text:
esitatud 20. märtsil 2014(1)
 Liidetud kohtuasjad C‐12/13 P ja C‐13/13 P
 (kohtuasi C‐12/13 P)
 (kohtuasi C‐13/13 P)
 Apellatsioonkaebus – Kalapüügikvoodid – Komisjoni võetud erakorralised meetmed – Euroopa Liidu lepinguvälise vastutuse hagi – Vastuvõetavus – Juriidiliste isikute õigus esitada vastutuse tuvastamise hagi – Õiguspärasest aktist tulenev lepinguväline vastutus – Kohtuotsuse FIAMM kohaldamine Üldkohtu poolt – Õigusvastasest aktist tulenev vastutus – Hüvitatav kahju – Võimaluse kaotus
 1. Käesolevates liidetud kohtuasjades, mis on tihedalt seotud kohtuasjaga C‐611/12 P (Giordano vs. komisjon), on esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu 7. novembri 2012. aasta otsuse peale kohtuasjas T‐574/08: Syndicat des thoniers méditerranéens jt vs. komisjon, millega jäeti rahuldamata liidu lepinguvälise vastutuse tuvastamise hagi, mille olid esitanud mitu Prantsuse tuunipüügiseinerite reederit ning üks tuunipüügisektori huve esindav ametiühing. Erinevalt sellest, mis toimus kohtuasjas C‐611/12 P, tuginesid käesolevates apellatsioonkaebustes apellandid väitele, mida nimetatud kohtuasjas C‐611/12 P ei esitatud ja mis põhineb õiguspärasest aktist tuleneval liidu lepinguvälisel vastutusel.
 2. Käesolevas ettepanekus keskendun ma seega aspektidele, mis eristavad siin liidetud kahte apellatsioonkaebust kohtuasjast C‐611/12 P. Samuti, ja kuigi käesoleva kohtuasja apellatsioonkaebused liideti, on oluline kohe ära märkida, et vastavad avaldused põhinevad erinevatel argumentidel, mis vajavad kogu käesoleva ettepaneku lõikes erinevat käsitlemist. Et kõike eelnevat veel mõnevõrra keerulisemaks teha, vaidlustab üks kohtuasja C‐13/13 P apellantidest, tuunipüügisektori huve esindav ametiühing Syndicat des thoniers méditerranéens Üldkohtu otsuse mitte tunnistada tema õigust hagi esitada. Ka sellel punktil peatun ma üsna põhjalikult, sest see tõstatab erilise problemaatika, nimelt probleemi seoses huve esindavate juriidiliste isikute õigusega esitada hagi liidu lepinguvälise vastutuse hagi raames.
 3. ELTL artikli 340 teises lõigus on sätestatud liidu lepinguvälise vastutuse suhtes kohaldatav kord järgmises sõnastuses:
 „Lepinguvälise vastutuse korral heastab liit kõik oma institutsioonide või oma teenistujate poolt ülesannete täitmisel tekitatud kahjud vastavalt liikmesriikide seaduste ühistele üldprintsiipidele.”
 4. Hariliku tuunikala püük on reguleeritud nii rahvusvahelisel kui ka Euroopa tasandil. Liit on alates 1997. aastast rahvusvahelise Atlandi tuunikala kaitse konventsiooni osaline; selle konventsiooni Rahvusvaheline Atlandi Tuunikala Kaitse Komisjon (ICCAT) võtab vastu soovitusi ja kavasid eesmärgiga tagada kõnealuse vee-elusressursi kaitse. ICCATi otsuste täitmiseks on liit vastu võtnud mitu õigusakti, millest tuleks käesoleva menetluse asjus nimetada määrust (EÜ) nr 520/2007, milles sätestatakse tehnilised meetmed teatavate pika rändega kalavarude kaitseks ja tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 973/2001(2), ja määrust (EÜ) nr 1559/2007, millega kehtestatakse Atlandi ookeani idaosas ja Vahemeres hariliku tuuni varude taastamise mitmeaastane kava ja muudetakse määrust (EÜ) nr 520/2007(3).
 5. Viidatud liidu sätted kuuluvad ka määruse (EÜ) nr 2371/2002 ühisele kalanduspoliitikale vastava kalavarude kaitse ja säästva kasutamise kohta(4) kohaldamisalasse. Selle õigusaktiga võetakse kasutusele hulk vee-elusressursside kaitse, majandamise ja kasutamise üldmeetmeid, mida viiakse ellu liikmesriikide territooriumil või ühenduse vetes või mida rakendavad liidu kalalaevad.
 6. Määruses nr 2371/2002 ette nähtud eri meetmetest on oluline märkida artiklit 7 pealkirjaga „Komisjoni erakorralised meetmed”, mille kohaselt:
 „1. Kui on tõendeid, et vee-elusressursside või mere ökosüsteemi säilimist ähvardab kalapüügist tulenev tõsine ning viivitamatut reageerimist nõudev oht, võib komisjon liikmesriigi põhjendatud taotluse korral või omal algatusel kehtestada erakorralised meetmed, mis ei kesta üle kuue kuu. Komisjon võib uue otsusega erakorralisi meetmeid pikendada kuni kuue kuu võrra.
 2. Liikmesriik esitab taotluse samaaegselt komisjonile, teistele liikmesriikidele ja asjaomastele piirkondlikele nõuandekomisjonidele. Need võivad esitada oma kirjalikud märkused komisjonile viie tööpäeva jooksul alates taotluse saamisest.
 Komisjon teeb otsuse 15 tööpäeva jooksul alates lõikes 1 nimetatud taotluse saamisest.
 3. Erakorralised meetmed jõustuvad kohe. Nendest teatatakse asjaomastele liikmesriikidele ning need avaldatakse Euroopa Ühenduste Teatajas.
 4. Asjaomased liikmesriigid võivad suunata komisjoni otsuse nõukogule 10 tööpäeva jooksul alates kõnealuse teate kättesaamisest.
 5. Ühe kuu jooksul alates küsimuse suunamise kuupäevast võib nõukogu kvalifitseeritud häälteenamusega teha teistsuguse otsuse.”
 7. Määrus (EÜ) nr 40/2008 määrab kindlaks püügivõimalused 2008. aastaks ning lisatingimused teatavate kalavarurühmade, sealhulgas hariliku tuuni kohta.(5) See õigusakt kehtestab püügipiirangud ja määrab kindlaks hariliku tuuni koguse, mida võivad ühenduse laevad 2008. aastal Atlandi ookeanis ida pool 45° läänepikkust ja Vahemeres püüda. Kõnealuseid piiranguid ja koguseid muudeti komisjoni määruse (EÜ) nr 446/2008(6) alusel.
 8. Komisjon sai sel ajal asjaomastesse liikmesriikidesse tehtud kontrollkäikude raames inspektorite antud teabe põhjal tõendust selle kohta, et Kreeka, Prantsusmaa, Itaalia, Küprose ja Malta lipu all sõitvatele tuunipüügilaevadele eraldatud hariliku tuuni püügi võimalused Atlandi ookeanis ida pool läänepikkust 45° ja Vahemeres loeti ammendatuks 16. juunil 2008. Hispaania lipu all sõitvate tuunipüügiseinerite püügivõimalused loeti ammendatuks 23. juunil 2008. Neid asjaolusid arvestades võttis komisjon kooskõlas eespool viidatud määruse nr 2371/2002 artikliga 7 vastu määruse nr 530/2008, millega kehtestatakse erakorralised meetmed Atlandi ookeanis ida pool 45° läänepikkust ja Vahemeres harilikku tuuni püüdvate seinerite suhtes.(7) Määruse nr 530/2008 kolm artiklit sätestavad järgmist:
 Kreeka, Prantsusmaa, Itaalia, Küprose ja Malta lipu all sõitvatel või nendes riikides registreeritud seineritel keelatakse hariliku tuuni püük Atlandi ookeanis ida pool 45° läänepikkust ja Vahemeres alates 16. juunist 2008.
 Alates nimetatud kuupäevast keelatakse ka kõnealuste laevade püütud kalavarude pardal hoidmine, nuumamiseks või kasvatamiseks sumpadesse paigutamine, ümberlaadimine, üleandmine või lossimine.
 Hispaania lipu all sõitvatel või selles riigis registreeritud seineritel keelatakse hariliku tuuni püük Atlandi ookeanis ida pool 45° läänepikkust ja Vahemeres alates 23. juunist 2008.
 1. Alates 16. juunist 2008, arvestades teises lõikes sätestatut, ei luba ühenduse ettevõtjad Atlandi ookeanis ida pool 45° läänepikkust ja Vahemeres seinerite püütud harilikku tuuni ühenduse vetes või sadamates lossida, kasvatamiseks või nuumamiseks sumpadesse paigutada ega ümber laadida.
 2. Hispaania lipu all sõitvate või selles riigis registreeritud seinerite Atlandi ookeanis ida pool 45° läänepikkust ja Vahemeres püütud harilikku tuuni lubatakse ühenduse vetes või sadamates lossida, kasvatamiseks või nuumamiseks sumpadesse paigutada ja ümber laadida kuni 23. juunini 2008.”
 A. Kohtuasjas C‐12/13 P
 9. Gérard Buono, Jean-Luc Buono, Roger Del Ponte, Serge Antoine Di Rocco, Jean Gérald Lubrano, Jean Lubrano, Jean Lucien Lubrano, Fabrice Marin ja Robert Marin (edaspidi „apellandid kohtuasjas C‐12/13 P” või „apellandid”) on Prantsuse kodakondsusega vastavate Vahemere vetes tegutsevate tuunipüügiseinerite reederid. Nad kõik on Vahemere tuunipüüdjate ametiühingu Syndicat des thoniers méditerranéens liikmed.
 10. Liidu õigusnormide kohaselt oli Prantsuse Vabariigile 2008. aastaks määratud hariliku tuuni püügi kvoot 4164 tonni, millest 90% kuulus Prantsuse lipu all Vahemeres tegutsevatele tuunipüügiseineritele.
 11. Kõikidel apellantidel oli aastaks 2008 olemas spetsiaalne hariliku tuuni püügi luba, individuaalse püügikvoodi piires. Luba võimaldas kala püüda 1. aprillist kuni 30. juunini 2008.
 12. Kui kõnealune luba anti, alustasid apellandid Vahemere vetes püügihooaega, mis katkestati 16. juunil 2008 seetõttu, et kiideti heaks ja jõustus komisjoni määrus nr 530/2008, mille rakendamisega tunnistati eespool nimetatud püügiload kehtetuks.
 B. Kohtuasjas C‐13/13 P
 13. Syndicat des thoniers méditerranéens (edaspidi „STM”) on Prantsuse Code du travail’ (tööseadustik) IV raamatus reguleeritud kutsealane ametiühing, kuhu võivad astuda ainult tuunipüügiga seotud meretöötajad.
 14. Marc Carreno, Jean Louis Donnarel, Jean-François Flores, Gérald Jean Lubrano, Hervé Marin, Nicolas Marin, Sébastien Marin ja Serge Antoine José Perez (edaspidi „üksikapellandid kohtuasjas C‐13/13 P” või „üksikapellandid”) on Prantsuse kodakondsusega vastavate Vahemere vetes tegutsevate tuunipüügiseinerite reederid ja/või aktsionärid. Nad kõik on STMi liikmed.
 15. Nagu käesoleva ettepaneku punktis 10 märgitud, oli liidu õigusnormide kohaselt Prantsuse Vabariigile 2008. aastaks määratud hariliku tuuni püügi kvoot 4164 tonni, millest 90% kuulus Prantsuse lipu all Vahemeres tegutsevatele tuunipüügiseineritele.
 16. Kõikidel üksikapellantidel oli aastaks 2008 olemas hariliku tuuni kohta spetsiaalne püügiluba, individuaalse püügikvoodi piires. Luba võimaldas kala püüda 1. aprillist kuni 30. juunini 2008.
 17. Kui kõnealune luba anti, alustasid üksikapellandid Vahemere vetes püügihooaega, mis katkestati 16. juunil 2008 seetõttu, et kiideti heaks ja jõustus komisjoni määrus nr 530/2008, mille rakendamisega tunnistati eespool nimetatud püügiluba kehtetuks.
 III. Menetlus Üldkohtus ja vaidlustatud kohtuotsus
 18. STM, apellandid kohtuasjas C‐12/13 P ja üksikapellandid esitasid komisjoni määrusega nr 530/2008 kehtestatud püügikeelu tagajärjel liidu lepinguvälise vastutuse hagi, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 24. detsembril 2008.
 19. 25. märtsil 2010 peatas Üldkohtu kuuenda koja esimees menetluse kuni Euroopa Kohtu otsuseni kohtuasjas AJD Tuna(8) ja Üldkohtu otsuseni liidetud kohtuasjades Norilsk Nickel Harjavalta ja Umicore vs. komisjon(9) ning Etimine ja Etiproducts vs. komisjon.(10) Kui vastavad kohtulahendid kõnealustes kohtuasjades olid tehtud, paluti pooltel avaldada seisukohta kõnealuste kohtulahendite tagajärgede kohta käesolevale menetlusele.
 20. 12. aprillil 2011 teatati Üldkohtule, et apellandid kohtuasjas C‐12/13 P olid vahetanud kaitsjat.
 21. STM taotles oma kirjalikes ja suulistes argumentides, et Üldkohus tuvastaks liidu lepinguvälise vastutuse määrusega nr 530/2008 tekitatud kahjus. STM ei vaidlustanud siiski kõnealuse määruse seaduslikkust, põhjendades seega oma nõuet õiguspärasest aktist tuleneva liidu lepinguvälise vastutusega. Ühtlasi palus STM Üldkohtul mõista komisjonilt mittevaralise kahju eest välja summa 30 000 eurot, mis kavatseti investeerida Euroopa kalandusalase õigusakti kohta teabe levitamisse ametiühingu liikmete seas.
 22. Üksikapellandid kohtuasjas C‐13/13 P taotlesid oma kirjalikes ja suulistes argumentides, et Üldkohus tuvastaks liidu lepinguvälise vastutuse määrusega nr 530/2008 tekitatud kahjus. Samamoodi nagu STM, ei vaidlustanud ka üksikapellandid siiski kõnealuse määruse seaduslikkust, põhjendades seega oma nõuet õiguspärasest aktist tuleneva liidu lepinguvälise vastutusega. Ka üksikapellandid kohtuasjas C‐13/13 P taotlesid, et Üldkohus mõistaks komisjonilt välja vastavad summad:
 – sümboolne 1 euro Marc Carrenole;
 – 351 685 eurot Jean Louis Donnarel’ile;
 – sümboolne 1 euro Jean-François Flores’ile;
 – 237 160 eurot (või 474 320, olenevalt vastavast maksust) Gérald Jean Lubranole;
 – sümboolne 1 euro Hervé Marin’ile, Nicolas Marin’ile, Robert Marin’ile ja Sébastien Marin’ile ning
 – 838 970 eurot Serge Antoine José Perez’ile.
 23. Apellandid kohtuasjas C‐12/13 P taotlesid oma kirjalikes ja suulistes argumentides, et Üldkohus tuvastaks liidu lepinguvälise vastutuse määrusega nr 530/2008 tekitatud kahjus. Kuigi algul põhjendasid nad oma nõuet õiguspärasest aktist tuleneva liidu lepinguvälise vastutusega, siis pärast Euroopa Kohtu otsust AJD Tuna põhjendasid apellandid kohtuasjas C‐12/13 P oma apellatsioonkaebust Üldkohtus ka kõnealuse määruse õigusvastasusega. Samuti paluti Üldkohtul komisjonilt välja mõista vastavad summad:
 – 323 053 eurot (või 564 956, olenevalt vastavast maksust) [Gérard] Buonole ja Jean-Luc Buonole;
 – 518 707 eurot (või 703 707 eurot, olenevalt vastavast maksust) Roger Louis Paul Del Pontele;
 – 388 047 eurot (või 634 207 eurot, olenevalt vastavast maksust) Serge Antoine Di Roccole;
 – 213 588 eurot Gérald Lubranole;
 – 212 358 eurot Jean Lubranole ja Jean Lucien Lubranole ning
 – 466 655 eurot (või 610 820 eurot, olenevalt vastavast maksust) Fabrice Marin’ile ja Robert Marin’ile;
 24. Kõik apellandid taotlesid samuti, et Üldkohus mõistaks kohtukulud välja komisjonilt.
 25. Komisjon omakorda taotles, et Üldkohus jätaks apellatsioonkaebuse tervikuna rahuldamata ja mõistaks kohtukulud välja apellantidelt.
 26. Üldkohus tunnistas 7. novembri 2012. aasta kohtuotsusega STMi apellatsioonkaebuse vastuvõetamatuks, jättis ülejäänud apellantide esitatud apellatsioonkaebused rahuldamata ning mõistis kohtukulud välja kõigilt apellantidelt.
 27. STMi õiguse suhtes hagi esitada tõi Üldkohus esile Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktika, mille kohaselt tunnistatakse kutseliitude õigust hagi esitada ELTL artikli 268 alusel ainult juhul, kui nad saavad kohtus tugineda sellele, et neil on liikmete huvidest selgelt eristuv huvi või kui neil on kahjuhüvitise nõudeõigus, mille teine isik on neile loovutanud. Üldkohus jõudis järeldusele, et STM ei olnud tõendanud ei enda huvi ega talle kolmanda isiku loovutatud kahjuhüvitise nõudeõigust, põhjendades nii apellatsioonkaebuse vastuvõetamatust.
 28. Seejärel analüüsis Üldkohus G. Buono väidet õigusvastasest aktist tuleneva liidu lepinguvälise vastutuse kohta. Selles punktis keskendus Üldkohus üksnes tingimusele, et kahju peab olema tegelik ja kindel. Järgides kohtuasjas Cofradía de pescadores „San Pedro” de Bermeo jt vs. nõukogu (11) tehtud kohtuotsust, leidis Üldkohus, et püügikvoot on üksnes teoreetiline maksimaalse püügi piirang, mitte aga kvoodiomaniku subjektiivne õigus. Kuna G. Buono tugines oma kaitseks sellele, et komisjoni otsuse tõttu ei saanud ta oma kvooti ammendada, jõudis Üldkohus järeldusele, et apellant ei olnud tõendanud, et talle tekitatud kahju on tegelik ja kindel. Järelikult lükkas ta nimetatud väite tagasi.
 29. Lõpuks analüüsis kohus väidet, mis põhines õiguspärasest aktist tuleneval liidu lepinguvälisel vastutusel. Olles meelde tuletanud Euroopa Kohtu praktikat selles küsimuses, keskendus Üldkohus tekitatud kahju ebatavalisele olemusele. Üldkohtu arvates on kalapüügile iseloomulikud muu hulgas kaks omadust: kvoodid ei anna subjektiivseid õigusi ja tegevuse tulemused on olemuselt ettenägematud. Need kaks omadust on tema arvates piisavad selleks, et lükata tagasi nõue, mis põhineb tekitatud kahju ebatavalisel olemusel, mistõttu Üldkohus lükkas ka selle väite tagasi.
 IV. Apellatsioonkaebus ja poolte nõuded
 30. Kohtuasjade C‐12/13 P ja C‐13/13 P apellandid esitasid Üldkohtu 7. novembri 2012. aasta otsuse peale apellatsioonkaebused, mis saabusid Euroopa Kohtu kantseleisse 11. jaanuaril 2013.
 31. Euroopa Kohtu president otsustas 26. veebruari 2013. aasta määrusega vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artiklile 54 kohtuasjad C‐12/13 P ja C‐13/13 P menetluse kirjaliku ja suulise osa ning kohtuotsuse huvides liita.
 32. Apellandid kohtuasjas C‐12/13 P paluvad Euroopa Kohtul:
 – tuvastada liidu lepinguväline vastutus;
 33. Apellandid kohtuasjas C‐13/13 P paluvad Euroopa Kohtul:
 34. Komisjon omakorda palub Euroopa Kohtul
 – jätta apellatsioonkaebused rahuldamata;
 – teise võimalusena jätta lepinguvälise vastutuse hagi rahuldamata;
 – mõista käesoleva apellatsioonkaebuse ja esimese astme kohtukulud välja apellantidelt.
 V. Apellatsioonkaebused
 A. Mitme väite vastuvõetavus (C‐12/13 P ja C‐13/13 P)
 35. Enne käesolevate apellatsioonkaebuste kesksete küsimuste analüüsimist on kohane märkida, et on mitu väidet, mille vastuvõetavus on kahtlane. Nii on see väite puhul, mis põhineb sellel, et majandustegevusele omase riski hindamisel tehti viga, ja millele tuginesid apellandid kohtuasjas C‐13/13 P, nagu ka väite puhul, mille kohaselt rikuti põhiõigust omandile ja millele tuginevad apellandid kohtuasjas C‐12/13 P.
 36. Esimesel juhul vaidlustavad apellandid kirjalikes seisukohtades Üldkohtu analüüsi seoses kvootide funktsiooniga, subjektiivse õiguse olemasoluga ja kvoodi ammendumise ettenähtavusega. Näib siiski, et see väide ei ole esitatud iseseisvana, sest see jätkab eelmise väite argumentatsiooni liini, mille keskmes on õiguspärasest aktist tulenev liidu lepinguväline vastutus. Nendel asjaoludel ja kuivõrd väites korratakse kaebuse teistes väidetes juba esitatud argumente, leian, et väide on vastuvõetamatu.
 37. Sama kehtib kohtuasjas C‐12/13 P esitatud väite kohta, mis põhineb põhiõiguste rikkumisel. Apellandid keskenduvad oma argumentides põhiõigusele omandile eesmärgiga tõendada kahju hüvitatavust. Sellegipoolest on see küsimus just see, mida vaidlustatakse väites, mis põhineb õigusvastasest aktist tuleneval liidu lepinguvälisel vastutusel. Seega ja samal põhjusel, mis on esitatud eelmises punktis, teen ettepaneku tunnistada see väide vastuvõetamatuks.
 B. Väide, mis põhineb STMi õigusel esitada liidu lepinguvälise vastutuse hagi (C‐13/13 P)
 38. STM heidab Üldkohtule ette, et see kohaldas juriidilistele isikutele liidu lepinguvälise vastutuse hagides kohaldatavaid nõudeid valesti. STM leiab, et Üldkohus moonutas tema hagi vastuvõetavust analüüsides menetluses esitatud asjaolusid, ei võtnud arvesse STMi üldise huvi kaitse ülesannet ning ei hinnanud talle tekitatud kahju iseseisvat olemust.
 39. Selleks et hinnata selle väite põhjendust, on vaja möödaminnes meenutada Euroopa Kohtu praktikat selles küsimuses.
 40. Alates kohtuotsusest Union syndicale jt versus nõukogu(12) on Euroopa Kohus nõudnud juriidilistelt isikutelt, kes nõuavad ühenduse tegevusest tingitud kahju hüvitamist, et nad tõendaksid selle kahju iseseisvat iseloomu. See tähendab, et juriidiline isik ei saa nõuda tema liikmetele kollektiivselt tekitatud kahju hüvitamist, vaid organisatsioonile eraldi tekitatud kahju hüvitamist.(13)
 41. Samuti kerkis selgelt esile üks teine juhtum kohtuotsusest Ireks-Arkady vs. nõukogu ja komisjon(14), millega lubati juriidilistel isikutel esitada vastutuse tuvastamise hagi ka siis, kui õigus hüvitamisele on neile loovutatud. Sellisel juhul mõistetakse, et hüvitisesaaja on seega juriidiline isik, kellele õigus on loovutatud, mitte loovutaja, mis annab talle õiguse hagi esitada.(15)
 42. Kuigi on tõsi, et nende nõuete täitmist tõendada on hageja kohus, tuleb konkreetselt liidu lepinguvälise vastutuse hagi kontekstis samuti märkida, et hagi esitamise õiguse esimese eeltingimuse (kahju on iseseisev) ja ühe vastutust tekitava sisulise eeltingimuse vahel (kahju on tegelik ja kindel) peab olema tihe seos. Torkab silma, et hagi esitamise õiguse tingimuseks seatud nõue, et kahju peab olema iseseisev, on miski, mis võib kattuda tingimusega, et kahju peab olema reaalne ja kindel. Kui tõendamiskoormis seoses sellega, et kahju on iseseisev, on väga koormav, on oht, et lõpuks nõutakse midagi, mis on kokkuvõttes samaväärne tegeliku ja kindla kahjuga. Seega on oluline lahti kirjutada kaks momenti, kus juriidiline isik peab tõendama ühelt poolt, et kahju on iseseisev, ja teiselt poolt, et kahju on tegelik ja kindel. Vastasel korral on oht, et hagi esitamise õiguse eeltingimustest saavad sisulised nõuded, mida on aga vaja vältida, selleks et hagejal ei oleks liiga suur tõendamiskoormis, mis lõpuks takistab tema juurdepääsu õigusemõistmisele.
 43. Käesolevas kohtuasjas heidab STM Üldkohtule ette, et see ei tunnistanud ühtegi eespool nimetatud tingimustest täidetuks.
 44. Mis puutub tingimusse seoses selle isiku staatusega, kellele õigustatud isik on loovutatud nõudeõiguse kahju hüvitamisele, siis on Üldkohtul õigus, kui ta kinnitab, et STM apellatsioonkaebus on samas kohtuasjas üksikapellantide esitatud eraldi apellatsioonkaebuste suhtes iseseisev. Vastasel korral ei oleks hagejad esitanud STMi hagi kõrval eraldi hagisid. Seega ei rikkunud Üldkohus õigusnormi, kui ta tuvastas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 24–27, et STM ei toiminud isikuna, kellele on loovutatud paljude tema liikmete õigused saada hüvitist.
 45. Suuremat tähelepanu väärib tingimus, et juriidilisele isikule tekitatud kahju peab olema iseseisev. Selle suhtes oli Üldkohus seisukohal, et apellatsioonkaebuse esitaja ei olnud väidetavat mittevaralist kahju tõendanud.
 46. Nimelt puudub apellandi hagiavalduses igasugune märge STMile tekitatud kahju kohta. Ainus märge terves avalduses sisaldub lõppnõuetes, kus on esitatud petitum, millele lisatakse STMile tekitatud mittevaralise kahju hüvitamise nõue summas 30 000 eurot, mis tema sõnul investeeritakse koolituskavadesse tema liikmete jaoks.
 47. On ilmne, et pelgalt vihjega mittevaralisele kahjule, ilma vähimagi täiendava märkmeta kõnealuse kahju täpsete asjaolude kohta, ei saa kahju hüvitamise nõuet põhjendada. Sellegipoolest ja arvestades hagiavaldust, leian, et Üldkohus pani toime õigusnormi rikkumise, kui ta tunnistas hagi seetõttu, et STMil ei olnud õigust hagi esitada, vastuvõetamatuks, sest hagiavalduses esinev puudus oli nii oluline, et see mõjutas pigem hagi ennast.
 48. Nagu teada, nõuab Üldkohtu kodukorra artikkel 44 muude tingimuste hulgas, et hagiavaldus peab sisaldama „hagi ese[t] ja ülevaade[t] fakti- ja õigusväidetest”. Selle nõude täitmata jätmise tõttu on õigustatud hagiavalduse vastu võtmata jätmine, kuid mitte hagi rahuldamata jätmine seepärast, et puudub õigus hagi esitada, nagu on juba teistel juhtudel märgitud.
 49. Käesolevas kohtuasjas ei saa see vastu võtmata jätmine hagi esitamise õiguse puudumise tõttu mõjutada hagi, sest ei ole teada, milline on STMile tekitatud mittevaraline kahju, kuna hagiavalduses ei ole apellant seda kuskil märkinud. STMi hagi tohiks jätta vastu võtmata hagi esitamise õiguse puudumise tõttu juhul, kui ta on selgitanud kahju ja selle täpseid asjaolusid, ja ilmselgelt tõendid puuduvad. Käesolevas kohtuasjas siiski on hagiavalduses täpsustamata jäetud mitte üksnes tõendid, vaid on märkimata jäetud ka igasugune viide kahjule iseenesest, mis muudab raskeks isegi võimaluse hinnata hagi vastuvõetavust.
 50. Seega teen Euroopa Kohtule ettepaneku põhjendused asendada ja tuvastada, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta tunnistas STMi esitatud hagi vastuvõetamatuks, sest lõppkokkuvõttes tuli hagiavaldus vastuvõetamatuks tunnistada seepärast, et ei olnud täidetud Üldkohtu kodukorra artikli 44 lõike 1 punktis c sätestatud nõue.
 51. Sellegipoolest, kuna tulemus, millele jõuab selle järeldusega, ei erine tulemusest, millele jõudis Üldkohus, tuleb STMi esitatud väide tulemusetuse tõttu tagasi lükata.
 C. Väide, mis põhineb õigusvastasest aktist tuleneval liidu lepinguvälisel vastutusel (C‐12/13 P)
 52. Apellandid kohtuasjas C‐12/13 P heidavad Üldkohtule ette, et viimane pani toime õigusnormi rikkumise, kui ta leidis, et neile tekitatud kahju ei ole „kindel”. Nad argumenteerivad, et Üldkohus ei hinnanud õigesti määruse nr 530/2008 tõttu saamata jäänud tulu või, teise võimalusena, võimaluse kaotust. Apellantide arvates on juba asjaolud, et määruses endas on esile toodud, et apellandid on oma kvoodid varasematel püügihooaegadel ammendanud, nagu ka asjaolu, et Hispaania tuunipüügiseinerid ammendasid oma kvoodid neile antud lisanädala jooksul, iseenesest piisavad elemendid selleks, et kinnitada, et esineb „kindel” kahju.
 53. Komisjon leiab kõigepealt, et see väide on vastuvõetamatu, kuna tegemist on uue küsimusega, mida algses hagiavalduses esimeses kohtuastmes ei olnud. Põhiküsimuses lükkab komisjon selle probleemiasetuse tagasi ja kordab oma varasemat seisukohta, mida ta kaitses esimeses kohtuastmes, mis sisuliselt põhineb sellel, et ei ole õigust kvoodi ammendamisele, mistõttu ei ole kahju tegelikult tekkimine võimalik. Tema arvates on juba selle asjaolu tõttu põhjendatud järeldus, millele jõuab Üldkohus, kui ta tuvastab, et tekitatud kahju ei olnud „kindel”.
 54. Mis puutub väite vastuvõetavusse, siis ei ole mul mingit kahtlust, et väide on täiesti vastuvõetav, sest mitte pooled ei ole need, kes täiendasid ühepoolselt oma hagi väidet, vaid kõnealune täiendamine toimus Üldkohtu nõudmisel pärast Euroopa Kohtu otsuse tegemist kohtuasjas AJD Tuna. Üldkohus palus pooltel esitada selle kohtulahendi põhjal kirjalikult ja kohtuistungil suuliselt oma seisukohad, sest kõnealuses kohtuasjas tunnistas Euroopa Kohus määruse nr 530/2008 kehtetuks. Seega leian, et väidete täiendamine esimeses kohtuastmes, mis kajastub nüüd käesolevas apellatsioonkaebuses, toimus õigesti, ilma et see tuleks nüüd vastuvõetamatuks tunnistada.
 55. Peatudes nüüd põhiküsimusel, leian, et selle väite käsitlemiseks piisab sellest, kui viitan oma ettepanekule eespool viidatud kohtuasjas C‐611/12 P, konkreetselt selle punktidele 38–69, kus ma analüüsin üksikasjalikult võimaluse kaotuse hüvitatavust. Seal esitatud põhjustel, mis on täielikult kohaldatavad ka käesolevale apellatsioonkaebusele, sest mõlemas asjas vaidlustatud kohtuotsused on sõnastatud ühtemoodi ja samade argumentidega, leian, et Üldkohus rikkus õigusnormi.
 56. Seega teen Euroopa Kohtule ettepaneku nõustuda väitega, millele tuginevad apellandid kohtuasjas C‐12/13 P ja mis põhineb sellel, et ELTL artikli 340 teise lõigu tõlgendamisel seoses apellandile tekitatud kahju „kindla” olemusega tehti viga.
 D. Väide, mis põhineb õiguspärasest aktist tuleneval liidu lepinguvälisel vastutusel (C‐12/13 P ja C‐13/13 P)
 57. Nii apellandid kohtuasjas C‐12/13 P kui ka üksikapellandid kohtuasjas C‐13/13 P väidavad, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta leidis, et määrus nr 530/2008 ei kujuta endast piirangut, mis tekitab „ebatavalist” ja „erilist” kahju.
 58. Kõigepealt olgu öeldud, et ma pean kohtuasjas C‐13/13 P esitatud väidet silmas ainult üksikapellantide suhtes, sest – nagu juba öeldud – ma leian eespool märgitud nüanssidega, et Üldkohus tunnistas õigesti STMi hagi vastuvõetamatuks.
 59. Mis puutub apellantidesse kohtuasjas C‐12/13 P, siis nemad viitavad oma nõude põhjenduseks väga otseselt kohtujuristi ettepanekule kohtuasjas FIAMM jt vs. nõukogu ja komisjon(16). Üksikapellandid kohtuasjas C‐13/13 P heidavad Üldkohtule ette seda, et ta arvestas, et kvoodi omandiõigus ei ole samaväärne subjektiivse õiguse omandiõigusega, mis on „majandustegevusega kaasneva riski” mõiste ebaõige käsitus ja kvoodi funktsiooni moonutamine.
 60. Komisjon omakorda väidab, et vaidlustatud kohtuotsus tekitab punktides, mis käsitlevad õiguspärasest aktist tulenevat lepinguvälist vastutust, tõlgendamisprobleemi, sest ei ole selge, kas Üldkohus tunnistab, et seda tüüpi vastutus on olemas, või vastupidi. Seega teeb komisjon ettepaneku põhjendused asendada ja et Euroopa Kohus jätaks apellatsioonkaebuse rahuldamata, piirdudes üksnes tuvastamisega, et kõnealune vastutus puudub, või tuvastades, et Üldkohtu analüüs kahju ebatavalise olemuse kohta esitati täiendavalt.
 61. Selleks et käsitleda liidu õiguspärasest aktist tuleneva lepinguvälise vastutuse küsimust, tuleb lähtuda peamiselt Euroopa Kohtu otsusest kohtuasjas Dorsch Consult(17) ja eespool viidatud kohtuotsusest FIAMM jt vs. nõukogu ja komisjon. Kõnealustes kohtuotsustes, ja ilma et praegu oleks vaja nende sisu üksikasjalikult ära tuua, tuvastas Euroopa Kohus, et kui sellise vastutuse põhimõtet tulevikus tunnustatakse, nõuab selle kohaldamine, et täidetud oleks vähemalt kolm kumulatiivset tingimust, milleks on, et kahju peab olema tegelik, kahju ja asjaomase akti vahel peab olema põhjuslik seos ning kahju peab olema ebatavaline ja eriline.(18)
 62. On oluline märkida, et kohtuotsustes Dorsch Consult ja FIAMM esitatud arutluskäik on hüpoteetiline. See tähendab, Euroopa Kohus ei tuvasta, et liidul on õiguspärasest aktist tulenev lepinguväline vastutus, vaid on ära märgitud selle nõuded juhuks, kui selline vastutus kord liidu õiguses eksisteerib. Kohtuotsuses FIAMM, mis tehti kaheksa aastat pärast kohtuotsust Dorsch Consult, kinnitatakse väga kategooriliselt seda tüüpi vastutuse hüpoteetilisust.
 63. Näib õiguspärane endalt küsida, miks Euroopa Kohus arutleb sellistes terminites. Olgu, ma leian, et vastus sellele küsimusele leidub eespool viidatud kohtuotsustest Dorsch Consult ja FIAMM jt vs. nõukogu ja komisjon varasemas kohtupraktikas.
 64. Nimelt seitsmekümnendatel oli Euroopa Kohtul juhus otsustada võimaluse üle, et tollasel Euroopa Majandusühendusel tekib õiguspärasest aktist tulenev vastutus, konkreetselt kohtuasjas Compagnie d’approvisionnement, de transport et de crédit SA ja Grands Moulins de Paris vs. komisjon. Kõnealuses kohtuasjas käsitles Euroopa Kohus väidet, mis põhines õiguspärasest aktist tuleneval vastutusel, mille kohta tuvastati, et sellist „õiguspärasest normatiivaktist”(19) tulenevat „võimalikku” vastutust sellisel juhul nagu kõnealuses asjas ei olnud. Siit algab kahetähenduslikkus õiguspärasest aktist tuleneva lepinguvälise vastutuse määratluse ulatuses, sest kuna seda nimetatakse „võimalikku” tüüpi vastutuseks, on ilmsed Euroopa Kohtu ebakindlad seisukohad.
 65. Hüpoteesi võtmes arutluskäik jätkus kohtuasjas Biovilac vs. EMÜ, kus Euroopa Kohus kinnitas, et õiguspärasest aktist tulenevat vastutust „tuleb kohaldada juhul, kus ühenduse õiguses on lubatud objektiivse vastutuse kord”(20). Sellegipoolest hoidub Euroopa Kohus täpsustamast, kas selline kord kohtuotsuse tegemise ajal eksisteerib või mitte. Sama käsitusviis esineb kohtuasjas Développement ja Clemessy vs. komisjon, mille kohtuotsuses Euroopa Kohus kinnitab uuesti, et „[ei ole] vaja kontrollida, kas selline põhimõte nagu süüta vastutus on ühenduse õiguskorras olemas”(21).
 66. Nii jõuame kohtuasjani Dorsch Consult, kus Euroopa Kohus käsitleb seda küsimust uuesti, ehkki nüüd, pärast Üldkohtu asutamist, apellatsioonkaebuse raames. Punktis, mis käsitleb õiguspärasest aktist tulenevat lepinguvälist vastutust, oli Üldkohus arendanud eelmistes punktides esitatule väga sarnast käsitlusviisi, jõudes järeldusele, et õiguspärasest aktist tulenevat ühenduse lepinguvälist vastutust ei olnud tekkinud, kuid arutledes – nagu Euroopa Kohus minevikus – hüpoteetiliselt, „arvestades käesoleva apellatsioonkaebuse eripära”(22). Euroopa Kohtul ei olnud seda laadi arutluskäigu suhtes mingeid vastuväiteid ja ta toetas Üldkohtu otsust tervikuna, tuletades veel kord meelde, et õiguspärasest aktist tulenev lepinguväline vastutus on alles kinnitamata kategooria.(23)
 67. Kohtuasjas FIAMM ja FIAMM Technologies vs. nõukogu ja komisjon(24) leidis Üldkohus, et on aeg tunnistada õiguspärasest aktist tulenevat liidu lepinguvälist vastutust. Viidatud kohtuotsuse peale esitatud apellatsioonkaebuse suhtes tehtud otsuses Euroopa Kohus siiski parandas seda Üldkohtu arendust ja kinnitas sõna-sõnalt, et „ühenduse õiguses selle praegusel kujul ei eksisteeri vastutuse korda, mis lubaks kohaldada [liidu] vastutust tema pädevusse kuuluva seadusandliku tegevuse puhul [...]”(25).
 68. See arvesse võttes tuleb nüüd analüüsida, kuidas Üldkohus seda kohtupraktikat vaidlustatud kohtuotsuses kohaldas.
 69. Üldkohus kirjeldab alustuseks vaidlustatud kohtuotsuse punktides 69–75 üksikasjalikult Euroopa Kohtu arutluskäigu üldjooni kohtuotsuses FIAMM jt vs. nõukogu ja komisjon. Kuigi ta toob ära mitu kõnealuse kohtuotsuse punkti, tuleb tähelepanu juhtida sellele, et mingil hetkel ei viidata punktile 176, see tähendab lõigule, kus Euroopa Kohus välistab rangelt, et hetkel oleks olemas õiguspärasest aktist tulenev liidu lepinguväline vastutus.
 70. Siit alates asub Üldkohus otse vastama küsimusele, kas käesolevas asjas on liidul tekkinud õiguspärasest aktist tulenev lepinguväline vastutus. Selleks keskendub Üldkohus tingimusele, et väidetavalt tekitatud kahju peab olema ebatavaline, ning jõuab järeldusele, et seda laadi kahju ei ole tekitatud.
 71. Lõpetuseks leiab Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 86, et vajalikud tingimused selleks, et liidul „võiks sel juhul” olla õiguspärasest aktist tulenev lepinguväline vastutus, ei ole tõepoolest täidetud. See tingimuslik vahemärkus on ainus märk, mille Üldkohus annab selleks, et selgitada, et kohtuotsuses ei tunnistata liidu lepinguvälist vastutust õiguspärase akti eest, vaid et üksnes hinnatakse apellandi nõuet hüpoteetilises tulevase, mitte aga praeguse kaitse kontekstis õiguspärasest aktist tuleneva liidu lepinguvälise vastutuse korral.
 72. Hoolimata sellest, et vaidlustatud kohtuotsuse puuduseks võib olla mõnetine kahetähenduslikkus, järgib see kahtlemata sama joont, mis meie varasem kohtupraktika. Nimelt võib selle alates seitsmekümnendatest arendatud hüpoteetilise arutlusviisi selguses kahelda, kuid kindel on, et selline on argumenteerimismeetod, kuidas Euroopa Kohus on õiguspärasest aktist tulenevat liidu lepinguvälist vastutust käsitlenud. Oleks vasturääkiv heita Üldkohtule ette, et ta järgib seda tüüpi hüpoteetilist arutluskäiku, kui Euroopa Kohus ise teeb seda juba aastakümneid.
 73. Sisuliselt tuleb tõdeda, et Üldkohtu analüüs kahju „ebatavalise” olemuse kohta on omamoodi täiendav vastus. Sellega seoses ja sellest seisukohast on kindel, et kui apellandid nõudsid käesolevas kohtuasjas hüvitist kogu määruse nr 530/2008 tõttu tekitatud kahju eest, siis ei tõendanud nad, et see kahju on „ebatavaline”. Pealegi on tegemist kvalifitseeritud kahjuga, mis ei ole sama, mis lihtsalt turuosa kaotamine, nagu õigesti märkis Üldkohus, juhtides tähelepanu Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktikale. Nimelt on määruse nr 2371/2002 artikli 7 ülesanne lihtsalt võimaldada komisjonil võtta kaitsemeetmeid selleks, et tagada tasakaal mereressursside kaitse ja majandustegevuse arendamise vahel. Konkreetselt õiguspärasest aktist tuleneva lepinguvälise vastutuse kontekstis, mis on üsna erinev sellest, mis tekib õigusvastasest aktist tuleneva lepinguvälise vastutuse korral, võib vaevalt pidada „ebatavaliseks” kahju, mis tekib selle tagajärjel, et komisjon teostab oma legitiimset liidu õiguskorras ettenähtud õigust. Õigust, mille teostamine peab pealegi põhinema tehnilistel kriteeriumidel, mis – nagu argumenteeris komisjon – esitati keelu kehtestamise ajal nõuetekohaselt dokumendis.
 74. Kõiki esitatud põhjendusi arvestades ja kokkuvõttes leian, juhul kui tunnistatakse õiguspärasest aktist tulenevat liidu lepinguvälist vastutust, et Üldkohus ei rikkunud õigusnormi, kui otsustas, et apellantidele ei olnud tekitatud „ebatavalist” kahju,
 75. Järelikult leian, et väide tuleb tagasi lükata.
 VI. Vaidluse lõplik lahendamine (C‐12/13 P)
 76. Vastavalt Euroopa Kohtu põhikirja artiklile 61, „kui apellatsioonkaebus on põhjendatud, tühistab Euroopa Kohus Üldkohtu otsuse” ning võib „ise teha asja suhtes lõpliku kohtuotsuse, kui menetlusstaadium seda lubab.”
 77. Minu arvates on kohtuasjas C‐12/13 P Euroopa Kohtul võimalik lahendada vaidlus osaliselt.
 78. Selles suhtes ja vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale liidu lepinguvälise vastutuse kohta oma institutsioonide ja organite õigusvastase käitumise eest tunnistatakse õigust hüvitisele, kui on täidetud kolm tingimust: rikutud õigusnormi eesmärgiks on anda õigusi üksikisikutele ja rikkumine oli piisavalt selge, tõendatud on tegelik kahju ning kannatanud poolele tekitatud tegeliku kahju ja ühendusepoolse kohustuste rikkumise vahel esineb otsene põhjuslik seos.(26)
 A. Rikutud õigusnorm, mille eesmärk on anda üksikisikutele õigusi ja mille rikkumine on piisavalt selge
 79. Nagu juba märgitud, on käesolevale asjale iseloomulik asjaolu, et õigusnorm, mida rikuti, on tegelikult kodakondsuse alusel diskrimineerimise keelu põhimõte, nagu kinnitas ka Euroopa Kohus oma kohtuotsuses AJD Tuna. Meie sellealane kohtupraktika on arvukas, kusjuures selle liidu jaoks otsustava tähtsusega põhimõtte rikkumisest piisab, selleks et tuvastada, et õigusnormi rikkumine on piisavalt selge.(27)
 80. Nii et ainus õigusnorm, mida rikuti, on kõnealune põhimõte ja mitte ükski teine, mille rikkumist väidavad apellandid kohtuasjas C‐12/13 P, sest Euroopa Kohtul on olnud võimalus nimetada võimalikke väidetavalt määrusega nr 530/2008 toime pandud muu hulgas proportsionaalsuse põhimõtte, õiguspärase ootuse või omandiõiguse põhimõtete rikkumisi. Ainus puudus, mida võib pärast Euroopa Kohtu tehtud ammendavat analüüsi kõnealuses kohtuasjas AJD Tuna kõnealusele määrusele ette heita, on see, mis puudutab kodakondsuse alusel diskrimineerimise keelu põhimõtet. Apellandid olid sunnitud – ja seda vastuolus kõnealuse põhimõttega – teostama oma kalapüügitegevust ühe nädala võrra vähem kui Hispaania lipu all sõitvad tuunipüügiseinerid.
 81. Seega on täidetud tingimus, et rikuti õigusnormi, mille eesmärk on anda õigusi üksikisikutele ja et selle rikkumine on piisavalt selge.
 B. Liidule omistatava õigusrikkumise ja kannatanule tekitatud kahju vaheline otsene põhjuslik seos
 82. Samuti leian, et liidule omistatava õigusrikkumise ja kannatanule tekitatud kahju vahel on otsene põhjuslik seos, sest on ilmne, et kohtuasja C‐12/13 P apellantide tegevuses toimunud katkestuse põhjus on üksnes määrus nr 530/2008.
 83. Sellegipoolest on oluline lisada nüanss, millest sõltub vastutuse ulatus.
 84. Õigusvastasus, millega põhjustati apellantidele kohtuasjas C‐12/13 P tekitatud kahju, tuleneb – nagu juba märgitud – kodakondsuse alusel diskrimineerimise keelu põhimõttest, arvestades erinevat ja õigustamatut kohtlemist Hispaania lipu all sõitvate tuunipüügiseinerite ja ülejäänute vahel. Kuna Hispaania tuunipüügiseineritel oli ühe nädala võrra pikem püügihooaeg, jäid kõnealused apellandid ilma väärtuslikust tegevusperioodist, mida teised laevad küll said kasutada.
 85. Kuna vastutus, millele apellandid tuginevad, põhineb õigusvastasel aktil ja kuna eelmises punktis välistati, et määrusel nr 530/2008 oleks muid õigusvastasuse puudusi, leian, et põhjuslik seos on ainult diskrimineerimist kujutava akti, see tähendab Hispaania lipu all sõitvatele tuunipüügiseineritele antud täiendava püüginädala, ja tekitatud kahju vahel. Euroopa Kohtu poolt õigusvastaseks tunnistatud diskrimineerimisega jäeti apellandid kehvemasse olukorda ainult üheks nädalaks, mitte aga järgnevaks nädalaks, mille ajaks oli tegevus keelatud kõikidele tuunipüüdjatele, kaasa arvatud hispaanlastele.
 86. Asjaolu, et liidu lepinguväline vastutus põhineb puhtalt kahju õigusvastasusel, nagu väitsid põhjenduseks apellandid käesolevas kohtuasjas, nõuab seega, et põhjuslik seos seoks õigusvastaseid asjaolusid ainult tekitatud kahjuga, kuid mitte teiste muude kui õigusvastaste asjaoludega, kui väga seotud need käesoleva kohtuasja asjaoludega ka ei oleks. Kuna tuvastatud õigusvastasus seisneb nädalas, mille jooksul apellandid jäeti põhjendamatult ilma võimalusest teostada majandustegevust, on see õigusvastasustest tuleneva lepinguvälise vastutuse jaoks oluline ajaperiood.
 87. Seega teen Euroopa Kohtule ettepaneku piiritleda eksisteeriv põhjuslik seos ajavahemikuga 16.–23. juunini 2008, mille vältel oli apellantide kalapüügitegevus, erinevalt Hispaania tuunipüügiseineritest, määrusega nr 530/2008 ebaseaduslikult keelatud.
 88. Järelikult on täidetud tingimus, et liidule omistatava õigusrikkumise ja kannatanule tekitatud kahju vahel on otsene põhjuslik seos, tingimusel et kahju piirdub ajavahemikuga 16. juunist 23. juunini 2008.
 C. Tegelik ja kindel kahju
 89. Lõpuks on vaja tuvastada, kas kahju, mis peab olema tegelik ja kindel, tegelikkus on tõendatud.
 90. Nagu mul oli võimalus märkida oma ettepaneku punktides 49–61 kohtuasjas Giordano, on Euroopa Kohtu praktikas korduvalt lubatud, et kahju kindel olemus ei pea tingimata olema absoluutne, ning et seda võib tuvastada tõsise võimaluse kaotuse korral, mis on otseselt tingitud liidu õigusvastasest aktist. Ma ei hakka mainitud ettepaneku punktides 38–69 juba üksikasjalikult märgitut hetkel kordama, aga piisab sellest, kui siinkohal meenutada, et tõsise võimaluse kaotus kujutab endast tegelikku ja kindlat kahju, mille eest võib nõuda hüvitist.
 91. Kohtutoimikust nähtub, et apellantidel kohtuasjas C‐12/13 P oli püügiluba, mis lubas neil teostada majandustegevust 30. juunini 2008. Samuti ja ilma et komisjon oleks seda vaidlustanud, eelnevatel aastatel ja üldjuhul selliste reederite nagu apellandid püügikvoodid ammendati.
 92. Lisaks näib, et asjaolu, et oli tõsiseid viiteid sellele, et püügialadelt saab kala otsa enne hooaja kuupäeva, ei takistanud Hispaania lipu all sõitvatel tuunipüügiseineritel jätkata kalapüüki ajavahemikul 16.–23. juunini 2008, kaasa arvatud samades vetes, kus tavaliselt püüavad kala Prantsuse lipu all sõitvad tuunipüügiseinerid, nagu apellandid kohtuasjas C‐12/13 P.
 93. Just nimelt seepärast, et võimaluse kaotus ei hõlma tervet saamata jäänud tulu summat, kinnitavad komisjoni esitatud argumendid lihtsalt, et tõenäosus, et apellandid oleksid jätkanud kvoodi täitmist nädalal 16.–23. juunini 2008, ei olnud absoluutne, kuid see ei kummuta kuidagi asjaolu, et võimaluse kaotus on tõsine.
 94. Ent menetluse pooltel esimeses kohtuastmes ei olnud võimalust arutada üksikasjalikult kohtuasja C‐12/13 P apellantide täpset teenimise tõenäosust kõnealustel 2008. aasta päevadel. Seda tekitatud kahju kvantifitseerimisega tihedalt seotud küsimust siin esitatud terminites Üldkohtus toimunud menetluse ajal ei arutatud.
 95. Järelikult teen Euroopa Kohtule ettepaneku suunata kohtuasi osaliselt Üldkohtule tagasi, et viimane otsustaks eespool esitatud argumente arvestades apellantidele tekitatud kahju täpse kvantifitseerimise.
 96. Hoolimata sellest, et teen ettepaneku suunata kohtuasi osaliselt Üldkohtule tagasi, olen seisukohal, et käesoleva apellatsioonkaebuse põhiküsimus on selle põhipunktides lahendatud. Seega ja vastavalt kodukorra artikli 138 lõikele 1 ja artikli 184 lõikele 2 teen Euroopa Kohtule ettepaneku mõista kohtukulud esimese kohtuastme menetluses, milles tehti 7. novembri 2012. aasta otsus kohtuasjas T‐574/08, ja käesolevas apellatsioonimenetluses välja komisjonilt.
 97. Kodukorra artikli 138 lõike 1 ja artikli 184 lõike 1 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna komisjon nõudis kohtukulude väljamõistmist apellantidelt ja kuna nende esitatud väited lükati tagasi, tuleb kohtukulud välja mõista apellantidelt.
 98. Eespool toodud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku otsustada järgmist:
 Kohtuasjas C‐12/13 P:
 1. Tühistada Üldkohtu 7. novembri 2012. aasta otsuse kohtuasjas T‐574/11: Syndicat des thoniers méditerranéens jt vs. komisjon resolutsioon üksnes osas, milles see viitab Euroopa Liidu õigusvastasest aktist tuleneval lepinguvälisel vastutusel põhinevale väitele, nagu see on esitatud viidatud kohtuotsuse punktides 48–66.
 2. Rahuldada lepinguvälise vastutuse hagi ja tuvastada liidu lepinguväline vastutus komisjoni 12. juuni 2008. aasta määruse nr 530/2008 vastuvõtmise tõttu, kuna on tõendatud, et Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 340 teises lõigus ettenähtud lepinguvälise vastutuse koosseisu moodustavad tingimused on täidetud.
 3. Suunata kohtuasi tagasi Üldkohtusse, et see teeks otsuse apellantidele tekitatud kahju kvantifitseerimise kohta.
 4. Mõista kohtukulud esimese kohtuastme menetluses, milles tehti 7. novembri 2012. aasta otsus kohtuasjas T‐574/08, ja apellatsioonimenetluses välja komisjonilt.
 Kohtuasjas C‐13/13 P:
 2. Mõista apellatsioonkaebuse kohtukulud välja Syndicat des thoniers méditerranéens’ilt, Marc Carrenolt, Jean Louis Donnarelilt, Jean-François Flores’ilt, Gérald Jean Lubranolt, Hervé Marin’ilt, Nicolas Marin’ilt, Sébastien Marin’ilt ja Serge Antoine José Perezilt.
 2 – Nõukogu 7. mai 2007. aasta määrus (ELT L 123, lk 3).
 3 – Nõukogu 17. detsembri 2007. aasta määrus (ELT L 340, lk 8).
 4 – Nõukogu 20. detsembri 2002. aasta määrus (EÜT L 358, lk 59; ELT eriväljaanne 04/05, lk 460).
 5 – Nõukogu 16. jaanuari 2008. aasta määrus (EÜ) nr 40/2008, millega määratakse 2008. aastaks kindlaks teatavate kalavarude ja kalavarurühmade püügivõimalused ning lisatingimused, mida kohaldatakse ühenduse vetes ning ühenduse kalalaevade suhtes püügipiirangutega vetes (ELT L 19, lk 1).
 6 – 22. mai 2008. aasta määrus (EÜ) nr 446/2008, millega kohandatakse 2008. aastal teatavaid hariliku tuuni kvoote vastavalt nõukogu määruse (EMÜ) nr 2847/93 (millega luuakse ühise kalanduspoliitika suhtes rakendatav kontrollisüsteem) artikli 21 lõikele 4 (ELT L 134, lk 11).
 7 – Komisjoni 12. juuni 2008. aasta määrus (ELT L 155, lk 9).
 8 – 17. märtsi 2011. aasta otsus kohtuasjas C‐221/09 (EKL 2011, lk I‐1655).
 9 – 7. septembri 2010. aasta määrus kohtuasjas T‐532/08 (EKL 2010, lk II‐3959).
 10 – 7. septembri 2010. aasta määrus kohtuasjas T‐539/08 (EKL 2010, lk II‐4017).
 11 – 19. oktoobri 2005. aasta otsus kohtuasjas T‐415/03 (EKL 2005, lk 4355).
 12 – 18. märtsi 1975. aasta otsus kohtuasjas 72/74 (EKL 1975, lk 401).
 13 – Samas tähenduses 5. juuli 1984. aasta otsus kohtuasjas 114/83: Société d’initiatives et de coopération agricoles ja Société interprofessionnelle des producteurs et expéditeurs de fruits, légumes, bulbes et fleurs d’Ille-et-Vilaine vs. komisjon (EKL 1984, lk 2589, punktid 3–5).
 14 – 4. oktoobri 1979. aasta otsus kohtuasjas 238/78 (EKL 1979, lk 2955).
 15 – Vt selle kohta 27. jaanuari 1982. aasta otsus liidetud kohtuasjades 256/80, 257/80, 265/80, 267/80 ja 5/81: Birra Wührer jt vs. nõukogu ja komisjon (EKL 1984, lk 85, punktid 8–14). Vt samas tähenduses Üldkohtu 21. novembri 1996. aasta määrus kohtuasjas T‐53/96: Syndicat des producteurs de viande bovine jt vs. komisjon (EKL 1996, lk II‐1579, punkt 11).
 16 – 9. septembri 2008. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‐120/06 P ja C‐121/06 P (EKL 2008, lk I‐6513).
 17 – 15. juuni 2000. aasta otsus kohtuasjas C‐237/98 P: Dorsch Consult (EKL 2000, lk I‐4549).
 18 – Eespool viidatud kohtuotsused Dorsch Consult (punkt 19) ja FIAMM (punkt 169).
 19 – 13. juuni 1972. aasta otsus liidetud kohtuasjades 9/71 ja 11/71 (EKL 1972, lk 391, punkt 46).
 20 – 6. detsembri 1984. aasta otsus kohtuasjas 59/83 (EKL 1984, 4057, punkt 28).
 21 – 24. juuni 1986. aasta otsus kohtuasjas 267/82 (EKL 1986, lk 1907, punkt 33).
 22 – Üldkohtu 28. aprilli 1998. aasta otsus kohtuasjas T‐184/95: Dorsch Consult Ingenieurgesellschaft vs. nõukogu ja komisjon (EKL 1998, lk II‐667, punkt 69).
 23 – Euroopa Kohtu otsus eespool viidatud kohtuasjas Dorsch Consult „kui ühenduse õiguses peaks tunnustatama õiguspärasest aktist tuleneva ühenduse vastutuse põhimõtet, [siis nõuaks sellise vastutuse tuvastamine] ...” (punkt 18).
 24 – 14. detsembri 2005. aasta kohtuotsus T‐69/00 (EKL 2005, lk II‐5393).
 25 – Eespool viidatud kohtuotsus, punkt 176.
 26 – Vt muu hulgas Euroopa Kohtu 4. juuli 2000. aasta otsus kohtuasjas C‐352/98 P: Bergaderm ja Goupil vs. komisjon (EKL 2000, lk I‐5291, punkt 42); 10. detsembri 2002. aasta otsus kohtuasjas C‐312/00 P: komisjon vs. Camar ja Tico (EKL 2002, lk I‐11355, punkt 53) ja 10. juuli 2003. aasta otsus kohtuasjas C‐472/00 P: komisjon vs. Fresh Marine (EKL 2003, lk I‐7541, punkt 25).
 27 – Vt muu hulgas 25. mai 1978. aasta otsus liidetud kohtuasjades 83/76 ja 94/76, 4/77, 15/77 ja 40/77: HNL jt vs. nõukogu ja komisjon (EKL 1978, lk 1209, punkt 5); eespool viidatud Ireks-Arkady (punkt 11); 15. septembri 1982. aasta otsus kohtuasjas 106/81: Kina vs. EMÜ (EKL 1982, lk 2885, punktid 22–25) ja 18. aprilli 1991. aasta otsus kohtuasjas C‐63/89: Assurances du crédit vs. nõukogu ja komisjon (EKL 1991, lk I‐1799, punktid 14–23).


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 28.6.2012
 RO
 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
 L 168/17
 REGULAMENTUL DE PUNERE ÎN APLICARE (UE) NR. 561/2012 AL COMISIEI
 din 27 iunie 2012
 de modificare a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 284/2012 de impunere a unor condiții speciale de reglementare a importurilor de hrană pentru animale și alimente originare sau expediate din Japonia, în urma accidentului de la centrala nucleară din Fukushima
 (Text cu relevanță pentru SEE)
 COMISIA EUROPEANĂ,
 având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
 având în vedere Regulamentul (CE) nr. 178/2002 al Parlamentului European și al Consiliului din 28 ianuarie 2002 de stabilire a principiilor și a cerințelor generale ale legislației alimentare, de instituire a Autorității Europene pentru Siguranța Alimentară și de stabilire a procedurilor în domeniul siguranței produselor alimentare (1), în special articolul 53 alineatul (1) litera (b) punctul (ii),
 întrucât:
 (1)
 Articolul 53 din Regulamentul (CE) nr. 178/2002 prevede posibilitatea adoptării de măsuri de urgență adecvate la nivelul Uniunii pentru alimentele și hrana pentru animale importate dintr-o țară terță, în scopul de a proteja sănătatea publică, sănătatea animală sau mediul, în cazul în care riscul nu poate fi limitat în mod satisfăcător prin măsurile luate individual de către statele membre.
 (2)
 În urma accidentului de la centrala nucleară din Fukushima produs la 11 martie 2011, Comisia a fost informată că nivelurile de radionuclizi în anumite produse alimentare originare din Japonia depășesc nivelurile de acțiune pentru alimente aplicabile în Japonia. O astfel de contaminare poate constitui o amenințare la adresa sănătății publice și animale din interiorul Uniunii și, în consecință, a fost adoptat Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 297/2011 al Comisiei din 25 martie 2011 de impunere a unor condiții speciale de reglementare a importurilor de hrană pentru animale și alimente originare sau expediate din Japonia, în urma accidentului de la centrala nucleară Fukushima (2). Regulamentul respectiv a fost înlocuit prin Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 961/2011 al Comisiei (3), care a fost ulterior înlocuit prin Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 284/2012 al Comisiei (4).
 (3)
 Autoritățile japoneze au semnalat recent cazuri frecvente de neconformitate a ciupercilor shiitake cultivate pe bușteni, originare din prefectura Iwate. Nivelurile sumei de cesiu-134 și cesiu-137 constatate la ciupercile shiitake cultivate pe bușteni depășeau limita maximă mai strictă de 100 Becquerel/kg, în vigoare în Japonia de la 1 aprilie 2012. De asemenea, pentru un număr important de eșantioane, nivelurile constatate erau superioare limitei maxime aplicabile înainte de 1 aprilie 2012 (500 Becquerel/kg). În plus, neconformitatea a fost semnalată în cazul câtorva eșantioane de ferigi și de pești originari din Iwate. Prefectura Iwate nu se numără printre prefecturile situate în zona afectată, unde este obligatorie testarea tuturor alimentelor și a hranei pentru animale originare din aceste prefecturi înainte de a fi exportate în Uniune. Date fiind aceste constatări recente, este adecvată adăugarea prefecturii Iwate la zona afectată.
 (4)
 Prin urmare, Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 284/2012 ar trebui modificat în consecință.
 (5)
 Măsurile prevăzute în prezentul regulament sunt conforme cu avizul Comitetului permanent pentru lanțul alimentar și sănătatea animală,
 ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
 Articolul 1
 Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 284/2012 se modifică după cum urmează:
 (1)
 La articolul 5, alineatul (3) se înlocuiește cu următorul text:
 „3. Declarația menționată la alineatul (1) certifică, de asemenea, că:
 (a)
 produsele au fost recoltate și/sau prelucrate înainte de 11 martie 2011; sau
 (b)
 produsele sunt originare din sau au fost expediate dintr-o altă prefectură decât Fukushima, Gunma, Ibaraki, Tochigi, Miyagi, Yamanashi, Saitama, Tokyo, Chiba, Kanagawa, Shizuoka și Iwate; sau
 (c)
 produsele au fost expediate din prefecturile Fukushima, Gunma, Ibaraki, Tochigi, Miyagi, Yamanashi, Saitama, Tokyo, Chiba, Kanagawa, Shizuoka și Iwate, dar nu sunt originare din una dintre aceste prefecturi și nu au fost expuse radioactivității în cursul tranzitării; sau
 (d)
 atunci când produsele sunt originare din prefecturile Fukushima, Gunma, Ibaraki, Tochigi, Miyagi, Yamanashi, Saitama, Tokyo, Chiba, Kanagawa, Shizuoka și Iwate, ele sunt însoțite de un raport de analiză care conține rezultatele prelevării probelor și ale analizelor efectuate.”
 (2)
 Anexa I se înlocuiește cu textul prevăzut în anexa la prezentul regulament.
 Articolul 2
 Măsuri tranzitorii
 Prin derogare de la articolul 6 alineatul (1) din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 284/2012, produsele menționate la articolul 1 din regulamentul respectiv pot fi importate în Uniune dacă sunt însoțite de o declarație conformă cu modelul anterior de declarație stabilit în anexa I la respectivul regulament, în cazul în care:
 (a)
 produsele au părăsit Japonia înainte de intrarea în vigoare a prezentului regulament; sau
 (b)
 declarația a fost emisă înainte de data intrării în vigoare a prezentului regulament și produsele au părăsit Japonia la cel mult 10 zile lucrătoare de la data intrării în vigoare a prezentului regulament.
 Articolul 3
 Intrarea în vigoare
 Prezentul regulament intră în vigoare în a treia zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
 Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.
 Adoptat la Bruxelles, 27 iunie 2012.
 Pentru Comisie
 Președintele
 José Manuel BARROSO
 (1) JO L 31, 1.2.2002, p. 1.
 (2) JO L 80, 26.3.2011, p. 5.
 (3) JO L 252, 28.9.2011, p. 10.
 (4) JO L 92, 30.3.2012, p. 16.
 ANEXĂ
 „ANEXA I


text:
 EUROPOS KOMISIJA
 Briuselis, 2017 08 25
 COM(2017) 452 final
 2017/0213(APP)
 Pasiūlymas
 TARYBOS SPRENDIMAS
 kuriuo iš dalies keičiamas Tarybos sprendimas 2003/76/EB, numatantis būtinas prie Europos bendrijos steigimo sutarties pridėto Protokolo dėl EAPB sutarties galiojimo pabaigos finansinių padarinių ir dėl Anglių ir plieno mokslinių tyrimų fondo įgyvendinimo priemones
 AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS
 1.PASIŪLYMO APLINKYBĖS
 •Pasiūlymo pagrindimas ir tikslai
 Atsižvelgiant į Europos Centrinio Banko kiekybinio skatinimo politiką kartu su saugumo principu, kuriuo remiantis valdomas likviduojamos Europos anglių ir plieno bendrijos (likviduojamos EAPB) turtas, anglių ir plieno mokslinių tyrimų projektams finansuoti skiriamos pajamos kasmet sparčiai mažėja, todėl susidaro padėtis, kai kritinis finansavimo lygis, būtinas metiniam kvietimui teikti paraiškas organizuoti, gali būti nepasiektas.
 Anglių ir plieno mokslinių tyrimų fondo programos biudžeto paketas sumažėjo nuo 46 mln. EUR 2017 m. (remiantis 2015 m. likviduojamos EAPB pajamomis) iki 27 mln. EUR 2018 m. (remiantis 2016 m. likviduojamos EAPB pajamomis), o 2019 m. suma turėtų būti dar mažesnė (14–18 mln. EUR).
 Tarpinis sprendimas, kuris padėtų tam tikrą laikotarpį išlaikyti priimtiną Anglių ir plieno mokslinių tyrimų projektų finansavimo lygį, kol bus pakeista pinigų politika ir padidės turto grąža valstybės obligacijų rinkose, galėtų būti pakartotinis nepanaudotų Anglių ir plieno mokslinių tyrimų fondo (APMTF) mokslinių tyrimų programos asignavimų, visų pirma panaikintų įsipareigojimų pagal šią programą sumų, panaudojimas.
 Priėmus siūlomą pakeitimą bus leista pakartotiniai panaudoti visas nuo 2003 m. panaikintų įsipareigojimų pagal APMTF mokslinių tyrimų programą sumas (įskaitant susigrąžintas sumas), kurios buvo grąžintos kaip likviduojamos EAPB turtas ir sudaro galimybę papildomai finansuoti APMTF mokslinių tyrimų programą 40,3 mln. EUR suma. Tai taip pat užtikrins maždaug 5 mln. EUR per metus (vidutinis metinis įsipareigojimų pagal APMTF mokslinių tyrimų programą panaikinimo per trejus pastaruosius metus srautas) papildomą finansavimą.
 •Suderinamumas su toje pačioje politikos srityje galiojančiomis nuostatomis
 APMTF programa papildo kitas Sąjungos priemones, kurias galima panaudoti pramonės pritaikymui remti keliais lygmenimis. Tai, be kita ko, Europos strateginių investicijų fondas, Europos struktūriniai ir investicijų fondai, programa „Horizontas 2020“, taip pat viešojo ir privačiojo sektorių partnerystė SPIRE (Tvari procesų pramonė efektyviai naudojant išteklius ir energiją) ir Europos socialinis fondas.
 Šis pasiūlymas dera su J. C. Junckerio vadovaujamos Komisijos ketvirtuoju prioritetu „Stipresnė ir teisingesnė vidaus rinka, turinti stipresnį pramonės pagrindą“. Jis taip pat dera su Sąjungos parama plieno pramonės konkurencingumui ir anglies pramonės restruktūrizavimui, o tai, be kita ko, yra APMTF mokslinių tyrimų programos tikslai.
 •Suderinamumas su kitomis Sąjungos politikos sritimis
 Pasiūlymas visiškai dera su iniciatyvomis, kurių, įgyvendinant pramonės politiką, imamasi Sąjungos lygmeniu. Visų pirma, jis dera su 2014 m. komunikatu „Dėl Europos pramonės atgimimo“
 1
 , kuriame nustatomi Sąjungos pramonės politikos prioritetai, ir 2016 m. komunikatu „Plienas. Tvarių darbo vietų ir ekonomikos augimo Europoje apsauga“
 2
 .
 2.TEISINIS PAGRINDAS, SUBSIDIARUMO IR PROPORCINGUMO PRINCIPAI
 •Teisinis pagrindas
 Įsipareigojimų panaikinimo taisyklės įtvirtintos Tarybos sprendimo 2003/76/EB 4 straipsnyje, kuriame nustatytos būtinos Protokolo
 3
 įgyvendinimo priemonės.
 Siūlomas persvarstymas yra susijęs tik su dviem Tarybos sprendimo 2003/76/EB 4 straipsnio dalimis ir juo siekiama vienodai traktuoti (automatiškai perkelti į kitus metus) abiejų kategorijų nepanaudotas lėšas: metų pabaigoje nepanaudotus asignavimus ir panaikintus įsipareigojimus.
 •Subsidiarumo principas (neišimtinės kompetencijos atveju)
 Protokolo įgyvendinimo priemonės nustatytos Tarybos sprendimu, kurio persvarstymas priklauso Komisijos išimtinei iniciatyvos teisei teikti teisės aktų pasiūlymus.
 •Proporcingumo principas
 Per Komisijos vidaus konsultacijas padaryta išvada, kad pagal dabartinio teisinio pagrindo išaiškinimą panaikintų įsipareigojimų pakartotinai panaudoti negalima. Todėl būtina persvarstyti Tarybos sprendimo 2003/76/EB 4 straipsnio 4 ir 5 dalis.
 3.EX POST VERTINIMO, KONSULTACIJŲ SU SUINTERESUOTOSIOMIS ŠALIMIS IR POVEIKIO VERTINIMO REZULTATAI
 •Galiojančių teisės aktų ex post vertinimas / tinkamumo patikrinimas
 Netaikoma. 2013 m. stebėsena ir vertinimas patvirtino, kad APMTF įgyvendino savo įgaliojimus remti konkurencingumą sektoriuose, susijusiuose su anglių ir plieno pramone, ir patvirtino, kad tinkamas finansavimas yra reikalingas.
 •Konsultacijos su suinteresuotosiomis šalimis
 APMTF mokslinių tyrimų programos komitetas buvo informuotas apie turimo biudžeto sumažėjimą (nuo 46 mln. EUR 2017 m. iki 27 mln. EUR 2018 m.).
 Europos plieno technologijų platforma (ESTEP, atstovaujanti plieno sektoriaus suinteresuotiesiems subjektams) pareiškė visapusiškai pritarianti Tarybos sprendimo persvarstymui, nes priešingu atveju dėl smarkiai sumažėjusio APMTF nukentėtų daugelis subjektų.
 •Tiriamųjų duomenų rinkimas ir naudojimas
 Netaikoma.
 •Poveikio vertinimas
 Netaikoma.
 Siūlomo persvarstymo taikymo sritis yra ribota ir techninė, didelio politinio, ekonominio poveikio ar poveikio biudžetui nėra (pereinamojo laikotarpio priemonė).
 •Reglamentavimo tinkamumas ir supaprastinimas
 Netaikoma.
 Tačiau siūlomas persvarstymas sumažins Komisijos vidaus darbo krūvį metinei likviduojamos EAPB finansinei ataskaitai parengti, nes panaikintų įsipareigojimų sumos nebebus registruojamos ir apskaitomos likviduojamos EAPB balanse.
 •Pagrindinės teisės
 Netaikoma.
 4.POVEIKIS BIUDŽETUI
 Nėra. Pasiūlymas neturi poveikio darbuotojų skaičiui ir juo nesukuriama jokių naujų įsipareigojimų, apmokamų iš bendrojo biudžeto pagal dabartinę daugiametę finansinę programą.
 5.KITI ELEMENTAI
 •Įgyvendinimo planai ir stebėsena, vertinimas ir ataskaitų teikimo tvarka
 Jei teisėkūros institucija greitai priimtų šį pasiūlymą iki 2018 m. pirmo pusmečio, Komisijai tai užtikrintų galimybę papildyti numatomą 2018 m. APMTF programos biudžetą (27 mln. EUR), kad iki kito metinio kvietimo teikti paraiškas jis siektų 40 mln. EUR.
 Likusi suma galėtų būti panaudota 2019 m., siekiant išlaikyti tą patį APMTF finansavimo lygį (40 mln. EUR).
 •Aiškinamieji dokumentai (direktyvoms)
 Netaikoma.
 •Išsamus konkrečių pasiūlymo nuostatų paaiškinimas
 Siūloma vienodai traktuoti:
 a) panaikintų įsipareigojimų sumas: sumas, dėl kurių buvo įsipareigota pasirašant susitarimus dėl dotacijų ir kurios nebeturi būti mokamos lėšų gavėjams (tinkamos finansuoti išlaidos yra mažesnės, nei buvo numatyta) arba yra susigrąžintos, ir
 b) sumas, dėl kurių nebuvo įsipareigota metų pabaigoje pasirašant susitarimus dėl dotacijų. Dabar šios nepanaudotos lėšos pagal Tarybos sprendimo 2003/76/EB 4 straipsnio 4 dalį automatiškai perkeliamos į kitų metų bendrąjį biudžetą.
 Todėl panaikintų įsipareigojimų sumos būtų prilygintos nepanaudotoms lėšoms, kurioms taikoma 4 straipsnio 4 dalis.
 Be to, taip pat bus traktuojamos ir pagal APMTF programą susigrąžintos sumos, o pagal atitinkamas Finansinio reglamento (FR) nuostatas dėl asignuotųjų pajamų (FR 14 ir 21 straipsnius) jos į kitą laikotarpį taip pat bus perkeliamos automatiškai.
 Tuo grindžiamas sprendimas išbraukti visą Tarybos sprendimo 2003/76/EB 4 straipsnio 5 dalį.
 Tuomet persvarstymas bus susijęs tik su šiomis nuostatomis:
 1) 4 straipsnio 4 dalis pakeičiama taip:
 4. Bet kurių metų gruodžio 31 d. nepanaudotos pajamos ir vis dar turimi asignavimai iš šių pajamų, taip pat panaikinti įsipareigojimai pagal Anglių ir plieno mokslinių tyrimų fondo mokslinių tyrimų programą, automatiškai perkeliami į kitus metus. Šie asignavimai negali būti perkelti į kitus biudžeto straipsnius.
 Nuo šio sprendimo įsigaliojimo užtikrinama galimybė naudoti sumą, atitinkančią įsipareigojimus pagal Anglių ir plieno mokslinių tyrimų fondo mokslinių tyrimų programą, panaikintus nuo 2003 m. vasario 6 d.
 2) 4 straipsnio 5 dalis išbraukiama.
 2017/0213 (APP)
 Pasiūlymas
 TARYBOS SPRENDIMAS
 kuriuo iš dalies keičiamas Tarybos sprendimas 2003/76/EB, numatantis būtinas prie Europos bendrijos steigimo sutarties pridėto Protokolo dėl EAPB sutarties galiojimo pabaigos finansinių padarinių ir dėl Anglių ir plieno mokslinių tyrimų fondo įgyvendinimo priemones
 EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
 atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo,
 atsižvelgdama į prie Europos Sąjungos sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo pridėtą Protokolą dėl EAPB sutarties galiojimo pabaigos finansinių padarinių ir dėl Anglių ir plieno mokslinių tyrimų fondo, ypač į jo 2 straipsnio pirmą pastraipą,
 atsižvelgdama į Europos Komisijos pasiūlymą,
 atsižvelgdama į Europos Parlamento pritarimą,
 laikydamasi specialios teisėkūros procedūros,
 kadangi:
 (1)pagal Europos anglių ir plieno bendrijos (EAPB) steigimo sutarties 97 straipsnį ši sutartis nustojo galioti 2002 m. liepos 23 d.;
 (2)pagal prie Europos bendrijos steigimo sutarties pridėtą Protokolą (toliau – Protokolas) EAPB turtas ir įsipareigojimai perduoti Europos bendrijai, o grynoji šio turto vertė, nurodyta EAPB balanse 2002 m. liepos 23 d., paskirta moksliniams tyrimams su anglių ir plieno pramone susijusiuose sektoriuose;
 (3)pagal Protokolą iš šio turto gaunamos pajamos skiriamos moksliniams tyrimams, išskyrus mokslinių tyrimų pamatinę programą, su anglių ir plieno pramone susijusiuose sektoriuose pagal Protokolo ir juo remiantis priimtų aktų nuostatas;
 (4)iš likviduojamos EAPB turto gaunamos pajamos, skiriamos moksliniams tyrimams su anglių ir plieno pramone susijusiuose sektoriuose, pastaraisiais metais smarkiai sumažėjo dėl mažų palūkanų kapitalo rinkose, todėl būtina persvarstyti įsipareigojimų pagal Anglių ir plieno mokslinių tyrimų fondo mokslinių tyrimų programą panaikinimo taisykles, siekiant leisti juos pakartotinai panaudoti mokslinių tyrimų programoje;
 (5)dėl tos pačios priežasties būtina persvarstyti ir taisykles dėl sumų, susigrąžintų pagal Anglių ir plieno mokslinių tyrimų fondo mokslinių tyrimų programą, siekiant leisti jas pakartotinai panaudoti mokslinių tyrimų programoje pagal atitinkamas Finansinio reglamento nuostatas dėl asignuotųjų pajamų
 4
 ,
 PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
 1 straipsnis
 Sprendimas 2003/76/EB iš dalies keičiamas taip:
 1) 4 straipsnio 4 dalis pakeičiama taip:
 „4. Bet kurių metų gruodžio 31 d. nepanaudotos pajamos ir vis dar turimi asignavimai iš šių pajamų, taip pat panaikinti įsipareigojimai pagal Anglių ir plieno mokslinių tyrimų fondo mokslinių tyrimų programą, automatiškai perkeliami į kitus metus. Šie asignavimai negali būti perkelti į kitus biudžeto straipsnius.
 Nuo šio sprendimo įsigaliojimo užtikrinama galimybė naudoti sumą, atitinkančią įsipareigojimus pagal Anglių ir plieno mokslinių tyrimų fondo mokslinių tyrimų programą, panaikintus nuo 2003 m. vasario 6 d.“.
 2) 4 straipsnio 5 dalis išbraukiama.
 2 straipsnis
 Šis sprendimas įsigalioja dvidešimtą dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
 3 straipsnis
 Šis sprendimas skirtas valstybėms narėms.
 Priimta Briuselyje
 Tarybos vardu
 Pirmininkas
 (1)
 COM(2014) 14.
 (2)
 COM(2016) 155.
 (3)
 Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo Protokolas Nr. 37 dėl EAPB sutarties galiojimo pabaigos finansinių padarinių ir dėl Anglių ir plieno mokslinių tyrimų fondo.
 (4)
 2012 m. spalio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES, Euratomas) Nr. 966/2012 dėl Sąjungos bendrajam biudžetui taikomų finansinių taisyklių ir kuriuo panaikinamas Tarybos reglamentas (EB, Euratomas) Nr. 1605/2002 (OL L 298, 2012 10 26, p. 1).


text:
 6.7.2016
 NL
 Publicatieblad van de Europese Unie
 L 180/29
 UITVOERINGSVERORDENING (EU) 2016/1090 VAN DE COMMISSIE
 van 5 juli 2016
 tot goedkeuring van koperthiocyanaat als bestaande werkzame stof voor gebruik in biociden voor productsoort 21
 (Voor de EER relevante tekst)
 DE EUROPESE COMMISSIE,
 Gezien het Verdrag betreffende de werking van de Europese Unie,
 Gezien Verordening (EU) nr. 528/2012 van het Europees Parlement en de Raad van 22 mei 2012 betreffende het op de markt aanbieden en het gebruik van biociden (1), en met name artikel 89, lid 1, derde alinea,
 Overwegende hetgeen volgt:
 (1)
 Bij Gedelegeerde Verordening (EU) nr. 1062/2014 van de Commissie (2) is een lijst vastgesteld van bestaande werkzame stoffen die moeten worden beoordeeld met het oog op de mogelijke goedkeuring ervan voor gebruik in biociden. Koperthiocyanaat is in die lijst opgenomen.
 (2)
 Koperthiocyanaat is beoordeeld voor gebruik in producten van productsoort 21 (aangroeiwerende middelen), zoals omschreven in bijlage V bij Verordening (EU) nr. 528/2012.
 (3)
 Frankrijk is als beoordelende bevoegde autoriteit aangewezen en heeft op 31 oktober 2014 het beoordelingsrapport met de aanbevelingen ingediend.
 (4)
 Overeenkomstig artikel 7, lid 2, van Gedelegeerde Verordening (EU) nr. 1062/2014 heeft het Comité voor biociden op 9 december 2015 het advies van het Europees Agentschap voor chemische stoffen geformuleerd, rekening houdend met de conclusies van de beoordelende bevoegde autoriteit.
 (5)
 Volgens dat advies kan van biociden die voor productsoort 21 worden gebruikt en koperthiocyanaat bevatten, worden verwacht dat zij aan de eisen van artikel 19, lid 1, onder b), van Richtlijn (EU) nr. 528/2012 voldoen, mits bepaalde specificaties en voorwaarden betreffende het gebruik ervan in acht worden genomen.
 (6)
 De aanvaardbaarheid van de risico's in verband met het gebruik van aangroeiwerende middelen en de geschiktheid van de voorgestelde risicobeperkende maatregelen vereist echter verdere bevestiging. Om de beoordeling en vergelijking van de risico's en voordelen van de bestaande aangroeiwerende werkzame stoffen en van de toegepaste risicobeperkende maatregelen op het tijdstip van de hernieuwing van de goedkeuringen voor deze stoffen te vergemakkelijken, moeten de goedkeuringen voor deze stoffen op dezelfde datum vervallen.
 (7)
 Bijgevolg moet koperthiocyanaat worden goedgekeurd voor gebruik in biociden voor productsoort 21, mits bepaalde specificaties en voorwaarden in acht worden genomen.
 (8)
 Er moet een redelijke termijn worden vastgesteld voordat een werkzame stof wordt goedgekeurd, opdat de betrokken partijen de nodige voorbereidende maatregelen kunnen nemen om aan de nieuwe eisen te voldoen.
 (9)
 De in deze verordening vervatte maatregelen zijn in overeenstemming met het advies van het Permanent Comité voor biociden,
 HEEFT DE VOLGENDE VERORDENING VASTGESTELD:
 Artikel 1
 Koperthiocyanaat wordt goedgekeurd als werkzame stof voor gebruik in biociden voor productsoort 21, mits de in de bijlage vastgestelde specificaties en voorwaarden in acht worden genomen.
 Artikel 2
 Deze verordening treedt in werking op de twintigste dag na die van de bekendmaking ervan in het Publicatieblad van de Europese Unie.
 Deze verordening is verbindend in al haar onderdelen en is rechtstreeks toepasselijk in elke lidstaat.
 Gedaan te Brussel, 5 juli 2016.
 Voor de Commissie
 De voorzitter
 Jean-Claude JUNCKER
 (1) PB L 167 van 27.6.2012, blz. 1.
 (2) Gedelegeerde Verordening (EU) nr. 1062/2014 van de Commissie van 4 augustus 2014 over het in Verordening (EU) nr. 528/2012 van het Europees Parlement en de Raad bedoelde werkprogramma voor het systematische onderzoek van alle bestaande werkzame stoffen van biociden (PB L 294 van 10.10.2014, blz. 1).
 BIJLAGE
 Triviale naam
 IUPAC-naam
 Identificatienummers
 Minimale zuiverheidsgraad van de werkzame stof (1)
 Datum van goedkeuring
 Datum van het verstrijken van de goedkeuring
 Productsoort
 Bijzondere voorwaarden
 Koperthiocyanaat
 IUPAC-naam:
 Koperthiocyanaat
 EG-nummer: 214-183-1
 CAS-nr.: 1111-67-7
 99,5 massaprocent
 1 januari 2018
 31 december 2025
 21
 Bij de beoordeling van het product moet bijzondere aandacht worden besteed aan de blootstellingen, de risico's en de doeltreffendheid voor elk gebruik waarvoor toelating werd aangevraagd, maar dat geen voorwerp was van de risicobeoordeling van de werkzame stof op het niveau van de Unie.
 Indien producten die koperthiocyanaat bevatten, vervolgens worden toegelaten voor gebruik door niet-professionele gebruikers, moeten de personen die deze producten op de markt aanbieden aan niet-professionele gebruikers ervoor zorgen dat de producten samen met geschikte veiligheidshandschoenen worden geleverd.
 De toelating van biociden wordt aan de volgende voorwaarden verbonden:
 1.
 Voor industriële of professionele gebruikers moeten veilige operationele procedures en passende organisatorische maatregelen worden vastgesteld. Wanneer de blootstelling niet op andere manieren tot een aanvaardbaar niveau kan worden beperkt, moeten bij de toepassing van de producten passende persoonlijke beschermingsmiddelen worden gebruikt.
 2.
 Op de etiketten en in de eventueel verstrekte gebruiksaanwijzingen moet worden aangegeven dat kinderen moeten worden weggehouden tot de behandelde oppervlakken droog zijn.
 3.
 Op de etiketten en de eventueel verstrekte veiligheidsinformatiebladen van toegelaten producten moet worden aangegeven dat toepassings-, onderhouds- en herstelactiviteiten worden uitgevoerd in een afgesloten gebied, op een ondoordringbare harde ondergrond met afdamming of op een met een ondoordringbaar materiaal afgedekte ondergrond om verliezen te voorkomen en emissies in het milieu te beperken, en dat verliezen of koperthiocyanaat bevattend afval met het oog op hergebruik of verwijdering moeten worden opgevangen.
 4.
 Voor producten waarvan residuen in levensmiddelen of diervoeders kunnen achterblijven, moet worden nagegaan of nieuwe, dan wel gewijzigde maximumgehalten aan residuen (MRL's) moeten worden vastgesteld overeenkomstig Verordening (EG) nr. 470/2009 van het Europees Parlement en de Raad (2) of Verordening (EG) nr. 396/2005 van het Europees Parlement en de Raad (3) en moeten de nodige risicobeperkende maatregelen worden genomen om te garanderen dat de geldende MRL's niet worden overschreden.
 (1) De in deze kolom vermelde zuiverheid is de minimale zuiverheidsgraad van de werkzame stof die voor de overeenkomstig artikel 89, lid 1, van Verordening (EU) nr. 528/2012 uitgevoerde beoordeling is gebruikt. De werkzame stof in het in de handel gebrachte product kan dezelfde of een andere zuiverheid hebben, voor zover bewezen is dat de werkzame stof technisch gelijkwaardig is aan de beoordeelde werkzame stof.
 (2) Verordening (EG) nr. 470/2009 van het Europees Parlement en de Raad van 6 mei 2009 tot vaststelling van communautaire procedures voor het vaststellen van grenswaarden voor residuen van farmacologisch werkzame stoffen in levensmiddelen van dierlijke oorsprong, tot intrekking van Verordening (EEG) nr. 2377/90 van de Raad en tot wijziging van Richtlijn 2001/82/EG van het Europees Parlement en de Raad en van Verordening (EG) nr. 726/2004 van het Europees Parlement en de Raad (PB L 152 van 16.6.2009, blz. 11).
 (3) Verordening (EG) nr. 396/2005 van het Europees Parlement en de Raad van 23 februari 2005 tot vaststelling van maximumgehalten aan bestrijdingsmiddelenresiduen in of op levensmiddelen en diervoeders van plantaardige en dierlijke oorsprong en houdende wijziging van Richtlijn 91/414/EEG van de Raad (PB L 70 van 16.3.2005, blz. 1).


type: wikipedia

text:
Asatru (credința în Aesir) este reînvierea religiei pre-creștine a popoarelor germanice - englezii, danezii, germanii și scandinavii. În Islanda, Norvegia și Danemarca, asatru este recunoscută de către stat, comunitățile religioase putînd să oficieze căsătorii legale, să primească donații și să beneficieze de scutiri de taxe. Asatru este o religie reconstruită pe baza documentelor scrise, în principal a celor două culegeri de texte Edda (secolele XIV - XVI).
 Asatru consideră valori morale curajul, onoarea, ospitalitatea, independența și libertatea, individualitatea și responsabilitatea, hărnicia și perseverența, loialitatea, respectarea strămoșilor.
 Religie
 Neopăgânism


type: contracts

text:
 Anunţ juridic important
 |
 22004D0127
 Jurnalul Oficial L 064 , 10/03/2005 p. 0051 - 0052
 20040924Decizia nr. 127/2004 a Comitetului mixt al SEEdin 24 septembrie 2004de modificare a anexei II (Reglementări tehnice, standarde, încercări și certificare) la Acordul SEECOMITETUL MIXT AL SEE,având în vedere Acordul privind Spațiul Economic European, astfel cum a fost modificat prin Protocolul de adaptare a Acordului privind Spațiul Economic European, denumit în continuare "acordul", în special articolul 98,întrucât:(1) Anexa II la acord a fost modificată prin Decizia nr. 27/2004 a Comitetului mixt al SEE din 19 martie 2004 [1].(2) Decizia 2000/147/CE a Comisiei din 8 februarie 2000 de punere în aplicare a Directivei 89/106/CEE a Consiliului referitor la clasificarea comportării la foc a materialelor de construcții [2], astfel cum a fost corectată de JO L 85, 24.3.2001, p. 43, trebuie să fie încorporată în acord,DECIDE:Articolul 1La capitolul XXI punctul 1 (Directiva 89/106/CEE a Consiliului) din anexa II la acord, se adaugă următoarea liniuță:- "— 32000 D 0147: Decizia 2000/147/CE a Comisiei din 8 februarie 2000 (JO L 50, 23.2.2000, p. 14), astfel cum a fost corectată de JO L 85, 24.3.2001, p. 43."Articolul 2Textele Deciziei 2000/147/CE, astfel cum a fost corectată de JO L 85, 24.3.2001, p. 43, în limbile islandeză și norvegiană, care urmează să fie publicate în Suplimentul SEE al Jurnalului Oficial al Uniunii Europene, sunt autentice.Articolul 3Prezenta decizie intră în vigoare la 25 septembrie 2004, cu condiția transmiterii prealabile a tuturor notificărilor prevăzute la articolul 103 alineatul (1) din acord către Comitetul mixt al SEE [***].Articolul 4Prezenta decizie se publică în Secțiunea SEE și în Suplimentul SEE ale Jurnalului Oficial al Uniunii Europene.Adoptată la Bruxelles, 24 septembrie 2004.Pentru Comitetul mixt al SEEPreședinteleKjartan Jóhannsson[1] JO L 127, 29.4.2004, p. 134.[2] JO L 50, 23.2.2000, p. 14.[***] Nu sunt indicate cerințe constituționale.--------------------------------------------------


text:
 7.1.2017
 IT
 Gazzetta ufficiale dell'Unione europea
 L 4/1
 REGOLAMENTO DI ESECUZIONE (UE) 2017/12 DELLA COMMISSIONE
 del 6 gennaio 2017
 relativo alla forma e al contenuto delle domande e delle richieste per la determinazione dei limiti massimi di residui in conformità al regolamento (CE) n. 470/2009 del Parlamento europeo e del Consiglio
 (Testo rilevante ai fini del SEE)
 LA COMMISSIONE EUROPEA,
 visto il trattato sul funzionamento dell'Unione europea,
 visto il regolamento (CE) n. 470/2009 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 6 maggio 2009, che stabilisce procedure comunitarie per la determinazione di limiti di residui di sostanze farmacologicamente attive negli alimenti di origine animale, abroga il regolamento (CEE) n. 2377/90 del Consiglio e modifica la direttiva 2001/82/CE del Parlamento europeo e del Consiglio e il regolamento (CE) n. 726/2004 del Parlamento europeo e del Consiglio (1), in particolare l'articolo 13, paragrafo 1,
 considerando quanto segue:
 (1)
 Le sostanze farmacologicamente attive sono classificate in base ai pareri sui limiti massimi di residui (LMR) formulati dall'Agenzia europea per i medicinali (EMA).
 (2)
 Le domande di parere per la determinazione del limite massimo di residui vengono presentate all'EMA. È necessario stabilire un formato standard per l'invio di tali domande ed elencare le informazioni di cui devono essere corredate.
 (3)
 In determinate circostanze la Commissione, uno Stato membro, una parte o un'organizzazione interessata possono presentare all'EMA una richiesta di parere per la determinazione del limite massimo di residui. È necessario stabilire un formato standard ed elencare le informazioni di cui devono essere corredate.
 (4)
 Le misure di cui al presente regolamento sono conformi al parere del comitato permanente per i medicinali veterinari,
 HA ADOTTATO IL PRESENTE REGOLAMENTO:
 Articolo 1
 Forma e contenuto delle domande e delle richieste
 1. Una domanda o una richiesta per la determinazione dei limiti massimi di residui (LMR) sono presentate all'Agenzia europea per i medicinali (EMA) in formato elettronico.
 2. I particolari e i documenti di cui è corredata una domanda o una richiesta per la determinazione dei limiti massimi di residui sono presentati in conformità alle prescrizioni stabilite nell'allegato.
 Articolo 2
 Prescrizioni generali per le domande e le richieste
 1. Le informazioni e la documentazione presentate quale parte integrante di una domanda o di una richiesta per la determinazione dei limiti massimi di residui sono precise e conformi allo stato attuale delle conoscenze scientifiche e agli orientamenti scientifici formulati dall'EMA in relazione alla sicurezza dei residui.
 2. Una domanda o una richiesta per la determinazione dei limiti massimi di residui contiene tutte le informazioni pertinenti alla valutazione, favorevole o sfavorevole, della sicurezza dei residui della sostanza in questione. In particolare, vengono resi noti tutti i dettagli pertinenti ad eventuali analisi o prove incomplete o interrotte relative alla sostanza attiva.
 3. Una domanda o una richiesta di estensione di limiti massimi di residui esistenti ad altre specie animali o ad altri prodotti alimentari consiste in un modulo di domanda o di richiesta corredato di un fascicolo relativo ai residui. L'EMA può richiedere dati relativi alla sicurezza qualora la valutazione del rischio effettuata per quanto riguarda la determinazione del limite massimo di residui esistente non sia applicabile all'estensione proposta.
 Articolo 3
 Entrata in vigore
 Il presente regolamento entra in vigore il ventesimo giorno successivo alla pubblicazione nella Gazzetta ufficiale dell'Unione europea.
 Il presente regolamento è obbligatorio in tutti i suoi elementi e direttamente applicabile in ciascuno degli Stati membri.
 Fatto a Bruxelles, il 6 gennaio 2017
 Per la Commissione
 Il presidente
 Jean-Claude JUNCKER
 (1) GU L 152 del 16.6.2009, pag. 11.
 ALLEGATO
 DOMANDA/RICHIESTA PER LA DETERMINAZIONE DEI LIMITI MASSIMI DI RESIDUI
 1.
 La domanda o la richiesta deve comprendere tutte le informazioni amministrative e la documentazione scientifica necessarie al fine di dimostrare la sicurezza dei residui della sostanza in questione e le considerazioni sulla gestione del rischio.
 2.
 Tutti i volumi del fascicolo devono essere numerati e impaginati in modo chiaro. Va garantito con particolare cura che siano presenti adeguati riferimenti incrociati tra i volumi come pure tra i riassunti dettagliati e critici e i dati originali. Gli invii in forma elettronica devono essere conformi agli orientamenti pubblicati dall'EMA (guidance on veterinary e-Submissions).
 3.
 Nei casi in cui è fatto riferimento a informazioni pubblicate, le copie complete dei relativi articoli dovrebbero essere inserite nella sezione pertinente del fascicolo.
 4.
 La domanda o la richiesta deve essere presentata in conformità alle prescrizioni specificate nel prosieguo del testo, rispettando l'ordine indicato.
 5.
 Le prove farmacologiche, tossicologiche e dei residui, i cui risultati corredano una domanda o una richiesta per la determinazione degli LMR, devono essere effettuate in conformità alla direttiva 2004/10/CE del Parlamento europeo e del Consiglio (1) e della direttiva 2010/63/UE del Parlamento europeo e del Consiglio (2).
 CAPITOLO 1
 INFORMAZIONI AMMINISTRATIVE
 Le informazioni amministrative devono essere articolate in due parti, una che fornisce i dati amministrativi e la seconda che contiene una sintesi della valutazione proposta dal richiedente.
 Devono essere inclusi i seguenti dettagli:
 Parte 1 — Informazioni amministrative:
 —
 nome della sostanza ai fini del riesame, usando la denominazione comune internazionale (DCI), ove attribuita;
 —
 nome e indirizzo del richiedente;
 —
 nome e indirizzo dettagliato del punto di contatto del richiedente per tutta la corrispondenza relativa alla domanda;
 Parte 2 — Sintesi della valutazione proposta dal richiedente:
 —
 nome della sostanza ai fini del riesame, usando la DCI, ove attribuita;
 —
 chiarimenti riguardo all'eventuale utilizzo della sostanza nel prodotto come ingrediente attivo, eccipiente, conservante ecc.;
 —
 sintesi dello schema anticipato di uso veterinario (specie bersaglio, indicazioni principali, posologia);
 —
 informazioni relative ad eventuali domande ad altri organismi internazionali o dell'Unione, date di tali domande e relativi esiti;
 —
 sintesi dei risultati:
 —
 dose priva di effetti (avversi) osservati [no-observed (adverse) effect levels — NO(A)EL] pertinente, o un'alternativa accettata ai fini della valutazione della sicurezza,
 —
 riferimento allo studio pertinente,
 —
 fattore di incertezza proposto,
 —
 dose giornaliera ammissibile (DGA) proposta, o un'alternativa in conformità all'articolo 6 del regolamento (CE) n. 470/2009,
 —
 residuo marcatore (se pertinente),
 —
 LMR proposti (se pertinente),
 —
 metodo di analisi proposto (compresi il limite di quantificazione e il riferimento, se pertinente).
 CAPITOLO 2
 DATI PER LA VALUTAZIONE SCIENTIFICA DEL RISCHIO
 A. Fascicolo relativo alla sicurezza
 Il fascicolo relativo alle prove di sicurezza deve includere la seguente documentazione:
 —
 un indice di tutti gli studi inclusi nel fascicolo,
 —
 una dichiarazione attestante l'inclusione di tutti i dati noti al richiedente al momento della presentazione, siano essi favorevoli o meno,
 —
 una giustificazione in caso di omissione di un tipo di studio,
 —
 una spiegazione relativa all'inclusione di un tipo di studio alternativo,
 —
 nei casi in cui uno studio risulti anteriore alla direttiva 2004/10/CE o lo status di buona prassi di laboratorio (BPL) non sia noto, una discussione del contributo che un eventuale studio non realizzato conformemente alle buone prassi di laboratorio può apportare alla valutazione globale del rischio.
 Ciascuna relazione di studio deve comprendere la seguente documentazione:
 —
 una copia del piano dello studio (protocollo, compresi modifiche e scostamenti),
 —
 una dichiarazione firmata di conformità alle buone prassi di laboratorio, se del caso,
 —
 una descrizione dei metodi, delle apparecchiature e dei materiali utilizzati,
 —
 una descrizione e una giustificazione del sistema di prove,
 —
 una descrizione dei risultati ottenuti, sufficientemente particolareggiata da consentire la valutazione critica dei risultati indipendentemente dall'interpretazione fornita dall'autore,
 —
 una valutazione statistica dei risultati, se del caso,
 —
 una discussione dei risultati, con commenti sulle dosi a cui si osservano effetti (avversi) e sulle NO(A)EL nonché su eventuali risultati insoliti,
 —
 una descrizione dettagliata ed una discussione approfondita dei risultati dello studio.
 A.0. Riassunto dettagliato e critico
 Il riassunto dettagliato e critico deve essere firmato e datato. Ad esso vanno allegate informazioni sui titoli di studio, sulla formazione e sull'esperienza professionale dell'autore. Va dichiarato il rapporto professionale esistente tra l'autore e il richiedente.
 Tutti i dati importanti devono essere riassunti in un allegato, in forma tabellare o grafica nei limiti del possibile, e negli allegati della documentazione vanno inseriti tutti i riferimenti bibliografici pertinenti. Deve essere discussa la pertinenza degli studi forniti per la valutazione dei rischi potenziali per l'uomo derivanti dai residui. Il riassunto dettagliato e critico e i suoi allegati devono contenere precisi riferimenti incrociati alle informazioni contenute nella documentazione principale. Tale sezione non deve presentare nuovi studi non inclusi nella documentazione principale.
 A.1. Identificazione precisa della sostanza oggetto della domanda/richiesta:
 A.1.1.
 DCI,
 A.1.2.
 denominazione dell'Unione internazionale di chimica pura e applicata (IUPAC),
 A.1.3.
 numero del Chemical Abstracts Service (CAS),
 A.1.4.
 classificazione terapeutica, farmacologica e chimica,
 A.1.5.
 sinonimi e abbreviazioni,
 A.1.6.
 formula di struttura,
 A.1.7.
 formula molecolare,
 A.1.8.
 peso molecolare,
 A.1.9.
 grado d'impurità,
 A.1.10.
 composizione qualitativa e quantitativa delle impurezze,
 A.1.11.
 descrizione delle proprietà fisiche:
 A.1.11.1.
 punto di fusione,
 A.1.11.2.
 punto di ebollizione,
 A.1.11.3.
 tensione di vapore,
 A.1.11.4.
 solubilità in acqua e in solventi organici espressa in g/l, con indicazione della temperatura,
 A.1.11.5.
 densità,
 A.1.11.6.
 spettri di rifrazione, rotazione ecc.,
 A.1.11.7.
 pKa,
 A.1.11.8.
 legame alle proteine;
 A.2. farmacologia:
 A.2.1.
 farmacodinamica,
 A.2.2.
 farmacocinetica in specie da laboratorio (assorbimento, distribuzione, metabolismo, escrezione);
 A.3. tossicologia (in specie da laboratorio):
 A.3.1.
 tossicità per somministrazione unica, se disponibile,
 A.3.2.
 tossicità per somministrazioni ripetute:
 A.3.2.1.
 prove di tossicità orale per somministrazioni ripetute (90 giorni),
 A.3.2.2.
 prove di tossicità per somministrazioni ripetute (cronica),
 A.3.3.
 tolleranza in specie bersaglio, se disponibile,
 A.3.4.
 tossicità riproduttiva, compresa la tossicità dello sviluppo:
 A.3.4.1.
 studio degli effetti sulla riproduzione,
 A.3.4.2.
 studio della tossicità dello sviluppo,
 A.3.5.
 genotossicità,
 A.3.6.
 cancerogenicità;
 A.4. altre prescrizioni:
 A.4.1.
 studi speciali (ad esempio immunotossicità, neurotossicità),
 A.4.2.
 proprietà microbiologiche dei residui (se pertinente),
 A.4.2.1.
 eventuali effetti sulla flora intestinale dell'uomo:
 A.4.2.2.
 eventuali effetti sui microrganismi utilizzati nella trasformazione industriale degli alimenti,
 A.4.3.
 osservazioni sull'uomo;
 A.5 determinazione della DGA o di un limite alternativo.
 B. Fascicolo relativo ai residui
 Il fascicolo relativo alle prove dei residui deve comprendere la seguente documentazione:
 —
 un indice di tutti gli studi inclusi nel fascicolo,
 —
 una dichiarazione attestante l'inclusione di tutti i dati noti al richiedente al momento della presentazione, siano essi favorevoli o meno;
 —
 una giustificazione in caso di omissione di un tipo di studio;
 —
 una spiegazione relativa all'inclusione di un tipo di studio alternativo;
 —
 nei casi in cui uno studio risulti anteriore alla direttiva 2004/10/CE o lo status di buona prassi di laboratorio (BPL) non sia noto, una discussione del contributo che un eventuale studio non realizzato conformemente alle buone prassi di laboratorio può apportare alla valutazione globale del rischio.
 Ciascuna relazione di studio deve comprendere la seguente documentazione:
 —
 una copia del piano dello studio (protocollo, compresi modifiche e scostamenti);
 —
 una dichiarazione firmata di conformità alle buone prassi di laboratorio, se del caso;
 —
 una descrizione dei metodi, delle apparecchiature e dei materiali utilizzati;
 —
 una descrizione e una giustificazione del sistema di prove;
 —
 una descrizione dei risultati ottenuti, sufficientemente particolareggiata da consentire la valutazione critica dei risultati indipendentemente dall'interpretazione fornita dall'autore;
 —
 un'analisi statistica dei risultati, se del caso;
 —
 una discussione dei risultati;
 —
 una descrizione dettagliata ed una discussione approfondita dei risultati dello studio.
 B.0. Riassunto dettagliato e critico
 Il riassunto dettagliato e critico deve essere firmato e datato. Ad esso vanno allegate informazioni sui titoli di studio, sulla formazione e sull'esperienza professionale dell'autore. Va dichiarato il rapporto professionale esistente tra l'autore e il richiedente.
 Tutti i dati importanti devono essere riassunti in un allegato, in forma tabellare o grafica nei limiti del possibile, e negli allegati della documentazione vanno inseriti tutti i riferimenti bibliografici pertinenti. Va discussa la pertinenza degli studi forniti per la determinazione dei limiti massimi di residui. Il riassunto dettagliato e critico e gli allegati devono contenere precisi riferimenti incrociati alle informazioni contenute nella documentazione principale. Tale sezione non deve presentare nuovi studi non inclusi nella documentazione principale.
 B.1. Metabolismo e cinetica dei residui:
 B.1.1.
 farmacocinetica in specie da produzione alimentare (assorbimento, distribuzione, metabolismo, escrezione),
 B.1.2.
 deplezione dei residui:
 B.1.2.1.
 individuazione del residuo marcatore,
 B.1.2.2.
 rapporto tra il marcatore e i residui totali;
 B.2. dati di monitoraggio e di esposizione, se pertinente;
 B.3. metodo di analisi dei residui:
 B.3.1.
 descrizione del metodo, secondo un formato concordato a livello internazionale;
 B.3.2.
 convalida del metodo in conformità agli orientamenti pubblicati dalla Commissione e dall'EMA.
 CAPITOLO 3
 CONSIDERAZIONI SULLA GESTIONE DEL RISCHIO
 In base alla valutazione del rischio effettuata, le pertinenti raccomandazioni sulla gestione del rischio in conformità all'articolo 7 del regolamento (CE) n. 470/2009 devono riguardare, in particolare:
 —
 altri fattori legittimi, quali aspetti tecnologici della produzione di alimenti e mangimi, realizzabilità dei controlli, condizioni di utilizzo e applicazione delle sostanze nei medicinali veterinari;
 —
 altre considerazioni sulla gestione del rischio pertinenti per la determinazione di LMR;
 —
 l'elaborazione di LMR;
 —
 considerazioni sull'eventuale estrapolazione di LMR.
 (1) Direttiva 2004/10/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, dell'11 febbraio 2004, concernente il ravvicinamento delle disposizioni legislative, regolamentari ed amministrative relative all'applicazione dei principi di buona pratica di laboratorio e al controllo della loro applicazione per le prove sulle sostanze chimiche (GU L 50 del 20.2.2004, pag. 44).
 (2) Direttiva 2010/63/UE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 22 settembre 2010, sulla protezione degli animali utilizzati a fini scientifici (GU L 276 del 20.10.2010, pag. 33).


text:
 Svarīgs juridisks paziņojums
 |
 22001D0118(05)
 Oficiālais Vēstnesis L 015 , 18/01/2001 Lpp. 0010 - 0011
 EEZ Apvienotās komitejas LēmumsNr. 130/1999(1999. gada 5. novembris),ar ko groza EEZ līguma I pielikumu (Veterinārie un fitosanitārie jautājumi)EEZ APVIENOTĀ KOMITEJA,ņemot vērā Līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu, kas grozīts ar protokolu, ar ko precizē Līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu, turpmāk tekstā — "līgums", un jo īpaši tā 98. pantu,tā kā:(1) Līguma I pielikums grozīts ar EEZ apvienotās komitejas 1999. gada 25. jūnija Lēmumu Nr. 76/1999 [1];(2) Komisijas 1998. gada 15. decembra Lēmums 1999/2/EK, ar ko groza Lēmumu 98/407/EK, par dažiem aizsargpasākumiem attiecībā uz gliemenēm, ko ieved no Turcijas vai kuru izcelsme ir Turcijā [2], jāiekļauj līgumā,(3) Komisijas 1998. gada 21. decembra Lēmums 1999/40/EK, ar ko atceļ Lēmumu 96/276/EK par dažiem aizsargpasākumiem attiecībā uz gliemenēm, ko ieved no Tunisijas [3], jāiekļauj līgumā;(4) Šo lēmumu nav jāpiemēro Islandei un Lihtenšteinai,IR PIEŅĒMUSI ŠĀDU LĒMUMU.1. pantsLīguma I pielikuma I nodaļas 1. sadaļas 2. daļas 82. punktu (Komisijas Lēmumā 98/407/EK) papildina ar šādu ievilkumu:", kas grozīta ar— 399 D 0002: Komisijas 1998. gada 15. decembra Lēmumu 1999/2/EK (OV L 1, 5.1.1999., 5. lpp.)."2. pantsLīguma I pielikuma I nodaļas 1. sadaļas 2. daļas 44. punktu (Komisijas Lēmumā 96/276/EK) papildina ar šādu punktu:"44a. 399 D 0040: Komisijas 1998. gada 21. decembra Lēmums 1999/40/EK, ar ko atceļ Lēmumu 96/276/EK par dažiem aizsargpasākumiem attiecībā uz gliemenēm, ko ieved no Tunisijas (OV L 11, 16.1.1999., 48. lpp.)."3. pantsLīguma I pielikuma I nodaļas 1.2. daļas 44. punktu (Komisijas Lēmumā 96/276/EK) atceļ.4. pantsKomisijas Lēmumu 1999/2/EK un 1999/40/EK teksti islandiešu un norvēģu valodā, kas pievienoti atbilstīgiem šī lēmuma tulkojumiem, ir autentiski.5. pantsŠis lēmums stājas spēkā 1999. gada 6. novembrī ar noteikumu, ka EEZ apvienotajai komitejai ir sniegti visi paziņojumi saskaņā ar līguma 103. panta 1. punktu.6. pantsŠo lēmumu publicē Eiropas Kopienu Oficiālā Vēstneša EEZ iedaļā un EEZ pielikumā.Briselē, 1999. gada 5. novembrīEEZ apvienotās komitejas vārdā —priekšsēdētājsN. v. Liechtenstein[1] OV L 296, 23.11.2000., 1. lpp.[2] OV L 1, 5.1.1999., 5. lpp.[3] OV L 11, 16.1.1999., 48. lpp.--------------------------------------------------