grossesse, et en particulier la période de six semaines de la période puerpérale, doit être pris en compte (pour des informations sur «Grossesse et allaitement», voir rubrique 4.6).
 Le risque de complications thromboemboliques artérielles ou d’accident vasculaire cérébral chez les utilisatrices de CHC augmente chez les femmes présentant des facteurs de risque (voir tableau). Logynon est contre-indiqué si une femme présente un facteur de risque sérieux ou multiple d’ATE qui la met à haut risque de thrombose artérielle (voir rubrique 4.3). Si une femme a plus d’un facteur de risque, il est possible que l’augmentation du risque soit supérieure à la somme des facteurs individuels – dans ce cas, son risque total doit être pris en compte. Si la balance des avantages et des risques est considérée comme négative, un CSC ne devrait pas être prescrit (voir la section 4.3).
 Avant l’initiation ou la réinstitution de Logynon, un historique médical complet (y compris les antécédents familiaux) doit être pris et la grossesse doit être exclue. La pression artérielle doit être mesurée et un examen physique doit être effectué, guidé par les contre-indications (voir rubrique 4.3) et les mises en garde (voir rubrique 4.4). Il est important d’attirer l’attention de la patiente sur les informations sur les thromboses veineuses et artérielles, y compris le risque de Logynon comparé aux autres CHC, les symptômes de TEV et d’ATE, les facteurs de risque connus et quoi faire en cas de suspicion de thrombose.
 Les saignements vaginaux non diagnostiqués suspects d’affections sous-jacentes doivent être étudiés.
 Conditions qui nécessitent une surveillance médicale stricte
 La décision de prescrire le COC doit être prise en utilisant un jugement clinique et en consultation avec la femme. L’exacerbation ou la première apparition d’une de ces conditions ou facteurs de risque peut indiquer que l’utilisation du contraceptif oral doit être interrompue. La femme doit contacter son médecin, qui doit alors décider si l’utilisation de COC doit être interrompue:
 • Diabète sucré avec maladie vasculaire légère ou légère néphropathie, rétinopathie ou neuropathie
 • Hypertension contrôlée de manière adéquate, c.-à-d. Systolique> 140 à 159 mm Hg ou diastolique> 90 à 94 mm Hg (voir également la section 4.4 «Raisons de l’arrêt immédiat de la contraception orale»)
 Les raisons de l’arrêt immédiat de la contraception orale:
 1. Apparition pour la première fois ou exacerbation de maux de tête migraineux ou de maux de tête anormalement fréquents ou exceptionnellement sévères
 2. Les violations brusques de la vue, de l’ouïe ou d’autres troubles de la perception
 3. Premiers signes de thrombose ou de caillots sanguins (p. Ex. Douleurs inhabituelles ou gonflement de la (des) jambe (s), douleur lancinante à la respiration ou à la toux sans raison apparente). Sensation de douleur et d’oppression dans la poitrine
 4. Six semaines avant une opération majeure programmée (par exemple abdominale, orthopédique), toute intervention chirurgicale sur les jambes, un traitement médical des varices ou une immobilisation prolongée, par exemple après un accident ou une intervention chirurgicale. Ne redémarrez pas avant 2 semaines après la marche complète. En cas de chirurgie d’urgence, la prophylaxie thrombotique est généralement indiquée, par exemple l’héparine sous-cutanée
 5. Début de la jaunisse, de l’hépatite, des démangeaisons du corps entier
 6. Augmentation significative de la pression artérielle
 7. Douleur abdominale sévère ou hypertrophie du foie
 8. Exacerbation manifeste des conditions connues pour être susceptibles de se détériorer pendant la contraception orale ou la grossesse (voir rubrique 4.4 «Conditions qui se détériorent pendant la grossesse ou lors d’une utilisation antérieure de COC» sous «Autres conditions»)
 De nombreuses études épidémiologiques ont été rapportées sur les risques de cancer de l’ovaire, de l’endomètre, du col de l’utérus et du sein chez les femmes utilisant des contraceptifs oraux combinés. La preuve est claire que les contraceptifs oraux combinés à forte dose offrent une protection substantielle contre le cancer de l’ovaire et de l’endomètre. Cependant, il n’est pas clair si les COC à faible dose confèrent des effets protecteurs au même niveau.
 Nombre cumulatif estimé de cancers du sein pour 10 000 femmes diagnostiquées dans les 5 années d’utilisation et jusqu’à 10 ans après l’arrêt des COC, comparativement au nombre de cancers du sein diagnostiqués chez 10 000 femmes n’ayant jamais utilisé de COC
 Le facteur de risque le plus important pour le cancer du col de l’utérus est l’infection persistante au VPH. Certaines études épidémiologiques ont indiqué que l’utilisation à long terme de COC peut contribuer à ce risque accru, mais la mesure dans laquelle ce résultat est attribuable à des effets confusionnels continue d’être controversée, comme le dépistage du cancer du col de l’utérus et l’utilisation de contraceptifs .
 Dans de rares cas bénins et, dans des cas encore plus rares, des tumeurs malignes du foie conduisant dans des cas isolés à une hémorragie intra-abdominale mortelle ont été observées après l’utilisation de substances hormonales telles que celles contenues dans Logynon. En cas de troubles sévères du haut de l’abdomen, d’hypertrophie du foie ou de signes d’hémorragie intra-abdominale, la possibilité d’une tumeur hépatique doit être incluse dans le diagnostic différentiel.
 On ne peut exclure la possibilité que certaines maladies chroniques se détériorent occasionnellement lors de l’utilisation de contraceptifs oraux combinés.
 Les femmes présentant une hyperlipidémie présentent un risque accru de maladie artérielle (voir rubrique 4.4 «Risque de thromboembolie artérielle (TEA)»). Cependant, le dépistage systématique des femmes sur les COC n’est pas approprié.
 L’hypertension est un facteur de risque d’accident vasculaire cérébral et d’infarctus du myocarde (voir rubrique 4.4 «Risque de thromboembolie artérielle (TEA)»). Bien que de faibles augmentations de la pression artérielle aient été rapportées chez de nombreuses femmes prenant des COC, les augmentations cliniquement pertinentes sont rares. Cependant, si une hypertension artérielle persistante se développe pendant l’utilisation d’un COC, un traitement antihypertenseur devrait normalement être initié à 160/100 mm Hg chez les patients non compliqués ou à 140/90 mm Hg chez les patients atteints d’atteinte des organes cibles, de maladie cardiovasculaire établie, de diabète ou avec des facteurs de risque cardiovasculaires accrus. Les décisions concernant l’utilisation continue du COC devraient être prises à des niveaux de pression artérielle plus faibles, et une contraception alternative peut être conseillée.
 • Les conditions qui se détériorent pendant la grossesse ou lors d’une utilisation antérieure de COC
 Les conditions suivantes ont été rapportées à se produire ou se détériorer avec la grossesse et l’utilisation de COC. L’arrêt de Logynon devrait être envisagé si l’un des événements suivants se produit pendant l’utilisation:
 • Les COC peuvent augmenter le risque de formation de calculs biliaires et peuvent aggraver la maladie existante.
 • herpès gestationis
 • perte d’audition liée à l’otosclérose
 • l’anémie falciforme
 • dysfonctionnement rénal
 • toute autre condition qu’une femme a connue s’aggraver pendant la grossesse ou l’utilisation antérieure de COC.
 • Les violations de la fonction du foie
 Des troubles aigus ou chroniques de la fonction hépatique peuvent nécessiter l’arrêt de l’utilisation du COC jusqu’à ce que les marqueurs de la fonction hépatique reviennent à la normale. La récurrence d’un ictère cholestatique et / ou d’un prurit lié à la cholestase survenant pendant la grossesse ou l’utilisation antérieure de stéroïdes sexuels nécessite l’arrêt des COC.
 • Diabète (sans atteinte vasculaire )
 Les diabétiques insulino-dépendants sans maladie vasculaire peuvent utiliser des COC. Cependant, il convient de rappeler que tous les diabétiques sont exposés à un risque accru de maladie artérielle, ce qui devrait être pris en compte lors de la prescription de COC. Les diabétiques atteints d’une maladie vasculaire existante sont contre-indiqués lorsqu’ils utilisent des COC (voir rubrique Contre-indications).
 Bien que les COC puissent avoir un effet sur la résistance périphérique à l’insuline et la tolérance au glucose, rien n’indique qu’il soit nécessaire de modifier le schéma thérapeutique chez les diabétiques utilisant des COC à faible dose (contenant <0,05 mg d’éthinylestradiol). Cependant, les femmes diabétiques devraient être soigneusement observées en prenant des COC.
 • Changements menstruels
 Réduction du flux menstruel: Ce n’est pas anormal et il faut s’y attendre chez certains patients. En effet, il peut être bénéfique lorsque de lourdes périodes ont déjà été vécues.
 Menstruations manquées: Il peut arriver que des saignements de retrait ne se produisent pas du tout. Si les comprimés ont été pris correctement, la grossesse est très improbable. Si le saignement de retrait ne se produit pas à la fin d’un deuxième paquet, la possibilité d’une grossesse doit être exclue avant de reprendre avec le prochain paquet.
 Saignement intermenstruel : Des saignements irréguliers (saignotements ou saignements intermenstruels) peuvent survenir surtout pendant les premiers mois d’utilisation. Par conséquent, l’évaluation de tout saignement irrégulier n’a de sens qu’après un intervalle d’adaptation d’environ trois cycles. Si des irrégularités hémorragiques persistent ou surviennent après des cycles réguliers, des causes non hormonales doivent être envisagées et des mesures diagnostiques adéquates sont indiquées pour exclure une malignité ou une grossesse. Cela peut inclure le curetage.
 Certaines femmes peuvent présenter une aménorrhée ou une oligoménorrhée après l’arrêt des contraceptifs oraux, en particulier lorsque ces conditions existaient avant leur utilisation. Les femmes devraient être informées de cette possibilité.
 Chaque comprimé marron clair (phase I) contient 33,07 mg de lactose et 19,297 mg de saccharose par comprimé. Chaque comprimé blanc (phase II) contient 33,035 mg de lactose et 19,66 mg de saccharose par comprimé. Chaque comprimé d’ocre (phase III) contient 32,995 mg de lactose et 19,223 mg de saccharose par comprimé. Les patients présentant des problèmes héréditaires rares d’intolérance au galactose, un déficit en lactase de Lapp, une intolérance au fructose ou une malabsorption du glucose-galactose ou une sucrase-isomaltase ne doivent pas prendre ce médicament.
 • Efficacité réduite
 L’efficacité des COC peut être réduite en cas de comprimés manqués, de vomissements ou de diarrhée, ou de médicaments concomitants.
 1 Milieu de l’échelle de 5-7 pour 10.000 ans, basé sur un risque relatif pour les CSC contenant du lévonorgestrel par rapport à la non-utilisation d’environ 2,3 à 3,6.
 Inducteurs d’enzymes
 Des interactions peuvent survenir avec des médicaments qui induisent des enzymes microsomales (en particulier le cytochrome P450 3A4), ce qui peut entraîner une augmentation de la clairance des hormones sexuelles et entraîner des saignements intermenstruels et / ou un échec de la contraception.
 Les femmes suivant un traitement à court terme avec l’un de ces médicaments devraient temporairement utiliser une méthode de barrière en plus du COC ou choisir une autre méthode de contraception. La méthode de barrière doit être utilisée pendant la période d’administration concomitante du médicament et pendant 28 jours après l’arrêt du traitement. Si la période pendant laquelle la méthode de barrière est utilisée va au-delà de la fin d’un pack, le pack suivant doit être démarré sans interruption. Dans cette situation, un saignement de retrait ne devrait pas être attendu jusqu’à la fin du deuxième paquet. Si le patient ne présente pas de saignement de retrait pendant l’intervalle sans comprimés qui suit la fin du deuxième paquet, la possibilité d’une grossesse doit être exclue avant de reprendre avec le prochain conditionnement.
 Pour les femmes recevant un traitement à long terme avec des inducteurs enzymatiques, une autre méthode de contraception doit être utilisée.
 Les interactions suivantes ont été démontrées cliniquement importantes avec les COC:
 Anticonvulsivants: barbituriques (y compris le phénobarbitone), primidone, phénytoïne, carbamazépine, oxcarbazépine, topiramate.
 Antibiotiques / antifongiques: griséofulvine, rifampacine.
 Remèdes à base de plantes médicinales : millepertuis ( Hypericum perforatum )
 Agents antirétroviraux : ritonavir, nelfinavir, névirapine.
 Remarque: Il existe d’autres agents antirétroviraux qui peuvent augmenter la concentration plasmatique des hormones sexuelles.
 Les inhibiteurs puissants et modérés du CYP3A4 tels que les antifongiques azolés (par exemple l’itraconazole, le voriconazole, le fluconazole) et les macrolides (par exemple l’érythromycine) peuvent augmenter les concentrations plasmatiques de l’œstrogène ou du progestatif ou des deux.
 Effets sur d’autres drogues
 Les contraceptifs oraux peuvent affecter le métabolisme de certains autres médicaments. En conséquence, les concentrations plasmatiques et tissulaires peuvent augmenter (p. Ex. Cyclosporine, tizanidine, théophylline) ou diminuer (p. Ex. Lamotrigine).
 Par conséquent, les utilisateurs de Logynon doivent adopter une autre méthode de contraception (p. Ex., Contraception à base de progestatif seul ou méthodes non hormonales) avant de commencer le traitement avec ce schéma thérapeutique. Logynon peut être redémarré 2 semaines après la fin du traitement avec cette combinaison médicamenteuse.
 L’utilisation de contraceptifs oraux peut influencer les résultats de certains tests de laboratoire incluant les paramètres biochimiques du foie, de la thyroïde, des surrénales et du rein, les concentrations plasmatiques de protéines porteuses, par exemple les corticostéroïdes et les lipides / lipoprotéines, les paramètres du métabolisme glucidique et les paramètres de coagulation et fibrinolyse. Le personnel de laboratoire doit donc être informé de l’utilisation de contraceptifs oraux lorsque des tests de laboratoire sont demandés.
 Logynon n’est pas indiqué pendant la grossesse. Si une grossesse survient pendant le traitement par Logynon, il faut interrompre la prise d’autres médicaments. Cependant, des études épidémiologiques approfondies n’ont révélé ni un risque accru de malformations congénitales chez les enfants nés de femmes ayant utilisé des COC avant la grossesse, ni un effet tératogène lorsque les COC étaient pris par inadvertance au début de la grossesse.
 Le risque accru de TEV pendant la période post-partum doit être pris en compte lors du redémarrage de Logynon (voir rubriques 4.2 et 4.4).
 L’utilisation de Logynon pendant la lactation peut entraîner une réduction du volume de lait produit et une modification de sa composition. Les quantités infimes de substances actives sont excrétées avec le lait. Ces quantités peuvent affecter l’enfant en particulier dans les 6 premières semaines post-partum. Les mères qui allaitent peuvent être conseillées d’utiliser une autre méthode de contraception.
 L’éthinylestradiol / lévonorgestrel n’a aucun effet ou influence négligeable sur l’aptitude à conduire des véhicules et à utiliser des machines.
 Les effets indésirables les plus fréquemment rapportés avec Logynon sont les suivants: nausées, douleurs abdominales, augmentation du poids, céphalées, humeur dépressive, humeur altérée, douleur mammaire, sensibilité des seins. Ils surviennent chez ≥ 1% des utilisateurs.
 Les effets indésirables graves sont la thromboembolie artérielle et veineuse.
 Les effets indésirables suivants ont été rapportés lors de l’utilisation de l’éthinylestradiol / lévonorgestrel:
 Les événements indésirables rapportés dans les essais cliniques
 Événements indésirables rapportés après la commercialisation
 exacerbation de l’angioedème héréditaire
 perturbations de la fonction hépatique
 douleur mammaire, sensibilité des seins
 écoulement vaginal, écoulement du sein
 diminution du flux menstruel, spotting, saignement intermenstruel et saignement de retrait manqué, aménorrhée après la pilule
 Les effets indésirables graves suivants ont été rapportés chez des femmes utilisant des COC, qui sont discutés dans la section 4.4 «Mises en garde spéciales et précautions d’emploi»:
 • Tumeurs hépatiques (bénignes et malignes)
 La fréquence du diagnostic du cancer du sein est très légèrement augmentée chez les utilisatrices de COC. Comme le cancer du sein est rare chez les femmes de moins de 40 ans, le nombre excédentaire est faible par rapport au risque global de cancer du sein. La cause de l’utilisation de COC est inconnue. Pour plus d’informations, voir les sections 4.3 «Contre-indications» et 4.4 «Mises en garde spéciales et précautions d’emploi».
 Conditions signalées comme se détériorant avec la grossesse ou l’utilisation antérieure de COC
 Jaunisse et / ou prurit lié à la cholestase; formation de calculs biliaires; le lupus érythémateux disséminé; herpes gestationis; perte d’audition liée à l’otosclérose; l’anémie falciforme; dysfonctionnement rénal; angioedème héréditaire; la porphyrie; cancer du col de l’utérus
 Des modifications de la tolérance au glucose ou des effets sur la résistance à l’insuline périphérique ont été rapportées chez des femmes utilisant des COC (voir rubrique 4.4).
 Aucune surdose n’a été signalée. Un surdosage peut provoquer des nausées, des vomissements et, chez les femmes, des saignements de retrait. Des saignements de sevrage peuvent même survenir chez les filles avant leur ménarche, si elles prennent accidentellement le médicament.
 Il n’y a pas d’antidotes spécifiques et le traitement doit être symptomatique.
 Logynon est une combinaison œstrogène-progestatif qui agit en inhibant l’ovulation en supprimant la poussée du cycle moyen de l’hormone lutéinisante, en inspectant la glaire cervicale de manière à constituer une barrière aux spermatozoïdes et en rendant l’endomètre non réceptif à l’implantation.
 Le lévonorgestrel administré par voie orale est rapidement et complètement absorbé. Après l’ingestion de 0,125 mg de lévonorgestrel et 0,03 mg d’éthinylestradiol (qui représente la combinaison avec la plus forte teneur en lévonorgestrel de la formulation en trois étapes), les concentrations sériques maximales d’environ 4,3 ng / ml sont atteintes à 1,0 heure. Par la suite, les niveaux sériques de lévonorgestrel diminuent en deux phases caractérisées par des demi-vies de 0,4 heure et d’environ 22 heures. Pour le lévonorgestrel, un taux de clairance métabolique du sérum d’environ 1,5 ml / min / kg a été déterminé. Le lévonorgestrel n’est pas excrété sous forme inchangée, mais sous forme de métabolites. Les métabolites du lévonorgestrel sont excrétés à des proportions à peu près égales avec l’urine et les fèces. Le lévonorgestrel est largement métabolisé. Les principaux métabolites du plasma sont les formes non conjuguées et conjuguées du 3α, 5β-tétrahydrolévonorgestrel. Sur la base d’études in vitro et in vivo , le CYP3A4 est la principale enzyme impliquée dans le métabolisme du lévonorgestrel.
 Le lévonorgestrel est lié à la sérumalbumine et au SHBG. Seulement 1,4% des taux sériques totaux de médicaments sont présents sous forme de stéroïdes libres, mais 55% sont spécifiquement liés à SHBG. La distribution relative (libre, liée à l’albumine, liée à SHBG) dépend des concentrations de SHBG trouvées dans le sérum. Après l’induction de la protéine de liaison, la fraction liée au SHBG augmente alors que la fraction non liée diminue.
 Après l’administration quotidienne répétée de Logynon, les concentrations de lévonorgestrel dans le sérum augmentent d’un facteur d’environ 4. Les états d’équilibre sont atteints au cours de la seconde moitié du cycle de traitement. La pharmacocinétique du lévonorgestrel est influencée par les niveaux de SHBG. Sous traitement avec Logynon, une augmentation des taux sériques de SHBG d’un facteur d’environ 2 survient au cours d’un cycle de traitement. En raison de la liaison spécifique du lévonorgestrel à la SHBG, l’augmentation des taux de SHBG s’accompagne d’une augmentation presque parallèle des taux sériques de lévonorgestrel. La biodisponibilité absolue du lévonorgestrel a été évaluée à près de 100% de la dose administrée.
 L’éthinylestradiol administré par voie orale est rapidement et complètement absorbé. Après l’ingestion de 0,03 mg d’éthinylestradiol avec 0,125 mg de lévonorgestrel, les concentrations sériques maximales de médicament d’environ 116 pg / ml sont atteintes à 1,3 heure. Par la suite, les taux sériques d’éthinylestradiol diminuent en deux phases caractérisées par des demi-vies de 1 à 2 heures. Par la suite, les taux sériques d’éthinylestradiol diminuent en deux phases caractérisées par des demi-vies de 1 à 2 heures et d’environ 20 heures. Pour des raisons techniques, ces paramètres ne peuvent être calculés qu’après l’administration de doses plus élevées. Pour l’éthinylestradiol, un volume de distribution apparent d’environ 5 l / kg et un taux de clairance métabolique d’environ 5 ml / min / kg ont été déterminés. L’éthinylestradiol est fortement mais non lié de manière spécifique à la sérumalbumine. Environ 2% des niveaux de médicament sont présents non liés. Au cours de l’absorption et du premier passage hépatique, l’éthinylestradiol est métabolisé, ce qui entraîne une biodisponibilité orale absolue réduite. Le médicament inchangé n’est pas excrété. Les métabolites de l’éthinylestradiol sont excrétés dans un rapport urinaire / biliaire de 4: 6 avec une demi-vie d’environ un jour.
 En raison de la demi-vie de la phase d’élimination terminale du sérum et de l’ingestion quotidienne, les taux sériques stables sont atteints après 3 à 4 jours et sont supérieurs de 30 à 40% par rapport à une dose unique. La biodisponibilité absolue de l’éthinylestradiol est sujette à une variation interindividuelle considérable. Après l’administration orale, la biodisponibilité moyenne s’est avérée être d’environ 40 à 60% de la dose administrée.
 Au cours de la lactation établie, 0,02% de la dose quotidienne de la mère pourrait être transférée au nouveau-né via le lait.
 La disponibilité systémique de l’éthinylestradiol pourrait être influencée dans les deux sens par d’autres médicaments. Il n’y a cependant pas d’interaction avec des doses élevées de vitamine C. L’éthinylestradiol induit la synthèse hépatique de SHBG et de CBG (corticoïde binding globulin) lors d’une utilisation continue. L’étendue de l’induction de SHBG, cependant, dépend de la structure chimique et de la dose du progestatif co-administré. Pendant le traitement par Logynon, les concentrations de SHBG dans le sérum sont passées d’environ 76 nmol / l à 164 nmol / l et les concentrations sériques de CBG sont passées d’environ 48 μg / ml à 111 μg / ml.
 Il n’y a pas de données de sécurité précliniques qui pourraient être pertinentes pour le prescripteur et qui ne sont pas déjà incluses dans d’autres sections du RCP.
 Gomme de Montan Glycol
 6 comprimés de la phase I, 5 comprimés de la phase II et 10 comprimés de la phase III sont emballés dans chaque emballage de feuille d’aluminium et de boursouflure de PVC.
 Conditionnements (n ° comprimés), 21, 5 x 21, 50 x 21.
 PL 00010/0540


text:
Plutonij je srebrno-bijeli metal, koji potamni u dodiru sa zrakom, stvarajući tanki sloj oksida. Taj kemijski element ima šest alotropskih modifikacija i četiri oksidacijska stanja. Reagira s ugljikom, halogenim elementima, dušikom i silicijem. Kada je izložen vlažnom zraku, stvara okside i hidride, koji povećavaju obujam uzorka i do 70%. Plutonij se taloži u tijelu u koštanoj srži i ostalim organima, gdje je vrlo opasan zbog emitiranja alfa-čestica.
 Ime je dobio po patuljastom planetu Plutonu. Umjetni izotop plutonij-239 mora se spremati u nekompaktnim, odvojenim komadima manjim od 300 g jer bi inače moglo doći do kritičnosti, uz oslobađanje opasnih količina ionizirajućeg zračenja i topline.
 Plutonij se koristi i kao nuklearno gorivo za nuklearne elektrane te ima visoku radioaktivnost. Plutonij se može koristiti i kao nuklearni eksploziv; 1 kilogram plutonija stvara eksploziju ekvivalentnu 20 000 tona TNT-a. Plutonij se koristio u Apollo letovima kao izvor energije za seizmičke naprave i drugu opremu koja je ostavljena na Mjesecu. Komad plutonija je topao na dodir zbog energije oslobođene alfa-raspadom.
 Najvažniji izotop je plutonij-239 koji ima dugo vrijeme poluraspada od 24 110 godina i veliku primjenu za izradu nuklearnih bojnih glava, ali i za industrijsku, mirnodopsku upotrebu atomske energije u nuklearnim elektranama. Plutonij nastaje kao proizvod raspada uranija u brzim oplodnim reaktorima, u kojima se koristi neobogaćeni uranij-238. Radom reaktora neprekidno se stvara energetski visokoefikasan plutonij, koji pojačava i održava neprekinuti tijek kontrolirane nuklearne lančane reakcije.
 Plutonij-238 se koristi u minijaturnim nuklearnim reaktorima za napajanje svemirskih letjelica. Plutonij-240 ima visok stupanj spontane nuklearne fisije, povećavajući protok neutrona. Prisustvo plutonija-240 smanjuje učinak nuklearnog oružja i nuklearnog goriva, pa zato njegovog postotak određuje čistoću nekog nuklearnog goriva.
 Veće količine (oko 20 tona godišnje) proizvode se u brzim oplodnim reaktorima, reakcijama u kojima spori (termalni) neutroni bombardiraju jezgre uranija-238 i uzrokuju njihov raspad.
 Prvi put je proizveden u Berkeleyju 1940. pod vodstvom Glenna Seaborga, E.M. McMillana, J.W. Kennedyja i A.C. Wahla, bombardiranjem mete uranija deuteronom ubrzanim u ciklotronu. Proizvodnja plutonija je bio jedan od glavnih zadataka projekta Manhattan za vrijeme Drugog svjetskog rata, Druga atomska bomba, koja je pala na Nagasaki ("Debeljko"), imala je jezgru od elementarnog plutonija-239 legiranog s galijem.
 Svojstva plutonija
 Fizikalna svojstva
 Plutonij je težak, srebrno-bijeli metal, sličnog izgleda kao nikal, ali brzo potamni u dodiru sa zrakom, stvarajući tanki sivkasti sloj oksida. Na sobnoj temperaturi ima oblik α-plutonij, što je i njegova najčešća faza. Ona je po tvrdoći i krtosti slična sivom lijevu, a samo s legirnim dodacima postaje mekša i žilavija. Za razliku od drugih metala, plutonij nije dobar provodnik topline i električne struje. Ima nisko talište (640 °C), ali zato ima izuzetno visoko vrelište (3327 °C).
 Podložan je djelovanju pare, kisika i kiselina, ali ne i lužina. Elementarni plutonij čuva se u vakuumu ili u inertnoj atmosferi da se spriječe kemijske reakcije sa zrakom.
 Veći komad plutonija ili njegovog spoja je topao na dodir zbog energije oslobođene alfa-raspadom. Pet kilograma plutonija-239 sadrži oko 12,5 × 1024 atoma. Ima vrijeme poluraspada 24 100 godina, što znači da se svake sekunde raspadne 11,5 × 1012 atoma plutonija-239, oslobađajuci alfa-čestice s energijom 5,157 MeV, što je količina snage od 9,68 W.
 Električni otpor plutonija na sobnim temperaturama je vrlo visok, što je neobično za metale. On se čak povećava na nižim temperaturama, sve do 100 K, gdje se naglo smanjuje, sve do 20 K gdje opet raste. Za razliku od drugih metala, plutoniju se povećava gustoća nakon što se otopi, i to za oko 2,5%. Blizu tališta on ima isto vrlo visoku viskoznost i površinsku napetost s obzirom na druge metale.
 Alotropija
 Plutonij ima 6 alotropskih modifikacija kod standardnog tlaka i sedmu (zeta, ζ) na višim temperaturama i samo u uskom području. Te alotropske modifikacije koje imaju različitu strukturu, imaju vrlo sličnu unutarnju energiju, ali se gustoća znatno mijenja i kristalna rešetka. Zato je plutonij vrlo osjetljiv na promjene temperature, tlaka i na različite kemijske reakcije, kada mu se obujam može znatno promijeniti. Gustoća se na primjer mijenja od 16,00 g/cm3 do 19.86 g/cm3.
 Na sobnoj temperaturi ima oblik α-plutonij, što je i njegova najčešća faza. δ -plutonij postoji na temperaturama od 310 °C do 452 °C, ali može biti i na sobnim temperaturama, ako se plutoniju doda malo galija, aluminija ili cerija, što mu omogućuje i da bude zavaren. δ -plutonij ima više metalni karakter, što ga čini po svojstvima sličnim aluminiju. Kod nuklearnih bombi, eksplozivni udarni val sabija kristalnu rešetku plutonija, što mijenja δ –plutonij u α-plutonij, pomažući da lakše dostigne superkritičnost.
 Nuklearna fisija
 Do nuklearne eksplozije dolazi kada se stvori tzv. kritična masa, tj. kada broj nastalih neutrona postane veći od broja apsorbiranih i izazove nuklearnu lančanu reakciju. Najvažniji je izotop plutonij-239, koji nastaje u nuklearnom reaktoru djelovanjem neutrona na uranij-238; njegovo vrijeme poluraspada iznosi 24 360 godina. Plutonij tvori slične spojeve kao i uranij. Upotrebljava se kao nuklearno gorivo i kao eksploziv u atomskim bombama.
 Plutonij-240 ima visok stupanj spontane nuklearne fisije, povećavajući protok neutrona. Prisustvo plutonija-240 smanjuje učinak nuklearnog oružja i nuklearnog goriva, pa zato njegovog postotak određuje čistoću nekog nuklearnog goriva. Plutonij za nuklearno oružje mora imati manje od 7% plutonija-240. Plutonij za nuklearne reaktore ima plutonija-240 od 7% do 19%. Plutonij s čistoćom manjom od 4% plutonija-240 koristi ratna mornarica SAD-a za nuklearno oružje. Plutonij-238 nije fisibilan, ali može stvoriti nuklearnu lančanu reakciju s brzim neutronima, stvarajuci alfa-čestice.
 Izotopi
 Poznato je dvadeset radioaktivnih izotopa plutonija s masenim brojevima od 228 do 247, među kojima je najstabilniji izotop plutonij-244 s vremenom poluraspada od 80,8 milijuna godina i plutonij-239 s vremenom poluraspada od 24 110 godina. Svi ostali izotopi plutonija imaju vrijeme poluraspada manje od 7000 godina. Zapaženo je da se izotopi plutonij-236, Pu-237, Pu-238, Pu-239, Pu-240, Pu-242 i Pu-244 raspadaju spontanom nuklearnom fisijom i emitiraju alfa-čestice, stvarajući izotope uranija i neptunija. Izotopi plutonija koji imaju atomsku masu veću od 244 uglavnom stvaraju beta-čestice, stvarajući americij. Plutonij-241 je polazni izotop u neptunijevom nizu radioaktivnog raspada.
 Plutonij-238 i Pu-239 su najviše umjetno korišteni izotopi. Pu-239 se dobiva umjetnim putem iz uranija-238 i bombardiranjem sporim neutronima, a nastaju beta-čestice i neptunij kao međuizotop.
 Neutroni koji nastaju nuklearnom fisijom uranija-235 budu uhvaćeni od jezgre atoma uranija-238, stvarajući tako uranij-239 i beta raspadom pretvara neutron u proton stvarajući neptunij-239 (vrijeme poluraspada 2,36 dana), pa nakon sljedećeg beta raspada nastaje plutonij-239.
 Plutonij-238 nastaje bombardiranjem uranija-238 s deuterijem (D – jezgra teškog vodika):
 U tom postupku, deuterij bombardira uranij-238, stvarajući dva neutrona i neptunij-238, koji spontanom nuklearnom fisijom se raspada na plutonij-238, stvarajući beta-čestice.
 Toplina nuklearne fisije
 Kod nuklearne fisije plutonijevih izotopa nastaje toplina nuklearne fisije. Različiti izotopi stvaraju drukčiji iznos toplinske snage po masi, a obično se izražava s W/kg ili mW/g. Svi izotopi stvaraju i slabo gama zračenje.
 Americij-241 nastaje nuklearnom fisijom plutonija-241, a ima vrijeme poluraspada 430 godina i 1,2 samoodržavajućih fisija po gramu i u sekundi, te toplinu nuklearne fisije 114 W/kg. Taj izotop stvara vrlo prodorne gama zrake, tako da dodatno ugrožava osoblje i strukturu.
 Kemijski spojevi
 Plutonij u vodenoj otopini može imati oksidacijske brojeve +3, +4, +5 i +6, a spojevi u kojima je +3 i +4 su najstabilniji. Elektrolitičkom oksidacijom može se dobiti i nestabilno stanje +7. U kiselim otopinama mogu postojati razni plutonijevi ioni: ljubičasto-plavi PU3+, žuto-smeđi do zeleni Pu4+, ružičasti do narančasti PuO+ i PUO2+. Pri određenoj pH vrijednosti otopine hidroliziraju; tako npr. ioni Pu3+ hidroliziraju pri pH=7, a ioni PUO+2 pri pH=9.
 Metalni plutonij proizvodi se reakcijom PuF3, bilo s litijem, kalcijem ili barijem pri 1200 °C.
 Važniji spojevi plutonija:
 Plutonijevi(III)-halogenidi (PuF3, PuCl3, PuBr3, PuI3) i plutonijevi(IV)-halogenidi (PuF4, PuCl4) dobivaju se hidrohalogenacijom plutonijevog(IV)-oksida ili plutonijevog(III)-oksalata pri temperaturi od 700 °C, jedino se PuI3 dobiva reakcijom metalnog plutonija s jodovodikom pri 40 °C.
 Plutonijev(II)-oksid (PuO) nastaje oksidacijom na površini metala izloženoj djelovanju atmosfere, a može se dobiti i izlaganjem plutonijevog oksiklorida parama barija pri temperaturi od 1250 °C.
 Plutonijev(IV)-oksid (PUO2) ima žuto-zelene do smeđe kristale. Gotovo svi spojevi plutonija prelaze u PUO2 izgaranjem u zraku pri 1000 °C.
 Legure
 Plutonij može stvarati legure s većinom drugih metala. Jedina iznimka su litij, natrij, kalij, rubidij, cezij (alkalijski metali), magnezij, kalcij, stroncij, barij (zemnoalkalijski metali), europij i iterbij (kovine rijetkih zemalja). Krom, molibden, niobij, tantal i volfram su topljivi u tekućem plutoniju, ali su netopljivi u krutom plutoniju. Galij, aluminij, americij, skandij i cerij mogu stabilizirati δ-plutonij na sobnoj temperaturi. Silicij, indij, cink i cirkonij omogućuju stvaranje metastabilnog δ-plutonija ako se legura brzo hladi. Velike količine hafnija, holmija i talija isto omogućuju zadržavanje dijela δ-plutonija na sobnoj temperaturi. Neptunij je jedini kemijski element koji može stabilizirati α-plutonij na višim temperaturama.
 Legure plutonija se mogu dobiti dodavanjem metala u talinu plutonija. Ako je rastaljeni metal dovoljno reduktivan, plutonij se može dodati u obliku oksida ili halida. δ faza legura plutonij-galij i plutonij-aluminij se dobiva dodavanjem plutonijevog(III) fluorida u rastaljeni galij ili aluminij, što ima za prednost izbjegavanje direktnog rada s visoko reaktivnim metalom plutonija. Neke od legura plutonija su:
 Legura plutonij-galij se koristi za stabiliziranje δ-plutonija, da bi se izbjegli problemi s α-plutonijem. Koristi se za nuklearno oružje s implozijom.
 Legura plutonij-aluminij može biti zamjena za leguru plutonij-galij. Problem je što ta legura kod nuklearnog oružja reagira s alfa-česticama. Legura plutonij-aluminij se može koristiti i kao dio nuklearnog goriva.
 Legura plutonij-galij-kobalt (PuCoGa5) je neuobičajeni supravodič, koji pokazuje svojstvo supravodljivosti ispod 18,5 K.
 Legura plutonij-cirkonij se može koristiti kao nuklearno gorivo
 Legura plutonij-cerij i legura plutonij-cerij-kobalt se može koristiti kao nuklearno gorivo
 Legura plutonij-uranij s oko 15-30% plutonija (molarno) se može koristiti kao nuklearno gorivo za brzi oplodni reaktor. Ta legura spada u piroforne metale i visoko je osjetljiva na koroziju zraka, tako da treba dodavati i druge metale u leguru. Dodavanjem aluminija, ugljika ili bakra se ne smanjuje osjetljivost legure značajno, dok cirkonij i željezo imaju bolja antikorozivna svojstva, ali slabi nakon nekoliko mjeseci.
 Dodavanjem titanija i/ili cirkonija se znatno smanjuje talište.
 Legure plutonij-uranij-titanij i legura plutonij-uranij-cirkonij ispitivali su se za korištenje kao nuklearno gorivo. Dodavanje trećeg elementa u leguru povećava otpornost na koroziju, smanjuje zapaljivost, povećava čvrstoću, rastezljivost i toplinsko istezanje. Legura plutonij-uranij-molibden ima najbolju otpornost na koroziju, stvarajući zaštitni oksidni film na površini, ali su titanij i cirkonij poželjniji iz fizikalnih razloga.
 Legura torij-uranij-plutonij se bila ispitivala kao gorivo za brzi oplodni reaktor.
 Nalazišta
 Prije umjetne sinteze u nuklearnim reaktorima, plutonij je na Zemljiv postojao samo u tragoma, kao plutonij-239 i plutonij-244, što su ostaci fisije u prirodnim nuklearnim reaktorima (rudniku Oklo na zapadu Afrike, u državi Gabon), te rijetki uhvati neutrona zbog spontane fisije uranija.
 Beznačajne količine plutonija se mogu pronaći i u ljudskom tijelu, najviše zbog utjecaja nuklearnih testova i manje zbog nuklearnih nesreća.
 Povijest
 Otkriće
 Plutonij-238 su prvi proizveli u Berkeleyju 1940. Glenn Seaborg, E.M. McMillan, J.W. Kennedy i A.C. Wahl, bombardiranjem atoma uranija deuterijem ubrzanim u ciklotronu. Iz plutonija-238 nakon dva dana je nuklearnom fisijom nastao neptunij-238, što je bio i dokaz postojanja plutonija. Otkriće nije odmah objavljeno, kada se saznalo da plutonij može ostvariti nuklearnu fisiju, korisnu za stvaranje atomske bombe. Otkriće je objavljeno nakon Drugog svjetskog rata. 1942. je izdvojen i plutonij-239. 1943. je iz plutonijevog trifluorida dobiven prvi uzorak metala plutonija.
 Projekt Manhattan
 Projekt Manhattan bio je tajni projekt američke vlade tijekom Drugog svjetskog rata s ciljem izrade atomske bombe. Projekt je započet 1941. godine nakon što se strahovalo da bi ju i tadašnja nacistička Njemačka mogla izraditi. U američkom gradiću Los Alamos okupljeni su ponajbolji fizičari i inženjeri i pod vodstvom američkog fizičara Roberta Oppenheimera izradili su i uspješno testirali prvu atomsku bombu 16. srpnja 1945. godine. To je bio jedan od najvećih tajnih projekata uopće, ali unatoč tome ostao je tajan sve dok nije bombardirana Hirošima. Odnio je 400 000 japanskih života i ostavio trajne posljedice radijacije. Prva atomska bomba testirana je pod tajnim imenom Trojstvo (engl. Trinity). Izrađene su 3 atomske bombe: Trojstvo, Debeljko i Dječak.
 Prva atomska bomba Trojstvo je testirana 16. srpnja 1945., blizu mjesta Alamogordo (Novi Meksiko), koristeći plutonij kao nuklearno gorivo. Cijela atomska bomba je bila teška 4 tone, iako je u jezgri bilo samo 6,2 kg plutonija. Energija koju je oslobodila atomska bomba Trojstvo je bila jednaka kao energija eksplozije 20 000 tona TNT.
 Jednaku konstrukciju je imala atomska bomba Debeljko (engl. Fat Man), koja je bačena na Nagasaki 9. kolovoza 1945., ubivši 70 000 ljudi i ranivši oko 100 000 ljudi. Treća atomska bomba Dječak (engl. Little Boy) je bila drukčije konstrukcije, gorivo je bio uranij-235, a bačena je na Hirošimu tri dana prije.
 Hladni rat
 Ogromne količine plutonija su proizvedene u Sovjetskom Savezu i SAD. Samo nuklearni reaktor Hanford je proizveo 103 tone, dok je Sovjetski Savez proizveo oko 170 tona. Danas se proizvede svake godine oko 20 tona za potrebe nuklearnih elektrana. Danas se smatra da ima oko 500 tona plutonija na zalihama, i to pola za nuklearno oružje i pola za nuklearne elektrane.
 Medicinski pokusi
 Za vrijeme i nakon Drugog svjetskog rata, znanstvenici s projekta Manhattan i ostali, su proučavali utjecaj plutonija na životinje i ljude. Proučavanje na životinjama je pokazalo da je samo nekoliko miligrama plutonija smrtonosna doza. Pokusi su vršeni i na ljudima (18 pokusa) i pokazalo se da je plutonij, koji se nataloži u kostima opasniji od radija.
 Primjena
 Nuklearno oružje
 Plutonij-239 je glavni sastojak nuklearnog oružja, zbog mogućnosti stvaranja nuklearne fisije i dostupnosti. Kritična masa za atomsku bombu je oko 10 kg, a to je oko trećine potrebne kritične mase za uranij-235.
 Nuklearno gorivo
 Zbog promjene kristalne strukture na dosta niskim temperaturama metalni plutonij ne upotrebljava se kao nuklearno gorivo, već njegove legure ili oksidi. Obično se upotrebljava sinterirana smjesa uranijeva i plutonijeva dioksida. Zbog emisije jakog alfa-zračenja, u plutoniju se stalno stvara toplinska energija.
 Izvor električne struje i topline
 Plutonij-238 u obliku dioksida i pogodno oblikovan, izvor je toplinske energije koja se može koristiti izravno (primjerice u zaštiti unutrašnjosti svemirskih sondi i rovera od pada temperature), ili umetanjem u radioizotopni termoelektrični generator kao dugotrajan i stabilan izvor električne energije.
 Radiološka opasnost
 Plutonij se uobičajeno nikad ne nalazi izvan laboratorija ili nuklearne industrije. Glavna opasnost of plutonija je radiotoksičnost. Sam po sebi, izvan tijela, nije previše opasan jer je glavnina zraka koje isijava alfa-zračenje koje zaustavlja i tanki list papira. Dovoljna predostrožnost prilikom rukovanja njegovim elementarnim oblikom je korištenje inertne atmosfere, da ne dođe do oksidacije i rasipanja, te gumenih rukavica, za sprječavanje tjelesne kontaminacije.
 Rukovanje plutonijevim spojevima ovisi o njihovim fizikalnim i kemijskim svojstvima, te može biti manje ili više opasno.
 Ulaskom plutonija u tijelo, brzo se prevodi u ione kao i svaki drugi reaktivni metal u doticaju s vlagom. Mali dio koji se ne izbaci sustavom za izlučivanje akumulira se u koštanoj srži gdje djeluje tipično radiotoksično - intenzivnim alfa-zračenjem dovodi do radiolize vode u stanicama, stvarajući vrlo energične slobodne radikale koji uništavaju proteinsku aparaturu stanice i DNA. Ovisno o raznim faktorima, to može dovesti i do nekih vrsta raka.
 Elementarni plutonij, kao i svi ostali aktinoidi, podložan je neprekidnoj oksidaciji na zraku, tijekom koje povećava svoj obujam i do 70%, čime može razbiti spremnik u kojem se nalazi. U fino razdijeljenom stanju je samozapaljiv na zraku.
 Izvori
 Kemijski elementi