type: wikipedia

text:
Lincas – miestas šiaurės Austrijoje, prie Dunojaus upės; Aukštutinės Austrijos žemės sostinė. 2009 m. kartu su Vilniumi tapo Europos kultūros sostine.
 Istorija
 Lincas buvo įkurtas romėnų, kurie miestą vadino Lentia. Nuo 788 m. turėjo gyvenvietės statusą. 1210 m. tapo Austrijos dalimi. Viduramžiais buvo svarbus prekybos kelių centras. Habsburgų imperatorius Frydrichui III Lince gyveno paskutinius ketverius metus. Tuo metu miestas tapo svarbiausiu visoje imperijoje, tačiau po valdovo mirties 1493 m. prarado šią padėtį. Nuo 1785 m. vyskupijos centras. Nuo XVIII a. mieste plėtota mokslas ir kultūra, įsteigta daug aukštųjų mokyklų, bibiliotekų, opera. Antrojo pasaulinio karo metu buvo reikšmingas chemijos ir plieno gamybos centras. Linco apylinkėse veikė paskutinė uždaryta nacių koncentracijos stovykla. Po Antrojo pasaulinio karo Lince, Dunojaus upe, ėjo TSRS ir JAV okupacinių zonų skiriamoji riba.
 Architektūra
 Mieste išliko daug įvairių laikotarpių architektūros paminklų – bažnyčių, vienuolynų, neogotikinė Naujoji katedra, V. A. Mocarto namai, senoji rotušė. Ypač gausu baroko architektūros statinių: XVIII a. pr. Vyskupo rūmai, Teatro rūmai, Trejybės kolona. XIX a. pastatytas tiltas per Dunojų. Daug naujų išraiškingos architektūros statinių iškilo XX a. – XXI a. Tarp jų – Telekomunikacijų pastatas, futbolo stadionas, koncertų salė Brucknerhaus, naujoji rotušė, Linco dizaino centras.
 Sportas
 Futbolas
 FC Blau-Weiß Linz – futbolo klubas;
 LASK Linz – futbolo klubas;
 Lietuviai
 Pirmieji lietuviai į Lincą atvyko kartu su vokiečių repatriantais 1941 m. Baigiantis Antrajam pasauliniam karui mieste gyveno apie 600 lietuvių pabėgėlių, kurių daugelis išvyko gyventi į kitas Vakarų Europos valstybes, JAV. 1947 m. Lince veikė Austrijos lietuvių taryba, leidusi keletą leidinių. 1958 m. mieste gyveno kelios dešimtys lietuvių.
 Šaltiniai
 Nuorodos
 Virtuali kelionė po Lincą (web.archive.org)
 Austrijos miestai


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 Avis juridique important
 |
 51995PC0034(03)
 Förslag till rådets förordning (EG) nr ... om ändring av förordning (EEG) nr 1418/76 om den gemensamma organisationen av marknaden för ris
 Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 099 , 21/04/1995 s. 0004
 Förslag RÅDETS FÖRORDNING (EG) nr . . .av den . . .om ändring av förordning (EEG) nr 1418/76 om den gemensamma organisationen av marknaden för ris (95/C 99/03)EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNINGmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artiklarna 42 och 43 i detta,med beaktande av kommissionens förslag,med beaktande av Europaparlamentets yttrande,med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande, ochmed beaktande av följande:Genomförandet av slutsatserna från Uruguayrundan har lett till att tröskelpriset har avskaffats i de gemensamma marknadsorganisationerna. Riktpriset, som användes för beräkning av tröskelpriset, har därför förlorat sin betydelse. Alla hänvisningar till riktpriset bör därför utgå.Avskaffandet av riktpriset kräver en anpassning av bestämmelserna om beräkning av kompensationsbidraget för råris. För att bibehålla detta på sin nuvarande nivå bör uppköpspriset multiplicerat med 1,8 användas som grund för beräkningen.Det har uppstått problem vad gäller tolkningen av bestämmelserna om klassificeringen av brutet ris i samband med tillämpning av importavgifter. För att undvika risken för bedrägerier bör en precisering göras av den punkt som gäller mätning av kornen i bilaga A till rådets förordning (EEG) nr 1418/76 (), senast ändrad genom Anslutningsakten för Österrike, Finland och Sverige, på så sätt att omogna korn betraktas som hela korn.För att göra det möjligt för importörerna att bestämma storleken på den importavgift som skall tillämpas på det ris de importerar är det nödvändigt att fastställa en metod för bestämning av den procentuella andelen brutet ris i varje parti.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1 Förordning (EEG) nr 1418/76 ändras på följande sätt:1. Artikel 3 skall ersättas med följande: "Artikel 3 1. Före den 1 augusti varje år skall ett enhetligt interventionspris för paddyris fastställas för gemenskapen för det regleringsår som börjar under påföljande kalenderår. Detta pris skall fastställas för ris av standardkvalitet. 2. Det pris och den standardkvalitet som nämns i punkt 1 skall bestämmas enligt det förfarande som fastställs i artikel 43.2 i fördraget."2. Artikel 4 skall ersättas med följande: "Artikel 4 1. Det enhetliga interventionspriset skall fastställas för interventionsorten Vercelli, som är centrum i det område inom gemenskapen som har det största risöverskottet, i partihandelsledet, i bulk, fritt lager, inte lossat. Det skall gälla för samtliga för gemenskapen fastställda interventionsorter. 2. Rådet skall med kvalificerad majoritet på förslag från kommissionen anta reglerna för fastställande av de interventionsorter för vilka det enhetliga interventionspriset gäller. 3. De interventionsorter som nämns i punkt 2 skall efter samråd med de berörda medlemsstaterna fastställas enligt förfarandet i artikel 27."3. Artikel 7.1 skall ersättas med följande: "1. De interventionspriser och uppköpspriser som anges i artikel 5.2 skall vara föremål för månatliga höjningar som skall fördelas över hela regleringsåret eller en del av detta."4. Artikel 14.12 skall ersättas med följande: "12. För paddyris som skördats i gemenskapen och råris som framställts av detta ris, som finns i lager vid utgången av ett regleringsår, härrör från detta regleringsårs skörd och såsom slipat eller delvis slipat ris exporteras mellan början av det påföljande regleringsåret och en tidpunkt som skall fastställas, kan bidraget höjas med ett utjämningsbelopp. Rådet skall med kvalificerad majoritet på förslag från kommissionen före den 1 juli varje år i tillämpliga fall fastställa vilka produkter som omfattas av bestämmelserna i stycke 11. Utjämningsbelopet motsvarar - för råris, skillnaden mellan det uppköpspris som gällde under det senaste regleringsårets sista månad multiplicerat med 1,8 och det som gällde under det nya regleringsårets första månad multiplicerat med 1,8, - för paddyris, skillnaden mellan det interventionspris som gällde under det senaste regleringsårets sista månad och det som gällde under det nya regleringsårets första månad."5. Bilaga A till förordning (EEG) nr 1418/76 skall ändras på följande sätt: - I punkt 2 skall d utgå. - Punkt 3 skall i stället benämnas punkt 2 d. - Följande punkt 3 skall läggas till: "3. Mätning av kornen och bestämning av den procentuella andelen brutet ris: "3. a) Ett representativt prov tas från varupartiet. Från detta prov tas ett representativt delprov på ca 70 g. Detta delprov delas i 8 lika stora delar. "3. b) En av dessa delar vägs med en noggrannhet på 0,1 g och samtliga hela korn sorteras ut (även omogna korn). Vid behov används de övriga lika stora delarna så att minst 200 hela korn erhålls. "3. c) Längden på varje skördat helt korn mäts med en noggrannhet på 0,01 mm; denna mätning görs av det slipade riset. "3. d) De hela riskornen sorteras efter sin längd och förhållandet mellan längd och bredd i rundkornigt, mellankornigt och långkornigt ris. "3. e) Samtliga brutna korn som motsvarar definitionen på brutet ris sorteras ut i den eller de delar som använts. De brutna korn som inte motsvarar denna definition läggs till de grupper av hela korn som sorterats enligt d som har den största vikten. "3. f) Viktprocenten av de olika ristyperna beräknas i förhållande till den totala vikten hos den eller de delar som använts. "3. g) Om partiet skall klassificeras som långkornigt ris bestäms förhållandet mellan längd och bredd hos minst 50 korn."Artikel 2 Denna förordning träder i kraft den tredje dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.Den skall tillämpas från och med regleringsåret 1995/96.Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.Utfärdad i . . .På rådets vägnar. . .()) EGT nr L 166, 25. 6. 1976, s. 1.


type: contracts

text:
 DE
 Amtsblatt der Europäischen Union
 C 202/318
 PROTOKOLL (Nr. 33)
 ZU ARTIKEL 157 DES VERTRAGS ÜBER DIE ARBEITSWEISE DER EUROPÄISCHEN UNION
 DIE HOHEN VERTRAGSPARTEIEN
 SIND über folgende Bestimmungen ÜBEREINGEKOMMEN, die dem Vertrag über die Europäische Union und dem Vertrag über die Arbeitsweise der Europäischen Union beigefügt sind:
 Im Sinne des Artikels 157 des Vertrags über die Arbeitsweise der Europäischen Union gelten Leistungen aufgrund eines betrieblichen Systems der sozialen Sicherheit nicht als Entgelt, sofern und soweit sie auf Beschäftigungszeiten vor dem 17. Mai 1990 zurückgeführt werden können, außer im Fall von Arbeitnehmern oder deren anspruchsberechtigten Angehörigen, die vor diesem Zeitpunkt eine Klage bei Gericht oder ein gleichwertiges Verfahren nach geltendem einzelstaatlichen Recht anhängig gemacht haben.


text:
Zheng Junli (December 6, 1911 – April 23, 1969) was a Chinese actor and director born in Shanghai and who rose to prominence in the golden age of Chinese Cinema. His films The Spring River Flows East and Crows and Sparrows are widely considered classics of Chinese cinema. He was severely persecuted during the Cultural Revolution and died in prison.
 Republic of China
 Zheng was born into an impoverished family, often harassed by creditors. At early ages, he showed great interest in reading and art performing. He left junior high at second grade and entered "Nanguo Art School" led by Tian Han and studied play acting.
 During the 1930s, Zheng was an actor under contract with Lianhua Film Company. While with Lianhua, he played a number of roles, notably as the love-interest Yu Haichou in the film New Women opposite Ruan Lingyu.
 After the Sino-Japanese War Zheng began to focus his efforts on directing, most notably with The Spring River Flows East (co-directed with Cai Chusheng) (1947) and his anti-Kuomintang polemic Crows and Sparrows (1948). In 1957, the latter was awarded Excellent Movie Award first-class (1949-1955) by the Minister of Culture of the PRC.
 People's Republic of China
 Zheng welcomed the establishment of the new government of CPC. As a left-wing director, he was at first one of the beneficiaries. He moved his family from a dilapidated dormitory in Kunlun Studio to the best residential area in Shanghai, opposite the house of Soong Ching-ling.
 On 2nd meeting of CPC 7th national congress, Mao Zedong mentioned some issues of CPC cadres after entering the cities. Zheng immediately followed the directive and made the movie The Married Couple (), starring Zhao Dan and Jiang Tianliu. It told a story of a CPC cadre ditching his original wife in his village in order to marry a girl in the city, showing his failure to resist the temptation of "sugar-coated bullet". This movie was banned even before the public release.
 Zheng was a member of Art Commission of Shanghai Film Studio and used to support the making of The Life of Wu Xun. This movie was severely excoriated by CPC authority and Zheng felt guilty about that. His former production, The Married Couple, was also criticized at this time, which exerted great pressure on the director.
 In order to criticize The Life of Wu Xun, Jiang Qing and her followers went to Shandong to do research. They found another historical figure, Song Jingshi, a peasant uprising leader of the "Black Flag Army". They thus erected Song and Black Flag Army as revolutionary examples to further denounce Wu Xun. However, a dilemma was encountered by Zheng and Sun Yu during the writing of the script. In the real history, Song Jingshi eventually surrendered to Qing Dynasty; but for political purpose, Song had to be depicted as a determined revolutionary. A compromise was finally reached with Song's surrender being shown as a mere tactical move in the film.
 Due to the critical stance of The Life of Wu Xun, Shanghai Film Studio hoped Song Jingshi would redeem its "political mistakes". The then vice director of the movie bureau, Cui Wei, even acted as Song Jingshi himself; other famed actors and actresses were all willing to perform minor supporting roles. But Song being shown as surrendering to the Qing authority in any way was not well-received and the movie was only allowed to be released for a short period after four to five years after its completion. In the end, the film that was meant as an "atonement" got banned.
 After continuous lack of success, Zheng's next two biographical pictures on Nie Er and Lin Zexu (both starring Zhao Dan) won wide acclaim, and alleviated his feeling of guilt.
 Zheng was severely persecuted during the Cultural Revolution, and died in prison in 1969.
 He was a delegate to Shanghai municipal People's Congress, a member of 3rd and 4th CPPCC, a councilman of China Film Association, China Playwrights Association and Shanghai Film Association.
 Film theory
 Zheng was devoted to translating and writing works on films and plays. So far his published works include The Birth of a Role () and Voice-over (), among others.
 He thought his performance was rigid and not satisfactory. Thus he made great efforts to study performing theories. He first tried to translate Acting: The First Six Lessons authored by Richard Boleslavsky. Since he hadn't completed his junior high study, his English was poor. Nevertheless, he was very diligent. He did the translation relying on an English dictionary, and then double-checked the original book using a Russian-English dictionary and corrected any mistakes. After that, his English had greatly improved. He was also the first one who introduced the performing system of Constantin Stanislavski into China. Stanislavski's works were all written in Russian; Zheng thus found an English-Russian & Russian-English dictionary and translated Russian to Chinese through English. His translation of An Actor Prepares of Stanislavski, co-authored by Zhang Min, was the first systematic work on art performing in plays in China.
 Zheng also authored the book Art History of World's Movies. At the time when no one in China dared to break ideological shackle and compare films of the western world with ones of the Soviet Union, it was a breakthrough by Zheng to write a chronicle of world films from a universal perspective.
 Selected filmography
 As director
 As actor
 See also
 Cai Chusheng, frequent collaborator
 Sun Yu, director of many films Zheng acted
 References
 External links
 Zheng Junli by the Chinese Movie Database
 Crows and Sparrows (1949), full film with English subtitles, on the Chinese Film Classics website
 New Women (1935), full film with English subtitles, on the Chinese Film Classics website
 Spring River Flows East (1947), full two-part film with English subtitles, on the Chinese Film Classics website
 The Great Road (1934), full film with English subtitles, on the Chinese Film Classics website
 Volcanic Passions (1932), full film with English subtitles, on the Chinese Film Classics website
 Analysis of The Spring River Flows East (includes a short biography of Zheng)
 1911 births
 1969 deaths
 Chinese male silent film actors
 Film directors from Shanghai
 Male actors from Shanghai
 People persecuted to death during the Cultural Revolution
 20th-century Chinese male actors
 Chinese male film actors


type: other

text:
Kõik teemad > ÕIGUSLOOMEST
 Iga uue seaduse ja normi eesmärk peaks olema mõistlikkus ja õiglus, Eesti inimeste elu paremaks muutmine.
 Õiguskantsleri ülesanne on jälgida õigusloomet ja sekkuda, kui see väljub Põhiseaduse raamidest. Seepärast tuleb pingsalt jälgida Riigikogu ja valitsuse koostööd seaduseelnõude menetlemisel ning seaduste sisulist kvaliteeti. Samuti on oluline silmas pidada Riigikohtu praktikat ja ametnikelt, inimestelt, vabakonnast, ajakirjandusest ja sotsiaalmeediast saadud signaale seaduste põhiseadusevastase rakendamise kohta.
 Häid tähelepanekuid vajaduse kohta uurida mõne normi põhiseaduspärasust või inimeste õiguste kaitset praktikas annavad ka Riigikogu liikmed, nii koalitsiooni- kui opositsioonifraktsioonidest.
 Põhiseadusevastast normi märgates on riigimehelik sellest juba eelnõu menetlemise käigus valitsusele või Riigikogule teada anda. Paljudel juhtudel ongi põhiseadusvastane norm seesuguse märguande peale kehtestamata jäänud. Nõnda ei ole riigipeal tekkinud vajadust seadusi vetostada, mis omakorda teenib parlamentaarset demokraatiat. Riigipea peab tagasi lükkama vastu võetud põhiseadusvastase seaduse tervikuna, õiguskantsler vaidlustab üksnes põhiseadusvastase normi ja põhiseaduspärased, vajalikud normid jõustuvad. Seega piiratakse Riigikogu õigust rahvalt saadud mandaati teostada vaid selgelt põhjendatud ulatuses.
 Põhiseadusvastaste normide ärahoidmine ja seega riigipea veto kasutamise vajaduse kadumine on üks õiguskantsleri töö tulemuslikkuse näitajaist. Ressursi kasvades oleks võimalik eelnõude kontrolli veelgi laiendada.
 Eraldi töölõigu moodustavad olemuselt poliitilised otsused, kus uue seaduse vastased kasutavad ka põhiseaduslikkuse argumenti. Sellistel juhtudel tuleb õiguskantsleril seadus erilise hoolega läbi töötada ja vajadusel õigusrahu saavutamise nimel lasta seda Riigikohtul kontrollida ka siis, kui põhiseaduspärasus on pelgalt vaieldav.
 Iga uue seaduse ja normi eesmärk peaks olema mõistlikkus ja õiglus, Eesti inimeste elu paremaks muutmine. Põhiseaduse vaimus oleks Eesti liikumine selle poole, et kõik elu korraldavad normid oleksid arusaadavad, mõistlikud, täidetavad ja praktikas nende täitmine ka tagataks. Õigusnorme, millest ei saa aru, mida ei saa mõistlikult täita ja mille täitmist ei saa tagada, kahjustavad õiguskuulekust ja nõrgestavad õigusriiki.
 Riigikogu kasvatas 2015. aasta sügis- ja 2016. aasta kevadistungjärgul oma rolli oluliste seaduseelnõude algatamisel ja vajadusel valitsuse eelnõude muutmisel. Valitsus on sellele arengule reageerinud pigem tõrjuvalt ja Riigikogu algatusi rohkem või vähem avalikult laitnud. Eelolev Riigikogu istungjärk näitab, kuivõrd suudab parlament end kehtestada.
 Rahvaesinduse tugevnemine, avalike arutelude sagenemine ja parlamendi suutlikkus valitsust sisuliselt kontrollida on põhiseadusliku võimujaotuse ja -tasakaalu seisukohalt ülivajalik. See, et valitsus algatab enamuse seaduseelnõusid, on parlamentaarses riigis tavapärane. Täitevvõimu püüdele õigusloomet monopoliseerida tuleb aga vastu seista. Seda nõuab Põhiseaduses paika pandud tasakaaluvalem.
 Riigikogu, valitsus, president, Riigikohus, õiguskantsler ja Riigikontroll on seatud üksteist kontrollima ja piirama. Nõnda ei koondu võim ühegi inimese, erakonna ega institutsiooni kätte ja on võimalik tagada Eesti elu suunavate otsuste põhiseaduslikkus.
 Riigikogu rolli inimeste põhiseaduslike õiguste kaitsel on võimalik veelgi tugevdada. Just Riigikogu saab nõuda iga seaduse arusaadavust ja küsida vastust küsimusele, kuidas uus norm inimeste elu päriselt paremaks muudab. Olgu tegemist haldusreformi, korrakaitse, koolikorralduse, puuetega inimeste töötamisvõimaluste või sotsiaalse turvavõrguga.
 Kaalutlusõigust võimaldavad normid
 Sageli sisaldavad valitsuse algatatud eelnõud norme, mis vähendavad ametnike ja kohtunike vastutust ning muudavad iga elulise juhtumi lahendamisel õigluse poole püüdlemise raskeks. Küllap tuleb see sellest, et kardetakse võimalust oma peaga mõtelda, peljatakse võimalikke vigu ja uuendusi. Ometi tagab põhiseaduspärase tulemuse tihti just kaalutlusõigust sisaldav norm. See, et kaalutlusõiguse korral on põrkuvate huvidega inimestel võimalik ette võtta kohtutee, ei tohiks õigluse ja mõistlikkuse poole püüdlemist pärssida.
 Hästi põhjendatud kaalutlusotsuse vaidlustamine kohtus ei tähenda, et ametnik tegi vea. Näiteks keskkonna-, muinsuskaitse- ja omandiõiguse tasakaalustamisel tuleks ametnikel koguda kõik faktid ja arvamused ning leida mõistlik ja õiglane kompromisslahendus. Selle asemel kiputakse soovima jäiku, kaalutlemisvõimaluse ehk otsustamisvastutuseta reegleid. Mõistagi on erinevate huvidega osapooltega, näiteks ajaloolise vesiveski omaniku, muinsus- ja kalakaitsjatega suhtlemine ning lõpuks otsuse põhjendamine aeganõudvam ja keerukam kui seaduse robotlik rakendamine. Ent just seda avatud paindlikku suhtlust ja visa selgitamist on vaja. Vastasel korral tekib üha juurde inimesi, kelle arvates teeb riik neile ühegi mõistliku seletuse ja kaastundeta liiga.
 Praegugi on Riigikogus õiguskantsleri ettepanekul pooleli kaalutlusõiguse andmine neile, kes võtavad inimesi riigiametitesse ja –töökohtadele. Loosungliku karmuse õhkkonnas on kehtestatud eluaegsed keelud paljude tööde tegemiseks inimestele, kes kunagi toime pannud kuriteo, selle eest karistuse kandnud ning karistatus ka kustunud. Seda hoolimata sellest, kas tegu pandi toime alaealisena, kas tegu praegusajal ongi enam kuritegu või mis tüüpi tegu see oli.
 Täiesti mõistetavalt peab kehtima eluaegne lastega töötamise keeld lapse vastu kuriteo toime pannud isikule ja altkäemaksuvõtja või röövel ei sobi kunagi kohtunikuks. Samas ei pruugi olla head põhjust Eesti riigi teenistusest eemal hoida inimest, kes nooruse uljuses rüvetas võõrriigi lippu või hõivas omavoliliselt asustamata hoone. Õigus elus eksinud inimesi tööle võtta, kui nad praegu ei kujuta mingit ohtu, ei too kaasa kohustust neid tööle võtta. Ometi on neid, kes on käimasolevas arutelus sellisele valele järeldusele jõudnud. See ilmestab hästi hirmu kaalutlusõiguse ja paindlike normide ees.
 Kaalutlusõigus ei tähenda seni ühtpidi jäiga ja ebaõiglase normi muutumist teistpidi jäigaks ja sama ebaõiglaseks.
 Soovi, et seadusandja kehtestatud reeglid oleks võimalikult täpsed ning reguleeriks teatud ajahetkel esile tõusnud probleemi n-ö lõpuni, viimase detailini ära, võib mõista. Arusaadav on ka lootus, otsekui saaksid sarnased juhtumid alati sarnase lahenduse. Paraku pole see alati nii. Elulised juhtumid on erinevad ja tihti raskesti ettenähtavad. Seetõttu võib viia õiglasema tulemuseni pigem eesmärke ja põhimõtteid sisaldav ning erinevaid valikuvariante pakkuv norm.
 Lisaks toodab kasuistlik normiloome norme ainult juurde, sest elu mitmekesisust ei suuda ka kõige püüdlikum normilooja ette aimata ega ära lahendada. Normide rägastikus orienteerumine käib lõpuks üle jõu ka normiloojale endale. Seetõttu tundub vajalik, et ka kõik probleemiga kuidagi seotud küsimused võiks olla igas normis „lõpuni lahti kirjutatud“ nii, et lahenduse leidmiseks piisabki seaduse ühe normiga tutvumisest. See tähendab aga täiendavaid norme.
 Selline olukord on juba tekkinud näiteks veeseaduses. Veeseadust on väga palju muudetud ning selles on arvukalt ülamärgiga paragrahve ja nende lõikeid. Samuti on paragrahvid üsna pikad. Seaduse algne struktuur ja loogika on muudatustega kaotsi läinud. Veeseadusega tutvumine eeldab lugejalt kannatlikkust ja visadust. Iga järgneva muudatusega üha enam.
 Näiteks veekogude kallastel karjatamist reguleerides lisati tarviliku 1-2 lõike kõrval seadusesse terve rida norme, mille järele puudub vajadus, sest need on samas seaduses veidi eespool juba olemas. Reeglid on sedavõrd detailsed, et vajadus uute reeglite ja erandite järele on ainult aja küsimus. Nt peab jõe ääres karjatades olema „igale loomühikule“ tagatud vähemalt viiemeetrine kaldariba. Aga kuidas arvestatakse jõgede lookeid ning mis juhtub, kui igale veisele on ruumi nt 4,95 m? Kas see viib täiendavate täpsustusteni seaduses jõeloogete mõõtmiseks ja arvutamiseks ning kaldariba laiuse osas erandite sõnastamiseni või saaks need olukorrad lahendada Keskkonnaamet kohapealset olukorda hinnates? See sõltub seadusandja valikutest.
 Ülearu üksikasjalikku ühiselu reguleerimist on ajaloos proovitud, seega pole tegemist pelgalt abstraktse mõttekäiguga. Preisi keisri Friedrich Wilhelm II ajal koostatud Preisi riikide üldine maaõigus (1749. aasta Allgemeines Landrecht für die Königlichen Preussischen Staaten) sisaldas üle 19 000 paragrahvi. Preisi üldine maaõigus pidi üldlevinud arusaama järgi olema nö lõplik seadus, mille tõlgendamine pole vajalik. Hoolimata pingutustest ei saanud seadustekogu täiusliku õigusloomekunsti eeskujuks, nagu autorid olid lootnud, elu osutus juba tollal liialt keeruliseks ega võimaldanud kõiki mõeldavaid olukordi ette näha ja nende õiglasi lahendusi seadusse täpselt kirja panna.
 Ülereguleerimisest loobumine
 Valitsuse kava piirata õigusloome mahtu tuleb tervitada. Loodetavasti ei asuta seejuures mõõtma eelnõude arvu ega üritata piirata Riigikogu liikmete õigust eelnõusid algatada ja muuta. Kokku lugeda tasub kehtestatavaid reegleid, norme ja mis peamine – küsida esmalt, kas neid ikka tõesti tarvis on, kas ilma ei saa. Kas reeglid on koos ühes või eraldi kümnes eelnõus, pole oluline. Kitsama fookusega eelnõu saab paremini analüüsida ja arutada. Ja mis peamine: seaduse muutmine või uus elukorralduse reegel on õigustatud üksnes siis, kui ilma ei saa. Kindlasti on tarvis kiiresti parandada põhiseadusvastased seadused, kaotada ametnike vastutust pärssivad ja inimeste elu tarbetult piiravad normid ja keskenduda neile normidele, mida on Eesti arenguks vaja.
 Ilmselge ülereguleerimisega on tegemist siis, kui seadusesse kirjutatakse unistus, lootus või soov, ent mitte ühtegi abinõu, mille kasutamise tulemusel võiks elu soovitud suunas muutuda. Muidugi oleks lihtne ja võib-olla koguni populaarne näiteks vaesus seadusega keelata ja õnn kohustuslikuks teha. Paraku ei täida ükski seadus end ise.
 Riigireformi ehk riigi ülevalpidamise reformi üks suund võiks olla dereguleerimine ja kodanikuühiskonna suurem usaldamine. Näiteks riigihangete registri ja mistahes muu otsustusmenetluse läbipaistvus ennetab korruptsiooni tõhusamalt, seejuures paremini ja odavamalt kui bürokraatia.
 Seaduse tähendus
 Seadusele ei tasu omistada ülesandeid ega tähendusi, mida sel pole. Mõnele inimesi vapustanud sündmusele kiputakse reageerima uue, võimalusel kurja normi kehtestamisega, mis siiski poleks halba vältinud ega väldiks tulevikus, loogilist seost ebasoovitava inimkäitumisega pole.
 Selline norm öeldakse olevat signaal. Õigusfilosoofiliselt vaadeldes pole see siiski hea praktika. Vaevalt niisugune silmamoondus ühiskondagi rahustab, või kui, siis üksnes ajutiselt. Propagandistlikul eesmärgil toodetud normid tekitavad segadust ja võivad inimeste õiguskuulekusele ja üksteisega arvestamisele hoopis vastu töötada. Õigusteaduse põhimeetod on siiski loogiline argumenteerimine. Kehtestada tasub üksnes selliseid norme, milleta elu soovitud suunas ei kulge, mille täitmist on võimalik kontrollida ja kontrollitaksegi. Inimene peab saama kehtivat normi, olgu see seadus, eeskiri või liiklusmärk usaldada. Norm peab kehtima kõikidele võrdselt, ühiskonna enamus peaks tajuma elukorraldust mõistliku ja põhjendatuna. Normid, mida tegelikult enamus ei täida, kahjustavad õiguskuulekust üldiselt.
 Uuesti on pead tõstmas kavatsused muuta karistatavaks iseenesest ohutud teod, mille järel on ametnikel lihtne võtta vastutusele „need, keda vaja“: sel juhul pole tõendamisega suurt muret.
 Õiguskantsler andis arvamuse eelnõu kohta, millega soovitakse karmistada suhtumist sellesse, kui mootorsõidukit ebakaines olekus juhitakse. Muudatuste legitiimne eesmärk on mõistetav ja lahenduste pakkumine eelnõus kirjeldatud ohtude vähendamiseks tervitatav. Siiski ei piisa isikuõiguste piirangute põhiseaduspärasuse garanteerimiseks pelgalt arusaadavast eesmärgist. Veelgi enam: kui uue normi eesmärk on üksnes suhtumise karmistamine, siis selleks sobivad muud vahendid, mitte seadusesäte. Iga inimese õiguse piirang peab olema proportsionaalne, õiglane, mõistlik ja taotletava eesmärgiga võrreldes mitte ülearu karm. Tutvumiseks saadetud eelnõu tekitas küsimusi seoses kehtestatavate piirangute vajalikkuse ja mõõdukusega, mistõttu arvamuses esitati soovitused eelnõu parandamiseks.
 Selleks, et jõulisemalt tõkestada joobes juhtimist, tuleks kasutada ohtlike tegude keelamise norme, mis on selged ja mida praktikas kavatsetakse ka rakendada. Eelnõus olid tõenäoliselt parimat soovides sõnastatud normid nõnda, et karistatavaks muudeti kohati täiesti ohutu tegevus ja normide rakendamine võinuks seepärast viia absurdse tulemuseni. Oluline on, et juba karistusnorm ise oleks konstrueeritud selliselt, et see ei loeks süüteoks tegevusi, mis ei ohusta kaitstavat õigushüve, ega oleks seotud kohustustega, mille täitmine on enamasti ebamõistlik või ka ohtlik.
 Uute keeldude ja käskude kehtestamisel võiks alati läbi mõelda, kas selle keelu või käsu kehtides oleks traagiline liiklusõnnetus jäänud toimumata või mõni pettus toime panemata. Kui vastus on ei, tasub veelkord mõelda, kas uus norm on mõeldud Eesti elu muutma ja kuidas see päriselt mõjub.
 Lisaks tuleb mõelda sellele, kui palju saab üldse riik tegelikult inimeste käitumist oma õigus- ja karistuspoliitikaga mõjutada. Parim lahendus on see, kui iga liikleja teadvustab oma tegevuse võimalikke tagajärgi ja reegleid ei riku. See peaks olema normaalsus. Selline inimese enda seaduskuulekas hoiak ja kohustus on juba täna kirjas korrakaitseseaduses, mis ütleb, et ohu ärahoidmine on iga potentsiaalse ohu tekitaja või rikkuja enda kohustus.
 Seaduste nö lihtvead
 Seaduste vead ilmnevad tavaliselt siis, kui seadus jõustub ja seda rakendama hakatakse. Vahel põhjustab vigu ebapiisav mõjuanalüüs, vahel poleks olnudki võimalik vea tekkimist ette näha. Igal juhul tuleb viga võimalikult kiiresti parandada. Ilmselgete vigade korral ei ole põhjust algatada põhiseaduslikkuse järelevalvet, piisab Riigikogu teavitamisest.
 Nii algatas Riigikogu õiguskomisjon õiguskantsleri pöördumise tulemusel korrakaitseseaduse muutmise seaduse eelnõu, millega täpsustatakse „kõik puhuvad“ reidi käigus õiguste tutvustamist. Mõistagi pole sisulist vajadust kõikidele juhtidele enne puhumist purjus juhi õigusi tutvustada, õiguste tutvustamine on vajalik siis, kui joobetunnused ilmnevad. Sisulise eesmärgita menetlus ei kaitse inimeste õigusi ja kahjustab samal ajal ka korrakaitseülesannete täitmist ning kulutab aruka põhjuseta politsei niigi nappi ressurssi.
 Õiguskantsler teavitas Riigikogu ka töötuskindlustuse seaduses avastatud probleemist, kui selgus, et koondatud töötaja jääb kindlustushüvitisest ilma, kui tööandja keeldub esitamast töötukassale avaldust hüvitise maksmiseks. Kui aastaid tagasi võis olla põhjendatud, et avalduse esitab tööandja, kelle käsutuses olid eeldatavasti kõige täpsemad andmed, siis tänapäeval on sellisele olukorrale raske õigustust leida. Töötamise registri kasutuselevõtt ja teised muudatused võimaldavad töötukassal otsuse tegemiseks vajalikud andmed ise hankida. Riigikogu sotsiaalkomisjon ja Sotsiaalministeerium nõustusid õiguskantsleriga selles, et seadus peaks lubama koondatud töötajal endal hüvitise saamiseks töötukassa poole pöörduda, kui tööandja jätab oma kohustuse täitmata. Seadusemuudatus on väljatöötamisel.
 Kooseluseaduse rakendusnormide puudumine tekitab erinevat halduspraktikat ja segadust. Näib, et õigus oli notaritel, kes juba kooseluseaduse jõustumisel osutasid, et seda saab rakendada ka ilma eraldi rakendusaktita. Registrikannete tegemist jm praktilisi toiminguid suunavate õigusnormide puudumine ei takista praktikas vajalike otsuste ning neid kajastavate kannete tegemist. Näiline õiguslünk ja õigusselgusetus on ületatavad otse Põhiseaduse ja olemasolevate seaduste alusel. Nii on juba teinud notarid, kohtud ja täitevvõim (nt Sotsiaalkindlustusamet).
 Probleeme õigusselgusega on muiski valdkondades. Näiteks ilmnes, et seaduse asendamisel uuega jäetakse jätkuvalt sageli vana seaduse alusel antud määrused muutmata ning öeldakse üldsõnaliselt, et need kehtivad edasi osas, milles on uue seadusega kooskõlas.
 Näiteks uue kalapüügiseaduse rakendusnormi järgi pidi kalur ise hindama, millises osas varasema kalapüügiseaduse alusel kehtestatud kalapüügieeskiri kehtib. Veelgi enam: kehtiva seaduse tekstis Riigi Teatajas avanes kalapüügieeskirja kohal teade, et sellist akti ei ole kehtestatud või avaldatud. Tegelikult kalapüügieeskiri kehtis ning selle mittetäitmise eest karistatakse.
 Sotsiaalhoolekande seadus jättis kehtima selle alusel antud kohaliku omavalitsuse määrused, seades määruste kehtivuse lõpptähtajaks 31. märtsi 2016. Kõik kohaliku omavalitsuse üksused ei pannud tähele volitusnormi muutumist ega kohustust kehtestada uued, uue seadusega kooskõlas olevad määrused.
 Ehitusseadustiku ja planeerimisseaduse rakendamise seadus jättis kehtima osalt seadusvastased ehitusmäärused.
 Sellised juhtumid tuleb välja selgitada kõikides valdkondades ja edaspidi tuleks seda tüüpi üleminekusätetest hoiduda. Inimesed peavad tavaelus sageli juhinduma justnimelt seaduse alusel antud määrustest. Seadusandja ei saa eeldada, et inimesed võrdlevad määrusi ja seadusi ning teevad igaüks omal käel otsuse selle kohta, mis on lubatud ja mis keelatud. Halvemal juhul tekib juriidiline vaidlus ning inimene võib saada ülekohtuselt kannatada.
 Seadust pole tarvis alati muuta, seadus tuleb tööle panna
 Vahel pole seadust vaja muuta, vaid piisab, kui ametiasutused teevad koostööd. Mõnel juhul on õiguskantsler inimese õiguste kaitseks astunud erinevate riigiasutuste vahendajaks ja ametnike mõistlikus koostöös ongi inimene saanud abi.
 Näiteks uuris õiguskantsler juhtumit, kus pahatahtlik tööandja kandis töötamise registrisse ühe juhusliku inimese, kes jäi selle tõttu ilma eelpensionist. Õiguskantsleri nõunikud kohtusid maksu- ja tolliameti, rahandusministeeriumi, sotsiaalkindlustusameti ja tööinspektsiooni esindajatega, et üheskoos läbi arutada, milliseid kehtiva seaduse instrumente sellistes olukordades kasutada. Polnudki vaja seadust muuta, vaid läbi arutada, milline on iga asutuse roll sellise probleemi lahendamisel.
 Õigusnormide kohta selgituste jagamine
 Õigusnormide ebaselgusest annab tunnistust seegi, et mõnikord ei julge ka normide autorid öelda, mida norm konkreetse elujuhtumi puhul tähendab. Kurjasti on aga lugu siis, kui keegi peale normi autori enda ei tea kosta, miks üldse selline norm ja mida sellega mõeldud on. Nii on õiguskantsleri lauale sattunud asutuste vastuskirju inimestele, kes normi kohta küsivad, ja on saanud vastuseks sellesama normi ümberjutustuse. On täiesti mõistetav, miks säärases olukorras tunneb inimene end petetult.
 Riigikohtu otsuste täitmine Riigikogus
 Riigikohus on juhtinud korduvalt, kuid õiguslooja tulemusliku reaktsioonita, tähelepanu relvaseaduse vastuolule põhiseadusega. Juba 2010. aastal tunnistas Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi otsus põhiseadusega vastuolus olevaks kõnealuse seaduse osas, milles see ei võimalda relva soetamisloa või relvaloa kehtetuks tunnistamisel arvestada kriminaalkorras karistatu isikut ja tema toimepandud tegu.
 2011. aastal võttis kolleegium sarnase seisukoha sätte osas, mis ei võimalda relvaloa andmisel arvestada kahtlustatava või süüdistatava isikuga ja kahtlustuse või süüdistuse sisuks olevate asjaoludega. Kolmas sarnane otsus 2013.aastal tunnistas põhiseadusevastaseks ja kehtetuks relvaseaduse osas, milles see ei võimalda relvaloa või relvakandmisloa vahetamisel arvestada kriminaalkorras karistatu isikut ja tema toimepandud tegu. Need on taas näited liig jäikadest ja ebaproportsionaalsetest piirangutest, mida seadusandja tõrgub puutumast. Loodetavasti läheb seadus siiski muutmisele, sest praeguses julgeolekuolukorras vajab Eesti relvaseadust, mille õigusselgus küsimusi ei tekita.
 Viivitamatu selguse loomise eest normides vastutab seadusandja, kui Riigikohus on osutanud selgele veale. Sel kevadel analüüsis Riigikohus majanduslikult raskes olukorras kohtusse pöördujale menetlusabi andmise piirangute jäikust ja jõudis järeldusele, et inimese inimväärse toimetuleku hindamisel tuleb arvestada kõigi vältimatute kulutustega. HKMS § 112 lg 1 p 1 sõnastusest see oluline tingimus siiamaani siiski ei tulene. Kuna nii norm kui ka menetlusabi on mõeldud inimväärikuse piiril asuvate inimeste jaoks, oleks abi kättesaadavuseks parem, kui normi lugedes oleks selle sisu lihtsalt ja üheselt selge.
 Vanemahüvitise seaduse Riigikohtu otsuse üksnes osalisest täitmisest võrsunud põhiseadusvastane norm parandati aga peale õiguskantsleri sekkumist kiiresti.
 Õigusloomes tuleks arvestada ka Riigikohtu obiter dictumi korras öeldut. Näiteks ühes toimetulekutoetust puudutavas põhiseaduslikkuse järelevalve asjas leidis kohus 2014. aastal, et „51. [] Kolleegium kahtleb ka sotsiaalhoolekande seaduses toimetulekutoetuse määramise aluste ja suuruse sobivuses erandlikes olukordades. Riigi kohustus tagada oma kodanikele materiaalse kitsikuse korral kohane abi kehtib ka erandlikes olukordades, näiteks olukorras, kus materiaalses kitsikuses ema hooldab eestkostjana oma last.“
 2016. aastal jõustus uus sotsiaalhoolekande seadus, kus toimetulekutoetuse regulatsioon jäi samaks, st erandlikke olukordi käsitlevat regulatsiooni ei tulnud. 2016. a aprillis ütles Riigikohus (üldkogu tasemel) uuesti: „Eeltoodust nähtub, et 2015. a toimetulekupiir 90 eurot (2015. a riigieelarve seaduse § 2 lg 8 p 1) ei kata selliseid vältimatuid kulutusi ega isegi mitte täies ulatuses ühe kuu minimaalse toidukorvi maksumust (vt ka Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 21. jaanuari 2004. a otsus kohtuasjas nr 3-4-1-7-03, p 21; 5. mai 2014. a otsus kohtuasjas nr 3-4-1-67-13, p 51).“
 On mõistetav, et suure eelarvemõjuga seaduste viimisele põhiseadusega kooskõlla võib kuluda aega. Nõustuda ei saa aga olukorraga, kus pole isegi kavatsust Riigikohtu otsust täita.
 Loe selle kohta ka peatükke LOODUSKAITSE, KEELDUDE MÕÕDUKUS, LIIKLUS


type: caselaw

text:
C 55/22 FR Journal officiel des CommunauteÂs europeÂennes 20.2.98
 L'article 32 ter, cinquieÁme alineÂa, de l'arreÃteÂ royal du Radiation de l'affaire C-169/97 (1)
 21 deÂcembre 1967 portant reÁglement geÂneÂral du reÂgime de (98/C 55/43)
 pension de retraite et de survie des travailleurs salarieÂs dis-
 pose: «Le travailleur salarieÂ qui a exerceÂ une occupation
 en cette qualiteÂ, pendant la peÂriode comprise entre le 1er Par ordonnance du 18 septembre 1997, le preÂsident de la
 janvier 1938 et le 1er janvier 1945 et pour laquelle un ver- Cour de justice des CommunauteÂs europeÂennes a ordonneÂ
 sement a eÂteÂ effectueÂ dont le montant atteint le montant la radiation de l'affaire C-169/97: Commission des Com-
 annuel citeÂ aÁ l'alineÂa deux, est censeÂ avoir effectueÂ des ver- munauteÂs europeÂennes contre ReÂpublique portugaise.
 sements suffisants pour qu'une occupation habituelle et en
 ordre principal soit prouveÂe pendant toute la peÂriode (1) JO C 199 du 28.6.1997.
 comprise entre la date aÁ laquelle l'occupation prouveÂe a
 pris fin et le 1er janvier 1946.»
 L'article 32 ter, sixieÁme alineÂa, de l'arreÃteÂ royal du 21 deÂ-
 cembre 1967, preÂciteÂ, dispose: «La preÂsomption preÂvue
 dans les deux alineÂas preÂceÂdents n'est renverseÂe que pour
 les peÂriodes d'occupation pour lesquelles l'inteÂresseÂ peut Radiation de l'affaire C-193/96 (1)
 preÂtendre aÁ une pension en vertu d'un autre reÂgime belge, (98/C 55/44)
 aÁ l'exclusion de celui des travailleurs indeÂpendants, ou
 d'un reÂgime d'un pays eÂtranger.»
 Par ordonnance du 25 septembre 1997, le preÂsident de la
 Une disposition telle que celle preÂvue par l'article 32 ter, sixieÁme chambre de la Cour de justice des CommunauteÂs
 sixieÁme alineÂa, de l'arreÃteÂ royal du 21 deÂcembre 1967 europeÂennes a ordonneÂ la radiation de l'affaire C-193/96
 constitue-t-elle, au sens de l'article 46 ter, paragraphe 2, (demande de deÂcision preÂjudicielle du Verwaltungsgericht
 du reÁglement (CEE) no 1408/71 une clause de reÂduction, Köln): Richard Buchen GmbH contre Bezirksregierung
 de suspension ou de suppression preÂvue par la leÂgislation Köln.
 d'un EÂtat membre qui ne s'applique pas aÁ une prestation
 calculeÂe conformeÂment aÁ l'article 46, paragraphe 1, (1) JO C 210 du 20.7.1996.
 point a) i)?
 Radiation de l'affaire C-322/96 (1) Radiation de l'affaire C-205/97 (1)
 (98/C 55/42) (98/C 55/45)
 Par ordonnance du 12 septembre 1997, le preÂsident de Par ordonnance du 5 deÂcembre 1997, le preÂsident de la
 la Cour de justice des CommunauteÂs europeÂennes a Cour de justice des CommunauteÂs europeÂennes a ordonneÂ
 ordonneÂ la radiation de l'affaire C-322/96 (demande de la radiation de l'affaire C-205/97 (demande de deÂcision
 deÂcision preÂjudicielle du Supremo Tribunal Administra- preÂjudicielle du Supremo Tribunal Administrativo): Fa-
 tivo): ICT-InduÂstria e ComeÂrcio TeÃxtil, SA contre Fazenda zenda PuÂblica contre AssociacËaÄo Nacional de Transportes
 PuÂblica. PuÂblicos RodoviaÂrios de Mercadorias (Antram), en preÂ-
 sence du MinisteÂrio PuÂblico.
 (1) JO C 336 du 9.11.1996.
 (1) JO C 252 du 16.8.1997.


text:
Hobby är en fritidssysselsättning som utförs som avkoppling eller för nöjes skull, till skillnad från ett yrke som utförs för försörjning. Med andra ord kan en hobby sägas vara frivol, lättsinnig, men också ett sätt att göra fritiden meningsfull
 Ordet "hobby", som är ett inlån från engelskan, kan härledas etymologiskt till det medeltida ordet hobyn som betyder 'liten häst' eller 'ponny', men kan också härledas till mansnamnet Robert. Ordet "hobyn" hade mot 1550-talet genomgått en betydelseförskjutning och syftade då på en leksakshäst, käpphäst, gunghäst, men kom att ytterligare förskjutas till innebörden 'favoritförströelse', vilket kan spåras till 1670-talet. 1816 finns det första belägget på engelska för formen "hobby" och avsåg då 'aktivitet som inte leder någonvart'. På svenska användes ordet "hobby-horse" år 1841 i samma betydelse som 'hobby', och något halvt århundrade senare brukades formen "hobby".
 Hobby kan utföras enskilt eller i grupp, och kan organiseras i ideella föreningar. Med hobby avses i synnerhet sådant man gör på fritiden där sysselsättningen har privat eller trivial natur, inte är ansvarskrävande, och inte bringar några särskilda extrainkomster (jämför binäring). Så kan exempelvis slöjd skiljas från att vara hantverkare, från manufakturer, och från industrier. Hobbyverksamhet sammanförs ofta med den personliga sfären, till skillnad från utåtriktade ämnen som politik eller religion vilka berör samhället, så exempelvis vid kategoriseringen av bloggar. Svenska akademiens ordbok definierar "hobby" som 'favoritsysselsättning' eller 'vurm'.
 Hobbyverksamheter började bli vanligare under stora depressionen i USA, åtminstone började ordet användas och aktiviteter som klassades som hobby att främjas av det offentliga samhället. Viljan till personlig aktivitet lyftes fram som något gott, vilket i synnerhet tycks ha gällt hobbyer som urskiljde det goda i det förflutna som var värt att bevara.
 Det är vanligt med föreningar för specifika hobbyer där personer med samma intresse kan mötas. Dessa föreningar kan även ingå i större förbund, exempelvis Sveriges Schackförbund, Sveriges Shogiförbund eller Sveriges roll- och konfliktspelsförbund.
 Inkomstgivande hobbyer beskattas i Sverige. Hobbyverksamhet definieras av Skatteverket som "en självständig verksamhet som inte är näringsverksamhet".
 Se även
 Amatör
 Ideell sektor
 Informell sektor
 Ideellt arbete
 Referenser


text:
 Avviż Legali Importanti
 |
 52005PC0704
 Proposta għal deċiżjoni tal-Kunsill li tawtorizza lil-Litwanja biex tapplika miżura li tidderoga mill-Artikolu 21 tas-Sitt Direttiva tal-Kunsill 77/388/KEE dwar l-armonizzazzjoni tal-liġijiet ta' l-Istati Membri dwar it-taxxi fuq il-fatturat (It-test Litwan biss huwa awtentiku) /* KUMM/2005/0704 finali */
 [pic] | KUMMISSJONI TAL-KOMUNITAJIET EWROPEJ |Brussel 10.1.2006KUMM(2005) 704 finaliProposta għalDEĊIŻJONI TAL-KUNSILLli tawtorizza lil-Litwanja biex tapplika miżura li tidderoga mill-Artikolu 21 tas-Sitt Direttiva tal-Kunsill 77/388/KEE dwar l-armonizzazzjoni tal-liġijiet ta' l-Istati Membri dwar it-taxxi fuq il-fatturat (It-test Litwan biss huwa awtentiku)(preżentata mill-Kummissjoni)MEMORANDUM TA' SPJEGAZZJONIIL-KUNTEST TAL-PROPOSTA |110 | Ir-raġunijiet għall-proposta u l-għanijiet tagħha Skond l-Artikolu 27(1) tas-Sitt Direttiva tal-Kunsill 77/388/KEE tas-17 ta' Mejju 1977 dwar l-armonizzazzjoni tal-liġijiet ta' l-Istati Membri li għandhom x'jaqsmu mat-taxxi fuq il-fatturat - Sistema komuni ta' taxxa fuq il-valur miżjud. bażi uniformi ta’ valutazzjoni, il-Kunsill, filwaqt li jopera unanimament fuq proposta mill-Kummissjoni, jista' jawtorizza kwalunkwe Stat Membru li japplika miżuri speċjali għal deroga minn dik id-Direttiva sabiex jissimplifika l-proċedura tal-ħlas ta' taxxa jew iwaqqaf milli jseħħu ċerti tipi ta' evażjoni jew evitar tat-taxxa. Permezz ta’ ittra rreġistrata mas-Segretarjat Ġenerali tal-Kummissjoni fi 28 ta’ Ġunju 2005, ir Repubblika tal-Litwanja talbet awtorizzazzjoni biex tintroduċi miżuri ta' deroga mill-Artikolu 21 tad-Direttiva 77/388/EEC. B’konformità ma’ l-Artikolu 27(2) tad-Direttiva 77/388/KEE, il-Kummissjoni informat lill-Istati Membri l-oħra b’ittra li ġġib id-data tat-22 ta’ Awwissu 2005 bit-talba magħmula mil-Litwanja. B’ittra li ġġib id-data tat-23 ta’ Awwissu 2005, il-Kummissjoni nnotifikat lil-Litwanja li kellha l-informazzjoni kollha li kkunsidrat meħtieġa biex tivvaluta t-talba. |120 | Il-kuntest ġenerali Bħala regola ġenerali, l-Artikolu 21(1) tad-Direttiva 77/388/KEE fil-verżjoni stipulata fl-Artikolu 28(g) ta’ l-imsemmija Direttiva, jistipula li taħt is-sistema interna, il-persuna taxxabbli li tforni l-prodotti jew is-servizzi hija normalment responsabbli li tħallas it-taxxa fuq il-valur miżjud (VAT). Il-Gvern Litwan jixtieq japplika proċedura ta’ inverżjoni tal-ħlas b'tali mod li l-persuna taxxabli, li tirċievi l-prodotti jew is-servizzi, issir responsabbli li tħallas il-VAT f'dawn is-sitwazzjonijiet: - provvisti ta' oġġetti u servizzi minn persuna taxxabli waqt li qiegħda taħt proċedura ta’ insolvenza jew proċedura ta’ ristrutturazzjoni li tkun suġġetta għal sorveljanza ġudizjarja; - provvisti ta’ njam minn persuna taxxabli; - provvisti minn persuna taxxabli ta’ skart u rimi ta' ħadid, residwi u materjal ieħor reċiklabbli li jikkonsisti f'ħadid u metalli mhux tal-ħadid; - provvisti ta’ xogħol ta’ kostruzzjoni minn sottokuntrattur jew għall kuntrattur ġenerali, jew għal sottokuntrattur ieħor jew għal xi kumpanija li tesegwi x-xogħol ta’ kostruzzjoni hi stess. Fejn jidħlu provvisti ta’ persuni taxxabli, taħt proċedura ta’ insolvenza jew proċedura ta’ ristrutturazzjoni li tkun suġġetta għal sorveljanza ġudizjarja, ħafna drabi ma jkollhomx il-possibilità jew l-intenzjoni li jissottomettu l-VAT riċevuta fuq il-provvisti tagħhom lill-awtoritajiet kompetenti. Min-naħa l-oħra, ix-xerrej li ġeneralment ikun negozjant kompjaċenti, xorta jkun jista’ jnaqqas il-VAT imħallas. Is-settur ta’ l-injam fil-Litwanja jirrappreżenta riskju għoli ta’ evażjoni u evitar tat-taxxa. Is-settur jirrappreżenta ammont konsiderevoli ta’ negozjanti, dawn ħafna drabi jkunu bejjiegħa mill-ġdid jew intermedjarji żgħar, li jisparixxu mingħajr ma jkunu ħallsu t-taxxa li ġabru mill-klijenti tagħhom. B’hekk il-Gvern tal-Litwanja jikkonsidraha importanti li d-deroga tiġi applikata f’kull stadju tal-provvisti ta’ l-injam bejn persuni taxxabli. Sitwazzjoni simili titfaċċa fis-settur ta' l-iskart, fejn negozjanti responsabbli mill-ġbir, għażla u bidla bażika ħafna drabi jispiċċaw ma jinstabu mkien. Problemi ta’ dan it-tip jitfaċċaw ukoll fis-settur tal-kostruzzjoni, partikolarment f’dawk l-oqsma fejn ix-xogħol ta’ kostruzzjoni ikun provdut minn sottokuntratturi, li sussegwentement ma jħallsux it-taxxa. It-talba attwali se tiġi mogħtija, fil-prinċipju, sal-31 ta’ Diċembru 2009. Madankollu, wieħed irid iqis li fis-16 ta' Marzu 2005, il-Kummissjoni ppreżentat proposta għal Direttiva li timmodifika d-Direttiva 77/388/KEE fir-rigward ta’ ċerti miżuri biex jissimplifikaw il-proċedura biex titħallas il-VAT u biex tgħin fl-azzjoni kontra l-evitar u l-evażjoni tat-taxxa, u tirrevoka ċerti Deċiżjonijiet li joffru derogi (ir-razzjonalizzazzjoni ta’ l-eżerċizzju tad-derogi ta' l-Artikolu 27) Din il-proposta tiġbor fiha, fost affarijiet oħra, l-użu ta’ mekkaniżmu ta’ reverse charge f’ċerti sitwazzjonijiet. Għal dawk il-partijiet tad-deroga, li jiġu koperti mill-eżerċizzju ta’ razzjonalizzazzjoni, id-deroga ma jibqax ikollha effett minn xħin tidħol fis-seħħ dik id-Direttiva. |130 | Dispożizzjonijiet eżistenti fil-qasam tal-proposta Dispożizzjonijiet simili li għandhom x’jaqsmu ma’ l-Artikolu 21 tad-Direttiva 77/388/KEE ngħataw lil Stati Membri oħra. |141 | Il-konsistenza ma' politika u għanijiet oħra ta' l-Unjoni Mhux applikabbli. |KONSULTAZZJONI MAL-PARTIJIET INTERESSATI U VALUTAZZJONI TA' L-IMPATT |Il-konsultazzjoni mal-partijiet interessati |219 | Mhux rilevanti. |Ġbir u użu ta' għarfien espert |229 | Ma kienx hemm ħtieġa ta' għarfien espert estern. |230 | L-evalwazzjoni ta' l-impatt Id-Deċiżjoni proposta timmira li tissimplifika l-proċedura tal-ħlas tat-taxxa u li tgħin fil-ġlieda kontra il-possibilità ta’ evażjoni jew evitar tal-VAT u għalhekk għandha potenzjal għal impatt ekonimiku pożittiv. F'kull każ l-impatt se jkun limitat minħabba l-firxa dejqa tad-deroga. |ELEMENTI LEGALI TAL-PROPOSTA |305 | Taqsira ta' l-azzjoni proposta Awtorizzazzjoni għal-Litwanja biex testendi l-applikazzjoni ta’ miżura li tidderoga mill-Artikolu 21 tas-Sitt Direttiva tal-Kunsill 77/388/KEE fir-rigward ta' l-użu ta' mekkaniżmu ta’ reverse charge f’każ ta’ proċeduri ta’ insolvenza, ristrutturazzjoni li tkun suġġetta għal sorveljanza ġudizjarja, għal provvisti fl-injam, ċerti provvisti ta’ skart u ċerti provvisti ta’ xogħol ta’ kostruzzjoni. |310 | Bażi legali L-Artikolu 27(1) tas-Sitt Direttiva tal-Kunsill 77/388/KEE tas-17 ta' Mejju 1977 dwar l-armonizzazzjoni tal-liġijiet ta' l-Istati Membri li għandhom x'jaqsmu mat-taxxi fuq il-fatturat - Sistema komuni ta' taxxa fuq il-valur miżjud: bażi uniformi ta’ valutazzjoni. |329 | Prinċipju tas-sussidjarjetà Il-proposta taqa' taħt il-kompetenza esklussiva tal-Komunità. Għalhekk il-prinċipju tas-sussidjarjetà fil-fatt ma japplikax. |Prinċipju ta’ proporzjonalità Il-proposta tikkonforma mal-prinċipju ta' proporzjonalità għar-raġuni(jiet) li ġejjin. |331 | Din id-Deċiżjoni tikkonċerna awtorizzazzjoni mogħtija lil Stat Membru fuq talba tiegħu stess u ma timplika l-ebda obbligu. |332 | Minħabba l-ambitu limitat tad-deroga, il-miżura speċjali hija proporzjonata ma’ l-għan li għandu jinkiseb. |Għażla ta' strumenti |341 | Strumenti proposti: oħra. |342 | Mezzi oħra ma jkunux adattati għar-raġuni(jiet) li ġejjin: Skond l-Artikolu 27 tas-Sitt Direttiva tal-Kunsill 77/388/KEE dwar l-armonizzazzjoni tal-liġijiet ta’ l-Istati Membri li għandhom x'jaqsmu mat-taxxi fuq il-fatturat, Deċiżjoni tal-Kunsill biss hija possibbli. |IMPLIKAZZJONI BAĠITARJA |409 | Il-proposta ma għandhiex implikazzjoni għall-baġit tal-Komunità. |INFORMAZZJONI ULTERJURI |Klawsola ta’ evalwazzjoni/reviżjoni/estinzjoni |533 | Il-proposta tinkludi klawsola ta’ estinzjoni |1. Proposta għalDEĊIŻJONI TAL-KUNSILLli tawtorizza lil-Litwanja biex tapplika miżura li tidderoga mill-Artikolu 21 tas-Sitt Direttiva tal-Kunsill 77/388/KEE dwar l-armonizzazzjoni tal-liġijiet ta' l-Istati Membri dwar it-taxxi fuq il-fatturat (It-test Litwan biss huwa awtentiku)IL-KUNSILL TA’ L-UNJONI EWROPEA,Wara li kkunsidra t-Trattat li jistabbilixxi l-Komunità Ewropea,Wara li kkunsidra s-SittDirettiva tal-Kunsill (77/388/KEE) tas-17 ta' Mejju 1977 dwar l-armonizzazzjoni tal-liġijiet ta' l-Istati Membri fir-rigward ta’ taxxi fuq il-fatturat - Sistema komuni ta' taxxa fuq il-valur miżjud; bażi uniformi ta’ valutazzjoni[1], u b’mod partikolari l-Artikolu 27 tiegħu,Wara li kkunsidra l-proposta mill-Kummissjoni,Billi:2. Skond l-Artikolu 27(1) tas-Sitt Direttiva tal-Kunsill 77/388/KEE, il-Kunsill, filwaqt li jopera unanimament fuq proposta mill-Kummissjoni, jista' jawtorizza kwalunkwe Stat Membru li japplika miżuri speċjali għal deroga minn dik id-Direttiva sabiex jissimplifika l-proċedura tal-ħlas ta' taxxa jew iwaqqaf milli jseħħu ċerti tipi ta' evażjoni jew evitar tat-taxxa.3. Permezz ta’ ittra rreġistrata mas-Segretarjat Ġenerali tal-Kummissjoni fit-28 ta’ Ġunju 2005, il-Litwanja talbet awtorizzazzjoni biex tintroduċi miżuri ta' deroga mill-Artikolu 21 tad-Direttiva 77/388/KEE.4. B’konformità ma’ l-Artikolu 27(2) tad-Direttiva 77/388/KEE, il-Kummissjoni informat lill-Istati Membri l-oħra b’ittra li ġġib id-data tat-22 ta’ Awwissu 2005 bit-talba magħmula mil-Litwanja. B’ittra li ġġib id-data tat-23 ta’ Awwissu 2005, il-Kummissjoni nnotifikat lil-Litwanja li kellha l-informazzjoni kollha li kkunsidrat meħtieġa biex tivvaluta t-talba.5. L-Artikolu 21(1) tad-Direttiva 77/388/KEE fil-verżjoni stipulata fl-Artikolu 28(g) ta’ l-imsemmija Direttiva, jistipula li taħt is-sistema interna, il-persuna taxxabbli li tforni l-prodotti u s-servizzi hija normalment responsabbli li tħallas it-taxxa fuq il-valur miżjud (VAT).6. L-iskop tad-deroga mitluba mill Litwanja hu li jaċċerta, taħt ċerti kundizzjonijiet, ir-riċevitur responsabbli għall-VAT dovuta fuq il-provvista ta’ prodotti u servizzi f’każijiet ta’ proċeduri ta’ insolvenza, jew ta’ ristrutturazzjoni li jkunu suġġetti għal sorveljanza ġudizjarja, għal provvisti fl-injam, ċerti tranżazzjonijiet ta’ skart u ċertuitrazazzjonijiet ta’ xogħol ta’ kostruzzjoni.7. Persuni taxxabli taħt proċeduri ta’ insolvenza jew ristrutturazzjoni li jkunu suġġetti għal sorveljanza ġudizjarja, ħafna drabi ma jkunux jistgħu jħallsu l-VAT invojsjati fuq prodotti u servizzi tagħhom minħabba difikultajiet finanzjarji. Madankollu, ir-riċevitur jista’ jnaqqas il-VAT anki jekk din ma tħallsitx mill-fornitur.8. Jitfaċċaw problemi fis-suq tal-injam fil-Litwanja minħabba n-natura tas-suq u n-negozji nvoluti. Is-suq huwa dominat minn kumpaniji lokali żgħar, ħafna drabi bejjiegħa mill-ġdid u intermedjari, li l-awtoritajiet tat-tassazzjoni sabuha diffiċli biex jikkontrollaw. L-aktar forma komuni ta’ evażjoni tinvolvi l-fatturazzjoni ta’ provvisti min-negozji li wara jisparixxu mingħajr ma jħallsu t-taxxa imma jħallu lill-konsumatur b’irċevuta ta’ fattura valida li biha jista’ jieħu t-taxxa lura.9. Problemi simili ta’ nuqqas ta' ħlas ta’ VAT invojsjata jitfaċċaw fil-Litwanja fis-settur ta’ reċiklaġġ ta’ skart ta’ ħadid u metalli mhux tal-ħadid.10. Problemi oħra ta’ dan it-tip jiġru ukoll fil-qasam tal-kostruzzjoni tal-Litwanja, partikolarment fejn jidħol VAT invojsjata minn sottokuntratturi li jgħibu fix-xejn.11. Meta jiġi deżinjat ir-riċevitur bħala l-persuna responsabbli għall-VAT fil-każijiet imsemmija hawn fuq li jkollhom effet ħażin fuq il-finanzi pubbliċi , id-deroga tneħħi d-difikultajiet misjuba mingħajr ma taffetwa l-ammont ta’ taxxa dovuta. Ir-riżultat ta' dan huwa li jiġi ssimplifikat ix-xogħol ta’ l-awtoritajiet tat-taxxi biex jimponu t-taxxa u li jipprevjeni ċerti tipi ta’ evażjoni u evitar ta’ taxxa dovuta.12. Il-miżura hi proporzjonata ma’ l-għanijiet immirati minħabba li m’hijiex intenzjonata li tapplika b’mod ġenerali imma f’operazjonijiet speċifiċi u setturi li fihom riskju konsiderevoli ta’ evażjoni tat-taxxa.13. Derogi simili ngħataw lil Stati Membri oħra u nstabu effettivi.14. L-awtorizzazzjoni għandha tkun limitata sal-31 ta’ Diċembru 2009, biex fid-dawl ta' l-esperjenza miksuba sa dik id-data tista’ tintlaħaq evalwazzjoni dwar jekk id-deroga tibqax ġustifikata jew le. Madankollu, fis-16 ta’ Marzu 2005 il-Kummissjoni pproponiet Direttiva li tirrazzjonalizza uħud mid-derogi skond l-Artikolu 27 tad-Direttiva 77/388/KEE[2].Huwa għalhekk meħtieġ li l-perjodu ta’ applikazzjoni ta’ din id-deroga jiġi limitat għal dawk il-partijiet sakemm din id-Direttiva tidħol fis-seħħ.15. Id-deroga ma għandha l-ebda impatt negattiv fuq ir-riżorsi Komunitarji proprji li jirriżultaw mill-ġbir tal-VATADOTTA DIN ID-DEĊIŻJONI:Artikolu 1B’deroga mill-Artikolu 21(1)(a) tas-Sitt Direttiva tal-Kunsill 77/388/KEE, fil-verżjoni stipulata fl-Artikolu 28(g) tiegħu, il-Litwanja qiegħda tiġi awtorizzata li tinnomina l-persuna taxxabli li qed tirċievi l-prodotti jew servizzi imsemmija fl-Artikolu 2, bħala l-persuna responsabbli li tħallas il-VAT.Artikolu 2Ir-riċevitur tal-provvisti ta’ prodotti jew servizzi jista’ jiġi nnominat bħala l-persuna responsabbli li jħallas il-VAT fiċ-ċirkustanzi li ġejjin:16. provvisti ta' oġġetti u servizzi minn persuna taxxabli waqt li qiegħda taħt proċedura ta’ insolvenza jew proċedura ta’ ristrutturazzjoni li tkun suġġetta għal sorveljanza ġudizjarja;17. provvisti ta’ njam;18. provvisti ta’ skart u rimi ta' ħadid, residwi u materjal ieħor reċiklabbli li jikkonsisti f'ħadid u metalli mhux tal-ħadid;19. provvisti ta’ xogħol ta’ kostruzzjoni minn sottokuntrattur jew għall kuntrattur ġenerali, jew għal sottokuntrattur ieħor jew fħal xi kumpanija li tesegwi x-xogħol ta’ kostruzzjoni hi stess.Artikolu 3L-awtorizzazzjoni mogħtija taħt l-Artikolu 1 għandha tieqaf tgħodd mill-31 ta' Diċembru 2009. Madankollu, punt (1), (3) jew (4) ta’ l-Artikolu 2 jieqaf jgħodd fid-data tad-dħul fis-seħħ ta' Direttiva li tirrazzjonalizza d-derogi skond l-Artikolu 27 tad-Direttiva 77/388/KEE li tinkludi skema speċjali għall-applikazzjoni tal-VAT għal dak is-settur, sakemm id-data tkun qabel il-31 ta’ Diċembru 2009.Artikolu 4Din id-Deċiżjoni hija indirizzata lir-Repubblika tal-Litwanja.Magħmula fi Brussel,Għall-KunsillIl-President [1] ĠU L 145, tat-13.6.1977, p.1. Direttiva kif emendata l-aħħar mid-Direttiva 2004/66/KE (ĠU L 168, ta’ l-1.5.2004, p.35)[2] ĠU C 125, tat-24.5.2005, p. 12 COM(2005) 89


text:
 3.8.2013
 FI
 Euroopan unionin virallinen lehti
 C 225/34
 Unionin tuomioistuimen tuomio (kahdeksas jaosto) 20.6.2013 (Administrativen sad Plovdivin (Bulgaria) esittämä ennakkoratkaisupyyntö) — Teritorialna direktsia na NAP — Plovdiv v. RODOPI-M 91 OOD
 (Asia C-259/12) (1)
 (Verotus - Arvonlisävero - Direktiivi 2006/112/EY - Verotuksen neutraalisuuden periaate ja suhteellisuusperiaate - Laskun peruuttamisen kirjaamisen ja veroilmoituksessa ilmoittamisen myöhästyminen - Laiminlyönnin korjaaminen - Veron maksaminen - Valtion talousarvio - Vahinkoa ei ole aiheutunut - Hallinnollinen seuraamus)
 2013/C 225/58
 Oikeudenkäyntikieli: bulgaria
 Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin
 Administrativen sad Plovdiv
 Pääasian asianosaiset
 Kantaja: Teritorialna direktsia na NAP — Plovdiv
 Vastaaja: RODOPI-M 91 OOD
 Oikeudenkäynnin kohde
 Ennakkoratkaisupyyntö — Administrativen sad Plovdiv — Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY (EUVL L 347, s. 1) 242 ja 273 artiklan tulkinta — Hallinnollinen seuraamus, joka on määrätty laskun peruuttamisesta tehdyn ilmoituksen myöhästymisestä, vaikka peruuttaminen on myöhemmin merkitty kirjanpitoon ja asianomainen on maksanut peruutetusta mutta ostoreskontraan ja asianomaisen verokauden veroilmoitukseen merkitsemättä jääneestä laskusta aiheutuneet verot — Maksuseuraamus, joka on samansuuruinen kuin määräajassa maksamatta jääneen veron koko määrä — Verotuksen neutraalisuuden periaate
 Tuomiolauselma
 Verotuksen neutraalisuuden periaate ei ole esteenä sille, että jäsenvaltion veroviranomainen määrää verovelvolliselle, joka ei ole kansallisessa lainsäädännössä säädetyssä määräajassa täyttänyt velvollisuuttaan kirjata kirjanpitoon ja ilmoittaa veroilmoituksessa seikat, jotka vaikuttavat verovelvollisen arvonlisäverovelan määrän laskemiseen, sakkorangaistuksen, jonka määrä on yhtä suuri kuin tässä määräajassa maksamatta jääneen veron määrä, kun kyseinen verovelvollinen on myöhemmin korjannut laiminlyönnin ja maksanut verovelan koko määrän korkoineen. Kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on arvioida yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY 242 ja 273 artiklan perusteella, ylittääkö asiassa määrätyn seuraamuksen rahamäärä sen, mikä on tarpeen veron kannon oikean toimittamisen varmistamista ja petosten estämistä koskevien tavoitteiden saavuttamiseksi, kun otetaan huomioon pääasian oikeudenkäynnin kohteena olevaan tapaukseen liittyvät seikat, erityisesti aika, jonka kuluessa sääntöjenvastaisuus on oikaistu, tämän sääntöjenvastaisuuden vakavuus ja se, onko verovelvollisen syyksi luettava petos tai sovellettavan lainsäädännön kiertäminen.
 (1) EUVL C 243, 11.8.2012.


text:
Baldassare Castiglione (Castico kod Mantue, 6. prosinca 1478. – Toledo, 7. veljače 1529.), talijanski diplomat i književnik.
 Humanističku naobrazbu stekao je u Milanu. Obavljao je diplomatske i vojne zadatke za feudalne vladare kojima je služio, a bio je i papinski nuncij u Madridu. Pisao je latinske stihove, talijanska pisma, pjesme. Glavno djelo mu je "Dvorjanin" (1528.), rasprava u dijalozima u kojima se razlažu shvaćanja o savršenom liku renesansnog gospodara baziranom na uglađenosti i obrazovanosti. Znatno je utjecalo na dvorski stil ponašanja i aristokratsko ophođenje na dvorovima.
 Izvori
 Vanjske poveznice
 Talijanski književnici
 Životopisi, Italija
 Renesansni književnici
 Apostolski nunciji