text:
John Calvin Coolidge, Jr. (født 4. juli 1872, død 5. januar 1933) var den 30. amerikanske præsident (1923–1929). Coolidge arbejdede sig som republikansk jurist fra Vermont op ad rangstigen inden for Massachusetts politiske liv, for til sidst at ende som guvernør over delstaten. Hans handlinger under politistrejken i Boston i 1919 bragte ham i hele nationens søgelys. Snart efter blev han valgt som den 29. amerikanske vicepræsident i 1920 og opnåede præsidentembedet efter Warren G. Hardings død. Efter at være blevet folkevalgt som præsident ved valget i 1924 fik han ry for at være minimalstats-konservativ.
 På mange måder var Coolidges regeringsstil en tilbagevenden til det nittende århundredes passive præsidentperioder. Han genoprettede folkets tro på det Hvide Hus efter skandalerne i forgængerens administration og nød stadig en vis popularitet blandt vælgerne, da han forlod embedet. Hans biograf udtalte senere, at "han legemliggjorde middelklassens ånd og håb, kunne forstå dens længsler og udtrykke dens meninger. Det, at han repræsenterede gennemsnittets ånd , er det mest overbevisende tegn på hans styrke."
 Mange har senere kritiseret Coolidge som led i en generel kritik af en laissez-faire-regering. Hans eftermæle oplevede en renæssance under Ronald Reagan-administrationen, men den endelige bedømmelse af hans præsidentperiode er stadig delt mellem dem, som bifalder hans reducering af regeringens størrelse, og hans modstandere, som mener, at den føderale regering bør være mere involveret i reguleringen af økonomien, og at han derfor bar noget af skylden for Depressionen i 1930'erne.
 Familie og tidlige liv
 Fødsel og familiehistorie
 John Calvin Coolidge, Jr. blev født i Plymouth i Windsor County i Vermont 4. juli 1872, og han er dermed den eneste amerikanske præsident, som blev født den fjerde juli. Han var den ældste af to børn af John Calvin Coolidge (1845-1926) og Victoria Josephine Moor (1846-1885). Han havde en lillesøster, Abigail Grace Coolidge (1875-1890). Coolidge-familien havde dybe rødder i New England. Coolidges tidligste amerikanske forfader, John Coolidge, emigrerede fra Cambridge, England omkring 1630 og slog sig ned i Watertown, Massachusetts. Coolidges tiptipoldefar, som også hed John Coolidge, var amerikansk hærofficer under den amerikanske revolution. De fleste af Coolidges forfædre var bønder. De mere velkendte Coolidger, såsom arkitekten Charles Allerton Coolidge og diplomaten Archibald Cary Coolidge, nedstammede fra andre grene af familien, som var blevet i Massachusetts. Coolidges bedstemor Sarah Almeda Brewer havde en kendt fætter, Arthur Brown, en amerikansk senator, og en kendt kusine, Olympia Brown, som var forkæmper for kvinders rettigheder.
 Coolidges bedstefar Calvin Coolidge besad nogle lokale, politiske embeder i Plymouth og var bedst kendt som en mand med "en forkærlighed for practical jokes". Sarah Brewer var også fra New England. Det er gennem denne forfader, at Coolidge mente, at han delvist nedstammede fra de oprindelige amerikanere. Coolidges far var bonde, men arbejdede også som skolelærer og fredsdommer. Hans mor, Victoria Moor Coolidge, var datter af en anden bonde fra Plymouth Notch. Coolidges mor blev kronisk syg, hun led muligvis af tuberkulose og døde i en ung alder i 1885, men Coolidges far levede længe nok til at se sin søn blive præsident.
 Tidlige karriere og ægteskab
 Jurist i det vestlige Massachusetts
 Efter at have dimitteret fra Amherst College efter faderens ønske flyttede Coolidge til Northampton, Massachusetts for at begynde at arbejde med jura. For at undgå det dyre alternativ at gå på det juridiske fakultet startede Coolidge som praktikant hos et lokalt firma, Hammond & Field. John C. Hammond og Henry P. Field, som begge også havde studeret ved Amherst, satte Coolidge i gang med praktisk juridisk arbejde i Hampshire County. I 1897 kom han med i advokatforeningen. Med sin opsparing og en lille arv fra sin bedstefar kunne Coolidge åbne sin egen advokatpraksis i Northampton i 1898, hvor han praktiserede transaktionsjura i den tro, at han tjente sine klienter bedst ved at forblive uden for retssalen. Efterhånden som hans omdømme som en hårdtarbejdende og omhyggelig advokat voksede, begyndte lokale banker og andre forretninger at gøre brug af ham.
 Ægteskab og familie
 I 1905 mødte Coolidge en pige, Grace Anna Goodhue, som ligesom ham selv kom fra Vermont, og giftede sig med hende. Goodhue var lokal skolelærerinde på Clarke Døveskole og var personlighedsmæssigt Coolidges totale modsætning: hun var snakkelysten og elskede sjov, mens han var stille og alvorlig. Ikke længe efter deres bryllup rakte Coolidge hende en dag en sæk med 52 par sokker, som alle var fulde af huller. Grace spurgte: "Giftede du dig med mig, så jeg kunne stoppe dine sokker?" hvortil Coolidge uden at smile og med sin sædvanlige alvorlige mine svarede "Nej, men jeg finder det meget praktisk." De fik to sønner sammen; John Coolidge, født i 1906, og Calvin Coolidge, Jr., født i 1908. Ægteskabet var ifølge de fleste kilder meget lykkeligt. Som Coolidge senere skrev i sin selvbiografi: "Vi mente, vi var skabt til hinanden. I næsten et kvart århundrede har hun udholdt mine skavanker, og jeg har glædet mig over hendes ynde."
 Lokale politiske embeder
 Embeder i byen
 Det Republikanske parti var det dominerende i New England i Coolidges tid, og han fulgte i Hammonds og Fields fodspor ved at blive aktiv inden for lokalpolitik. Coolidge deltog i den lokale kampagne for den republikanske præsidentkandidat William McKinley i 1896, og året efter blev han valgt til at blive medlem af den republikanske bykomite. I 1898 vandt han valget til byrådet i Northampton som nummer to i et distrikt, hvor de tre bedst placerede kandidater blev valgt. Embedet var ikke lønnet, men gav Coolidge erfaring i den politiske verden. I 1899 afslog han en gennominering og stillede i stedet op som den lokale City Solicitor, en stilling som man blev valgt til af byrådet. Han blev valgt for en ét-årig periode i 1900 og genvalgt i 1901. Denne stilling gav Coolidge en større erfaring som advokat samt en løn på 600$. I 1902 valgte byrådet i stedet en demokrat til stillingen, og Coolidge vendte tilbage til sin private praksis. Kort efter døde amtets retsfunktionær dog, og Coolidge blev valgt til at efterfølge ham. Stillingen var godt betalt, men forhindrede ham i at praktisere jura, så han forblev der kun i et enkelt år. Året efter, 1904, blev Coolidge mødt af sit eneste valgnederlag på stemmer, da han tabte i et valg til Northamptons skoledistriktsbestyrelse.
 Delstatspolitiker og borgmester
 I 1906 nominerede den lokale republikanske komite Coolidge til valget til Repræsentanternes hus i Massachusetts. Han vandt en tæt sejr over den siddende Demokrat og repræsenterede Boston ved møderne i Massachusetts General Court i 1907. I sin første periode sad Coolidge i mindre udvalg, og selvom han ofte stemte med partiet, var han kendt som en progressiv republikaner og stemte f.eks. for kvinders valgret og direkte valg af senatorer. I løbet af sin tid i Boston fandt Coolidge sig en allieret i den vestlige Winthrop Murray Crane-faktion i delstatens Republikanske parti mod den Henry Cabot Lodge-dominerede faktion. I 1907 blev han valgt til endnu en periode. I møderne i 1908 udtalte Coolidge sig frimodigt, men var stadig ikke en af lederne i den lovgivende forsamling.
 I stedet for at konkurrere om endnu en periode i Huset, vendte Coolidge hjem til sin voksende familie og stillede op som Northamptons borgmester mod den siddende demokrat. Han var vellidt i byen og vandt over sin modstander med stemmerne 1.597 mod 1.409. I løbet af sin første periode (1910 til 1911) forøgede han lærernes løn og fik en del af byens gæld ud af verden, mens han samtidig fik en mindre skattelettelse igennem. Han stillede op igen i 1911 og besejrede den samme modstander med en lidt større margin.
 I 1911 trak Hampshire Countys delstatssenator sig tilbage og anbefalede Coolidge at prøve at blive valgt som hans efterfølger ved valget i 1912. Han besejrede sin demokratiske modstander med stort flertal. Ved starten af sin embedsperiode blev Coolidge valgt som formand for et udvalg, som skulle løse "Brød og Roser"-strejken af arbejdere for American Woolen Company i Lawrence. Efter to anspændte måneder gik selskabet med til arbejdernes krav i et forlig, som udvalget havde anbefalet. De andre store sager for Republikanerne det år var partiets opdeling mellem den progressive side, som foretrak Theodore Roosevelt som præsidentkandidat, og den konservative side som foretrak William Howard Taft. Selvom han foretrak visse progressive lovforslag, nægtede Coolidge at forlade partiet. Da det nye Progressive Party ikke opstillede en kandidat i hans delstatsdistrikt, vandt Coolidge genvalget over sin demokratiske modstander.
 Møderne i 1913 var endnu mere begivenhedsløse, og Coolidges tid blev hovedsageligt brugt i et jernbaneudvalg, som han var formand for. Coolidge havde tænkt sig at trække sig tilbage efter 1912, da to perioder var normen, men da formanden for delstatssenatet, Levi H. Greenwood, overvejede at stille op som viceguvernør, besluttede Coolidge sig for igen at stille op til Senatet i håb om at blive valgt til formand. Selvom Greenwood senere besluttede sig for at stille op til genvalg til Senatet, blev han slået, og Coolidge blev valgt med Cranes hjælp som formand for det tæt delte senat. Efter sit valg i januar 1914 holdt Coolidge en tale kaldet Have Faith in Massachusetts ("Tro på Massachusetts"), som senere blev genudgivet som bog. Hans tale, som senere ofte er blevet citeret, opsummerede Coolidges regeringsfilosofi.
 Coolidges tale blev positivt modtaget og han tiltrak på den måde nogle beundrere. Hen mod slutningen af hans embedsperiode foreslog mange af dem ham som viceguvernør. Efter at have vundet genvalget til Senatet med en større margin i valget i 1914 blev Coolidge genvalgt som senatspræsident af et enigt senat. Da 1915-møderne nærmede sig deres afslutning, anbefalede Coolidges støtter under ledelse af en anden student fra Amherst, Frank Stearns, ham igen at stille op som viceguvernør. Denne gang tog han imod rådet.
 Viceguvernør
 Coolidge deltog i primærvalget ti viceguvernør og blev nomineret til at stille op sammen med guvernørkandidat Samuel W. McCall. Coolidge var den førende stemmesluger i det Republikanske primærvalg og afbalancerede Republikanernes kandidatliste ved at føje en vestlig tilstedeværelse til McCalls østligt baserede støtter. McCall og Coolidge vandt valget i 1915, hvor Coolidge besejrede sin modstander med mere end 50.000 stemmer.
 Coolidge havde ikke mange pligter som viceguvernør; i Massachusetts er viceguvernøren ikke ordstyrer i delstatssenatet, selvom Coolidge dog blev medlem af guvernørens kabinet ex officio. Som folkevalgt embedsmand på fuld tid praktiserede Coolidge ikke længere jura efter 1916, selvom hans familie fortsatte med at bo i Northampton. McCall og Coolidge blev begge genvalgt i 1916 og igen i 1917 (dengang kunne man kun holde embedet som guvernør og viceguvernør i et år af gangen). Da McCall besluttede sig for, at han ikke ville stille op til en fjerde periode, bekendtgjorde Coolidge, at han selv agtede at stille op til guvernørposten.
 Guvernør for Massachusetts
 Valget i 1918
 Coolidge blev ikke udfordret om den Republikanske nominering til guvernør for Massachusetts i 1918. Han og hans viceguvernørkandidat Channing Cox, en advokat fra Boston og speaker i Repræsentanternes hus i Massachusetts, stillede op på de samme værdier som den foregående administration: skattekonservatisme, en vag modstand mod alkoholforbuddet, støtte til kvinders stemmeret og støtte til amerikansk engagement i første verdenskrig. Spørgsmålet om krigen viste sig at dele befolkningen, specielt de irske og tyske amerikanere var skeptiske. Coolidge blev valgt med en margin på 16.773 stemmer over modstanderen Richard H. Long, hvilket var den smalleste sejrsmargin, hans delstatslige kampagner havde vundet med.
 Politistrejken i Boston
 I 1919 udsendte politikommissær Edwin U. Curtis som et svar på rygter om at politimænd i Boston Police Department planlagde at danne en fagforening en erklæring, som sagde, at en sådan handling ikke ville blive tolereret. I august samme år udstedte American Federation of Labor bestemmelser for Boston Police Union. Curtis udtalte efterfølgende, at foreningens ledere var ulydige, og at han planlagde at fritage dem for tjeneste, men at han ville frafalde straffen, hvis foreningen blev opløst inden 4. september. Bostons borgmester Andrew Peters overbeviste Curtis om at udskyde konsekvensen nogle få dage, men Curtis suspenderede alligevel efter en kort forsinkelse foreningens ledere 8. september.
 Dagen efter gik omkring tre fjerdedele af politimændene i Boston i strejke. Coolidge havde holdt øje med situationen, imens konflikten havde udspillet sig, men var endnu ikke skredet ind. Den nat og den efterfølgende var der sporadisk vold og optøjer i den lovløse by. Peters, som var bekymret for, at der skulle komme sympatistrejker, havde tilkaldt nogle enheder fra Massachusetts National Guard, som var stationeret i Boston-området samt fritaget Curtis for tjeneste. Coolidge, som var rasende over, at borgmesteren havde tilkaldt delstatens nationalgardeenheder, tog nu endelig affære. Han tilkaldte flere enheder fra nationalgarden, genindsatte Curtis og tog personligt kontrol over politistyrken. Curtis udtalte, at ingen af de strejkende ville kunne vende tilbage til deres tidligere job, og Coolidge udstedte opfordringer om, at der skulle rekrutteres en ny politistyrke.
 Samme nat modtog Coolidge et telegram fra AFL-lederen Samuel Gompers. "Den uro, der må være sket", skrev Gompers, "skyldes Curtis' ordre hvori politimændene er blevet nægtet deres ret..." Coolidge svarede offentligt på Gompers' telegram på en måde som ville bringe ham ind i nationens bevidsthed (citeret ovenfor, til venstre). Aviser fra overalt i landet optrykkede Coolidges udtalelse, og han blev den nye helt for beskyttere af den amerikanske kapitalisme. Mange amerikanere var rædselsslagne for, at der skulle komme en kommunistisk revolution ligesom den, der havde fundet sted i Rusland, Ungarn og Tyskland. Mens Coolidge efter begivenheden havde mistet nogle venner i den organiserede arbejdsstyrke, så konservative over hele landet ham nu som en opstigende stjerne.
 Valget i 1919
 Coolidge og Cox blev gennomineret til deres respektive embeder i 1919. På dette tidspunkt havde Coolidges støtter (specielt Stearns) gjort reklame for hans handlinger under politistrejken i hele delstaten og sågar flere andre steder i nationen, og nogle af Coolidges taler blev genudgivet som bog. Han blev stillet overfor den samme modstander som i 1918, Richard Long, men denne gang besejrede Coolidge ham med 125.101 stemmer, hvilket var mere end syv gange hans sejrsmargin fra et år tidligere. Hans handlinger under Politistrejken, kombineret med den enorme valgsejr, førte til forslag om, at Coolidge skulle stille op til præsidentvalget i 1920.
 Lovgivning og vetoer som guvernør
 Da Coolidge blev taget i ed 1. januar 1919 var første verdenskrig endt, og Coolidge skubbede på i lovgivningen for at få gennemført at man gav en bonus på 100$ til veteraner fra Massachusetts. Han underskrev også et lovforslag som reducerede arbejdsugen for kvinder og børn fra 54 timer til 48, og udtalte i den forbindelse at "vi må menneskeliggøre industrien, eller systemet vil bryde sammen." Han vedtog et budget som holdt skatteprocenten på et stabilt niveau, mens han trimmede fire millioner dollars fra udgifterne, hvilket dermed lod delstaten betale lidt af på sin gæld.
 Coolidge nedlagde også veto mod flere ting som guvernør. Hans bedst kendte veto var mod et lovforslag som ville hæve lovgivernes egen løn med 50 %. I maj 1920 nedlagde han veto mod et lovforslag som ville have tilladt salg af øl eller vin med en alkoholprocent på 2,75 eller mindre, hvilket ville være at gå imod den attende tilføjelse. Selvom Coolidge selv var imod alkoholforbuddet, følte han sig forpligtet til at nedlægge veto mod lovforslaget. I sin vetomeddelelse sagde han at "Meninger og instruktioner er ikke højere end Forfatningen. Mod den er de ugyldige."
 Vicepræsidentperiode
 Valget i 1920
 På det republikanske partikonvent i 1920 blev de fleste af de delegerede valgt af delstaternes partikonventioner, og altså ikke primærvalg. Af den grund var feltet delt op blandt mange lokale favoritter. Coolidge var en af disse, og selvom han nåede helt på på en sjetteplads i stemmeresultatet betragtede de magtfulde ledere indenfor partiet ham aldrig som en rigtig kandidat. Efter ti afstemninger valgte de delegerede senator Warren G. Harding fra Ohio som deres præsidentkandidat. Da der skulle vælges en vicepræsidentkandidat havde particheferne også besluttet sig for hvem de ville nominere: Senator Irvine Lenroot fra Wisconsin. En delegeret fra Oregon, Wallace McCamant, som havde læst Have Faith in Massachusetts, foreslog Coolidge til vicepræsident i stedet. Forslaget fik hurtigt medvind, og Coolidge blev helt uventet nomineret.
 Demokraterne nominerede en anden Ohio-borger, James M. Cox, til præsident og assisterende flådeminister Franklin D. Roosevelt til vicepræsident. Spørgsmålet om USA skulle gå med i Folkeforbundet var et stort emne i kampagnen, såvel som arven fra progressivismen. Harding drev sin kampagne fra sit hjem i Marion i Ohio, men Coolidge tog på kampagnerejse i Upland South, New York og New England. 2. november 1920 vandt Harding og Coolidge en jordskredssejr, da de vandt alle delstater bortset fra i Syden. De vandt også i Tennessee, hvilket var første gang en republikaner havde vundet en sydlig delstat siden rekonstruktionstiden.
 "Silent Cal"
 Der kom ikke mange officielle pligter med vicepræsidentembedet, men præsident Harding inviterede Coolidge med til regeringsmøderne, hvilket var første gang en vicepræsident havde været med til dem. Han holdt ligeledes mange taler rundt omkring i landet, men ingen af dem var specielt nævneværdige.
 Som vicepræsident blev Coolidge og hans livlige kone Grace inviteret til mange fester, hvor historien om "Silent Cal" ("Tavse Cal") blev født. Det er fra denne tid de fleste kendte jokes og anekdoter vedrørende Coolidge stammer. Selvom Coolidge var kendt som en dygtig og effektiv offentlig taler, var han privat en mand af få ord, og blev derfor ofte omtalt som "Silent Cal." En mulig, apokryf historie handler om at Dorothy Parker, som sad ved siden af ham til middag, fortalte ham "Mr. Coolidge, jeg har lavet et væddemål med en kammerat, som sagde at det er umuligt at få mere end to ord ud af Dem." hvortil Coolidge angiveligt svarede: "De taber." Det var også Parker som, efter at have hørt at Coolidge var død, angiveligt bemærkede "Hvordan kan de vide det?" Coolidge virkede ofte ilde til mode blandt Washingtons højere kredse; da han blev spurgt hvorfor han så fortsatte med at komme til så mange af deres middagsfester svarede han at han "skulle jo have et sted at spise".
 Som præsident voksede Coolidges ry for at være en tavs mand. "En præsidents ord har en enorm vægt," skrev han senere, "og bør ikke blot bruges tilfældigt." Coolidge var selv opmærksom på sit ry, og dyrkede det også selv. Han fortalte engang Ethel Barrymore: "Jeg tror at det amerikanske folk vil have et højtideligt æsel som præsident, og jeg tror at jeg vil føje dem." Han holdt alligevel et rekordstort antal pressekonferencer, 520 i løbet af sin præsidentperiode, hvilket var daværende rekord. Han var den første præsident som accepterede opfølgende spørgsmål på pressekonferencer.
 Præsidentperiode (1923–1929)
 Hardings død
 2. august 1923 døde præsident Harding mens han var på rejse rundt for at holde taler i Californien. Vicepræsident Coolidge var på besøg i sit familiehjem, som hverken havde elektricitet eller telefon, i Vermont da en budbringer underrettede ham om Hardings død. Coolidge tog tøj på, bad en bøn og kom ned for at modtage reporterne som havde forsamlet sig. Hans far, som var notar, tog sin søn i ed som præsident i familiens dagligstue i lyset fra en petroleumslampe klokken 2:47 om natten 3. august 1923 hvorefter Coolidge gik tilbage i seng. Coolidge vendte tilbage til Washington den følgende dag, og blev taget i ed i embedet på ny af dommer A. A. Hoehling, da der herskede en del forvirring, om hvorvidt en notar havde autoriteten til at kunne administrere den præsidentielle edsaflæggelse.
 Færdiggørelsen af Hardings embedsperiode
 Nationen vidste ikke hvad den skulle synes om den nye præsident; Coolidge havde ikke markeret sig specielt i Hardings administration, og mange havde forventet at han ville blive udskiftet ved valget i 1924. Han valgte C. Bascom Slemp, et kongresmedlem fra Virginia og erfaren føderal politiker, som sin sekretær (en stilling der nogenlunde svarer til det nuværende Det Hvide Hus' stabschef). Selvom mange af Hardings ministre havde været indblandet i skandaler, bekendtgjorde Coolidge at han ikke ville kræve nogens tilbagetrædelse, da han mente at siden folket havde valgt Harding burde han fortsætte Hardings præsidentskab, i det mindste frem til næste valg.
 Han talte til Kongressen da den samledes igen 6. december 1923, og holdt en tale som gengav mange af Hardings synspunkter, deriblandt immigrationsbegrænsning og behovet for at regeringen skulle gribe ind i de kulstrejker som på daværende tidspunkt foregik i Pennsylvania. Washingtonkonferencen blev afholdt blot en måned inde i Coolidges embedsperiode, og resultatet blev generelt godt modtaget i landet. I maj 1924 blev bonusloven vedtaget på trods af hans veto. Coolidge underskrev Immigration Act senere det år, selvom han tilføjede en kommentar hvor han udtrykte sin utilfredshed med at lovforslaget specifikt ekskluderede japanske immigranter. Kort før det republikanske konvent begyndte underskrev Coolidge Revenue Act of 1924, som nedsatte de personlige rater på indkomstskat mens den hævede arveskatten og oprettede en gaveskat for at styrke overførselsskattesystemet .
 Valget i 1924
 Det republikanske partikonvent blev afholdt 10.–12. juni 1924 i Cleveland, Ohio; Præsident Coolidge blev nomineret allerede ved den første afstemning. Konventet nominerede Frank Lowden fra Illinois til vicepræsident ved den anden afstemning, men han afslog via telegram. Den tidligere brigadegeneral Charles G. Dawes, som senere vandt Nobels fredspris i 1925, blev nomineret ved tredje afstemning; han accepterede.
 Demokraterne afholdt deres partikonvent fra 24. juni til 9. juli i New York City. Konventet låste sig hurtigt fast, og efter 103 afstemninger gik de delegerede endelig med til at nominere en kompromiskandidat, John W. Davis, med Charles W. Bryan nomineret til vicepræsident. Demokraternes håb blev holdt oppe af at Robert M. La Follette, Sr., en Republikansk senator fra Wisconsin, gik fra partiet for at danne et nyt Progressive Party. Mange mente at splittelsen i det Republikanske parti, ligesom i 1912, ville lade en Demokrat vinde præsidentvalget.
 Kort tid efter konventerne oplevede Coolidge en personlig tragedie. Hans yngste søn, Calvin, Jr., fik en vable fra at have spillet tennis på banerne ved Det Hvide Hus. Vablen blev inficeret, og Calvin, Jr. døde. Efter denne hændelse blev Coolidge endnu mere tilbagetrukket. Han har senere sagt at "da han døde forsvandt al præsidentembedets magt og ære med ham." På trods af sin personlige sorg drev Coolidge sin konventionelle kampagne; han prøvede aldrig at sværte sine modstandere til (omtalte dem ikke engang ved navn) og holdt taler om sin teori om, hvordan landet burde ledes, deriblandt flere som blev sendt over radio. Det var den mest afdæmpede kampagne siden 1896, delvist fordi præsidenten sørgede over sin søn, men også delvist fordi Coolidges stil var naturligt ikke-aggressiv. De andre kandidater førte kampagne på en mere moderne måde, men på trods af splittelsen af det Republikanske parti var resultaterne meget lig dem fra 1920. Coolidge og Dawes vandt alle delstater udenfor Syden bortset fra Wisconsin, som var La Follettes hjemdelstat. Coolidge havde en majoritet i antallet af samlede stemmer på 2,5 millioner over sine modstanderes resultater slået sammen.
 Indenrigspolitik
 I Coolidges præsidentperiode oplevede USA en periode med hurtig økonomisk vækst kendt som de "Brølende tyvere". Hans økonomiske politik er ofte blevet fejlciteret for "generelt set er det amerikanske folks vigtigste arbejde arbejde". Selvom nogle kommentatorer har kritiseret Coolidge som en doktrinær laissez-faire-ideolog, har historiker Robert Sobel givet en kontekst baseret på Coolidges form for føderalisme: "Som guvernør i Massachusetts støttede Coolidge lovbestemmelse af lønninger og arbejdstimer, modsatte sig børnearbejde, indsatte økonomisk kontrol under første verdenskrig, talte for sikkerhedsforanstaltninger på fabrikker og endda arbejderrepræsentation i firmabestyrelserne. Støttede han disse tiltag som præsident? Nej, fordi i 1920'erne blev den slags sager betragtet som delstatens og de lokale ledelsers ansvar."
 Coolidges og hans finansminister Andrew Mellons, skattepolitik gik ud på at skatterne skulle sænkes og færre folk skulle betale dem. Kongressen var enig, og den amerikanske skat blev dermed reduceret i Coolidges embedsperiode. Udover disse skattelettelser foreslog Coolidge reduceringer i den føderale regerings udgifter og betalte af på noget af den offentlige gæld. For at nå det mål nægtede Coolidge at godkende nogle af de udgifter som Kongressen vedtog. Han nedlagde veto mod McNary-Haugen Farm Relief Bill i 1926, som var designet til at lade den føderale regering opkøbe overskud fra landbruget og sælge dem i udlandet til en billig pris. Coolidge erklærede at landbruget måtte stå "på en uafhængig forretningsbasis", og sagde at "regeringskontrol kan ikke adskilles fra politisk kontrol". Han støttede Herbert Hoovers forslag om at modernisere landbruget for at skabe profit i stedet for at manipulere priserne. Da Kongressen igen fremsatte McNary-Haugen-lovforslaget i 1927 nedlagde Coolidge igen veto. I den forbindelse udtalte Coolidge, som selv var søn af en landmand fra Vermont, "Landmænd har aldrig tjent mange penge, og jeg tror ikke at der er meget vi kan gøre ved det."
 Coolidge er ofte blevet kritiseret for sine handlinger under Mississippi-oversvømmelsen i 1927, som var den værste naturkatastrofe i Golfkystens historie helt frem til Orkanen Katrina i 2005. Selvom han senere satte minister Hoover i spidsen for en kommission som skulle komme ofre for oversvømmelsen til undsætning, er Coolidges manglende interesse for føderal oversvømmelseskontrol blevet kritiseret meget. Coolidge mente ikke at det ville gavne noget at besøge regionen personligt efter oversvømmelsen, men snarere blive set som en politisk tilskuertribune, og han ønskede ikke at spendere de penge som oversvømmelseskontrol ville kræve. Kongressen ønskede en lov som ville placere den føderale regering fuldstændigt som ansvarlig for lindring af tab som følge af oversvømmelse; Coolidge ville have at ejendomsejerne selv skulle stå med størstedelen af tabet. Da Kongressen vedtog en kompromisforholdsregel i 1928 nægtede Coolidge at tage æren for det, og underskrev lovforslaget i private omgivelser 15. maj.
 Coolidge var imod lynchning og Ku Klux Klan, som mistede sin indflydelse under hans embedsperiode.
 Udenrigspolitik
 Selvom han ikke var en isolationist, var Coolidge dog ikke meget for at indgå alliancer med udlandet. Coolidge så den republikanske jordskredssejr i 1920 som befolkningens nej til den Wilsonske ide om at USA burde tilslutte sig Folkeforbundet. Mens han ikke fuldstændigt modsatte sig ideen, mente Coolidge dog at Folkeforbundet i dets daværende udformning ikke tjente amerikanske interesser, og han var ikke interesseret i et medlemskab deri. Han talte for at USA skulle deltage i Den Faste Domstol for Mellemfolkelig Retspleje, forudsat at nationen ikke ville blive bundet af rådgivende beslutninger. Senatet godkendte senere tilslutningen til domstolen (med visse reserveringer) i 1926. Folkeforbundet accepterede reserveringerne, men anbefalede også selv nogle ændringer. Senatet handlede ikke på dette, og USA kom aldrig med i domstolen.
 Coolidges bedst kendte initiativ var Kellogg-Briand-pagten fra 1928, opkaldt efter Coolidges udenrigsminister Frank B. Kellogg og den franske udenrigsminister Aristide Briand. Traktaten, som blev ratificeret i 1929, pålagde underskriverne, deriblandt USA, Storbritannien, Frankrig, Tyskland, Italien og Japan at "fornægte krig som et instrument til nationalpolitik i deres forhold til hinanden." Traktaten opnåede ikke dens ønskede mål – at ulovliggøre krig – men var et fundament for international lov efter anden verdenskrig.
 Coolidge fortsatte den tidligere administrations politik med ikke at anerkende Sovjetunionen. Han fortsatte også USA's støtte til den valgte regering i Mexico mod rebellerne, og hævede våbenembargoen mod landet. Han sendte sin nære ven Dwight Morrow til Mexico som amerikansk ambassadør. Coolidge repræsenterede USA ved den panamerikanske konference i Havana på Cuba, hvilket gjorde ham til den eneste siddende amerikanske præsident som har besøgt landet. USA's besættelse af Nicaragua og Haiti fortsatte under hans administration, men Coolidge trak amerikanske styrker fra den Dominikanske Republik i 1924.
 Valget i 1928
 Coolidge søgte ikke at blive genvalgt; han bekendtgjorde sin beslutning til journalisterne skriftligt på vanlig kold og klar måde: "Jeg ønsker ikke at stille op til præsident i 1928." Efterfølgende uddybede Coolidge "Hvis jeg tager endnu en periode vil jeg være i det Hvide Hus frem til 1933 ... Ti år i Washington er mere end nogen anden mand har haft det – for lang tid!" I sine erindringer forklarede Coolidge sin beslutning om ikke at stille op: "Præsidentembedet kræver sine ofre af dem som besidder det og de som står dem nær. Mens vi ikke bør nægte at bruge og blive brugt i vores lands tjeneste, er det risikabelt at forsøge hvad vi føler er hinsides vores kræfter at fuldføre." Efter at have forladt embedet vendt han og Grace tilbage til Northampton, hvor han nedskrev sine erindringer. Republikanerne forblev i det Hvide Hus efter 1928 da Coolidges handelsminister Herbert Hoover blev ny præsident.
 Coolidge havde givet Hoover en lunken modtagelse som sin efterfølger; i en sammenhæng bemærkede han at "i seks år har den mand uopfordret givet mig råd—alle sammen dårlige." Coolidge havde dog intet ønske om at dele partiet ved offentligt at modsætte sig nomineringen af den populære handelsminister. De delegerede overvejede at nominere vicepræsident Charles Dawes som Hoovers vicepræsidentkandidat, men konventet valgte i stedet senator Charles Curtis.
 Radio og film
 På trods af sit ry for at være en stille og tilbagetrukket politiker, gjorde Coolidge brug af de nye medie radioen mange gange i sin præsidentperiode. Han afholdt 529 pressekonferencer og mødtes oftere med reportere end nogen præsident før eller siden.
 Coolidges indsættelse var den første præsidentielle indsættelse som blev transmitteret i radioen. 6. december 1923 blev han den første præsident hvis tale til Kongressen blev transmitteret i radioen. 22. februar 1924 blev han den første amerikanske præsident til at holde en politisk tale i radioen.
 11. august 1924 filmede Lee De Forest Coolidge på plænen foran det Hvide Hus ved hjælp af DeForests Phonofilm sound-on-film-proces, og Coolidge blev dermed også den første præsident som kom til at medvirke i en lydfilm. Titlen på DeForests film var President Coolidge, Taken on the White House Lawn.
 Coolidge var den eneste præsident som har fået sit hoved udhugget i mønter mens han stadig levede. Efter sin død blev han også brugt på frimærker.
 Kabinet
 Udnævnelser til Højesteret
 Coolidge udnævnte en dommer til Højesteret, Harlan Fiske Stone i 1925. Stone havde ligesom Coolidge studeret ved Amherst og var dekan ved Columbia Law School da Coolidge valgte ham som justitsminister i 1924. Han udnævnte Stone til højesteretsdommer i 1925, og Senatet godkendte udnævnelsen. Stone blev senere udnævnt til højesteretspræsident af præsident Franklin D. Roosevelt.
 Pensionering og død
 Efter præsidentembedet tjente Coolidge som formand for den neutrale Jernbanekommission, som ærespræsident for Foundation of the Blind, som direktør for New York Life Insurance Company, som formand for American Antiquarian Society og som bestyrelsesmedlem for Amherst College. Coolidge modtog en honorær doktorgrad fra Bates College i Lewiston, Maine.
 Coolidge udgav sin selvbiografi i 1929 og skrev en avisklumme, "Calvin Coolidge Says", i perioden 1930–1931. Med udsigt til at tabe valget i 1932 talte nogle Republikanere om at nægte Herbert Hoover som partikandidat, og i stedet få Coolidge til at stille op, men den tidligere præsident gjorde det klart at han ikke var interesseret i at stille op igen, og offentligt ville afvise ethvert forsøg på at vælge ham. Hoover blev gennomineret, og Coolidge støttede ham i flere radiotaler.
 Coolidge døde pludseligt af en blodprop i hjertet i sit hjem i Northampton, "The Beeches," 12:45 5. januar 1933.
 Coolidge ligger begravet under en simpel gravsten på Notch Cemetery, Plymouth Notch, Vermont, hvor familiens hus vedligeholdes som et museum. Delstaten Vermont dedikerede et nyt besøgscenter i nærheden for at markere Coolidges 100-års fødselsdag 4. juli 1972.
 Fodnoter
 Kilder
 Primære kilder
 Coolidge, Calvin. Have faith in Massachusetts; a collection of speeches and messages
 Coolidge, Calvin. The Autobiography of Calvin Coolidge (1929), .
 The Talkative President: The Off-the Record Press Conferences of Calvin Coolidge redigeret af Howard H. Quint og Robert H. Ferrell (1964)
 Akademiske kilder
 Barry, John M., Rising Tide: The Great Mississippi Flood of 1927 and How It Changed America (1997), .
 Brandes, Joseph, Herbert Hoover and Economic Diplomacy. (1962)
 Ferrell, Robert H., The Presidency of Calvin Coolidge (1998), .
 Fuess, Claude M., Calvin Coolidge: The Man from Vermont (1940), .
 Greenberg, David, Calvin Coolidge, The American Presidents Series, (2006), .
 Hannaford, Peter, The Quotable Calvin Coolidge (2001), .
 McCoy, Donald, Calvin Coolidge: The Quiet President (1967), .
 Russell, Francis, A City in Terror: Calvin Coolidge and the 1919 Boston Police Strike (1975), .
 Silver, Thomas B., Coolidge and the Historians (1983), .
 Sobel, Robert, Coolidge: An American Enigma (1998), .
 White, William Allen, A Puritan in Babylon: The Story of Calvin Coolidge (1938), .
 Wilson, Joan Hoff, Herbert Hoover, Forgotten Progressive (1975), .
 Andre
 En akademisk konference om Coolidge blev afholdt 30. og 31. juli 1998 i John F. Kennedy Library for at markere 75-året for indvielsen af hans lanternelys-hjemstavn.
 Eksterne henvisninger
 Uddybende essay om Calvin Coolidge og kortere essays om medlemmerne af hans kabinet samt førstedamen fra Miller Center of Public Affairs
 Calvin Coolidge fødested, et historisk sted i Vermont
 Officiel Hvide Hus-biografi
 Lydklip af Coolidges taler
 Calvin Coolidge Memorial Foundation
 Calvin Coolidge Presidential Library & Museum ved Forbes Library, Northampton, MA
 Calvin Coolidge officiel Commonwealth of Massachusetts guvernørbiografi
 Prosperity and Thrift: The Coolidge Era i Library of Congress
 USA's præsidenter
 USA's vicepræsidenter
 Guvernører i Massachusetts
 Personer fra Vermont


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 4.5.2020
 NL
 Publicatieblad van de Europese Unie
 L 140/37
 UITVOERINGSVERORDENING (EU) 2020/599 VAN DE COMMISSIE
 van 30 april 2020
 waarbij toestemming wordt verleend voor overeenkomsten en besluiten betreffende productieplanning in de sector melk en zuivelproducten
 DE EUROPESE COMMISSIE,
 Gezien het Verdrag betreffende de werking van de Europese Unie,
 Gezien Verordening (EU) nr. 1308/2013 van het Europees Parlement en de Raad van 17 december 2013 tot vaststelling van een gemeenschappelijke ordening van de markten voor landbouwproducten en tot intrekking van de Verordeningen (EEG) nr. 922/72, (EEG) nr. 234/79, (EG) nr. 1037/2001 en (EG) nr. 1234/2007 van de Raad (1), en met name artikel 222,
 Overwegende hetgeen volgt:
 (1)
 De huidige Covid-19-pandemie en de strenge verplaatsingsbeperkingen die voor personen in de lidstaten zijn ingevoerd, hebben voor de sector melk en zuivelproducten tot economische ontwrichting geleid, waardoor de landbouwers financiële moeilijkheden en liquiditeitsproblemen ondervinden.
 (2)
 Door de verspreiding van de ziekte en de ingevoerde maatregelen zijn minder arbeidskrachten beschikbaar, waardoor met name de fasen van productie, inzameling en verwerking van melk in het gedrang komen. Dit creëert extra moeilijkheden voor de sector, aangezien de verwerkende industrie alternatieve oplossingen moet vinden om de rauwe melk, die blijft geproduceerd worden, in te zamelen terwijl er problemen zijn in de fabrieken.
 (3)
 De verplichte sluiting van winkels, markten, restaurants en andere horecagelegenheden heeft ook de horeca en de cateringbedrijven stilgelegd, met aanzienlijke veranderingen in de vraagpatronen voor melk en zuivelproducten als gevolg. De consumentenvraag is verschoven naar basisproducten, ten nadele van gespecialiseerde melkproducten. De consumptie in de horeca- en cateringsector is traditioneel goed voor ongeveer 10 tot 20 % – naargelang van het product – van de productie van melk en zuivelproducten in de Unie. Bijgevolg is de vraag van de horeca- en cateringsector naar bepaalde melk- en zuivelproducten gedaald. Zo is bijvoorbeeld meer dan de helft van de productie van mozzarellakaas van de Unie bestemd voor de cateringsector. De stijging van de consumptie van bepaalde zuivelproducten in de detailhandel weegt niet op tegen de daling van de vraag in de horeca- en cateringsector.
 (4)
 Bovendien zeggen kopers van melk en zuivelproducten in de Unie en op de wereldmarkt contracten op en stellen ze de sluiting van nieuwe contracten uit in afwachting van verdere prijsdalingen. Ook wordt de uitvoer van melk en zuivelproducten getroffen door logistieke problemen, aangezien de uitbraak van de Covid-19-pandemie in China heeft geleid tot aanzienlijke havencongestie in dat land en elders. De stijging van het aantal geannuleerde afvaarten zal waarschijnlijk minstens tot juni 2020 aanhouden, waardoor minder containers beschikbaar zijn, prijzen aanzienlijk de hoogte ingaan en exporteurs worden geconfronteerd met uitgestelde zendingen. De uitvoer naar derde landen vertegenwoordigt ongeveer 15 % van de totale productie van melk en zuivelproducten (in volume) in de Unie.
 (5)
 Daarom wordt een deel van de opgehaalde rauwe melk verwerkt tot bulkproducten met een lange houdbaarheid die minder arbeidsintensief zijn, zoals mageremelkpoeder en boter, in grotere hoeveelheden dan de reguliere vraag op de markt. Veel productielocaties in de Unie beschikken echter niet over de capaciteit om melk tot verschillende producten te verwerken en moeten doorgaan met het produceren van zuivelproducten waarvoor de vraag sterk is gedaald.
 (6)
 Dit gebrek aan evenwicht tussen vraag en aanbod leidt tot een economische ontwrichting van de sector melk en zuivelproducten. Door die disbalans zijn de groothandelsprijzen voor melk en zuivelproducten aanzienlijk gedaald, met name sinds begin maart 2020: met 19 % voor mageremelkpoeder en met 14 % voor boter. De prijzen van mageremelkpoeder en boter, de producten waarin de overtollige rauwe melk wordt verwerkt wanneer de melkproductie de vraag overstijgt, zijn de eerste die sterk zijn gedaald. Op basis van de prijzen van mageremelkpoeder en boter wordt geschat dat de groothandelsprijs voor rauwe-melkequivalent tussen begin februari en de eerste week van april met 24 % is gedaald. De prijsdaling van dit voorjaar is uitzonderlijk omdat de veranderingen in de vraag als gevolg van de verplaatsingsbeperkende maatregelen samenvallen met de seizoensgebonden piek in de melkproductie. Verwacht wordt dat de prijzen voor melk en zuivelproducten verder zullen dalen naarmate het volume van de melkproductie zal stijgen in het voorjaar en de zomer, i.e. het hoogseizoen voor de productie in de sector melk en zuivelproducten.
 (7)
 Gezien de bovenvermelde omstandigheden wordt deze situatie beschouwd als een periode van ernstig verstoord marktevenwicht.
 (8)
 Om de sector melk en zuivelproducten te helpen bij het vinden van een evenwicht in deze periode van ernstig verstoord marktevenwicht, is het passend landbouwers, verenigingen van landbouwers, unies van dergelijke verenigingen, erkende producentenorganisaties, unies van erkende producentenorganisaties en erkende brancheorganisaties toe te staan overeenkomsten te sluiten en besluiten vast te stellen. Dergelijke overeenkomsten en besluiten zouden een collectieve inspanning van de marktdeelnemers kunnen omvatten om de productie van rauwe melk te plannen in overeenstemming met de veranderende vraagpatronen.
 (9)
 Overeenkomsten of besluiten betreffende de productieplanning moeten tijdelijk worden toegestaan voor een periode van zes maanden die samenvalt met het voorjaar en de zomer, het hoogseizoen voor de productie in de sector melk en zuivelproducten, en zouden zo de grootst mogelijke impact moeten hebben.
 (10)
 Aangezien de ernstige marktverstoring zich voordoet sinds begin april 2020, moet de periode van zes maanden ingaan op 1 april 2020.
 (11)
 Overeenkomstig artikel 222, lid 1, eerste alinea, van Verordening (EU) nr. 1308/2013 mag de machtiging worden verleend als de goede werking van de interne markt er niet door wordt ondermijnd en de overeenkomsten en besluiten uitsluitend tot doel hebben de sector te stabiliseren. Deze specifieke voorwaarden sluiten overeenkomsten en besluiten uit die direct of indirect leiden tot compartimentering van de markten, tot discriminatie op basis van nationaliteit of tot prijszetting. Indien de overeenkomsten en besluiten niet of niet meer aan deze voorwaarden voldoen, is artikel 101, lid 1, van het Verdrag van toepassing op deze overeenkomsten en besluiten.
 (12)
 De machtiging die bij deze verordening wordt verleend, moet het grondgebied van de Unie bestrijken, aangezien het ernstig verstoorde marktevenwicht zich in de hele Unie voordoet.
 (13)
 Om de lidstaten in staat te stellen te beoordelen of de overeenkomsten en besluiten de goede werking van de interne markt niet ondermijnen en uitsluitend tot doel hebben de sector melk en zuivelproducten te stabiliseren, dient aan de bevoegde autoriteiten, met inbegrip van de mededingingsautoriteiten, van de lidstaat met het hoogste aandeel in het geraamde volume van de melkproductie waarop die overeenkomsten of besluiten betrekking hebben, informatie te worden verstrekt over de gesloten overeenkomsten en de vastgestelde besluiten en over het desbetreffende productievolume en de looptijd ervan.
 (14)
 Aangezien het marktevenwicht ernstig verstoord is en de seizoenspiek in aantocht is, moet deze verordening in werking treden op de dag na die van de bekendmaking ervan.
 (15)
 De in deze verordening vervatte maatregelen zijn in overeenstemming met het advies van het Comité voor de gemeenschappelijke ordening van de landbouwmarkten,
 HEEFT DE VOLGENDE VERORDENING VASTGESTELD:
 Artikel 1
 Onverminderd artikel 152, lid 1 bis, artikel 209, lid 1, en artikel 210, lid 1, van Verordening (EU) nr. 1308/2013 worden landbouwers, verenigingen van landbouwers, unies van dergelijke verenigingen, erkende producentenorganisaties, unies van erkende producentenorganisaties en erkende brancheorganisaties in de sector melk en zuivelproducten hierbij gemachtigd om tijdens een periode van zes maanden die ingaat op 1 april 2020, overeenkomsten te sluiten en gezamenlijke besluiten vast te stellen betreffende de planning van het volume rauwe melk dat zal worden geproduceerd.
 Artikel 2
 De lidstaten nemen de nodige maatregelen om ervoor te zorgen dat de in artikel 1 bedoelde overeenkomsten en besluiten de goede werking van de interne markt niet ondermijnen en uitsluitend tot doel hebben de sector melk en zuivelproducten te stabiliseren.
 Artikel 3
 Het geografische toepassingsgebied van deze machtiging is het grondgebied van de Unie.
 Artikel 4
 1. Zodra de in artikel 1 bedoelde overeenkomsten of besluiten zijn gesloten of vastgesteld, stellen de betrokken landbouwers, verenigingen van landbouwers, unies van dergelijke verenigingen, erkende producentenorganisaties, unies van erkende producentenorganisaties en erkende brancheorganisaties de bevoegde autoriteiten van de lidstaat die het hoogste aandeel heeft in het geraamde volume van de melkproductie waarop deze overeenkomsten of besluiten betrekking hebben, in kennis van deze overeenkomsten of besluiten, met opgave van de volgende gegevens:
 a)
 een raming van het betrokken productievolume;
 b)
 de verwachte uitvoeringsperiode.
 2. Uiterlijk 25 dagen na het verstrijken van de in artikel 1 bedoelde periode van zes maanden stellen de betrokken landbouwers, verenigingen van landbouwers, unies van dergelijke verenigingen, erkende producentenorganisaties, unies van erkende producentenorganisaties en erkende brancheorganisaties de in lid 1 van dit artikel bedoelde bevoegde autoriteiten in kennis van het productievolume waarop de overeenkomsten of besluiten daadwerkelijk betrekking hebben.
 3. Overeenkomstig Uitvoeringsverordening (EU) 2017/1185 van de Commissie (2) stellen de lidstaten de Commissie in kennis van het volgende:
 a)
 uiterlijk vijf dagen na het verstrijken van elke periode van één maand, de overeenkomsten en besluiten die hun overeenkomstig lid 1 in die periode zijn meegedeeld;
 b)
 uiterlijk dertig dagen na het verstrijken van de in artikel 1 bedoelde periode van zes maanden, een overzicht van de in die periode uitgevoerde overeenkomsten en besluiten.
 Artikel 5
 Deze verordening treedt in werking op de dag na die van de bekendmaking ervan in het Publicatieblad van de Europese Unie.
 Deze verordening is verbindend in al haar onderdelen en is rechtstreeks toepasselijk in elke lidstaat.
 Gedaan te Brussel, 30 april 2020.
 Voor de Commissie
 De voorzitter
 Ursula VON DER LEYEN
 (1) PB L 347 van 20.12.2013, blz. 671.
 (2) Uitvoeringsverordening (EU) 2017/1185 van de Commissie van 20 april 2017 tot vaststelling van voorschriften voor de toepassing van de Verordeningen (EU) nr. 1307/2013 en (EU) nr. 1308/2013 van het Europees Parlement en de Raad wat betreft de aan de Commissie te melden informatie en documenten en tot wijziging en intrekking van diverse verordeningen van de Commissie (PB L 171 van 4.7.2017, blz. 113).


type: other

text:
LEGE 491 11/07/2002 - Portal Legislativ
 LEGE nr. 491 din 11 iulie 2002privind aprobarea Ordonanţei de urgenta a Guvernului nr. 40/2002 pentru recuperarea arieratelor bugetare
 Publicat în MONITORUL OFICIAL nr. 522 din 18 iulie 2002
 Parlamentul României adopta prezenta lege. + Articolul UNICSe aprobă Ordonanţa de urgenta a Guvernului nr. 40 din 28 martie 2002 pentru recuperarea arieratelor bugetare, publicată în Monitorul Oficial al României, Partea I, nr. 233 din 8 aprilie 2002, cu următoarele modificări şi completări:1. La articolul 7, alineatul (2) va avea următorul cuprins:"(2) Criteriile de performanţă economico-financiară şi de disciplina fiscală a contribuabililor, pe baza cărora se analizează cererile de înlesniri la plata obligaţiilor bugetare restante, sunt prevăzute în anexa care face parte integrantă din prezenta ordonanţă de urgenţă. Aceste criterii pot fi actualizate anual prin hotărâre a Guvernului."2. La articolul 9, alineatul (3) va avea următorul cuprins:"(3) Încadrarea debitorilor în categoriile menţionate la alin. (2), de importanţa naţionala, precum şi de importanţa zonala semnificativă sau afectaţi de calamitati, se va face pe bază de referat motivat, întocmit de organele teritoriale ale creditorilor bugetari, avizat, după caz, de comisiile de dialog social constituite la nivelul creditorilor bugetari şi, respectiv, de comisiile de dialog social constituite la nivelul prefecturilor. Înlesnirile la plata se aproba şi se acordă de ordonatorul principal de credite."3. Articolul 13 va avea următorul cuprins:"Art. 13. - (1) Numărul de luni de eşalonare la plata a obligaţiilor bugetare, care include şi perioada de graţie, se determina în funcţie de raportul procentual dintre totalul obligaţiilor şi cifra de afaceri, astfel: a) până la 5% până la 12 luni; ... b) între 5% şi 15% până la 24 luni; ... c) între 15% şi 30% până la 36 luni; ... d) între 30% şi 50% până la 48 luni; ... e) peste 50 % până la 60 luni. ... (2) Pentru societăţile comerciale care obţin venituri din activităţile sezoniere, reprezentând peste 50% din cifra de afaceri, potrivit ultimului bilanţ contabil, graficele vor fi întocmite în corelare cu perioada de desfăşurare a acestor activităţi." ... 4. Articolul 14 va avea următorul cuprins:"Art. 14. - (1) Debitorii care au toate obligaţiile bugetare achitate, inclusiv cele aferente anului curent, la data depunerii cererilor de acordare a înlesnirilor la plata vor beneficia de scutirea de la plata majorărilor de întârziere şi a penalitatilor de întârziere aferente obligaţiilor datorate până la data de 31 decembrie 2001, calculate până la data intrării în vigoare a prezentei ordonanţe de urgenţă, dacă obţin peste 63 de puncte. (2) Debitorii menţionaţi la alin. (1) beneficiază de reducerea cu 50% a majorărilor de întârziere şi a penalitatilor de întârziere, dacă obţin un punctaj cuprins între 29 şi 63 de puncte." ... 5. Articolul 21 va avea următorul cuprins:"Art. 21. - De înlesnirile la plata prevăzute în prezenta ordonanţă de urgenţă beneficiază şi debitorii aflaţi în procedura de reorganizare judiciară, conform legii, la cererea motivată a administratorului, cu încuviinţarea judecătorului-sindic, pe baza planului de reorganizare prezentat creditorului bugetar."6. Articolul 27 va avea următorul cuprins:"Art. 27. - Pentru obligaţii bugetare reprezentând impozite, taxe, contribuţii şi alte venituri bugetare, inclusiv majorări de întârziere şi penalităţi de orice fel, datorate şi neachitate în termen de persoane fizice, se pot acorda înlesnirile la plata prevăzute la lit. a)-e) ale art. 1, indiferent de perioada la care se referă."7. Articolul 28 va avea următorul cuprins:"Art. 28. - Debitorii care au în derulare eşalonări la plata, acordate în baza reglementărilor legale anterioare, şi îşi achită, în termen de 30 de zile de la data intrării în vigoare a prezentei ordonanţe de urgenţă, debitele rămase de plată din eşalonare, precum şi majorările stabilite conform art. 83 din Ordonanţa Guvernului nr. 11/1996 privind executarea creanţelor bugetare, aprobată cu modificări prin Legea nr. 108/1996, cu modificările şi completările ulterioare, recalculate până la data achitării debitelor, beneficiază de scutirea la plata a majorărilor de întârziere şi a penalitatilor de întârziere rămase de plată din eşalonare, cu condiţia sa nu aibă alte obligaţii bugetare restante la data depunerii cererii."8. Titlul anexei va avea următorul cuprins:"CRITERIIde performanţă economico-financiară şi de disciplina fiscală ce vor fi analizate de către Ministerul Finanţelor Publice, Ministerul Muncii şi Solidarităţii Sociale, precum şi de alte autorităţi ale administraţiei publice centrale sau locale, la acordarea înlesnirilor la plata obligaţiilor restante."9. Punctele 3 şi 4 ale anexei vor avea următorul cuprins:"3. Mobilitatea contribuabilului din punct de vedere al sediului, cu excepţia cazului în care sediul este în aceeaşi localitate sau, după caz, în acelaşi sector al municipiului Bucureşti:- sediu stabil în ultimii 5 ani 10 puncte- o schimbare în ultimii 5 ani 5 puncte- doua sau mai multe schimbări în ultimii 0 puncte5 ani4. Menţiuni la registrul comerţului privind schimbarea acţionarului/asociatului principal*):- nici o schimbare sau o schimbare 10 puncteîn ultimii 5 ani- doua sau mai multe schimbări 0 puncteîn ultimii 5 ani----------- Notă ... *) Nu se iau în considerare schimbările acţionarului principal, realizate prin tranzacţii pe piaţa organizată de capital."Această lege a fost adoptată de Senat în şedinţa din 27 iunie 2002, cu respectarea prevederilor art. 74 alin. (2) din Constituţia României.p. PREŞEDINTELE SENATULUI,DORU IOAN TARACILAAceastă lege a fost adoptată de Camera Deputaţilor în şedinţa din 27 iunie 2002, cu respectarea prevederilor art. 74 alin. (2) din Constituţia României.PREŞEDINTELE CAMEREI DEPUTAŢILORVALER DORNEANU------------


type: wikipedia

text:
Арнолд може да се отнася до:
 Матю Арнолд (1822 – 1888), английски писател
 Томас Арнолд (1795 – 1842), английски педагог
 Франсис Арнолд (р. 1956), американска инженер-химичка
 Чък Арнолд (1926 – 1997), американски автомобилен състезател
 Арнолд Шварценегер, американски актьор и политик от австрийски произход.
 Арнолд, герой от анимационния сериал Хей, Арнолд!
 Градове
 Арнолд – град в графство Нотингамшър, Англия
 Арнолд – град в щат Виктория, Австралия
 Арнолд – град в окръг Ан Арандъл, щат Мериленд, САЩ
 Арнолд – град в окръг Джеферсън щат Мисури, САЩ
 Арнолд – град в окръг Уестморленд щат Пенсилвания, САЩ


text:
Santa Monica je mesto v štáte Kalifornia na pobreží Tichého oceánu. Má 84-tisíc obyvateľov a je prepojené s Los Angeles. Pomenované je podľa Svätej Moniky .
 Osobnosti mesta
 Shirley Temple (* 1928 – † 2014), detská herečka a diplomatka
 Robert Redford (* 1936), herec, režisér a producent
 Geraldine Chaplinová (* 1944), herečka
 John Paul Densmore (* 1944), bubeník
 Anjelica Huston (* 1951), herečka a filmová režisérka
 Randy Rhoads (* 1956 – † 1982), rockový a metalový hudobník
 Suzanne Vega (* 1959), folková speváčka
 Sean Penn (* 1960), herec a režisér
 Scott Davis (* 1962), tenista
 Robert Trujillo (* 1964), basgitarista a člen skupiny Metallica
 Jack Black (* 1969), herec, zabávač a hudobník
 Sean Astin (* 1971), herec, režisér, autor a filmový producent
 Tobey Maguire (* 1975), herec
 Christina Ricci (* 1980), filmová herečka
 Amber Tamblynová (* 1983), herečka
 Jennifer Lawrence (* 1990), herečka
 Martin Lee Gore (* 1961), textár, skladateľ a člen skupiny Depeche Mode
 Partnerské mestá
 Hamm, Nemecko
 Galéria
 Referencie
 Externé odkazy
 Oficiálna stránka
 Mestá v Kalifornii


text:
 Tähtis õiguslik teade
 |
 52005PC0396
 Ettepanek Nõukogu otsus mis käsitleb ühisesse põllumajandustaimesortide kataloogi kantud geneetiliselt muundatud maisi MON 810 hübriidide seemnete turustamise ajutist keelamist Kreekas vastavalt direktiivile 2002/53/EÜ /* KOM/2005/0396 lõplik */
 [pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |Brüssel 29.08.2005KOM(2005) 396 lõplikEttepanekNÕUKOGU OTSUSmis käsitleb ühisesse põllumajandustaimesortide kataloogi kantud geneetiliselt muundatud maisi MON 810 hübriidide seemnete turustamise ajutist keelamist Kreekas vastavalt direktiivile 2002/53/EÜ(KOMISJONI ESITATUD)SELETUSKIRILisatud nõukogu otsuse ettepaneku eelnõu käsitleb ühisesse põllumajandustaimesortide kataloogi kantud geneetiliselt muundatud maisi MON 810 hübriidide seemnete turustamise ajutist keelamist Kreekas vastavalt direktiivile 2002/53/EÜ.Komisjon avaldas 17. septembril 2004 vastavalt direktiivi 2002/53/EÜ artiklile 17 Euroopa Liidu Teataja C-seerias ühise põllumajandustaimesortide kataloogi 22. tervikväljaande 13. lisas nimekirja seitsmeteistkümnest geneetiliselt muundatud organismist MON 810 saadud geneetiliselt muundatud maisisordist.7. aprillil 2005 teavitasid Kreeka ametiasutused komisjoni ministri käskkirjast, millega keelatakse seitsmeteistkümne eespool nimetatud sordi seemnete turustamine kasvuperioodidel 2005 ja 2006, ja palusid komisjonil anda luba nimetatud siseriikliku meetme rakendamiseks vastavalt direktiivi 2002/53/EÜ artiklile 18.Kreeka poolt koos taotlusega täiendavalt esitatud andmete põhjal selgub, et ükski nimetatud direktiivi artikli 18 erisäte ei ole kohaldatav mainitud keelu suhtes ja seega ei saa kõnealust keeldu lubada.Seda kõike arvesse võttes esitati 20. juulil 2005 alalisele põllumajanduse, aianduse ja metsanduse seemnete ja paljundusmaterjali komiteele hääletamiseks komisjoni otsuse eelnõu, milles on sätestatud, et Kreeka Vabariigile ei anta luba eespool nimetatud seemnete turustamise keelamiseks. 11 liikmesriiki (162 häält) hääletasid eelnõu poolt, 9 liikmesriiki (109 häält) selle vastu ja 4 liikmesriiki (47 häält) keeldusid hääletamisest. Üks liikmesriik ei olnud esindatud.Komitee ei esitanud arvamust. Seega peab komisjon vastavalt nõukogu direktiivi 2002/53/EÜ artikli 23 lõikele 3 ja kooskõlas nõukogu otsuse 1999/468/EÜ artikliga 5 esitama nõukogule ettepaneku võetavate meetmete kohta (nõukogu peab kolme kuu jooksul tegema otsuse kvalifitseeritud häälteenamusega) ja teavitama Euroopa Parlamenti.EttepanekNÕUKOGU OTSUSmis käsitleb ühisesse põllumajandustaimesortide kataloogi kantud geneetiliselt muundatud maisi MON 810 hübriidide seemnete turustamise ajutist keelamist Kreekas vastavalt direktiivile 2002/53/EÜEUROOPA LIIDU NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut,võttes arvesse nõukogu 13. juuni 2002. aasta direktiivi 2002/53/EÜ ühise põllumajandustaimesortide kataloogi kohta,[1] eriti selle artiklit 18,võttes arvesse komisjoni ettepanekutning arvestades järgmist:(1) Komisjon avaldas 17. septembril 2004 vastavalt direktiivi 2002/53/EÜ artiklile 17 Euroopa Ühenduste Teataja C-seerias ühise põllumajandustaimesortide kataloogi 22. tervikväljaande 13. lisas[2] nimekirja seitsmeteistkümnest geneetiliselt muundatud organismist MON 810 saadud geneetiliselt muundatud maisisordist.(2) Vastavalt direktiivi artikli 16 lõikele 1 tagavad liikmesriigid, et alates artiklis 17 osutatud avaldamisest ei kohaldata kõnealuse direktiivi kohaselt või kõnealuse direktiivi põhimõtetele vastavate põhimõtete kohaselt heaks kiidetud sortide seemne suhtes mingeid sordiga seotud turustuskitsendusi.(3) Vastavalt nimetatud direktiivi artikli 7 lõikele 4 kiidetakse geneetiliselt muundatud sordid siseriiklikusse kataloogi kandmiseks heaks alles pärast seda, kui need on kiidetud heaks turustamiseks vastavalt direktiivile 90/220/EMÜ, millega nähakse ette geneetiliselt muundatud organismidega kaasneva inimeste tervist ja keskkonda ähvardava ohu hindamine.(4) Komisjoni 22. aprilli 1998. aasta otsusega 98/294/EÜ geneetiliselt muundatud maisi ( Zea mays L. liin MON 810) turuleviimise kohta[3] otsustati vastavalt nõukogu direktiivile 90/220/EMÜ anda luba kõnealuse toote turuleviimiseks. 3. augustil 1998 andsid Prantsusmaa ametiasutused loa kõnealuse toote turuleviimiseks.(5) 7. aprillil 2005 teavitasid Kreeka ametiasutused komisjoni ministri 3. märtsi 2005. aasta käskkirjast nr 243267, millega keelatakse seitsmeteistkümne eespool nimetatud sordi seemnete turustamine kasvuperioodidel 2005 ja 2006, ja palusid komisjonil anda luba nimetatud siseriikliku meetme rakendamiseks vastavalt direktiivi 2002/53/EÜ artiklile 18.(6) Direktiivi 2002/53/EÜ artiklis 18 on sätestatud, et kui tehakse kindlaks, et ühisesse põllumajandustaimesortide kataloogi kantud sordi viljelemine võib taimetervise seisukohast kahjustada mis tahes liikmesriigis muude sortide või liikide viljelemist või ohustada keskkonda või inimeste tervist, võib asjaomane liikmesriik saada taotluse korral loa keelata kõnealuse sordi seemne turustamise kogu oma territooriumil või osal sellest. Kui on olemas otsene oht kahjulike organismide levikuks või otsene oht inimeste tervisele või keskkonnale, võib asjaomane liikmesriik kehtestada kõnealuse keelu kohe pärast taotluse esitamist ja keeld kehtib kuni lõpliku otsuse vastuvõtmiseni.(7) Kreeka ametiasutused selgitasid teatises, et keelu kehtestamist peetakse vajalikuks kuna geneetiliselt muundatud sortide viljelemine võib kahjustada maakeskkonda. Kreeka ei esitanud siseriiklikku meedet põhjendavat teavet, mille oleks saanud edastada Euroopa Toiduohutusametile, et hinnata nimetatud geneetiliselt muundatud sortidega kaasnevaid ohte inimeste tervisele ja keskkonnale. 4. mail 2005 kirjutas komisjon Kreeka ametiasutustele ja palus selgitusi, eelkõige nimetatud seemnete turustamise võimaliku mõju kohta maakeskkonnale. Kreeka ametiasutused vastasid 12. mail 2005, et nimetatud seitsmeteistkümne geneetiliselt muundatud sordi seemnete põhjustatud kahjulik mõju maakeskkonnale on majanduslikku laadi ning ei ole seotud üldiselt keskkonnaga ega inimeste tervisega. Sellega seoses teatati ka vastuses, et Kreeka ametiasutused on teadlikud, et vastavalt keskkonnaohtude hindamist käsitletavale ühenduse õigusaktidele on MON 810 juba tunnistatud inimeste tervisele ja keskkonnale ohutuks.(8) Selle põhjal ei ole ükski direktiivi 2002/53/EÜ artikli 18 erisäte kohaldatav nimetatud sortide viljelemise keelamise suhtes Kreeka ametiasutuste poolt ja seega ei saa anda luba kõnealuse keelu kehtestamiseks.(9) Alaline põllumajanduse, aianduse ja metsanduse seemnete ja paljundusmaterjali komitee ei ole oma eesistuja poolt kindlaksmääratud ajavahemiku jooksul arvamust avaldanud. Käesoleva otsusega ettenähtud meetmed peab seepärast vastu võtma nõukogu direktiivi 2002/53/EÜ artikli 18 kohaselt,ON VASTU VÕTNUD KÄEOLEVA OTSUSE:Artikkel 1Kreeka Vabariigile ei anta luba ühisesse põllumajandustaimesortide kataloogi kantud geneetiliselt muundatud maisi MON 810 hübriidide seemnete turustamise keelamiseks.Artikkel 2Kreeka Vabariik võtab kõik käesoleva otsuse järgimiseks vajalikud meetmed hiljemalt 20 päeva jooksul pärast selle teatavaks tegemist.Artikkel 3Käesolev otsus on adresseeritud Kreeka Vabariigile.Brüssel,Nõukogu nimeleesistuja [1] EÜT L 193, 20.7.2002, lk 1. Direktiivi on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EÜ) nr 1829/2003 (ELT L 268, 18.10.2003, lk 1).[2] ELT C 232 A, 17.9.2004, lk 1.[3] EÜT L 131, 5.5.1998, lk 32.


text:
 29.5.2013
 FR
 Journal officiel de l'Union européenne
 L 142/5
 DÉCISION DE LA COMMISSION
 du 7 mai 2013
 adaptant mensuellement, entre le 1er août 2011 et le 1er juin 2012, les coefficients correcteurs applicables aux rémunérations des fonctionnaires, agents temporaires et agents contractuels de l’Union européenne affectés dans les pays tiers
 (2013/244/UE)
 LA COMMISSION EUROPÉENNE,
 vu le traité sur le fonctionnement de l’Union européenne, et notamment son article 336,
 vu le statut des fonctionnaires de l’Union européenne et le régime applicable aux autres agents de l’Union, fixés par le règlement (CEE, Euratom, CECA) no 259/68 du Conseil (1), et notamment l’article 13, deuxième alinéa, de son annexe X,
 considérant ce qui suit:
 (1)
 Les données statistiques en la possession de la Commission montrent que la variation du coût de la vie, mesurée d’après le coefficient correcteur et le taux de change correspondant, s’est avérée, pour certains pays tiers, supérieure à 5 % depuis la dernière fixation des coefficients correcteurs applicables aux rémunérations payées, dans la monnaie de leur pays d’affectation, aux fonctionnaires, agents temporaires et agents contractuels de l’Union européenne affectés dans les pays tiers.
 (2)
 Conformément à l’article 13, deuxième alinéa, de l’annexe X du statut, il convient dès lors d’adapter ces coefficients correcteurs mensuellement, avec effet à compter du 1er août, du 1er septembre, du 1er octobre, du 1er novembre et du 1er décembre 2011 et du 1er janvier, du 1er février, du 1er mars, du 1er avril, du 1er mai et du 1er juin 2012,
 A ADOPTÉ LA PRÉSENTE DÉCISION:
 Article premier
 Les coefficients correcteurs applicables aux rémunérations des fonctionnaires, agents temporaires et agents contractuels de l’Union européenne affectés dans les pays tiers, payées dans la monnaie du pays d’affectation, sont adaptés pour certains pays, indiqués à l’annexe. Celle-ci contient onze tableaux mensuels qui précisent quels pays sont concernés et quelles sont les dates d’applicabilité successives pour chacun.
 Les taux de change utilisés pour le calcul de ces rémunérations sont établis conformément aux modalités d’exécution du règlement financier (2) et correspondent aux dates visées au premier alinéa.
 Article 2
 La présente décision entre en vigueur le jour suivant celui de sa publication au Journal officiel de l’Union européenne.
 Fait à Bruxelles, le 7 mai 2013.
 Par la Commission
 Le président
 José Manuel BARROSO
 (1) JO L 56 du 4.3.1968, p. 1.
 (2) JO L 298 du 26.10.2012, p. 1.
 ANNEXE
 Août 2011
 LIEUX D'AFFECTATION
 Parités économiques
 août 2011
 Taux de change
 août 2011 (1)
 Coefficients correcteurs
 août 2011 (2)
 Biélorussie
 3 838
 7 116,11
 53,9
 Bénin
 639,0
 655,957
 97,4
 Géorgie
 1,561
 2,36590
 66,0
 Inde
 44,31
 62,8840
 70,5
 Kenya
 83,54
 129,752
 64,4
 Liberia
 1,467
 1,42600
 102,9
 Malawi
 169,9
 217,528
 78,1
 Maurice
 31,10
 40,5968
 76,6
 Mozambique
 30,25
 38,5900
 78,4
 Nicaragua
 16,76
 32,1014
 52,2
 Soudan
 3,610
 3,99934
 90,3
 Sri Lanka
 111,7
 157,915
 70,7
 Syrie
 48,30
 68,7600
 70,2
 Tanzanie
 1 277
 2 238,61
 57,0
 Tchad
 756,5
 655,957
 115,3
 Trinité-et-Tobago
 6,634
 9,08750
 73,0
 Uruguay
 23,84
 26,4790
 90,0
 Venezuela
 5,027
 6,12417
 82,1
 Viêt Nam
 14 308
 29 354,2
 48,7
 Septembre 2011
 LIEUX D'AFFECTATION
 Parités économiques
 septembre 2011
 Taux de change
 septembre 2011 (3)
 Coefficients correcteurs
 septembre 2011 (4)
 Albanie
 81,44
 140,420
 58,0
 Biélorussie
 4 171
 7 268,69
 57,4
 Octobre 2011
 LIEUX D'AFFECTATION
 Parités économiques
 octobre 2011
 Taux de change
 octobre 2011 (5)
 Coefficients correcteurs
 octobre 2011 (6)
 Bangladesh
 55,17
 101,524
 54,3
 Biélorussie
 4 735
 7 491,43
 63,2
 Ouganda
 2 199
 3 815,54
 57,6
 Sierra Leone
 6 007
 5 998,80
 100,1
 Yémen
 228,2
 291,089
 78,4
 Novembre 2011
 LIEUX D'AFFECTATION
 Parités économiques
 novembre 2011
 Taux de change
 novembre 2011 (7)
 Coefficients correcteurs
 novembre 2011 (8)
 Biélorussie
 5 108
 11 830,0
 43,2
 Sénégal
 625,1
 655,957
 95,3
 Togo
 542,5
 655,957
 82,7
 Décembre 2011
 LIEUX D'AFFECTATION
 Parités économiques
 décembre 2011
 Taux de change
 décembre 2011 (9)
 Coefficients correcteurs
 décembre 2011 (10)
 ancienne République yougoslave de Macédoine
 35,27
 61,5050
 57,3
 Biélorussie
 5 507
 11 670,0
 47,2
 Turquie
 2,072
 2,46920
 83,9
 Janvier 2012
 LIEUX D'AFFECTATION
 Parités économiques
 janvier 2012
 Taux de change
 janvier 2012 (11)
 Coefficients correcteurs
 janvier 2012 (12)
 Biélorussie
 5 834
 10 930,0
 53,4
 Guinée
 6 191
 9 155,86
 67,6
 Kenya
 88,45
 109,362
 80,9
 Février 2012
 LIEUX D'AFFECTATION
 Parités économiques
 février 2012
 Taux de change
 février 2012 (13)
 Coefficients correcteurs
 février 2012 (14)
 Cap-Vert
 77,80
 110,265
 70,6
 Érythrée
 22,99
 19,8798
 115,6
 Ghana
 1,791
 2,11115
 84,8
 Malawi
 192,3
 217,304
 88,5
 Syrie
 52,75
 75,1350
 70,2
 Thaïlande
 32,29
 40,9030
 78,9
 Venezuela
 5,464
 5,63029
 97,0
 Mars 2012
 LIEUX D'AFFECTATION
 Parités économiques
 mars 2012
 Taux de change
 mars 2012 (15)
 Coefficients correcteurs
 mars 2012 (16)
 Liberia
 1,557
 1,34540
 115,7
 Soudan
 3,824
 3,77329
 101,3
 Tanzanie
 1 359
 2 088,03
 65,1
 Avril 2012
 LIEUX D'AFFECTATION
 Parités économiques
 avril 2012
 Taux de change
 avril 2012 (17)
 Coefficients correcteurs
 avril 2012 (18)
 Maroc
 7,934
 11,1375
 71,2
 Nigeria
 200,4
 205,899
 97,3
 Syrie
 56,30
 79,3900
 70,9
 Mai 2012
 LIEUX D'AFFECTATION
 Parités économiques
 mai 2012
 Taux de change
 mai 2012 (19)
 Coefficients correcteurs
 mai 2012 (20)
 Ouganda
 2 317
 3 317,44
 69,8
 République centrafricaine
 707,5
 655,957
 107,9
 Soudan
 4,082
 3,71019
 110,0
 Sri Lanka
 117,5
 173,829
 67,6
 Juin 2012
 LIEUX D'AFFECTATION
 Parités économiques
 juin 2012
 Taux de change
 juin 2012 (21)
 Coefficients correcteurs
 juin 2012 (22)
 Algérie
 75,30
 100,391
 75,0
 Angola
 158,2
 120,712
 131,1
 Éthiopie
 20,54
 22,2818
 92,2
 Ghana
 1,894
 2,32615
 81,4
 Inde
 46,58
 69,9420
 66,6
 Mali
 669,2
 655,957
 102,0
 Sierra Leone
 6 350
 5 403,82
 117,5
 Zambie
 6 442
 6 625,66
 97,2
 (1) 1 EUR = x unités de la monnaie nationale, sauf USD pour: Cuba, El Salvador, Équateur, Liberia, Panama, République démocratique du Congo, Timor-Oriental.
 (2) Bruxelles = 100.
 (3) 1 EUR = x unités de la monnaie nationale, sauf USD pour: Cuba, El Salvador, Équateur, Liberia, Panama, République démocratique du Congo, Timor-Oriental.
 (4) Bruxelles = 100.
 (5) 1 EUR = x unités de la monnaie nationale, sauf USD pour: Cuba, El Salvador, Équateur, Liberia, Panama, République démocratique du Congo, Timor-Oriental.
 (6) Bruxelles = 100.
 (7) 1 EUR = x unités de la monnaie nationale, sauf USD pour: Cuba, El Salvador, Équateur, Liberia, Panama, République démocratique du Congo, Timor-Oriental.
 (8) Bruxelles = 100.
 (9) 1 EUR = x unités de la monnaie nationale, sauf USD pour: Cuba, El Salvador, Équateur, Liberia, Panama, République démocratique du Congo, Timor-Oriental.
 (10) Bruxelles = 100.
 (11) 1 EUR = x unités de la monnaie nationale, sauf USD pour: Cuba, El Salvador, Équateur, Liberia, Panama, République démocratique du Congo, Timor-Oriental.
 (12) Bruxelles = 100.
 (13) 1 EUR = x unités de la monnaie nationale, sauf USD pour: Cuba, El Salvador, Équateur, Liberia, Panama, République démocratique du Congo, Timor-Oriental.
 (14) Bruxelles = 100.
 (15) 1 EUR = x unités de la monnaie nationale, sauf USD pour: Cuba, El Salvador, Équateur, Liberia, Panama, République démocratique du Congo, Timor-Oriental.
 (16) Bruxelles = 100.
 (17) 1 EUR = x unités de la monnaie nationale, sauf USD pour: Cuba, El Salvador, Équateur, Liberia, Panama, République démocratique du Congo, Timor-Oriental.
 (18) Bruxelles = 100.
 (19) 1 EUR = x unités de la monnaie nationale, sauf USD pour: Cuba, El Salvador, Équateur, Liberia, Panama, République démocratique du Congo, Timor-Oriental.
 (20) Bruxelles = 100.
 (21) 1 EUR = x unités de la monnaie nationale, sauf USD pour: Cuba, El Salvador, Équateur, Liberia, Panama, République démocratique du Congo, Timor-Oriental.
 (22) Bruxelles = 100.


text:
Østlandet (bm) eller Austlandet (nn) er den mest folkerige landsdel i Norge. Den ligger i den sydøstligste del af landet omkring hovedstaden Oslo. Østlandet består af fylkerne Viken, Oslo, Innlandet og Vestfold og Telemark. Østlandet er Norges tættest befolkede landsdel, med 2.410.630 indbyggere (pr. 1. juli 2009). Med et areal på 94.578 kvadratkilometer er denne landsdel over dobbelt så stort som hele Danmark. Omkring Oslo findes forholdsvis flade landbrugsområder med samme naturforhold som i den sydlige halvdel af Sverige.
 Østlandets geografi
 På Østlandet ligger Norges højeste fjeldområde, som er hævet ved den kaledonske fjeldkædefoldning. Landskabet er gennemskåret af næsten nord-sydgående U-dale formet i sidste istid. Terrænet falder fra nord til syd ned til lavlandet i Osloregionen og områderne på begge sider af Oslofjorden.
 Østlandet har mange fjordsøer, som er udformet af isbræer under sidste istid. Eksempelvis Mjøsa, Randsfjorden, Krøderen, Sperillen, Gjende og Bygdin. Elvene følger lange, veludviklede dallandskaber med mange sidegrene, og flodløbene er ofte meanderende. Sideelvene har deres kilder i fjeldområder, hvor de er til tider er bugtede, før de med stort fald ender i hoveddalen.
 Landsdele i Norge
 Norges geografi


type: contracts

text:
13.12.2007
 LT
 Europos Sąjungos oficialusis leidinys
 L 328/13
 EEE JUNGTINIO KOMITETO SPRENDIMAS
 Nr. 76/2007
 2007 m. liepos 6 d.
 iš dalies keičiantis EEE susitarimo II priedą (Techniniai reglamentai, standartai, bandymai ir sertifikavimas)
 EEE JUNGTINIS KOMITETAS,
 atsižvelgdamas į Europos ekonominės erdvės susitarimą su pakeitimais, padarytais Protokolu, patikslinančiu Europos ekonominės erdvės susitarimą (toliau – Susitarimas), ypač į jo 98 straipsnį,
 kadangi:
 (1)
 Susitarimo II priedas buvo iš dalies pakeistas 2006 m. sausio 27 d. EEE jungtinio komiteto sprendimu Nr. 3/2006 (1).
 (2)
 Į Susitarimą turi būti įtraukta 2006 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2006/95/EB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su elektrotechniniais gaminiais, skirtais naudoti tam tikrose įtampos ribose, suderinimo (2).
 (3)
 Direktyva 2006/95/EB panaikinama į Susitarimą įtraukta Tarybos direktyva 73/23/EEB (3), kuri todėl turi būti išbraukta iš Susitarimo.
 (4)
 Komisijos komunikatai apie Direktyvos 73/23/EEB taikymą neteko reikšmės ir todėl turi būti išbraukti iš Susitarimo,
 NUSPRENDĖ:
 1 straipsnis
 Susitarimo II priedo X skyrius keičiamas taip:
 1.
 Po 7c punkto (Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2004/108/EB) įterpiamas toks punktas:
 „7d.
 32006 L 0095: 2006 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2006/95/EB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su elektrotechniniais gaminiais, skirtais naudoti tam tikrose įtampos ribose, suderinimo (OL L 374, 2006 12 27, p. 10).“
 2.
 1 punkto (Tarybos direktyva 73/23/EEB), 8 punkto (C/184/79/p. 1: Komisijos komunikatas), 9 punkto (C/107/80/p. 2: Komisijos komunikatas), 10 punkto (C/199/80/p. 2: Trečiasis Komisijos komunikatas), 11 punkto (C/59/82/p. 2: Komisijos komunikatas), 12 punkto (C/235/84/p. 2: Ketvirtasis Komisijos komunikatas), 13 punkto (C/166/85/p. 7: Penktasis Komisijos komunikatas), 14 punkto (C/168/88/p. 5: Komisijos komunikatas), 24 punkto (C/210/92/p.1: Komisijos komunikatas) ir 25 punkto (C/18/93/p.4: Komisijos komunikatas) tekstai išbraukiami.
 2 straipsnis
 Direktyvos 2006/95/EB tekstai islandų ir norvegų kalbomis, kurie turi būti paskelbti Europos Sąjungos oficialiojo leidinio EEE priede, yra autentiški.
 3 straipsnis
 Šis sprendimas įsigalioja 2007 m. liepos 7 d., jei EEE jungtiniam komitetui buvo pateikti visi pranešimai pagal Susitarimo 103 straipsnio 1 dalį (4).
 4 straipsnis
 Šis sprendimas skelbiamas Europos Sąjungos oficialiojo leidinio EEE skyriuje ir EEE priede.
 Priimta Briuselyje 2007m. liepos 6 d.
 EEE jungtinio komiteto vardu
 Pirmininkas
 Stefán Haukur JÓHANNESSON
 (1) OL L 92, 2006 3 30, p. 22.
 (2) OL L 374, 2006 12 27, p. 10.
 (3) OL L 77, 1973 3 26, p. 29.
 (4) Konstituciniai reikalavimai nenurodyti.


type: caselaw

text:
 21.7.2012
 MT
 Il-Ġurnal Uffiċjali tal-Unjoni Ewropea
 C 217/7
 Rikors ippreżentat fis-26 ta’ April 2012 — Il-Kummissjoni Ewropea vs Ir-Repubblika Franċiża
 (Kawża C-197/12)
 2012/C 217/13
 Lingwa tal-kawża: il-Franċiż
 Partijiet
 Rikorrenti: Il-Kumissjoni Ewropea (rappreżentanti: F. Dintilhac u C. Soulay, aġenti)
 Konvenuta: Ir-Repubblika Franċiża
 Talbiet
 —
 tikkonstata li billi ma ssuġġettatx l-eżenzjoni mill-VAT fir-rigward tat-tranżazzjonijiet imsemmija fil-paragrafi 2, 3, 6 u 7 tal-Artikolu 262 II tal-Kodiċi Ġenerali tat-Taxxa għar-rekwiżit ta’ użu għan-navigazzjoni f’ibħra internazzjonali, fir-rigward ta’ bastimenti użati għat-trasport għal remunerazzjoni ta’ passiġġieri u dawk użati għall-eżerċizzju ta’ attività kummerċjali, ir-Repubblika Franċiża naqset mill-obbligi tagħha skont id-Direttiva tal-VAT (1) u, b’mod partikolari, skont l-Artikolu 148(a), (ċ) u (d) ta’ din id-direttiva.
 —
 tikkundanna lir-Repubblika Franċiża għall-ispejjeż.
 Motivi u argumenti prinċipali
 Permezz ta’ dan ir-rikors, il-Kummissjoni ssostni li l-eżenzjoni mill-VAT fir-rigward tat-tranżazzjonijiet imsemmija fil-paragrafi 2, 3, 6 u 7 tal-Artikolu 262 II tal-Kodiċi Ġenerali tat-Taxxa (KĠT) ma kinitx issuġġettata għar-rekwiżit ta’ użu għan-navigazzjoni f’ibħra internazzjonali, fir-rigward ta’ bastimenti wżati għat-trasport għal remunerazzjoni ta’ passiġġieri u dawk użati għall-eżerċizzju ta’ attività kummerċjali. Fil-fatt, dik il-kundizzjoni ta’ użu tal-bastimenti f’ibħra internazzjonali żdiedet fid-dispożizzjonijiet leġiżlattivi li jirregolaw il-VAT fi Franza b’risposta għall-opinjoni motivata mibgħuta mill-Kummissjoni lill-awtoritajiet nazzjonali. Madankollu, il-konformità tal-paragarfu 2 tal-Artikolu 262 II iċċaħdet minn kull effettività permezz ta’ digriet indirizzat lill-amministrazzjoni, ippubblikat wara l-emenda leġiżlattiva, li ma jsemmix il-kundizzjoni tal-użu għan-navigazzjoni f’ibħra internazzjonali, minkejja li din hija prevista mil-liġi.
 Skont il-Kummissjoni, l-ebda wieħed mill-argumenti invokati mill-konvenuta matul il-proċedura prekontenzjuża, marbuta b’mod partikolari, mal-interpretazzjoni stretta tal-Artikolu 148(a) tad-Direttiva tal-VAT u mal-interpretazzjoni eċċessivament restrittiva tal-kundizzjoni tal-użu għan-navigazzjoni f’ibħra internazzjonali, ma jista’ jiġġustifika n-nuqqas ta’ osservanza tad-dispożizzjonijiet tad-direttiva ċċitata iktar ’il fuq. Barra minn hekk, fir-rigward tal-Artikolu 131 tad-Direttiva 2006/112, invokata mill-awtoritajiet Franċiżi, dan ma jistax jiġġustifika deroga mill-prinċipju ta’ interpretazzjoni stretta tal-eżenzjonijiet.
 (1) Direttiva tal-Kunsill 2006/112/KE, tat-28 ta’ Novembru 2006, dwar is-sistema komuni ta’ taxxa fuq il-valur miżjud (ĠU L 347, p. 1)


text:
 10.5.2019
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 L 122/44
 KOMMISSIONENS GENNEMFØRELSESFORORDNING (EU) 2019/717
 af 8. maj 2019
 om fornyelse af godkendelsen af aktivstoffet isoxaflutol, jf. Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1107/2009 om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler, og om ændring af bilaget til Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 540/2011
 (EØS-relevant tekst)
 EUROPA-KOMMISSIONEN HAR —
 under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
 under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1107/2009 af 21. oktober 2009 om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler og om ophævelse af Rådets direktiv 79/117/EØF og 91/414/EØF (1), særlig artikel 20, stk. 1, og
 ud fra følgende betragtninger:
 (1)
 Isoxaflutol blev ved Kommissionens direktiv 2003/68/EF (2) opført som et aktivstof i bilag I til Rådets direktiv 91/414/EØF (3).
 (2)
 Aktivstoffer, der er opført i bilag I til direktiv 91/414/EØF, betragtes som godkendt i henhold til forordning (EF) nr. 1107/2009 og er opført i del A i bilaget til Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 540/2011 (4).
 (3)
 Godkendelsen af aktivstoffet isoxaflutol, jf. del A i bilaget til gennemførelsesforordning (EU) nr. 540/2011, udløber den 31. juli 2019.
 (4)
 Der blev i overensstemmelse med artikel 1 i Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 844/2012 (5) indgivet en ansøgning om fornyelse af godkendelsen af isoxaflutol inden for den tidsfrist, der er fastsat i nævnte artikel.
 (5)
 Ansøgeren indsendte de supplerende dossierer, som kræves i henhold til artikel 6 i gennemførelsesforordning (EU) nr. 844/2012. Den rapporterende medlemsstat fandt, at ansøgningen var fuldstændig.
 (6)
 Den rapporterende medlemsstat udarbejdede en vurderingsrapport vedrørende fornyelse i samråd med den medrapporterende medlemsstat og forelagde den for Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet (i det følgende benævnt »autoriteten«) og Kommissionen den 28. januar 2015.
 (7)
 Autoriteten fremsendte vurderingsrapporten vedrørende fornyelse til ansøgeren og medlemsstaterne, således at de kunne fremsætte bemærkninger hertil, og videresendte de modtagne bemærkninger til Kommissionen. Autoriteten gjorde desuden det supplerende resumé af dossieret tilgængeligt for offentligheden.
 (8)
 Den 18. februar 2016 fremsendte autoriteten sin konklusion (6) om, hvorvidt isoxaflutol kan forventes at opfylde godkendelseskriterierne i artikel 4 i forordning (EF) nr. 1107/2009, til Kommissionen. Kommissionen forelagde et første udkast til vurderingsrapport vedrørende fornyelse af godkendelsen af isoxaflutol for Den Stående Komité for Planter, Dyr, Fødevarer og Foder den 12. juli 2016.
 (9)
 For så vidt angår de nye kriterier til bestemmelse af hormonforstyrrende egenskaber, der blev indført ved Kommissionens forordning (EU) 2018/605 (7), som er blevet anvendt siden den 10. november 2018, fremgår det af autoritetens konklusion, at det, selv om ingen specifikke studier var tilgængelige for ikke-målorganismer, er højst usandsynligt, at isoxaflutol er et hormonforstyrrende stof baseret på videnskabelig dokumentation, og at ingen yderligere studier anses for nødvendige. Kommissionen mener således ikke, at isoxaflutol skal betragtes som et stof med hormonforstyrrende egenskaber.
 (10)
 Det er med hensyn til et eller flere repræsentative anvendelsesformål for mindst et plantebeskyttelsesmiddel, der indeholder isoxaflutol, blevet fastslået, at godkendelseskriterierne i artikel 4 i forordning (EF) nr. 1107/2009 er opfyldt.
 (11)
 Risikovurderingen for fornyelse af godkendelsen af isoxaflutol er baseret på et begrænset antal repræsentative anvendelsesformål, hvilket dog ikke begrænser de anvendelsesformål, hvortil plantebeskyttelsesmidler, der indeholder isoxaflutol, kan godkendes. Anvendelsen bør derfor ikke fortsat begrænses til anvendelse som herbicid. Godkendelsen af isoxaflutol bør derfor fornyes.
 (12)
 I overensstemmelse med artikel 14, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1107/2009 sammenholdt med samme forordnings artikel 6 og på grundlag af den foreliggende videnskabelige og tekniske viden er det imidlertid nødvendigt at fastsætte visse betingelser og begrænsninger. Det bør navnlig kræves, at der fremlægges yderligere bekræftende oplysninger.
 (13)
 På baggrund af de tilgængelige videnskabelige oplysninger, der er opsummeret i autoritetens konklusion, mener Kommissionen ikke, at isoxaflutol har hormonforstyrrende egenskaber. For at øge tilliden til nævnte konklusion bør ansøgeren give en opdateret vurdering, jf. punkt 2.2, litra b), i bilag II til forordning (EF) nr. 1107/2009, i kriterierne i punkterne 3.6.5 og 3.8.2 i bilag II til forordning (EF) nr. 1107/2009, som ændret ved forordning (EU) 2018/605 og i overensstemmelse med retningslinjerne for identifikation af hormonforstyrrende stoffer (8).
 (14)
 Gennemførelsesforordning (EU) nr. 540/2011 bør derfor ændres.
 (15)
 Denne forordning bør finde anvendelse fra dagen efter udløbsdatoen for godkendelse af aktivstoffet isoxaflutol.
 (16)
 Foranstaltningerne i denne forordning er i overensstemmelse med udtalelse fra Den Stående Komité for Planter, Dyr, Fødevarer og Foder —
 VEDTAGET DENNE FORORDNING:
 Artikel 1
 Fornyelse af godkendelsen af aktivstoffet
 Godkendelsen af aktivstoffet isoxaflutol som opført i bilag I fornyes på de betingelser, der er fastsat i samme bilag.
 Artikel 2
 Ændring af gennemførelsesforordning (EU) nr. 540/2011
 Bilaget til gennemførelsesforordning (EU) nr. 540/2011 ændres som angivet i bilag II til nærværende forordning.
 Artikel 3
 Ikrafttræden og anvendelsesdato
 Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
 Den anvendes fra den 1. august 2019.
 Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
 Udfærdiget i Bruxelles, den 8. maj 2019.
 På Kommissionens vegne
 Jean-Claude JUNCKER
 Formand
 (1) EUT L 309 af 24.11.2009, s. 1.
 (2) Kommissionens direktiv 2003/68/EF af 11. juli 2003 om ændring af Rådets direktiv 91/414/EØF for at optage trifloxystrobin, carfentrazonethyl, mesotrion, fenamidon og isoxaflutol som aktive stoffer (EUT L 177 af 16.7.2003, s. 12).
 (3) Rådets direktiv 91/414/EØF af 15. juli 1991 om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler (EFT L 230 af 19.8.1991, s. 1).
 (4) Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 540/2011 af 25. maj 2011 om gennemførelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1107/2009 for så vidt angår listen over godkendte aktivstoffer (EUT L 153 af 11.6.2011, s. 1).
 (5) Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 844/2012 af 18. september 2012 om fastsættelse af de fornødne bestemmelser til gennemførelse af fornyelsesproceduren for aktivstoffer, jf. Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1107/2009 om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler (EUT L 252 af 19.9.2012, s. 26).
 (6) Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet (EFSA), 2016. Conclusion on the peer review of the pesticide risk assessment of the active substance isoxaflutole. EFSA Journal 2016;14(3):4416, 115 s. doi:10.2903/j.efsa.2016.4416. Foreligger online: www.efsa.europa.eu.
 (7) Kommissionens forordning (EU) 2018/605 af 19. april 2018 om ændring af bilag II til forordning (EF) nr. 1107/2009 ved at fastlægge videnskabelige kriterier til bestemmelse af hormonforstyrrende egenskaber (EUT L 101 af 20.4.2018, s. 33).
 (8) Retningslinjer for identifikation af hormonforstyrrende stoffer i forbindelse med forordning (EU) nr. 528/2012 og (EF) nr. 1107/2009. https://efsa.onlinelibrary.wiley.com/doi/full/10.2903/j.efsa.2018.5311.
 BILAG I
 Almindeligt anvendt navn, identifikations-nr.
 IUPAC-navn
 Renhed (1)
 Godkendelsesdato
 Udløbsdato for godkendelsen
 Særlige bestemmelser
 Isoxaflutol
 CAS-nr.: 141112-29-0
 CIPAC-nr.: 575
 (5-Cyclopropyl-1,2-oxazol-4-yl α, α,α-trifluor-2-mesyl-p-tolyl)methanon
 ≥ 972 g/kg
 1. august 2019
 31. juli 2034
 Med henblik på gennemførelsen af de i artikel 29, stk. 6, i forordning (EF) nr. 1107/2009 nævnte ensartede principper skal der tages hensyn til konklusionerne i vurderingsrapporten vedrørende fornyelse af godkendelsen af isoxaflutol, navnlig tillæg I og II.
 Ved denne samlede vurdering skal medlemsstaterne være særligt opmærksomme på:
 —
 beskyttelse af grundvandet, når stoffet anvendes i områder med sårbare jordbunds- og/eller klimaforhold
 —
 beskyttelse af vandorganismer, vildtlevende pattedyr og landplanter, der ikke er målarter.
 Anvendelsesbetingelserne skal omfatte risikobegrænsende foranstaltninger, hvis det er relevant.
 Ansøgeren skal fremlægge bekræftende oplysninger til Kommissionen, medlemsstaterne og autoriteten vedrørende virkningen af vandbehandlingsprocesser på arten af restkoncentrationer i overfladevand og grundvand, når overfladevand og grundvand udvindes til drikkevand. Ansøgeren skal fremlægge disse oplysninger senest 2 år efter offentliggørelsen, af Kommissionen, af en vejledning om evaluering af virkningen af vandbehandlingsprocesser på arten af restkoncentrationer i overfladevand og grundvand.
 Ansøgeren skal også fremlægge en opdateret vurdering for at bekræfte, at isoxaflutol ikke er et hormonforstyrrende stof som omhandlet i punkterne 3.6.5 og 3.8.2 i bilag II til forordning (EF) nr. 1107/2009, som ændret ved Kommissionens forordning (EU) 2018/605 og i overensstemmelse med retningslinjerne for identifikation af hormonforstyrrende stoffer (2) fra den 10. maj 2021.
 (1) Yderligere oplysninger om aktivstoffets identitet og specifikation fremgår af vurderingsrapporten.
 (2) Retningslinjer for identifikation af hormonforstyrrende stoffer i forbindelse med forordning (EU) nr. 528/2012 og (EF) nr. 1107/2009 https://efsa.onlinelibrary.wiley.com/doi/full/10.2903/j.efsa.2018.5311
 BILAG II
 I bilaget til gennemførelsesforordning (EU) nr. 540/2011 foretages følgende ændringer:
 1)
 I del A udgår nr. 63 om isoxaflutol.
 2)
 I del B tilføjes følgende:
 »134
 Isoxaflutol
 CAS-nr.: 141112-29-0
 CIPAC-nr.: 575
 (5-Cyclopropyl-1,2-oxazol-4-yl α, α,α-trifluor-2-mesyl-p-tolyl)methanon
 ≥ 972 g/kg
 1. august 2019
 31. juli 2034
 Med henblik på gennemførelsen af de i artikel 29, stk. 6, i forordning (EF) nr. 1107/2009 nævnte ensartede principper skal der tages hensyn til konklusionerne i vurderingsrapporten vedrørende fornyelse af godkendelsen af isoxaflutol, navnlig tillæg I og II.
 Ved denne samlede vurdering skal medlemsstaterne være særligt opmærksomme på:
 —
 beskyttelse af grundvandet, når stoffet anvendes i områder med sårbare jordbunds- og/eller klimaforhold
 —
 beskyttelse af vandorganismer, vildtlevende pattedyr og landplanter, der ikke er målarter.
 Anvendelsesbetingelserne skal omfatte risikobegrænsende foranstaltninger, hvis det er relevant.
 Ansøgeren skal fremlægge bekræftende oplysninger til Kommissionen, medlemsstaterne og autoriteten vedrørende virkningen af vandbehandlingsprocesser på arten af restkoncentrationer i overfladevand og grundvand, når overfladevand og grundvand udvindes til drikkevand. Ansøgeren skal fremlægge disse oplysninger senest 2 år efter offentliggørelsen, af Kommissionen, af en vejledning om evaluering af virkningen af vandbehandlingsprocesser på arten af restkoncentrationer i overfladevand og grundvand.
 Ansøgeren skal også fremlægge en opdateret vurdering for at bekræfte, at isoxaflutol ikke er et hormonforstyrrende stof som omhandlet i punkterne 3.6.5 og 3.8.2 i bilag II til forordning (EF) nr. 1107/2009, som ændret ved Kommissionens forordning (EU) 2018/605 og i overensstemmelse med retningslinjerne for identifikation af hormonforstyrrende stoffer (*1) fra den 10. maj 2021.
 (*1) Retningslinjer for identifikation af hormonforstyrrende stoffer i forbindelse med forordning (EU) nr. 528/2012 og (EF) nr. 1107/2009 https://efsa.onlinelibrary.wiley.com/doi/full/10.2903/j.efsa.2018.5311«


text:
 15.9.2012
 NL
 Publicatieblad van de Europese Unie
 L 250/15
 UITVOERINGSVERORDENING (EU) Nr. 824/2012 VAN DE COMMISSIE
 van 14 september 2012
 tot vaststelling van de forfaitaire invoerwaarden voor de bepaling van de invoerprijs van bepaalde groenten en fruit
 DE EUROPESE COMMISSIE,
 Gezien het Verdrag betreffende de werking van de Europese Unie,
 Gezien Verordening (EG) nr. 1234/2007 van de Raad van 22 oktober 2007 houdende een gemeenschappelijke ordening van de landbouwmarkten en specifieke bepalingen voor een aantal landbouwproducten („integrale-GMO-verordening”) (1),
 Gezien Uitvoeringsverordening (EU) nr. 543/2011 van de Commissie van 7 juni 2011 tot vaststelling van nadere bepalingen voor de toepassing van Verordening (EG) nr. 1234/2007 van de Raad, wat de sectoren groenten en fruit en verwerkte groenten en fruit betreft (2), en met name artikel 136, lid 1,
 Overwegende hetgeen volgt:
 (1)
 Bij Uitvoeringsverordening (EU) nr. 543/2011 zijn, op grond van de resultaten van de multilaterale handelsbesprekingen van de Uruguayronde, de criteria vastgesteld aan de hand waarvan de Commissie voor de producten en de perioden die in bijlage XVI, deel A, bij die verordening zijn vermeld, de forfaitaire waarden bij invoer uit derde landen vaststelt.
 (2)
 De forfaitaire invoerwaarde wordt elke dag berekend overeenkomstig artikel 136, lid 1, van Uitvoeringsverordening (EU) nr. 543/2011, met inachtneming van de variabele gegevens voor die dag. Bijgevolg moet deze verordening in werking treden op de dag van de bekendmaking ervan in het Publicatieblad van de Europese Unie,
 HEEFT DE VOLGENDE VERORDENING VASTGESTELD:
 Artikel 1
 De in artikel 136 van Uitvoeringsverordening (EU) nr. 543/2011 bedoelde forfaitaire invoerwaarden worden vastgesteld in de bijlage bij de onderhavige verordening.
 Artikel 2
 Deze verordening treedt in werking op de dag van de bekendmaking ervan in het Publicatieblad van de Europese Unie.
 Deze verordening is verbindend in al haar onderdelen en is rechtstreeks toepasselijk in elke lidstaat.
 Gedaan te Brussel, 14 september 2012.
 Voor de Commissie, namens de voorzitter,
 José Manuel SILVA RODRÍGUEZ
 Directeur-generaal Landbouw en Plattelandsontwikkeling
 (1) PB L 299 van 16.11.2007, blz. 1.
 (2) PB L 157 van 15.6.2011, blz. 1.
 BIJLAGE
 Forfaitaire invoerwaarden voor de bepaling van de invoerprijs van bepaalde groenten en fruit
 (EUR/100 kg)
 GN-code
 Code derde landen (1)
 Forfaitaire invoerwaarde
 0702 00 00
 MK
 46,1
 XS
 69,6
 ZZ
 57,9
 0707 00 05
 MK
 31,3
 TR
 121,6
 ZZ
 76,5
 0709 93 10
 TR
 114,2
 ZZ
 114,2
 0805 50 10
 AR
 96,5
 BO
 100,6
 CL
 88,4
 TR
 97,0
 UY
 108,3
 ZA
 95,7
 ZZ
 97,8
 0806 10 10
 BA
 58,9
 EG
 180,7
 MK
 61,5
 TN
 197,3
 TR
 118,1
 ZZ
 123,3
 0808 10 80
 AR
 201,7
 BR
 89,7
 CL
 121,9
 NZ
 126,1
 US
 150,2
 ZA
 109,5
 ZZ
 133,2
 0808 30 90
 AR
 196,5
 CN
 49,3
 TR
 115,1
 ZA
 157,2
 ZZ
 129,5
 0809 30
 TR
 161,4
 ZZ
 161,4
 0809 40 05
 BA
 60,9
 HR
 73,9
 IL
 57,6
 TR
 107,6
 XS
 64,0
 ZZ
 72,8
 (1) Landennomenclatuur vastgesteld bij Verordening (EG) nr. 1833/2006 van de Commissie (PB L 354 van 14.12.2006, blz. 19). De code „ZZ” staat voor „overige oorsprong”.