type: other

text:
predstavljeni 27. septembra 2012(1)
 Združeni zadevi C‐356/11 in C‐357/11
 (Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Korkein hallinto-oikeus (Finska))
 „Državljanstvo Unije – Pravica do združitve družine – Uporaba načel iz sodbe Ruiz Zambrano – Sponzor, ki je eden od staršev otroka, ki je državljan Unije in ki je bil rojen v prvi zakonski zvezi – Pravica do prebivanja novega partnerja sponzorja, ki je državljan tretje države – Zavrnitev na podlagi nezadostnih sredstev – Pravica do spoštovanja družinskega življenja – Obveznost upoštevanja interesa mladoletnega otroka“
 1. Ali pravica državljana tretje države do prebivanja na ozemlju države članice lahko izhaja iz državljanstva Unije otroka, pri čemer pa ta oseba ni eden od staršev, ampak zakonec enega od staršev tega otroka?
 2. To je v bistvu vprašanje, ki ga Korkein hallinto-oikeus (Finska) zastavlja v okviru dveh predlogov za sprejetje predhodne odločbe.
 3. Predloga se nanašata na spor med Maahanmuuttovirasto (nacionalni urad za priseljevanje) in S., gansko državljanko (C‐356/11) ter L., alžirsko državljanko (C‐357/11)(2), ki sta obe zaprosili za dovoljenje za prebivanje za svoja zakonca, O. ter M., državljana tretjih držav(3), na podlagi pravice do združitve družine iz Direktive 2003/86/ES(4). Maahanmuuttovirasto je obe vlogi zavrnil z utemeljitvijo, da prosilca nimata zadostnih sredstev za preživetje za prebivanje na finskem ozemlju.
 4. Predložitveno sodišče se sprašuje o skladnosti teh odločb glede na načela, ki jih je Sodišče izdelalo v sodbi Ruiz Zambrano(5), in o razlagi, ki jo je podalo glede določb Pogodbe DEU v zvezi z državljanstvom Unije. S. in L. imata namreč izključno pravico do varstva in vzgoje otroka, ki je državljan Unije in ki ga imata iz prve zakonske zveze. Zato se predložitveno sodišče sprašuje, ali bi glede na družinske razmere strank Maahanmuuttovirasto moral prosilcema izdati dovoljenji za prebivanje, da bi se s tem preprečilo, da bi morali otroci, ki so pod izključnim skrbništvom sponzork, zapustiti ozemlje Evropske unije in posledično ne bi mogli uresničevati pravic, ki jih imajo iz naslova državljanstva Unije.
 5. Z vprašanji predložitveno sodišče predlaga Sodišču, naj natančno določi obseg in meje načel, določenih v zgoraj navedeni sodbi Ruiz Zambrano, v posebnem primeru sestavljene družine, v kateri prosilec nima starševske odgovornosti niti finančne obveze do otroka, ki je državljan Unije.
 A – Ureditev Unije
 6. Člen 7 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah(6) določa, da ima vsakdo pravico do spoštovanja svojega zasebnega in družinskega življenja.
 7. Poleg tega člen 24(2) Listine določa, da se morajo pri vseh ukrepih javnih organov ali zasebnih ustanov, ki se nanašajo na otroke, upoštevati predvsem koristi otroka. Člen 24(3) določa, da ima vsak otrok pravico do rednih osebnih odnosov in neposrednih stikov z obema staršema, če to ni v nasprotju z njegovimi koristmi.
 2. Direktiva Sveta 2003/86
 8. Direktiva Sveta 2003/86 določa pogoje za uveljavljanje pravice do združitve družin za državljane tretjih držav, ki zakonito prebivajo na ozemlju držav članic. V uvodni izjavi 2 te direktive je navedeno, da ta direktiva spoštuje temeljne pravice in upošteva načela, ki jih priznava zlasti člen 8 Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin(7) in Listina.
 9. Člen 4 te direktive določa osebe, družinske člane sponzorja, ki bi na tej podlagi lahko imeli pravico do prebivanja. Med temi osebami je v skladu s členom 4(1)(a) Direktive 2003/86 zakonec sponzorja.
 10. Glede načinov obravnavanja prošnje za združitev družine zakonodajalec Unije državam članicam na podlagi člena 5(5) te direktive nalaga, naj upoštevajo interese mladoletnih otrok. Na podlagi člena 17 te direktive morajo, kadar zavrnejo prošnjo, prekličejo ali ne podaljšajo dovoljenja za prebivanje ali se odločijo, da bodo ukazale izgon sponzorja ali članov njegove družine, upoštevati naravo in trdnost družinskih razmerij osebe in trajanje njegovega bivanja v državi članici ter obstoj družinskih, kulturnih in socialnih vezi z njegovo državo izvora.
 11. Države članice imajo tudi diskrecijsko pravico pri določanju pogojev, ki se zahtevajo za uresničevanje pravice do združitve. Tako na podlagi člena 7(1)(c) Direktive 2003/86 lahko od sponzorja zahtevajo, da ima stalna in redna sredstva, ki zadoščajo za vzdrževanje njega in njegovih družinskih članov, ne da bi potreboval pomoč socialnega sistema te države članice.
 B – Finska ureditev
 12. V skladu s členom 37(1) zakona o tujcih (Ulkomaalaislaki) se zakonec osebe, ki stalno prebiva na Finskem, šteje kot družinski član.
 13. Člen 39(1) tega zakona določa, da se dovoljenje za prebivanje izda pod pogojem, da ima tujec zadostna sredstva za preživetje. Pristojni organi lahko v izredno resnih okoliščinah tudi ne upoštevajo tega pogoja, če je to upravičeno ali če je to v interesu otroka.
 14. Nazadnje člen 66a tega zakona določa, da če se zaprosi za dovoljenje za prebivanje na podlagi obstoja družinske vezi, morajo pristojni organi pri presoji upoštevati vrsto in trdnost družinskih razmerij tujca, trajanje njegovega bivanja v zadevni državi članici ter obstoj družinskih, kulturnih ali socialnih vezi z državo izvora.
 II – Dejansko stanje v sporih o glavni stvari
 A – Zadeva C‐356/11
 15. S. je ganska državljanka, ki ima dovoljenje za stalno prebivanje na Finskem. Zakonsko zvezo je 4. julija 2001 sklenila s finskim državljanom, s katerim je imela otroka, ki se je rodil 11. julija 2003. Ker je ta otrok finski državljan, je tudi državljan Unije. Vendar ni nikoli uresničeval svoje pravice do prostega gibanja. S. je bila 2. junija 2005 priznana izključna pravica do varstva in vzgoje tega otroka, nato pa se je 19. oktobra 2005 razvezala. Otrokov oče živi na Finskem. Iz predložitvene odločbe izhaja, da se je S. v času svojega bivanja na Finskem izobraževala, izkoristila porodniški dopust, se izučila za poklic in opravljala poklicno dejavnost.
 16. S. je 26. junija 2008 sklenila zakonsko zvezo z O., državljanom Slonokoščene obale. Iz tega naslova je slednji pri Maahanmuuttovirasto vložil prošnjo za izdajo dovoljenja za prebivanje. V njuni zvezi se je 21. novembra 2009 rodil otrok z ganskim državljanstvom, glede katerega imata starša skupno pravico do varstva in vzgoje. O. živi v skupnem gospodinjstvu s S. in z njenima dvema otrokoma. Iz predložitvene odločbe izhaja, da je O. 1. januarja 2010 podpisal pogodbo o zaposlitvi za obdobje enega leta, v kateri je določeno, da bo delal vsak dan osem ur in zato dobil plačilo 7,5 EUR na uro. Vendar ni predložil papirjev za dokaz, da je delo iz te pogodbe dejansko opravljal.
 17. Maahanmuuttovirasto je z določbo z dne 21. januarja 2009 zavrnilo prošnjo za izdajo dovoljenja za prebivanje, ki jo je vložil O. na podlagi člena 39(1), prvi stavek, zakona o tujcih z utemeljitvijo, da slednji ni imel zadostnih sredstev za preživetje. Poleg tega ni ocenilo, da bi bilo treba odstopiti od tega pogoja, saj niso obstajale izredno resne okoliščine, niti to ni bilo v interesu otroka.
 18. Helsingin hallinto-oikeus (upravno sodišče v Helsinkih) (Finska) je nato zavrnilo tožbo za odpravo te odločbe. Zato sta se S. in O. zoper to sodbo pritožila pri predložitvenem sodišču.
 B – Zadeva C‐357/11
 19. Zadeva C‐357/11 je zelo podobna zadevi C‐356/11, saj vez med otrokom, ki je državljan Unije, in prosilcem tudi obstaja v sestavljeni družini. Dejanski stanji iz postopkov v glavni stvari pa se razlikujeta zlasti glede kraja, kjer sedaj prebiva prosilec.
 20. V tej zadevi je L. alžirska državljanka, ki ima dovoljenje za stalno prebivanje iz naslova svoje zveze s finskim državljanom. V tej zvezi se je 2004 rodil otrok s finskim državljanstvom, ki nikoli ni uresničeval pravice do prostega gibanja. Po razvezi 10. decembra 2004 je bila L. priznana izključna pravica do varstva in vzgoje tega otroka. Otrokov oče prebiva na Finskem.
 21. L. je 19. oktobra 2006 sklenila zakonsko zvezo z alžirskim državljanom M. Ta je marca 2006 zakonito prišel na Finsko, kjer je zaprosil za politični azil, in kjer naj bi na podlagi njegovih navedb z L. živel od aprila 2006. Oktobra 2006 je bil napoten nazaj v svojo državo izvora. L. je 29. novembra 2006 pri Maahanmuuttovirasto zaprosila za izdajo dovoljenja za prebivanje za M. iz naslova njune zveze in 14. januarja 2007 je rodila otroka z alžirskim državljanstvom, glede katerega imata starša skupno pravico do varstva in vzgoje. Ni bilo izkazano, da je M. že spoznal svojega otroka.
 22. Iz predložitvene odločbe izhaja, da L. med svojim prebivanjem na Finskem nikoli ni opravljala poklicne dejavnosti, svoje dohodke je dobivala iz naslova denarne pomoči in drugih dajatev.
 23. Maahanmuuttovirasto je z enako obrazložitvijo kot pri obravnavanju prošnje za izdajo dovoljenja za prebivanje O. v zadevi C‐356/11 zavrnilo prošnjo za izdajo dovoljenja za prebivanje M. Vendar pa je to odločbo Helsingin hallinto-oikeus odpravilo, zato se je Maahanmuuttovirasto zoper to sodbo pritožil pri predložitvenem sodišču.
 24. V teh predlogih za sprejetje predhodne odločbe se predložitveno sodišče sprašuje, ali je mogoče uporabiti načela, ki jih je Sodišče razvilo v zgoraj navedeni sodbi Ruiz Zambrano. V bistvu sprašuje, ali ne bi bili ob upoštevanju tega, da je Maahanmuuttovirasto zavrnilo izdajo dovoljenja za prebivanje za prosilca, ženi prosilcev in otroka, glede katerih imata njuni ženi pravico do varstva in vzgoje, v resnici prisiljeni zapustiti ozemlje Unije, da bi lahko živeli skupaj.
 25. V teh okoliščinah in v želji, da bi razjasnilo dvome, se je Korkein hallinto-oikeus odločilo, da prekine odločanje in Sodišču zastavi naslednja vprašanja za predhodno odločanje, ki so glede prvega vprašanja skoraj povsem enaka.
 „1. Ali je v nasprotju s členom 20 PDEU, da se državljanu tretje države zavrne dovoljenje za prebivanje, ker nima sredstev za preživljanje, če je družinski položaj tak, da ima njegov zakonec pravico do varstva in vzgoje otroka, ki ima državljanstvo Unije, državljan tretje države pa ni niti eden od staršev niti nima skrbništva nad tem otrokom?
 „1. Ali je v nasprotju s členom 20 PDEU, da se državljanu tretje države zavrne dovoljenje za prebivanje, ker nima sredstev za preživljanje, če je družinski položaj tak, da ima njegov zakonec pravico do varstva in vzgoje otroka, ki ima državljanstvo Unije, državljan tretje države pa ni niti eden od staršev niti nima skrbništva nad tem otrokom, poleg tega pa ne živi z zakoncem ali s tem otrokom?
 2. Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen, ali je treba učinek člena 20 PDEU presoditi drugače, če imata državljan tretje države, ki nima dovoljenja za prebivanje in ne živi na Finskem, in njegov zakonec otroka, ki je državljan tretje države in ki prebiva na Finskem, pravico do njegovega varstva in vzgoje pa imata oba starša?“
 26. Stranke v postopku v glavni stvari, danska, nemška, italijanska, nizozemska in poljska vlada ter Evropska komisija so predložile stališča.
 27. S prvima vprašanjema predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali je treba določbe Pogodbe glede državljanstva Unije razlagati tako, da podeljujejo državljanu tretje države pravico do bivanja v državi članici, v kateri zakonito prebiva njegov zakonec, prav tako državljan tretje države, in otrok slednjega, ki je državljan Unije in je rojen v prejšnji zakonski zvezi, kljub temu da prosilec nima zadostnih sredstev za preživetje.
 28. S tem vprašanjem se Sodišče poziva, naj določi obseg in meje načel, ki jih je Sodišče razvilo v zgoraj navedeni sodbi Ruiz Zambrano v posebnem primeru sestavljene družine, v kateri ima eden od staršev izključno pravico do varstva in vzgoje otroka, ki je državljan Unije in ki je bil rojen v prejšnji zakonski zvezi.
 29. Vprašanje je, ali mora država članica glede na to sodno prakso prosilcu izdati dovoljenje za prebivanje, čeprav ni eden od staršev otroka, ki je državljan Unije, in nima starševske odgovornosti do tega otroka, in preprečiti, da bi morala nova družina zapustiti ozemlje Unije, kar bi posledično pomenilo, da bi tega otroka, po besedah Sodišča, prikrajšali za „dejansko uživanje bistvene vsebine pravic, podeljenih zaradi statusa državljana Unije“.
 30. Če bi Sodišče presodilo, da državi članici ni treba izdati tega dovoljenja, predložitveno sodišče z drugima vprašanjema sprašuje, ali bi bilo treba te določbe Pogodbe razlagati drugače glede na družinske razmere obeh prosilcev. V zadevi C‐356/11 prosilec, njegov zakonec in otrok, ki je državljan Unije, živijo skupaj na Finskem. V zadevi C‐357/11 pa se je prosilec vrnil v svojo državo izvora, vendar ima s svojim zakoncem otroka, ki je državljan tretje države in ki prebiva na Finskem, zanj pa sta odgovorna oba starša(8).
 31. Ta vprašanja bom preučil ne le glede na določbe Pogodbe v zvezi z državljanstvom Unije in zlasti njenega člena 20, ampak tudi glede na Direktivo 2003/86.
 32. Vendar pa ne bom opravil presoje glede na določbe v zvezi s pravico državljanov Unije in članov njihovih družin, da se prosto gibajo in prebivajo na ozemlju držav članic, iz Direktive 2004/38/ES(9), ker se slednja po mojem mnenju ne uporablja.
 33. Iz ustaljene sodne prakse izhaja, da na podlagi Direktive 2004/38 pravice do vstopa in prebivanja v državi članici nimajo vsi državljani tretjih držav, temveč le tisti, ki so družinski člani v smislu člena 2(2) te direktive državljana Unije, ki izvršuje pravico do prostega gibanja s tem, ko je začel prebivati v državi članici, ki ni država članica, katere državljan je.(10) Kot je namreč Sodišče nedavno ponovno opozorilo v sodbi Dereci in drugi(11), državljan Unije, ki ni nikoli uresničeval pravice do prostega gibanja in je vedno prebival v državi članici, katere državljan je, ni „upravičenec“ v smislu člena 3(1) Direktive 2004/38, tako da se ta zanj ne uporablja. V takih okoliščinah to ne more biti niti njegov družinski član, ker pravice, ki jih ta direktiva podeljuje družinskim članom upravičenca iz te direktive, niso njim lastne pravice, ampak izvedene pravice, ki so jih pridobili na podlagi statusa družinskega člana upravičenca(12).
 34. V tem primeru zadevni državljani Unije, in sicer otroka S. in L. nikoli nista izvrševala svoje pravice do prostega gibanja in sta vedno živela na Finskem, ki je država članica, katere državljana sta. Zato menim, kot je poudarila Komisija v svojih stališčih, da nista „upravičenca“ v smislu člena 3(1) Direktive 2004/38, zato se ta zanju niti za njune družinske člane ne uporablja.
 A – Uporaba določb Pogodbe, ki se nanašajo na državljanstvo Unije
 35. Najprej je treba opozoriti, da imata otroka S. in L. kot državljana držav članic na podlagi člena 20(1) PDEU status državljana Unije, torej lahko pravice, ki se nanašajo na tak status, uveljavljata tudi proti državi članici, katere državljana sta.
 36. Na podlagi te določbe je Sodišče v postopku, v katerem je bila izdana zgoraj navedena sodba Ruiz Zambrano nasprotovalo nacionalnim ukrepom, katerih učinek je, da državljanom Unije preprečujejo dejansko izvrševanje bistvene vsebine pravic, ki so jim podeljene zaradi statusa državljana Unije(13).
 37. V tej zadevi je moralo Sodišče odločiti, ali bi to, da bi država članica zavrnila pravico do prebivanja in izdajo osebnega delovnega dovoljenja državljanu tretje države, imelo tak učinek, če ta vzdržuje svoje mladoletne otroke, ki imajo kot državljani navedene države članice status državljanov Unije,. Sodišče je odločilo, da bodo zaradi zavrnitve prebivanja navedeni otroci, državljani Unije, prisiljeni zapustiti ozemlje Unije zato, da bodo spremljali starše, kar bi pomenilo, da ne bi mogli izvrševati bistva pravic, ki so podeljene s statusom državljana Unije(14).
 38. Menim, da teh načel ne moremo uporabiti v položajih kot je ta iz postopka v glavni stvari.
 39. Predloženi zadevi se namreč bistveno razlikujeta od zadeve v postopku, v katerem je bila izdana zgoraj navedena sodba Ruiz Zambrano.
 40. Iz spisa izhaja, da prosilca nista starša mladoletnih otrok, ki sta državljana Unije. Nad njima ne izvajata nobene roditeljske pravice, niti ju ne vzdržujeta. Iz spisa izhaja, da sta za ta otroka izključno odgovorni njuni materi, saj ju vzdržujeta sami in vzgajata. Odločba, ki jo je izdalo Maahanmuuttovirasto, s katerim je bila zavrnjena prošnja za izdajo dovoljenja za prebivanje prosilcema, državljana Unije ne prikrajša niti za očeta niti za sredstva za njuno vzdrževanje, saj ta sredstva zagotavljata njuni materi, ki imata izključno pravico do varstva in vzgoje, in ki imata, naj spomnim, dovoljenje za stalno prebivanje na Finskem.
 41. Seveda ne moremo izključiti, da S. in L. sami izbereta, da sledita svojima zakoncema v njuni državi izvora, da bi ohranili enotno družinsko življenje. Dejstvo, da sta njuna otroka državljana Unije, jima pač ne more „naložiti obveznosti do prebivališča“ v prostoru Unije, saj so jima prav sodni organi Unije zagotovili roditeljsko pravico v celoti.
 42. V vsakem primeru, če sta izbrali, da bosta odšli – kar se mi zdi zlasti v okviru zadeve C‐357/11 malo verjetno zaradi razlogov, ki jih bomo navedli kasneje – mladoletni otroci, državljani Unije, dejansko ne bi imeli druge izbire kot zapustiti ozemlje Unije in bi zato izgubili pravice, ki jih imajo zaradi svojega statusa državljana Unije. Zato menim, da se njihova mati svobodno odloča, ali bo zapustila ozemlje Unije zaradi razloga, povezanega z družinskim življenjem, ne pa zato, ker bi to določala nacionalna zakonodaja.
 43. Čeprav omenjam načela, ki jih je Sodišče razvilo v zgoraj navedeni sodbi Dereci in drugi, ne mislim, da bi bilo to dovolj, da se ugotovi kršitev člena 20 PDEU. V zadevi, v kateri je bila izdana ta sodba, je namreč Sodišče zelo strogo razlagalo merila, določena v zgoraj navedeni sodbi Ruiz Zambrano. V točki 68 presoje je med drugim pojasnilo, da zgolj dejstvo, da si državljan Unije želi, da družinski član, ki je državljan tretje države, dobi dovoljenje za prebivanje, zaradi gospodarskih razlogov ali zaradi razlogov, povezanih z ohranjanjem družinske celovitosti, samo po sebi ni dovolj, da bi lahko šteli, da bo državljan Unije prisiljen zapustiti ozemlje Unije, če to dovoljenje ne bo izdano.
 44. Razlogi zato, da državljan Unije zapusti ozemlje, so torej med drugim opisani v sodni praksi Sodišča. Gre za situacije, ko državljan Unije nima nobene druge izbire, kot da sledi osebi, kateri je bila pravica do prebivanja zavrnjena, ker ga ta vzdržuje, in je tako v celoti odvisen od nje, saj ga le ta vzdržuje in skrbi za njegove potrebe.
 45. Take situacije se lahko nanašajo na starše, državljane tretjih držav, ki vzdržujejo mladoletne otroke, državljane Unije, kot je bilo v postopku, v katerem je bila izdana zgoraj navedena sodba Ruiz Zambrano. Lahko bi se nanašala tudi na polnoletne otroke, ki vzdržujejo bolne ali invalidne starše. Ne morejo pa se nanašati na državljane tretje države, ki nimajo nobene starševske odgovornosti niti finančne obveznosti do državljana Unije. Če bi bilo tako, bi lahko namreč pravica do prebivanja državljanov tretjih držav imela podlago le v členu 20 PDEU in ne v predpisih sekundarne zakonodaje, ki jih je izrecno določil zakonodajalec Unije, zlasti v okviru Direktive 2003/86.
 46. Menim, da te presoje ni treba spremeniti glede na posebne okoliščine, ki jih opisuje predložitveno sodišče v okviru drugih vprašanj za predhodno odločanje.
 47. V zadevi C‐356/11 je družinski položaj prosilca poseben zato, ker živi na Finskem skupaj s svojim zakoncem in otrokom tega zakonca.
 48. V tem primeru ta okoliščina ne izkazuje sorodstvene vezi med prosilcem in državljanom Unije in ne spreminja dejstva, da je kljub temu, da par živi skupaj, le mati otroka, ki je državljan Unije, tista, ki ga, ker ima izključno pravico do varstva in vzgoje tega otroka in ker je zaposlena, vzdržuje. Na tem mestu je treba opozoriti, da prosilec ni uspel dokazati, da je dejansko opravljal poklicno dejavnost.
 49. V zadevi C‐357/11 družinski položaj prosilca ponazarja dejstvo, da je bil napoten v svojo državo izvora in ima s svojim zakoncem otroka, ki je državljan tretje države in ki prebiva na Finskem, pravico do varstva in vzgoje tega otroka pa imata oba starša skupaj.
 50. Menim, da ta okoliščina nima posledice na razlago, ki jo predlagam glede člena 20 PDEU, ker – glede na to, da se nanaša na drugega otroka, ki je državljan tretje države – ne vpliva na status otroka, ki je državljan Unije.
 51. Seveda prisotnost tega drugega otroka lahko povzroči, da se mati odloči, da bo sledila svojemu zakoncu v njegovo državo izvora, kar pomeni, da bi bil otrok, ki je državljan Unije, prisiljen zapustiti ozemlje Unije. Kot sem navedel, to ni posledica nacionalne zakonodaje, ampak je posledica načrtne odločitve matere.
 52. Dejansko stanje v zadevi C‐357/11 to še posebej dobro prikaže. Iz spisa namreč izhaja, da prosilec še nikoli ni srečal svojega otroka. Z drugimi besedami to pomeni, da od njegove vrnitve v državo izvora L., mati otroka, ki je državljan Unije, nikoli ni prišla v Alžirijo, da bi videla svojega zakonca in mu predstavila njegovega otroka. Prav tako – in čeprav se zdi, da ob njegovem izgonu ni bil sprejet ukrep prepovedi vstopa na ozemlje – je prosilec presodil, da ni potrebno, da bi obiskal svoje družinske člane, ki so ostali na Finskem. Če upoštevamo dejstvo, da L. zakonito prebiva na Finskem že devet let, kar je obdobje, v katerem je rodila prvega otroka, ki je finski državljan, da ima tam dovoljenje za stalno prebivanje kot tudi dohodke in da je s svojim partnerjem živela le relativno kratko obdobje sedmih mesecev, ni očitno, da se bo odločila pridružiti se svojemu partnerju v njegovi državi izvora, s čimer bi otroka, ki je državljan Unije, prisilila, da zapusti ozemlje Unije. Dejstvo, da je lahko slednji prikrajšan za pravice, ki jih ima na podlagi svojega statusa državljana Unije, so odvisna torej predvsem od odločitev glede skupnega življenja njegove matere ne pa od prisilnih določb nacionalne zakonodaje.
 53. Glede na vsa ta dejstva zato ocenjujem, da je treba člen 20 PDEU razlagati tako, da ne nasprotuje temu, da država članica državljanu tretje države odreče prebivanje na njenem ozemlju, ker nima zadostnih sredstev za preživetje, če ta državljan namerava prebivati s svojim zakoncem, ki je državljan tretje države in ki zakonito živi v tej državi članici, in z otrokom, ki je državljan Unije in ki ga ima njegov zakonec iz prve zakonske zveze.
 54. Menim tudi, da te določbe ni mogoče razlagati drugače, če v okoliščinah, kot so te v postopku v glavni stvari, državljan tretje države živi skupaj s svojim zakoncem in otrokom tega zakonca na ozemlju zadevne države članice. Prav tako ni treba razlagati člena 20 PDEU drugače, če se je ta državljan vrnil v svojo državo izvora, ima pa s svojim zakoncem otroka, ki je državljan tretje države in ki živi v zadevni državi članici, pravico do varstva in vzgoje tega otroka pa imata oba starša skupaj.
 55. Vendar pa to še ne pomeni odgovora na vprašanje, ali ne bi bilo treba dovoljenja za prebivanje izdati prosilcem na podlagi pravice do varstva družinskega življenja in med drugim pravice do združitve družine, ki je določena v okviru Direktive 2003/86. Z dovoljenji za prebivanje, za katera se zaproša v postopkih v glavni stvari, bi se namreč omogočila združitev državljanov tretjih držav z njunima ženama, ki imata pravico za stalno prebivanje v državi članici, in z njunim skupnim otrokom(15).
 B – Pravica do združitve družine
 56. Pogoji, pod katerimi državljan tretje države, ki zakonito prebiva na ozemlju države članice, lahko uveljavlja svojo pravico do združitve družine, so določeni v Direktivi 2003/86. Ta direktiva se uporablja, če ima ta državljan dovoljenje za prebivanje za eno leto ali več, če obstaja utemeljena možnost, da bo pridobil dovoljenje za stalno prebivanje, in nazadnje, če so člani njegove družine državljani tretjih držav.
 57. Vsi ti pogoji so izpolnjeni v okviru postopkov v glavni stvari, saj imata sponzorki, ganska in alžirska državljanka, dovoljenje za stalno prebivanje na Finskem in zaprošata za dovoljenje za prebivanje za svoja zakonca, ki sta državljana tretjih držav, da bi ohranili enotnost družine.
 58. Zato se za stranki uporablja Direktiva 2003/86.
 59. Dopustitev združitve družine je po mnenju Sodišča splošno pravilo(16). Vendar lahko države članice za to dopustitev določijo nekatere pogoje iz členov od 6 do 8 te direktive. Zlasti lahko države članice zahtevajo v skladu s členom 7(1)(c) te direktive, da sponzor dokaže, da ima stalna in redna sredstva, ki zadoščajo za vzdrževanje njega in njegovih družinskih članov brez kakršnekoli pomoči socialnega sistema te države članice.
 60. Na podlagi te določbe in zlasti na podlagi člena 39(1) zakona o tujcih je Maahanmuuttovirasto zavrnilo vlogi S. in L. glede priznanja pravice do združitve družine. Pojasnilo je, da ni mogoče odstopanje od načela iz te določbe, saj je ocenilo, da okoliščine niso bile izjemno resne in to ni bilo v interesu otroka.
 61. Glede na načela, ki so bila določena v okviru Direktive 2003/86, in sodne prakse Sodišča, se mi zdi pomembno, da se predložitveno sodišče prepriča, da so bile odločbe Maahanmuuttovirasto sprejete tako, da se je spoštovalo družinsko življenje S. in L. in predvsem, da so bile v interesu zadevnih otrok.
 62. Sodišče seveda priznava, da imajo države članice določeno diskrecijsko pravico pri obravnavanju prošenj za združitev družine(17) in predvsem pri izvajanju meril, določenih v okviru Direktive 2003/86.
 63. Vendar je glede merila, določenega v členu 7(1)(c) te direktive, Sodišče v zgoraj navedeni sodbi Chakroun odločilo, da je treba to določbo razlagati ozko, in se ne sme uporabiti tako, da bi posegala v cilj te direktive, ki je spodbuditi združitev družine, in v njen polni učinek(18). Poleg tega je Sodišče ocenilo, da morajo države članice diskrecijsko pravico uresničevati ob upoštevanju pravice do spoštovanja družinskega življenja, ki ga določa 8. člen EKČP in ki ga v enakem besedilu zagotavlja Listina(19). Sodišče se je glede tega sklicevalo na uvodno izjavo 2 Direktive 2003/86, s katero zakonodajalec Unije zahteva, da se ukrepi za združitev družine sprejmejo v skladu z obveznostjo do varstva družine in spoštovanja družinskega življenja, kot je določeno v teh določbah.
 64. Kaj to v praksi pomeni za presojo, ki jo opravi nacionalno sodišče?
 65. Za odgovor na to vprašanje je treba spomniti na presojo Evropskega sodišča za človekove pravice, na katero se naša sodna praksa močno opira.
 66. Evropsko sodišče za človekove pravice meni, da pravica do spoštovanja družinskega življenja ne zagotavlja na splošno pravice do izbire najprimernejšega kraja za družinsko življenje(20).
 67. Poleg tega ocenjuje, da ker ESČP sama po sebi ne zagotavlja nobene pravice tujcu, da vstopi ali prebiva na ozemlju določene države članice, imajo države članice pravico, da nadzorujejo vstop tujih državljanov na njihovo ozemlje, seveda ob upoštevanju mednarodnih sporazumov, ki so jih sklenile. Glede priseljevanja tujcev Evropsko sodišče za človekove pravice ocenjuje, da države članice niso zavezane k temu, da spoštujejo izbiro tujih poročenih državljanov glede njihovega skupnega prebivališča, in da omogočijo združitev družine na njihovem ozemlju(21).
 68. Vendar priznava, da odločba, ki jo država članica sprejme na področju priseljevanja tujcev in združitve družine, lahko ogrozi pravico do družinskega življenja med drugim zato, ker se z odločbo lahko odredi izgon osebe iz države, v kateri živijo člani njene družine (22).
 69. Zato Evropsko sodišče za človekove pravice zahteva, da je treba zadevno odločbo sprejeti v skladu z zahtevami, ki so določene v členu 8(2) EKČP. Pri presoji vsakega primera posebej tako ugotovi, ali je bila ta odločba dejansko „določena z zakonom“, ima legitimen cilj, kot je ohranitev javnega reda, in je „potrebna v demokratični družbi“ ter izvede preizkus sorazmernosti.
 70. Odločilna točka pri njegovi presoji je, ali je v vsakem primeru posebej obstajalo pravilno ravnovesje med splošnim interesom, interesom para in seveda interesi otroka.
 71. Evropsko sodišče za človekove pravice presoja številne dejavnike, povezane z individualnimi in družinskimi razmerami vseh zadevnih oseb.
 72. Upošteva državljanstvo prosilca ter naravo socialnih, kulturnih in družinskih vezi, ki jih ima z državo gostiteljico in državo izvora. Seveda upošteva tudi trajanje njegove zakonske zveze, rojstvo zakonsko priznanih otrok in vsa druga dejstva, ki kažejo na to, da par resnično živi družinsko življenje. Evropsko sodišče za človekove pravice je pozorno na naravo in težo problemov, na katere lahko zakonec naleti v izvorni državi prosilca(23).
 73. Pri tehtanju različnih interesov je interes otroka odločilni dejavnik in lahko glede na njegovo naravo in težo prevlada nad interesom staršev(24). Interes otroka zahteva, da se ohranijo vezi med njim in njegovo družino. Zato Evropsko sodišče za človekove pravice ocenjuje, da lahko načeloma le izjemne okoliščine vodijo k pretrganju družinskih vezi in je treba storiti vse, da se ohranijo osebne vezi in družinska celota ali „rekonstrukcija“ družine(25).
 74. Glede tega Evropsko sodišče za človekove pravice upošteva več individualnih okoliščin glede otroka, da lahko bolje določi njegov interes in zagotovi njegovo dobrobit. Med drugim upošteva njegovo starost in zrelost ter stopnjo odvisnosti od staršev ter upošteva, ali so ti prisotni ali ne. Upošteva tudi okolje, v katerem živi in razmere v izvorni državi enega od staršev, da lahko presodi, na kakšne težave bi lahko naletel v tej državi(26).
 75. Ob upoštevanju vseh teh dejavnikov in ob tehtanju teh dejavnikov in splošnega interesa države Evropsko sodišče za človekove pravice oceni, ali je država v svoji odločbi upoštevala pravilno ravnovesje in spoštovala določbe člena 8 EKČP.
 76. Pri izvajanju Direktive 2003/86 morajo države članice pretehtati različne interese, ki so prisotni, in pri tem posebej upoštevati interese otroka. Sodišče je to izrecno priznalo v zadevi, ki je vodila k izdaji zgoraj navedene sodbe Parlament proti Svetu in se v veliki meri sklicevalo na sodno prakso, ki jo je Evropsko sodišče za človekove pravice razvilo na področju člena 8 EKČP(27).
 77. Spomnimo naj, da je pravica do spoštovanja zasebnega in družinskega življenja zagotovljena v Listini, z enakim besedilom kot v členu 8(1) EKČP, kar na podlagi člena 52(3) Listine pomeni, da se vsebino in obseg te pravice določi ob upoštevanju sodne prakse, ki jo je glede tega izdelalo Evropsko sodišče za človekove pravice(28).
 78. Opozorimo naj tudi, da je treba na podlagi sodne prakse Sodišča pravico do spoštovanja zasebnega in družinskega življenja, ki jo zagotavlja člen 7 Listine, razumevati v povezavi z obveznostjo upoštevanja interesa otroka iz člena 24(2) te Listine(29). Z drugimi besedami in v skladu z zahtevami te zadnje določbe morajo države članice pri vseh ukrepih javnih organov ali zasebnih ustanov, ki se nanašajo na otroke, upoštevati predvsem koristi otroka. Ta zahteva je izrecno omenjena v členu 5(5) Direktive 2003/86. Države članice se morajo poleg tega prepričati, da lahko otrok redno vzdržuje osebne odnose in neposredne stike s svojimi starši(30).
 79. Glede na ta dejstva zato menimo, da mora nacionalno sodišče oceniti, ali je pri izvajanju meril, ki jih določa Direktiva 2003/86, in ob upoštevanju diskrecijske pravice, ki jo ima država članica na tem področju, pristojni nacionalni organ pravilno ocenil in pretehtal interese vseh zadevnih strank, zlasti spoštovanje družinskega življenja in najboljšo rešitev za otroka . V tem okviru bo moralo temeljito oceniti družinske razmere v celoti in upoštevati posebne okoliščine tega primera na dejanski, čustveni, psihološki in materialni ravni.
 80. Vendar želim podati nekaj ugotovitev glede razmer strank v obeh primerih.
 81. V zadevi C‐356/11 se zastavi vprašanje glede „nadaljevanja“ družinskega življenja na Finskem, saj prosilec živi skupaj s sponzorko, njunim skupnim otrokom in otrokom, ki je državljan Unije.
 82. Prosilec ni izkazal, da je opravljal poklicno dejavnost, ki bi mu omogočala pridobitev zadostnih prihodkov, da bi lahko uresničil pogoj iz člena 39(1) zakona o tujcih. Zato se sprašujem, ali ne bi zavrnitev njegove vloge in namestitev družine na Slonokoščeni obali pomenila zelo težke posledice glede otrok in sponzorke.
 83. Prvič, v interesu otroka, ki je državljan Unije, je, da ima, kolikor je to mogoče, neprekinjen odnos s svojim očetom, ki prebiva na Finskem in ima morda pravico do obiska – razen seveda, če se je slednji izkazal za nevrednega(31). Zavrnitev dovoljenja za prebivanje prosilcu in selitev družine na Slonokoščeno obalo bi dejansko povzročili pretrganje teh vezi, saj bi osebe tako težje ohranjale redne odnose. Poleg tega je ta otrok od nekdaj živel na Finskem, v kulturnem, socialnem in jezikovnem okolju te države članice in se je tam celo šolal. Zato ima z Republiko Slonokoščene obale šibko vez oziroma vezi sploh nima. Čeprav je v letih, ko je možnost prilagoditve še zelo visoka, menimo, da mora nacionalno sodišče upoštevati težave, s katerimi se lahko sreča, če bo iztrgan iz svoje sredine zato, da bo lahko živel v izvorni državi prosilca.
 84. Očitno je tudi, da splošni interes otroka zahteva – zlasti glede na to, da je mlad – da odrašča v družinskem okolju in da ohrani vez s svojim očetom.
 85. Drugič, iz dejstev iz spisa izhaja, da se je sponzorka šolala, se izučila za poklic in opravljala poklicno dejavnost na Finskem, tako da v tej državi članici ni razvila le osebnih in socialnih vezi, ampak tudi ekonomske in poklicne vezi. Poleg tega je pridobila tudi dovoljenje za stalno prebivanje. Vprašanje je zato, ali je mogoče od S. pričakovati, da se odloči med tem, ali naj se odreče položaju, ki ga je dosegla na Finskem, in posledično osebnim in ekonomskim odnosom, ki so del njenega zasebnega življenja, ali pa naj se odreče družbi svojega moža, s katerim živi in je temeljni del njenega družinskega življenja. Vsekakor bi imela zavrnitev dovoljenja za prebivanje njenemu zakoncu številne posledice, in sicer, prvič na odgovornosti, ki jih ima kot mati otroka, ki je državljan Unije, ker je očitno v interesu otroka, da ostane na Finskem, drugič kot žena državljana Slonokoščene obale in mati drugega otroka, ki ima državljanstvo Slonokoščene obale, saj imajo vsi interes, da živijo skupaj, in tretjič, na njene osebne in poklicne razmere, ker je gotovo v njenem interesu, glede na položaj, ki ga je pridobila na Finskem, da še naprej prebiva v tej državi članici.
 86. V zadevi C‐357/11 pa se postavi vprašanje glede „ponovne združitve“ družine, ker prosilec ne živi več s sponzorko. To zadevo je treba razlikovati od prve zadeve, saj se bistveno razlikuje v dveh dejstvih, ki se nanašata na položaj prosilca.
 87. Prvič, iz spisa izhaja, da je prosilec s svojo partnerko živel le relativno kratko obdobje sedmih mesecev in ni nikoli spoznal svojega otroka, ki je sedaj star pet let in pol. Ozemlje Finske je sicer res moral zapustiti pred rojstvom tega otroka. Vendar kot sem navedel iz spisa ne izhaja, da bi bil njegovem izgonu sprejet ukrep prepovedi vstopa na finsko ozemlje. Zato se sprašujem, v kolikšni meri je bilo za prosilca res nemogoče obiskati člane svoje družine in spoznati svojega otroka. Prav tako iz spisa izhaja tudi, da se L., ki je vendar alžirska državljanka, ki nima le dovoljenja za stalno prebivanje na Finskem, ampak tudi finančna sredstva, nikoli ni vrnila v svojo državo izvora, da bi obiskala svojega zakonca in mu predstavila njunega skupnega otroka. Menim, da ta dejstva kažejo na to, da ne obstaja resnična volja, da bi živeli skupaj, in da oče nima prave želje, da bi spoznal svojega otroka in zanj skrbel.
 88. Drugič, imam občutek, da je družinsko življenje L. in M. nastalo in trajalo v obdobju, ko je par izvedel, da je bilo stanje glede predpisov o priseljevanju tako, da je bilo njihovo družinsko življenje na Finskem izredno negotovo(32). Prosilec namreč ni nikoli pridobil dovoljenja za začasno prebivanje na Finskem in ni izpolnil pogoja glede finančnih sredstev, ki ga določajo nacionalni predpisi. Zato sta se oba razumno zavedala, da je obstajala nevarnost izgona in je bilo nadaljevanje družinskega življenja na Finskem vprašljivo.
 89. Ne razpolagamo pa z vsemi dejstvi in dokazi, na podlagi katerih bi lahko pravilno pretehtali vse obstoječe interese, za to se je namreč potrebno neposredno obrniti na stranke v postopku, kar pa lahko stori le nacionalni organ.
 90. Glede na vsa dejstva in dokaze mora zato nacionalno sodišče oceniti, ali je pri izvajanju meril, ki jih določa Direktiva 2003/86 in v mejah diskrecijske pravice, ki jo ima država članica na tem področju, pristojni nacionalni organ pravilno in uravnoteženo ocenil nasprotujoče si interese, in zlasti zagotovil spoštovanje družinskega življenja strank ter določil najboljšo rešitev za otroka. V tem okviru mora ta organ temeljito oceniti družinske razmere in upoštevati posebne okoliščine, ki so dejanske, čustvene, psihološke in materialne narave.
 91. Na podlagi zgoraj navedenega Sodišču predlagam, naj Korkein hallinto-oikeus odgovori:
 1. Člen 20 PDEU je treba razlagati tako, da ne nasprotuje temu, da država članica državljanu tretje države zavrne prebivanje na njenem ozemlju, ker nima zadostnih sredstev za preživetje, če ta državljan namerava prebivati s svojim zakoncem, ki je državljan tretje države in ki zakonito prebiva v tej državi članici, in z otrokom, ki je državljan Unije in ki ga ima njegov zakonec iz prve zakonske zveze.
 Te določbe se ne sme razlagati drugače, če državljan tretje države živi skupaj s svojim zakoncem in otrokom tega zakonca na ozemlju države članice.
 Te določbe se ne sme razlagati drugače niti, če se je državljan tretje države vrnil v svojo državo izvora, vendar ima s svojim zakoncem otroka, ki je državljan tretje države, ki prebiva v zadevni državi članici, zanj pa sta odgovorna oba starša.
 2. Vendar pa mora nacionalno sodišče presoditi, ali je pri izvajanju meril, ki jih določa Direktiva Sveta 2003/86/ES z dne 22. septembra 2003 o pravici do združitve družine, in v okviru diskrecijske pravice, ki jo ima država članica na tem področju, nacionalni organ pravilno ocenil in pretehtal nasprotujoče si interese zlasti spoštovanje družinskega življenja in najboljšo rešitev za otroka. V tem okviru mora temeljito presoditi družinske razmere in upoštevati posebne okoliščine konkretnega primera, ki so dejanske, čustvene, psihološke in materialne narave.
 2 – V nadaljevanju skupaj: sponzorki.
 3 – V nadaljevanju skupaj: prosilca.
 4 – Direktiva Sveta 2003/86/ES z dne 22. septembra 2003 o pravici do združitve družine (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 6, str. 224).
 5 – Sodba z dne 8. marca 2011, (C‐34/09, ZOdl., str. I‐1177).
 6 – V nadaljevanju: Listina.
 7– Konvencija, podpisana v Rimu 4. novembra 1950 (v nadaljevanju: EKČP).
 8 – Tako je tudi dejansko stanje v zadevi C‐356/11.
 9 – Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ki spreminja Uredbo št. 1612/68 in razveljavlja Direktive 64/221/EGS, 38/360/EGS, 72/194/EGS, 73/148/EGS, 75/34/EGS, 75/35/EGS, 90/364/EGS, 90/365/EGS in 93/96/EGS (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 5, str. 46).
 10 – Sodba z dne 25. julija 2008 v zadevi Metock in drugi (C‐127/08, ZOdl., str. I‐6241, točka 73).
 11 – Sodba z dne 15. novembra 2011 v zadevi Dereci in drugi (C‐256/11, ZOdl., str. I‐11315).
 12 – Točke od 53 do 56 in navedena sodna praksa.
 13 – Točka 42.
 14 – Točki 43 in 44.
 15 – Iz ustaljene sodne prakse izhaja, da Sodišče, zato da bi predložitvenemu sodišču, ki mu je predložilo vprašanje za predhodno odločanje, podalo koristen odgovor, lahko odloči, da je treba upoštevati določbe prava Unije, ki jih predložitveno sodišče v svojem vprašanju ni navedlo (glej v zvezi s tem sodbo z dne 19. aprila 2012 v zadevi Bonnier Audio AB, C‐461/10, točka 47 in navedena sodna praksa).
 16 – Sodba z dne 4. marca 2010 v zadevi Chakroun (C‐578/08, ZOdl., str. I‐1839, točka 43).
 17– Sodba z dne 27. junija 2006 v zadevi Parlament proti Svetu (C‐540/03, ZOdl., str. I‐5769, točka 59).
 18– Zgoraj navedena sodba Chakroun (točka 43).
 19– Zgoraj navedena sodba Parlament proti Svetu (točka 52 in naslednje).
 20 – Glej sodbo Evropskega sodišča za človekove pravice z dne 28. novembra 1996 v zadevi Ahmut proti Nizozemski (Recueil des arrêts et décisions 1996-VI, str. 2030, točka 71).
 21 – Glej sodbo Evropskega sodišča za človekove pravice z dne 19. februarja 1996 v zadevi Gül proti Švici (Recueil des arrêts et décisions 1996-I, str. 174, točka 38); zgoraj navedeno sodbo Ahmut proti Nizozemski, točka 67, in sodbo v zadevi Şen proti Nizozemski z dne 21. decembra 2001, Recueil des arrêts et décisions 2001-I, točka 36. Glej v zvezi z novejšo sodno prakso tudi sodbo Evropskega sodišča za človekove pravice z dne 12. junija 2012 v zadevi Bajsultanov proti Avstriji, točka 78 in navedeno sodno prakso.
 22 – Glej zlasti sodbo Evropskega sodišča za človekove pravice z dne 2. avgusta 2001 v zadevi Boultif proti Švici (točka 39 in navedena sodna praksa) in zgoraj navedeno sodbo Bajsultanov proti Avstriji (točka 78 in navedena sodna praksa).
 23 – Glej zgoraj navedeno sodbo Evropskega sodišča za človekove pravice Boultif proti Švici (točka 48), in Nunez proti Norveški z dne 28. septembra 2011 (točka 70).
 24 – Glede interesa otroka v sodni praksi Evropske sodišča za človekove pravice glej med drugim sodbo Evropskega sodišča za človekove pravice Neulinger in Shuruk proti Švici z dne 6. julija 2010 (od točke 49 do točke 64).
 25– Glej prejšnjo opombo (točka 136 in navedena sodna praksa).
 26 – Glej zgoraj navedeno sodbo Evropskega sodišča za človekove pravice Şen proti Nizozemski (točka 37), in sodbo v zadevi Rodrigues da Silva in Hoogkamer proti Nizozemski z dne 31. januarja 2006, Recueil des arrêts et décisions 2006-I, točka 39, in vodilna načela visokega komisarja ZN za begunce (UNHCR) glede določanja interesa otrok, dokument UNHCR za maj 2008, ki je na voljo na spletni strani http://www.unhcr.fr/4b17de746.html.
 27– Točke od 62 do 66 in navedena sodna praksa.
 28– Sodba z dne 22. decembra 2010 v zadevi DEB (C‐279/09, ZOdl. str. I‐13849, točka 35).
 29– Zgoraj navedena sodba Parlament proti Svetu (točka 58).
 30 – Pravice iz Listine so pravice, ki jih omenja že Konvencija za otrokove pravice, ki je bila sprejeta 20. novembra 1989 in je začela veljati 2. septembra 1990, Recueil des traités des Nations unies, zvezek 1577, str. 3. Zlasti glej člene 3(1), 9(1) in (3= ter člen 10 te konvencije.
 31 – Glej splošno stališče št. 17 Odbora za človekove pravice v zvezi s členom 24 Mednarodnega pakta o državljanskih in političnih pravicah, ki ga je Generalna skupščina Združenih narodov sprejela 16. decembra 1966 in ki je začel veljati 23. marca 1976.
 32 – Evropsko sodišče za človekove pravice je presodilo, da v takem primeru izgon družinskega člana, ki nima državljanstva države gostiteljice, le v izjemnih okoliščinah pomeni kršitev člena 8 EKČP (glej zgoraj navedeno sodbo Evropskega sodišča za človekove pravice Rodrigues da Silva in Hoogkamer proti Nizozemski, točka 39 in navedena sodna praksa).


type: contracts

jurisdiction: EU

text:
 11/Sv. 089
 HR
 Službeni list Europske unije
 435
 22011D0130
 L 076/14
 SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE
 02.12.2011.
 ODLUKA ZAJEDNIČKOG ODBORA EGP-a
 br. 130/2011
 od 2. prosinca 2011.
 o izmjeni Priloga II. (Tehnički propisi, norme, ispitivanje i potvrđivanje) Sporazumu o EGP-u
 ZAJEDNIČKI ODBOR EGP-a,
 uzimajući u obzir Sporazum o Europskom gospodarskom prostoru, kako je izmijenjen Protokolom o prilagodbi Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru, dalje u tekstu „Sporazum”, a posebno njegov članak 98.,
 budući da:
 (1)
 Prilog II. Sporazumu izmijenjen je Odlukom Zajedničkog odbora EGP-a br. 116/2011 od 21. listopada 2011. (1)
 (2)
 Uredbu Komisije (EU) br. 253/2011 od 15. ožujka 2011. o izmjeni Uredbe (EZ) br. 1907/2006 Europskog parlamenta i Vijeća o registraciji, evaluaciji, autorizaciji i ograničavanju kemikalija (REACH) s obzirom na Prilog XIII (2). treba unijeti u Sporazum.
 (3)
 Odluku Komisije 2010/296/EU od 21. svibnja 2010. o osnivanju Registra biocidnih proizvoda (3) treba unijeti u Sporazum,
 DONIO JE OVU ODLUKU:
 Članak 1.
 Poglavlje XV. Priloga II. Sporazumu mijenja se kako slijedi:
 1.
 U točku 12.zc (Uredba (EZ) br. 1907/2006 Europskog parlamenta i Vijeća) dodaje se sljedeća alineja:
 „—
 32011 R 0253: Uredba Komisije (EU) br. 253/2011 od 15. ožujka 2011. (SL L 69, 16.3.2011., str. 7.).”
 2.
 Iza točke 12.zy (Odluka Komisije 2010/675/EU) umeće se sljedeća točka:
 „12zz.
 32010 D 0296: Odluka Komisije 2010/296/EU od 21. svibnja 2010. o osnivanju Registra biocidnih proizvoda (SL L 126, 22.5.2010., str. 26.).”
 Članak 2.
 Tekstovi Uredbe (EU) br. 253/2011 i Odluke 2010/296/EU na islandskom i norveškom jeziku, koji se objavljuje u Dodatku o EGP-u Službenom listu Europske unije, vjerodostojni su.
 Članak 3.
 Ova Odluka stupa na snagu 3. prosinca 2011. pod uvjetom da su sve obavijesti iz članka 103. stavka 1. Sporazuma podnesene Zajedničkom odboru EGP-a (4).
 Članak 4.
 Ova se Odluka objavljuje u odjeljku o EGP-u i Dodatku o EGP-u Službenom listu Europske unije.
 Sastavljeno u Bruxellesu 2. prosinca 2011.
 Za Zajednički odbor EGP-a
 Predsjednik
 Kurt JÄGER
 (1) SL L 341, 22.12.2011., str. 80.
 (2) SL L 69, 16.3.2011., str. 7.
 (3) SL L 126, 22.5.2010., str. 26.
 (4) Ustavni zahtjevi nisu navedeni.


type: wikipedia

text:
Antarctica is het continent rond de zuidpool van de Aarde.
 De benaming Antarctica komt af van ant-arktikos (ἀνταρκτικός), een Grieks woord voor "tegenover het noorden". Met een oppervlakte van 14 miljoen vierkante kilometer is het het vijfde grootste continent, na Eurazië, Afrika, Noord-Amerika en Zuid-Amerika, en voor Australië.
 Antarctica wordt omringd door de Atlantische Oceaan, de Indische Oceaan en de Grote Oceaan (volgens de oude indeling in oceanen).
 Alle zeegebieden rond Antarctica, bezuiden de 60e breedtegraad, worden benoemd als de Zuidelijke Oceaan (of Antarctische Oceaan). Het land en het water rond Antarctica wordt gezamenlijk aangeduid met de term Antarctis.
 Op een kaart wordt Antarctica meestal getoond met de nulmeridiaan boven.
 Antarctica is bijna volledig bedekt met een ijskap en het continent is het koudste gebied op Aarde. De laagste temperatuur ooit gemeten in een weerstation was bij het Vostokstation op 1000 kilometer van de Zuidpool: −89,2 °C (officieus −91 °C). Volgens metingen van de NASA werd op 10 augustus 2010 op een hoogvlakte bij het midden van Antarctica een temperatuur van −93,2 °C waargenomen. Of dit kouderecord erkend gaat worden door de Wereld Meteorologische Organisatie is onbekend.
 Antarctica is het continent met de laagste gemiddelde luchtvochtigheid. Van al het ijs op de wereld ligt 90% op Antarctica. De gemiddelde dikte van de ijskap bedraagt 2200 meter en op het dikste punt is het ijs zelfs 4776 meter dik.
 Etymologie
 De naam Antarctica is de geromaniseerde vorm van het Griekse samengestelde woord ἀνταρκτική (antarktiké), de vrouwelijke vorm van ἀνταρκτικός (antarktikós), wat "tegenover de Arctis" of "tegenover het noorden" betekent.
 Aristoteles schreef in zijn boek Meteorologica over een Antarctisch gebied in ca. 350 v.Chr. Marinus van Tyrus gebruikte de naam naar verluidt op zijn wereldkaart van de 2e eeuw n.Chr. De Romeinse auteurs Hyginus en Apuleius (1e-2e eeuw n.Chr.) gebruikten voor de Zuidpool de geromaniseerde Griekse naam polus antarcticus, vanwaaruit het Oudfranse pole antartike (pôle antarctique) werd verklaard in 1270, en van daaruit het Middelengelse pol antartik (Antarctic Pole) in een technische verhandeling door Geoffrey Chaucer uit 1391.
 Voordat de term zijn huidige geografische betekenis verwierf werd hij gebruikt voor andere plaatsen die konden worden omschreven als "tegenover het noorden". De kortlevende Franse kolonie gevestigd in Brazilië in de zestiende eeuw werd bijvoorbeeld "France Antarctique" genoemd.
 Het eerste formele gebruik van de naam "Antarctica" als een continentale naam wordt toegeschreven aan de Schotse cartograaf John George Bartholomew in de jaren 1890.
 Geografie
 Antarctica wordt in dit artikel gedefinieerd als:
 het Antarctisch vasteland, soms onderscheiden in Oost-Antarctica en West-Antarctica (inclusief het Antarctisch Schiereiland);
 de eilanden op het Antarctisch continentaal plat;
 eilanden die niet op het Antarctisch continentaal plat liggen maar gewoonlijk beschouwd worden als behorend tot Antarctica:
 Zuidelijke Orkneyeilanden
 Zuidelijke Shetlandeilanden
 Zuid-Georgië en de Zuidelijke Sandwicheilanden
 Bouveteiland
 Heard en MacDonaldeilanden
 Zuidpooltraverse
 De Zuidpooltraverse, ook McMurdo – South Pole Highway genoemd, is een met vlaggen gemarkeerde weg van Station McMurdo naar de zuidpool.
 Geschiedenis
 Hoewel er al veel eerder vermoedens bestonden over een zuidelijk continent, werd Antarctica pas in 1820 "ontdekt".
 Tussen 1897 en 1899 werd voor het eerst overwinterd op Antarctica tijdens een Belgische expeditie onder leiding van Adrien de Gerlache met de Belgica.
 Op 14 december 1911 bereikte de Noor Roald Amundsen als eerste de Zuidpool.
 Ook in 1911/1912 probeerde een Britse expeditie onder leiding van Robert Scott de Zuidpool te bereiken. Ze bereikten de Zuidpool nog wel in 1912, maar de deelnemers aan deze expeditie kwamen op de terugreis om het leven.
 In 1946 leidt de US Navy de grootste operatie die ooit op Antarctica is uitgevoerd: Operatie High Jump. Admiraal Richard E. Byrd voert het bevel. De Amerikanen sturen 4700 soldaten, 13 schepen (waaronder een vliegdekschip en een onderzeeboot), 50 helikopters en 23 vliegtuigen naar "Little America". Hij verwonderde zich erover dat er warm, zoet water te vinden was. Zijn bevindingen heeft hij uitgebreid verkondigd tijdens een interview.
 Het officiële doel van de expeditie is wetenschappelijk onderzoek en het in kaart brengen van de topografie van de streek. Tienduizenden luchtfoto's worden er gemaakt, diverse filmopnamen en zestig procent van de kustgebieden wordt in kaart gebracht.
 In december 1963 bereikte G.M.A. Brummer, luitenant ter zee 1e klasse, als eerste Nederlander de Zuidpool als navigator van een Amerikaans vliegtuig. Hij was als officier toegevoegd aan de Amerikaanse Taskforce 43, die met behulp van de ijsbreker USS Glacier Antarctica verkende.
 Klimaat
 Antarctica is het koudste continent op aarde. Het binnenland heeft een lange en koude winter waarbij het gemiddeld −40 tot −60 °C is. In de korte zomer wordt het daar gemiddeld niet warmer dan −20 °C. Aan de kust en op het Antarctisch Schiereiland is het minder koud. In de winter is het daar gemiddeld −10 tot −30 °C, afhankelijk van de locatie, terwijl in de zomer de temperatuur gemiddeld iets onder tot rond het vriespunt ligt.
 Antarctica is het droogste continent op aarde met een gemiddelde neerslag van ongeveer 170 mm per jaar. Dat is de hoeveelheid water nadat de gevallen sneeuw gesmolten is. Het binnenland is bijzonder droog met minder dan 100 mm neerslag per jaar. De kustzone daarentegen is natter, waarbij de westkust van het Antarctisch Schiereiland het natst is. Daar valt meer dan een meter neerslag per jaar, dus meer dan 3 meter sneeuw per jaar.
 Ten slotte is de windrichting en windsterkte opvallend aan het klimaat van Antarctica. Bijna overal op Antarctica is de directionele constantheid van de wind bijzonder hoog, dit wil zeggen dat de wind altijd uit dezelfde richting waait (het oosten). In het binnenland is deze wind niet bijzonder sterk, maar langs de kust waait het hard. Het onderzoeksstation Dumond d'Urville heeft met 19,5 m/s (70,2 km/h) de hoogste jaargemiddelde windsnelheid op aarde gemeten. Hetzelfde weerstation heeft in 1972 een maximale windsnelheid van 324 km/h gemeten.
 Klimaatverandering
 De huidige opwarming van de Aarde wordt geweten aan de voortdurende toename van broeikasgassen (zoals kooldioxide en methaan) in de atmosfeer. De gemiddelde temperatuur aan de randen van Antarctica, maar wellicht zelfs in het binnenland, is sinds een eeuw toegenomen, zo blijkt uit metingen van weerstations en ijsanalyses van boorkernen. Ook de gemiddelde temperatuur van het zeewater rondom het continent is toegenomen. Dit is een factor die bijdraagt aan het smelten/afkalven van gletsjers die deels op land, deels op zee rusten. Hierbij bestaan regionale verschillen. Met name de ijsmassa op het noordelijk Antarctisch schiereiland en de West-Antarctische ijskap op het gebied bij de Amundsenzee neemt af. Het afkalvingsfront trekt op deze plekken duidelijk terug. Dit proces is versneld vanaf 2002.
 Volgens de Franse glacioloog Eric Rignot is het proces van afsmelten en in zee glijden van de gehele Westelijke Antarctische ijsplaat "onomkeerbaar". Dit is voldoende ijs om de zeespiegel een meter te laten stijgen. Alleen het tijdsbestek is onzeker: zowel twee eeuwen als twee millennia behoren tot de mogelijkheden, maar het zou nog sneller kunnen gaan.
 "Oost-Antarctica" leek tot 2016 nauwelijks beïnvloed te worden door klimaatverandering. Een onderzoeksrapport van poolonderzoeker Jan Lenaerts en zijn team van het IMAI in Utrecht doet daar toch aan twijfelen. Van een vanuit de lucht waargenomen mysterieuze kraterachtige reuzencirkel (doorsnee 3 km) in het ijs van de Koning Boudewijn-ijsplaat in Oost-Antarctica meent hij te kunnen bewijzen dat deze niet het gevolg is van een meteoorinslag, maar van smeltwater.
 Leven
 Op Antarctica groeien slechts enkele plantensoorten: mossen, korstmossen en twee soorten bloeiende planten, een grassoort, Antarctische smele (Deschampsia antarctica), en een anjersoort, Antarctisch sterremos of vetmuur (Colobanthus quitensis). Langs de kusten van Antarctica leven echter vele dieren, waaronder pinguïns, walvissen en zeehonden. De wateren rond Antarctica zijn rijk aan voedsel. De basis van dit voedsel wordt gevormd door plankton. Dit plankton wordt weer gegeten door krill. Krill vormt op zijn beurt het hoofdvoedsel van walvissen, die er vele tonnen per dag van naar binnen werken.
 Territoriale claims
 Antarctica is niet politiek verdeeld, maar verschillende landen, vooral landen die dicht bij het continent liggen, hebben in de eerste helft van de 20e eeuw verschillende stukken opgeëist. Deze opeisingen hebben weinig praktische betekenis, maar ze worden nageleefd door vele cartografen zodat het continent op staatkundige kaarten op een enorme aangesneden "ijstaart" lijkt. De meeste van deze landen hebben observatie- of onderzoekscentra op Antarctica binnen het door hen opgeëiste gebied.
 Andere landen, al dan niet met bases op het continent, hebben geen gebied opgeëist, maar sommige landen, waaronder Rusland, behouden zich het recht voor dit in de toekomst te doen. De claims worden niet erkend door andere landen en door de Verenigde Naties. Een aantal landen, waaronder Nederland, heeft ook nadrukkelijk deze territoriale claims verworpen.
 Het Antarctisch Verdrag behoudt de status quo en "bevriest" alle soevereiniteitsclaims voor de looptijd van het verdrag. Tot de "partijen", de landen die het verdrag zijn aangegaan, behoren alle landen met een territoriale claim, maar ook landen zonder claim, die actief zijn in het gebied, zoals België, Nederland, Rusland, de VS en Zuid-Afrika. Artikel IV van het verdrag beschermt zowel de partijen met als die zonder territoriale aanspraken. Hun activiteiten in het kader van het verdrag kunnen niet worden beschouwd als een verzaking aan hun claims, dan wel als een erkenning van de aanspraken van andere staten. Ook kunnen hun handelingen tijdens de duur van het verdrag niet gebruikt worden om hun positie te staven of om die van andere staten te betwisten. De partijen kunnen tijdens de duur van het verdrag geen nieuwe claims maken of hun bestaande aanspraken uitbreiden.
 Claims op Antarctica
 Vroegere claims
 : 10° WL tot 20° OL; werd tussen 1939 en 1945 geclaimd als Nieuw-Schwabenland.
 : tussen 1963 en 1994.
 : 28° tot 53° WL; overlapte Argentijnse, Britse en Chileense aanspraken; informeel opgeëist in 1986.
 Zie ook
 Niet-toegeëigend gebied in Antarctica
 Bevolking
 De bevolking van Antarctica wordt geschat op ten minste 1000 mensen. Het aantal verschilt per seizoen. Antarctica heeft geen permanente bewoners, maar een aantal regeringen houdt permanente onderzoeksstations open. Telecommunicatie met andere landen vindt plaats via radio of internet.
 Onderzoeksstations
 Er bevinden zich ruim zestig poolstations op Antarctica, waar wetenschappelijk onderzoek wordt verricht door ruim dertig landen. Een aantal hiervan werkt permanent en een aantal andere alleen in de zomer. Het grootste poolstation is het Amerikaanse Station McMurdo aan de McMurdo Sound, waar tot 1200 mensen kunnen leven. De landen met de meeste poolstations zijn Argentinië (zeven) en Rusland (vijf met nog drie in de her-openstellingsfase). Veel poolstations zijn geconcentreerd op het Antarctisch schiereiland, aan de kust en op de eilanden in de Antarctis. Een van de meest geïsoleerde stations is het Russische Vostokstation. Nabij de zuidpool bevindt zich het Zuidpoolstation Amundsen-Scott.
 Wetten en verdragen
 Ozongat
 Er is een groot gebied boven Antarctica waar ozon in lagere concentraties dan gewoonlijk te vinden is. Dit gebied wordt ook wel het gat in de ozonlaag genoemd. Dit gat dekt bijna het gehele continent en was op zijn grootst van september tot december 2008. Het was het langdurigste gat ooit gemeten. Wetenschappers ontdekten het gat in 1985 en het heeft gedurende jaren van observatie de neiging gehad zich uit te breiden. Het gat in de ozonlaag wordt toegeschreven aan de uitstoot van chloor-fluor-koolstofverbindingen (cfk's) in de atmosfeer, dat ozon ontbindt in andere gassen.
 Enkele wetenschappelijke studies wijzen erop dat een aantasting van de ozonlaag een overheersende rol kan gaan spelen in de klimaatverandering in Antarctica en in een breder gebied op het zuidelijk halfrond. Ozon absorbeert grote hoeveelheden ultraviolette straling in de stratosfeer. Het gat in de ozonlaag boven Antarctica kan een afkoeling van 6 °C in de plaatselijke stratosfeer veroorzaken. Deze afkoeling heeft het verhevigen van de westenwinden die over het continent stromen (de poolwervel) tot gevolg en verhindert dus de uitstroom van de koude lucht nabij de Zuidpool. Bijgevolg kent de continentale massa van de Oost-Antarctische ijskap lagere temperaturen, en de randgebieden van Antarctica, voornamelijk het Antarctisch Schiereiland, worden onderworpen aan hogere temperaturen die zorgen voor een versneld smelten van het ijs. Modellen doen ook vermoeden dat het gat in de ozonlaag en de versterkte poolwervel bijdragen tot de recente toename van zee-ijs vlak voor de kust van het continent.
 Galerij
 Zie ook
 Antarctische Plaat
 Noordpool
 Rosszee
 Antarctica van A tot Z
 Externe links
 Website over de exploratie van Antarctica
 Landsat Image Mosaic Of Antarctica (LIMA) (hoge resolutie satellietbeelden à la Google Maps)
 British Antarctic Survey
 SCAR-MarBIN: Antarctic Marine Biodiversity Data (Belgisch project)
 South Pole Observatory met onder andere een Zuidpoolwebcam


text:
 Události
 Římané dobyli keltské oppidum Mediolanum
 Úmrtí
 ? – Ktesibios, starořecký matematik a fyzik (* 285 př. n. l.)
 Hlavy států
 Seleukovská říše – Antiochos III. Megás (223 – 187 př. n. l.)
 Řecko-baktrijské království – Euthydemus I. (230 – 200 př. n. l.)
 Parthská říše – Arsakés I. (247 – 211 př. n. l.)
 Egypt – Ptolemaios III. Euergetés (246 – 222 př. n. l.) » Ptolemaios IV. Filopatór (222 – 204 př. n. l.)
 Bosporská říše – Leukon II. (240 – 220 př. n. l.)
 Pontus – Mithridates II. (250 – 220 př. n. l.)
 Kappadokie – Ariarathes III. (255 – 220 př. n. l.)
 Bithýnie – Prusias I. (228 – 182 př. n. l.)
 Pergamon – Attalos I. (241 – 197 př. n. l.)
 Sparta – Kleomenés III. (235 – 222 př. n. l.) a Eukleidás (227 – 221 př. n. l.)
 Athény – neznámý vládce (223 – 222 př. n. l.) » Archelaus (222 – 221 př. n. l.)
 Makedonie – Antigonos III. Dósón (229 – 221 př. n. l.)
 Epirus – vláda épeiroské ligy (231 – 167 př. n. l.)
 Římská republika – konzulové Marcus Claudius Marcellus a Gnaeus Cornelius Scipio Calvus (222 př. n. l.)
 Syrakusy – Hiero II. (275 – 215 př. n. l.) a Gelo (240 – 216 př. n. l.)
 Numidie – Gala (275 – 207 př. n. l.)
 Externí odkazy
 3. století př. n. l.


type: legislation

text:
 COMISSÃO DAS COMUNIDADES EUROPEIAS
 C0M(94) 419 final
 Bruxelas, 05.10.1994
 Proposta de
 REGULAMENTO (CE) DO CONSELHO
 que suspende determinados elementos do embargo à República
 Federativa da Jugoslávia
 (Sérvia e Montenegro)
 Proposta de
 REGULAMENTO (CE) DO CONSELHO
 que prorroga a interrupção das relações económicas e
 financeiras entre
 a Comunidade Europeia e as regiões da Bósnla-Herzegovina
 sob controlo
 das forças sérvias da Bósnia
 (Apresentadas pela Coaissio)
 ---pagebreak--- EXPOSIÇÃO DOS MOTIVOS
 O Conselho de Segurança das Nações Unidas decidiu suspender
 o embargo à República Federativa da Jugoslávia (Sérvia e
 Montenegro), no que se refere a alguns voos com destino ou
 origem no aeroporto de Belgrado, ao serviço de "ferry" entre
 Bar e Bari e aos intercâmbios culturais e desportivos.
 A suspensão é consequência do apoio proporcionado pelas
 autoridades da República Federativa da Jugoslávia (Sérvia e
 Montenegro) á proposta de soluçáo territorial para a
 República da Bósnia-Herzegovina, bem como da decisão das
 referidas autoridades de encerrarem a fronteira entre a
 República Federativa da Jugoslávia (Sérvia e Montenegro) e
 as zonas da República da Bósnia-Herzegovina sob controlo das
 forças sérvias da Bósnia, no que se refere a praticamente
 todas as trocas comerciais, e do seu desejo de obterem
 assistência internacional respeita a este encerramento.
 Na sequência da decisão do Conselho de Segurança, há que
 adaptar a legislação da Comunidade Europeia.
 A presente proposta da Comissão ao Conselho tem por
 objectivo introduzir as alterações necessárias na legislação
 no que se refere aos domínios abrangidos pelo Tratado CE.
 1
 ---pagebreak--- Regulamento (CE) n° ..../94
 que suspende determinados elementos do embargo à República
 Federativa da Jugoslávia
 (Sérvia e Montenegro)
 O CONSELHO DA UNIÃO EUROPEIA,
 Tendo em conta o Tratado que institui a Comunidade Europeia
 e, nomeadamente, os seus artigos 228° A e 73° G,
 Tendo em conta a Decisão 94/.../PESC de ...1994, relativa à
 posição comum definida pelo Conselho com base no artigo J.2
 do Tratado da União Europeia, respeitante á suspensão de
 determinados elementos do embargo à República Federativa da
 Jugoslávia (Sérvia e Montenegro) tal como decidido pelo
 Conselho de Segurança das Nações Unidas na sua Resolução 943
 (1994),
 Tendo em conta a proposta da Comissão,
 Considerando a opinião do Comité Monetário,
 Considerando que, perante o apoio das autoridades da
 República Federativa da Jugoslávia (Sérvia e Montenegro) á
 proposta de solução territorial para a República da Bósnia-
 Herzegovina e perante o relatório do Secretarlado-Geral das
 Nações Unidas no que se refere ao encerramento da fronteira
 entre a República Federativa da Jugoslávia (Sérvia e
 Montenegro) e as zonas da República da Bósnia-Herzegovina,
 sob controlo das forças sérvias da Bósnia, o Conselho de
 Segurança das Nações Unidas decidiu , na sua Resolução 943
 (1994), suspender determinados elementos do embargo à
 República Federativa da Jugoslávia (Sérvia e Montenegro)
 ---pagebreak--- /
 Considerando que, na referida Resolução, o Conselho de
 Segurança decidiu igualmente as condições ao abrigo das
 quais a suspensão poderia ser prorrogada ou revogada;
 Considerando que, nessas condições, a Comunidade deve
 adaptar a legislação existente e, nomeadamente, o
 Regulamento (CEE) n° 990/93 do Conselho.
 Considerando que as condições acordadas no âmbito do
 Conselho de Segurança para a prorrogação ou revogação da
 suspensão das restrições exigem um mecanismo que permita á
 Comunidade Europeia prorrogar ou revogar a suspensão no
 prazo fixado pelo Conselho de Segurança,
 Adoptou o presente regulamento:
 Artigo Io
 É suspensa a aplicação do disposto no n° 2, alínea a ) , do
 artigo 1° do Regulamento (CEE) N° 990/93 do Conselho no que
 se refere aos voos civis, transportando apenas passageiros e
 respectiva bagagem, excluindo qualquer carga, com destino e
 origem no aeroporto de Belgrado.
 Artigo 2 o
 É suspensa a aplicação do disposto no n° 1, alínea c) , do
 artigo Io do Regulamento (CEE) n° 990/93 do Conselho no que
 se refere aos serviços de "ferry", transportando apenas
 passageiros e respectiva bagagem, excluindo qualquer carga,
 entre Bar, na República Federativa da Jugoslávia (Sérvia e
 Montenegro) e Bari, em Itália.
 h
 ---pagebreak--- Artigo 3°
 É suspensa a aplicação das restrições relativas ao
 fornecimento de bens e serviços à República Federativa da
 Jugoslávia (Sérvia e Montenegro) e, designadamente, a
 aplicação do disposto no n° 1, alíneas a ) , b ) , d) e e) do
 artigo Io do Regulamento (CEE) n° 990/93 do Conselho no que
 se refere aos voos e serviços de "ferry" autorizados nos
 termos dos artigos 1° e 2°.
 Artigo 4 o
 É suspensa a aplicação do disposto no artigo 8° do
 Regulamento (CEE) n° 990/93 do Conselho no que se refere a
 embarcações e aeronaves, que não tenham sido apreendidas até
 23 de Setembro de 1994, desde que sejam utilizadas para os
 voos ou serviços de "ferry" autorizados em conformidade
 com o presente regulamento.
 Artigo 5°
 1. O presente regulamento é aplicável até .... 1994.
 2. A Comissão é competente para prorrogar ou revogar o
 presente regulamento, em conformidade com as decisões do
 Conselho de Segurança das Nações Unidas, ao abrigo do
 disposto na sua Resolução 943 (1994).
 Artigo 6o
 As disposições do presente regulamento não prejudicam a
 aplicação do disposto no Regulamento (CE) 1733/94 do
 Conselho, de 11 de Julho de 1994.
 ---pagebreak--- Artigo 7
 O presente regulamento entra em vigor na data da sua
 publicação no Jornal Oficial das Comunidades Europeias.
 O presente regulamento é obrigatório em todos os seus
 elementos e directamente aplicável em todos os Estados-
 membros.
 Feito em , . . . . 1994
 Pelo Conselho
 c
 ---pagebreak--- EXPOSIÇÃO DOS MOTIVOS
 Perante a recusa da parte sérvia da Bósnia em aceitar a
 solução territorial para a Bósnia-Herzegovina aceite por
 todas as outras partes interessadas, o Conselho de Segurança
 das Nações Unidas decidiu, na sua Resolução 942 (1994),
 reforçar e alargar as medidas impostas pelas suas Resoluções
 anteriores no que se refere às regiões da Bósnia Herzegovina
 sob o controlo das forças sérvias da Bósnia.
 A presente proposta da Comissão ao Conselho tem por
 objectivo introduzir as disposições necessárias para a
 aplicação das decisões do Conselho de Segurança nos domínios
 abrangidos pelo Tratado CE.
 ?
 ---pagebreak--- Regulamento (CE) n° .../94
 que prorroga a interrupção das relações económicas e
 financeiras entre
 a Comunidade Europeia e as regiões da Bósnia-Herzegovina
 sob controlo
 das forças sérvias da Bósnia
 O CONSELHO DAS COMUNIDADES EUROPEIAS,
 Tendo em conta o Tratado que institui a Comunidade Europeia
 e, nomeadamente, os seus Artigos 228°- A e 73 o - G,
 Tendo em conta a Decisão 94/.../PEFC do Conselho, de ...
 1994, relativa à posição comum, definida com base no artigo
 J.2 do Tratado da União Europeia, relativa à prorrogação da
 interrupção das relações económicas e financeiras entre a
 Comunidade Europeia e as regiões da Bósnia-Herzegovina sob
 controlo das forças sérvias da Bósnia,
 Tendo em conta a proposta da Comissão,
 Considerando a opinião do Comité Monetário
 Considerando que, perante a recusa dos sérvios da Bósnia em
 aceitar o acordo aceite por todas as outras partes
 interessadas e ao abrigo do Capítulo VII da Carta das
 Nações Unidas, o Conselho de Segurança das Nações Unidas
 decidiu, na sua Resolução 942 (1994), reforçar e prorrogar
 as medidas impostas pelas suas resoluções anteriores no que
 se refere às regiões da República da Bósnia-Herzegovina sob
 o controlo das forças sérvias da Bósnia;
 Considerando que, nestas condições, a Comunidade Europeia
 deve reforçar e prorrogar as medidas instituídas pelo
 Regulamento (CEE) N° 990/94,
 í
 ---pagebreak--- ADOPTOU O PRESENTE REGULAMENTO:
 DEFINIÇÕES
 Artigo 1°
 Para efeitos do presente regulamento,
 1) por "actividades económicas", entende-se:
 a) todas as actividades de carácter económico,
 incluindo actividades e transacções comerciais, financeiras
 e industriais, designadamente todas as actividades de
 caráoter económico que impliquem a utilização ou negociação
 de bens ou que com eles estejam relacionadas ou ainda
 interesses em bens;
 b) o exercício de direitos relacionados com bens ou
 interesses em bens; e
 c) o estabelecimento de uma nova pessoa colectiva ou
 alterações na gestão de uma pessoa colectiva existente.
 2) por "bens ou interesses em bens" entende-se:
 fundos, activos financeiros, bens corpóreos e
 incorpóreos, direitos de propriedade, valores mobiliários e
 instrumentos de dívida transaccionados numa base pública ou
 privada, bem como qualquer outro recurso financeiro e
 económico ;
 3) por "congelar fundos ou outros activos ou recursos
 financeiros" entende-se:
 qualquer acção destinada a impedir uma alteração ao
 nível do volume, montante, localização, propriedade,
 ---pagebreak--- posse, carácter e destino ou qualquer outra alteração que.
 permita a utilização dos fundos ou outros activos ou
 recursos financeiros em causa.
 4) por "fundos ou outros activos ou recursos financeiros"
 entende-se:
 fundos ou outros activos ou recursos financeiros de
 qualquer natureza ou origem, incluindo, de um modo não
 exaustivo, numerário, activos líquidos, dividendos, juros ou
 outros rendimentos de acções, juros, obrigações ou outros
 títulos de dívida ou os montantes provenientes quer de
 interesses em bens corpóreos ou incorpóreos ou em direitos
 de propriedade, quer da venda, de outras formas de alienação
 ou de quaisquer outras transacções de tais activos ou
 direitos.
 5) por "pessoa singular ou colectiva designada" entende-se:
 a) uma pessoa colectiva, estabelecida ou constituída,
 que seja detida ou controlada, directa ou indirectamente,
 por
 i) uma pessoa singular que se encontre ou resida
 nas regiões em causa ou uma pessoa colectiva, incluindo uma
 empresa comercial, industrial ou de serviços públioos
 estabelecida nessas regiões; ou
 ii) uma pessoa colectiva, estabelecida ou
 constituída em conformidade com a legislação das regiões em
 causa ;
 bem como
 b) uma pessoa singular ou colectiva, inoluindo as
 identificadas pelos Estados para efeitos da aplioação da
 /U?
 ---pagebreak--- Resolução 942 (1994) do Conselho de Segurança das Nações.
 Unidas, que se verifique que aotua para, em nome ou em
 benefíoio de qualquer pessoa coleotiva, nomeadamente de uma
 empresa comercial, industrial ou de serviços públicos, nas
 regiões em causa ou qualquer pessoa colectiva referida na
 alínea a ) .
 6) por "regiões em causa" entende-se:
 as regiões da República da Bósnia-Herzegovina sob o
 controlo das forças sérvias da Bósnia.
 PROIBIÇÃO DE ACTIVIDADES ECONÓMICAS
 Artigo 2°
 As pessoas singulares ou colectivas designadas não poderão
 exercer actividades económicas, a menos que tenham sido
 autorizadas pelas autoridades competentes dos Estados-
 membros .
 Artigo 3°
 As autoridades competentes dos Estados-membros podem
 autorizar uma pessoa singular ou colectiva designada a
 exercer uma actividade económica, caso considerem, numa base
 oaso a caso, que tal actividade não se traduz numa
 transferência de bens ou de interesses em bens para uma
 pessoa singular ou colectiva designada.
 Artigo 4°
 As autoridades competentes dos Estados-membros podem revogar
 as autorizações concedidas em conformidade com o Artigo 4° e
 não oonceder novas autorizações relativamente a uma pessoa
 singular ou colectiva que viole as medidas instituídas pelo
 ---pagebreak--- presente regulamento ou pelos Regulamentos (CEE) n° 990/93
 ou (CE) n° 1733/94, sempre que estas últimas violações se
 tenham verificado após a entrada em vigor do presente
 regulamento.
 Artigo 5°
 As disposições do presente regulamento não impedem as
 autoridades competentes dos Estados-membros de conoeder uma
 autorização se a actividade económica em causa tiver
 unicamente por objectivo assegurar a entrega de
 fornecimentos com fins estritamente médicos e de produtos
 alimentares notificados ao Comité instituído pela Resolução
 724 (1991) do Conselho de Segurança, ou mercadorias e
 produtos destinados a satisfazer necessidades humanitárias
 essenciais aprovados pelo mesmo Comité.
 CONGELAMENTO DE FUNDOS OU DE OUTROS ACTIVOS OU RECURSOS
 FINANCEIROS
 Artigo 6°
 São congelados todos os fundos ou outros activos ou recursos
 financeiros que sejam propriedade ou que revertam a favor de
 uma pessoa singular ou colectiva designada ou de uma pessoa
 colectiva tal como uma empresa comercial, industrial ou de
 serviços públicos das regiões em causa.
 Artigo 7°
 Desde que as autoridades competentes dos Estados-membros
 oonslderem que os pagamentos a pessoas singulares no
 exterior dos respectivos territórios serão utilizados para
 efeitos das actividades e transacções para as quais é
 solicitada uma autorização ou para operações com elas
 relacionadas, o disposto no Artigo 6o não é aplicável aos
 pagamentos
 m
 ---pagebreak--- a) Efectuados no âmbito de actividades eoonómicas
 autorizadas, no caso de as autoridades competentes dos
 Estados-membros considerarem, numa base caso a caso, que os
 pagamentos não se traduzirão na transferência de fundos ou
 de outros activos ou recursos financeiros para uma pessoa
 singular ou colectiva designada;
 b) Efectuados no âmbito de transacções autorizadas pelo
 Governo da República da Bósnia-Herzegovina, relativamente a
 pessoas singulares ou colectivas estabelecidas no seu
 território.
 PROIBIÇÃO DA PRESTAÇÃO DE SERVIÇOS
 Artigo 8°
 É proibida a prestação de serviços financeiros e/ou não
 financeiros a uma pessoa singular ou colectiva para efeitos
 de actividades económicas desenvolvidas nas regiões em
 causa.
 Artigo 9o
 Se as autoridades competentes dos Estados-membros
 considerarem que estão satisfeitas as condições a seguir
 enumeradas, o disposto no Artigo 8 o não é aplicável:
 a) Às telecomunicações, serviços postais e serviços
 jurídicos compatíveis com o presente regulamento, bem como
 com os Regulamentos (CEE) n° 990/93 e (CE) n° 1733/94;
 /!
 ---pagebreak--- b) Aos serviços cuja prestação se possa revelar
 necessária para fins humanitários ou outros fins
 excepcionais, aprovados numa base caso a caso pelo Comité
 acima referido; e
 o) Aos serviços autorizados pelo Governo da República
 da Bósnia-Herzegovina.
 Artigo 10°
 O tráfego fluvial comercial não terá acesso aos portos
 situados nas regiões em causa, a menos que seja autorizado,
 numa base caso a caso, pelo Comité aoima referido ou pelo
 Governo da República da Bósnia-Herzegovina no que se refere
 ao seu território ou em caso de força maior.
 Artigo 11°
 Todas as expedições de mercadorias e produtos destinados às
 regiões em causa deverão ser objecto de um manifesto
 adequado e ser fisicamente inspeccionadas pelas missões de
 assistência para a aplicação de sanções ou pelas
 autoridades competentes aquando do carregamento, a fim de
 inspeccionarem e selarem o seu conteúdo, ou ser carregadas
 de forma a permitir uma inspeoção adequada do seu conteúdo.
 Artigo 12°
 Aquando da notificação ou da apresentação de pedidos ao
 Comité acima referido relativos a fornecimentos com fins
 estritamente médicos e a produtos alimentares e
 fornecimentos humanitários essenciais destinados às regiões
 em causa, as autoridades competentes dos Estados-membros
 devem informar o Comité da origem dos montantes destinados a
 pagar os fornecimentos.
 /4
 ---pagebreak--- DISPOSIÇÕES GERAIS
 Artigo 13°
 1. Os Estados-membros tomarão todas as medidas neoessárias
 para assegurar a aplicação do presente regulamento e,
 nomeadamente, a imposição de sanções sempre que se verifiqpie
 uma infracção às disposições do presente regulamento.
 2. Os Estados-membros informarão a Comissão e os Estados-
 membros interessados das medidas tomadas em conformidade oom
 o n° 1 e de todas as informações pertinentes de que
 disponham relacionadas com a aplicação do presente
 regulamento, designadamente a identidade das pessoas
 designadas e as autorizações concedidas em conformidade com
 o Artigo 3 o .
 3. Os nomes e endereços das autoridades competentes dos
 Estados-membros referidas no presente regulamento constam do
 Anexo.
 4. A Comissão é competente para alterar o Anexo com base em
 notificações dos Estados-membros. Essas alterações serão
 publicadas no Jornal Oficial das Comunidades Europeias.
 Artigo 14°
 As disposições do presente regulamento não são aplloáveis às
 aotividades relacionadas com a FORPRONU, com a Conferência
 Internaoional sobre a ex-Jugoslávia ou as missões de
 verifloação da Comunidade Europeia.
 ---pagebreak--- /
 Artigo 15°
 0 disposto no presente regulamento não prejudica a aplicação
 das disposições do Regulamento (CEE) np 990/93 do Conselho
 e, nomeadamente, dos seus Artigos 3*. 4° e 5°.
 Artigo 16°
 O presente Regulamento é aplioável no território da
 Comunidade, incluindo o seu espaço aéreo, e em qualquer
 aeronave ou embarcação sujeita à jurisdição de um Estado-
 membro, a qualquer pessoa singular, em qualquer outro looal,
 que seja nacional de um Estado-membro e a qualquer pessoa
 colectiva, em qualquer outro local, constituída ou
 estabelecida nos termos da legislação de um Estado-membro.
 Artigo 17°
 O presente regulamento entra em vigor na data da sua
 publicação no Jornal Oficial das Comunidades Europeias.
 0 presente regulamento é obrigatório em todos os seus
 elementos e directamente aplicável em todos os Estados-
 membros .
 Feito em 1994
 Pelo Conselho
 /it
 ---pagebreak--- ISSN 0257-9553
 COM(94)419final
 DOCUMENTOS
 PT u
 N.° de catálogo : CB-CO-94-445-PT-C
 ISBN 92-77-80924-8
 Serviço das Publicações Oficiais das Comunidades Europeias
 L-2985 Luxemburgo


text:
 19.5.2016
 LV
 Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
 L 129/11
 EEZ APVIENOTĀS KOMITEJAS LĒMUMS
 Nr. 39/2015
 (2015. gada 20. marts),
 ar ko groza EEZ līguma I pielikumu (Veterinārijas un fitosanitārijas jautājumi) [2016/722]
 EEZ APVIENOTĀ KOMITEJA,
 ņemot vērā Līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu (“EEZ līgums”) un jo īpaši tā 98. pantu,
 tā kā:
 (1)
 EEZ līgumā jāiekļauj Komisijas 2014. gada 27. oktobra Īstenošanas regula (ES) Nr. 1138/2014 par atļauju lietot no Talaromyces versatilis sp. nov. IMI CC 378536 iegūtas endo-1,4-beta-ksilanāzes un endo-1,3(4)-beta-glikanāzes preparātu kā barības piedevu sivēnmātēm (atļaujas turētājs Adisseo France S.A.S.) (1).
 (2)
 Šis lēmums attiecas uz tiesību aktiem par dzīvnieku barību. Tiesību akti par dzīvnieku barību neattiecas uz Lihtenšteinu, kamēr uz to attiecina Nolīgumu starp Eiropas Kopienu un Šveices Konfederāciju par lauksaimniecības produktu tirdzniecību, kā tas noteikts EEZ līguma I pielikuma nozaru pielāgojumos. Tādēļ šis lēmums nav piemērojams Lihtenšteinai.
 (3)
 Tādēļ būtu attiecīgi jāgroza EEZ līguma I pielikums,
 IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
 1. pants
 EEZ līguma I pielikuma II nodaļā pēc 118. punkta (Komisijas Īstenošanas regula (ES) Nr. 1115/2014) iekļauj šādu punktu:
 “119.
 32014 R 1138: Komisijas 2014. gada 27. oktobra Īstenošanas regula (ES) Nr. 1138/2014 par atļauju lietot no Talaromyces versatilis sp. nov. IMI CC 378536 iegūtas endo-1,4-beta-ksilanāzes un endo-1,3(4)-beta-glikanāzes preparātu kā barības piedevu sivēnmātēm (atļaujas turētājs Adisseo France S.A.S.) (OV L 307, 28.10.2014., 30. lpp.).”
 2. pants
 Īstenošanas regulas (ES) Nr. 1138/2014 teksts islandiešu un norvēģu valodā, kas jāpublicē Eiropas Savienības Oficiālā Vēstneša EEZ papildinājumā, ir autentisks.
 3. pants
 Šis lēmums stājas spēkā 2015. gada 21. martā, ja ir iesniegti visi paziņojumi saskaņā ar EEZ līguma 103. panta 1. punktu (*).
 4. pants
 Šo lēmumu publicē Eiropas Savienības Oficiālā Vēstneša EEZ iedaļā un tā EEZ papildinājumā.
 Briselē, 2015. gada 20. martā
 EEZ Apvienotās komitejas vārdā –
 priekšsēdētājs
 Gianluca GRIPPA
 (1) OV L 307, 28.10.2014., 30. lpp.
 (*) Konstitucionālās prasības nav norādītas.


text:
Enard Bay is a large remote tidal coastal embayment, located 10.5 miles northwest of Ullapool, in northwestern Ross and Cromarty, Scottish Highlands in the west coast of Scotland. The mouth of the bay is about 4.5 miles across running from the head of Rubha Mòr peninsula at Rubna Na CòiGeach (English:Ru Coygach) point to Rubna Na Brèige (English:Kirkaig point) to the east.
 Settlements
 In the coast of the bay, which travels almost on a north bearing downwards in diagonal from west to east has a number of settlements, the principle settlement is Lochinver, which is located on its inlet to the north west.
 Geography
 Enard Bay is bounded by Rhuba Mòr peninsula that runs from the northwest to the southeast in the south. To the south of Rhuba Mòr lies the Summer Isles and further which is in the verdant and ancient shire of Argyll, whose old name was A’ Chleit.
 On the west most south coast of Enard Bay, before the coast bears northwest is an inlet that forms into Enard Bay from Achnahaird Bay. At the head of Achnahaird Bay is a large white sandy beach. To the east of Achnahaird Bay is Garvie Bay, with a small sandy beach. Slightly Further east is the small Lag na Saille inlet. Polly bay is further to the east and north, close to the small rocky Green island. To the north of Polly bay is the sea loch, Loch an Èisg Brachaidh located to the west of the group of small islands.
 The bay has a number of small islands, of which Eilean Mòr, located on the northeast corner of the bay is the largest. Fraochlan Island located less than quarter mile north is the next smallest, followed by the Eilean Mòineseach. Green Island is a small island located to the south in the southeast of the bay.
 A number of small fast flowing streams flow into the bay, the biggest amongst them is the River Polly, which flows into the Polly bay inlet.
 The sea lochs, Loch Inver and much larger Loch Kirkaig are located to the north of the bay.
 Gallery
 See also
 List of lochs in Scotland
 References
 Bays of Ross and Cromarty


text:
Sentenza Cassazione Civile n. 2719 del 02/02/2017 – Sentenze La Legge per Tutti
 Sentenza Sentenza Cassazione Civile n. 2719 del 02/02/2017
 Cassazione civile, sez. III, 02/02/2017, (ud. 14/12/2016, dep.02/02/2017), n. 2719
 sul ricorso 12837-2014 proposto da:
 C.B., elettivamente domiciliato in ROMA, VIA C. PASSAGLIA,
 14, presso lo studio dell’avvocato SARA MERLO, rappresentato e
 difeso dall’avvocato ANTONIO CORSO giusta procura a margine del
 CE.MA., elettivamente domiciliato in ROMA, VIA SALARIA 259,
 presso lo studio dell’avvocato SARA LEMBO, rappresentato e difeso
 dall’avvocato ALFONSO FIORDELLISI giusta procura in calce al
 avverso la sentenza n. 3688/2014 del TRIBUNALE SEDE DISTACCATA DI di
 MARANO DI NAPOLI, depositata il 07/03/2014;
 1. C.B., essendo intervenuto all’udienza 11 luglio 2011 davanti al giudice dell’esecuzione del Tribunale di Napoli in relazione ad una esecuzione di obbligo di fare a favore di Ce.Ma. in cui esecutato era C.S. – in forza di una sentenza dalla Corte d’appello di Napoli in data 23 settembre 2010 che aveva ordinato la parziale demolizione di una costruzione di sua proprietà -, propose opposizione agli atti esecutivi, adducendo di essere divenuto nelle more del giudizio di merito, e precisamente dal 3 agosto 2009, nudo proprietario della costruzione per donazione da parte del padre, C.S., e di avere perciò diritto alla notifica del titolo esecutivo e del precetto per potersi opporre autonomamente. Con sentenza del 28 febbraio-29 maggio 2014 il Tribunale di Napoli, sezione distaccata di Marano, dichiarò inammissibile per tardività l’opposizione non essendo stata fornita prova da parte di C.B. di quando egli avrebbe avuto conoscenza dell’inizio della esecuzione.
 2. Ha presentato ricorso C.B., sulla base di un unico motivo, da cui si è difesa con controricorso Ce.Ma..
 L’unico motivo del ricorso denuncia violazione dell’art. 617 c.p.c., ex art. 360 c.p.c., comma 1, n. 4: la tempestività dell’opposizione avrebbe dovuto accertarsi in base ad eventuali notifiche o comunicazioni all’opponente anteriori all’udienza in cui egli intervenne a proporla (cioè l’udienza dell’11 luglio 2011), ma queste non vi sarebbero state. Non sarebbe peraltro prevista nell’ordinamento una conoscenza di fatto, bensì solo una conoscenza legale, vale a dire a seguito di notifica dell’atto o di comunicazioni di cancelleria o della partecipazione all’udienza. Nel caso in esame, l’attuale ricorrente, quale opponente, dichiarò di non avere ricevuto notifica del titolo esecutivo e del precetto: la conoscenza sarebbe stata quindi acquisita solo con la partecipazione all’udienza dell’11 luglio 2011, quando depositò l’atto di opposizione.
 Il ricorrente ha poi depositato memoria ex art. 378 c.p.c., in cui ha dato atto che il titolo esecutivo rappresentato dalla sentenza della Corte d’appello di Napoli è stato annullato da questa Suprema Corte con sentenza del 30 dicembre 2015 n. 26123, prospettando che, ai sensi dell’art. 336 c.p.c., comma 2, ciò travolga anche la sentenza del Tribunale in questa sede impugnata. Sussistendo peraltro difformità giurisprudenziale sul rilievo non solo di una conoscenza legale, come sostenuto dal ricorrente stesso, ma altresì della conoscenza di fatto (giurisprudenza quest’ultima invocata dalla controricorrente), il ricorrente ha addotto che “se la questione non dovesse trovare soluzione assorbente” nel senso che vi è stata una conoscenza legale, la causa dovrebbe essere rimessa alle Sezioni Unite per dirimere il contrasto.
 Il ricorrente ha presentato in tal senso istanza al Primo Presidente di questa Suprema Corte, e il Primo Presidente Aggiunto il 1 febbraio 2016 ha dichiarato non luogo a provvedervi, essendo già stata all’epoca fissata l’udienza di discussione del ricorso dinanzi alla Terza Sezione Civile “ed essendo perciò opportuno che sia quel collegio ad esprimersi preventivamente sull’eventuale rimessione alle sezioni unite”.
 3. Il ricorso, come si è visto, è diretto a censurare l’impugnata sentenza per avere ritenuto inammissibile per tardività l’opposizione ex art. 617 c.p.c. proposta dallo stesso ricorrente. E’ agevole, allora, intendere che il sopravvenuto annullamento del titolo esecutivo in forza del quale era stata attivata l’opposizione ai cui atti il C. si era così opposto abbia fatto venir meno l’interesse processuale di quest’ultimo ad opporsi. Deve quindi dichiararsi inammissibile il ricorso per sopravvenuta carenza di interesse.
 Quanto poi alle spese, la questione della conoscenza legale o di fatto ai fini della tempestività dell’opposizione che le parti hanno dibattuto in questo grado riscontra effettivamente alcune discrasie nella giurisprudenza di legittimità (cfr. Cass. sez. 3, 13 agosto 2015 n. 16780, Cass. sez. 3, 19 dicembre 2014 n. 26932, Cass. sez. 3, ord. 31 ottobre 2013 n. 24662, Cass. sez. 3, ord. 7 novembre 2012 n. 19277, Cass. sez. 3, 9 maggio 2012 n. 7051, Cass. sez. 3, 17 marzo 2010 n. 6487, Cass. sez. 3, 30 aprile 2009 n. 10099, Cass. sez. 3, 10 gennaio 2008 n. 252 e Cass. sez. 3, 22 agosto 2007 n. 17880), per cui, in termini di soccombenza virtuale, la soluzione equa è da individuarsi nella loro totale compensazione.
 In conclusione, il ricorso deve essere dichiarato inammissibile per sopravvenuta carenza d’interesse, compensandosi le spese processuali.
 Dichiara inammissibile il ricorso per sopravvenuta carenza di interesse, compensando le spese.


text:
 Avis juridique important
 |
 21997D0904(06)
 Beschluß des Gemeinsamen EWR-Ausschusses Nr. 26/97 vom 30. April 1997 über die Änderung des Anhangs XX (Umweltschutz) des EWR-Abkommens
 Amtsblatt Nr. L 242 vom 04/09/1997 S. 0075 - 0075
 BESCHLUSS DES GEMEINSAMEN EWR-AUSSCHUSSES Nr. 26/97 vom 30. April 1997 über die Änderung des Anhangs XX (Umweltschutz) des EWR-Abkommens DER GEMEINSAME EWR-AUSSCHUSS -gestützt auf das Abkommen über den Europäischen Wirtschaftsraum, geändert durch das Anpassungsprotokoll zum Abkommen über den Europäischen Wirtschaftsraum, nachstehend "Abkommen" genannt, insbesondere auf Artikel 98,in Erwägung nachstehender Gründe:Anhang XX des Abkommens wurde durch den Beschluß des Gemeinsamen EWR-Ausschusses Nr. 82/96 (1) geändert.Die Entscheidung 96/703/EG der Kommission vom 26. November 1996 zur Festlegung der Umweltkriterien für die Vergabe des EG-Umweltzeichens für Kühlgeräte (2) ist in das Abkommen aufzunehmen -BESCHLIESST:Artikel 1 In Anhang XX des Abkommens wird nach Nummer 2ek (Entscheidung 96/467/EG der Kommission) folgende Nummer eingefügt:"2el. 396 D 0703: Entscheidung 96/703/EG der Kommission vom 26. November 1996 zur Festlegung der Umweltkriterien für die Vergabe des EG-Umweltzeichens für Kühlgeräte (ABl. L 323 vom 13. 12. 1996, S. 34)."Artikel 2 Der Wortlaut der Entscheidung 96/703/EG in isländischer und norwegischer Sprache, der den jeweiligen Sprachfassungen dieses Beschlusses beigefügt ist, ist verbindlich.Artikel 3 Dieser Beschluß tritt am 1. Mai 1997 in Kraft, sofern dem Gemeinsamen EWR-Ausschuß alle Mitteilungen nach Artikel 103 Absatz 1 des Abkommens übermittelt worden sind.Artikel 4 Dieser Beschluß wird im EWR-Abschnitt und im EWR-Supplement des Amtsblatts der Europäischen Gemeinschaften veröffentlicht.Brüssel, den 30. April 1997Für den Gemeinsamen EWR-AusschußDie VorsitzendeC. DAY(1) ABl. L 100 vom 17. 4. 1997, S. 71.(2) ABl. L 323 vom 13. 12. 1996, S. 34.


text:
Peg Leg is an album by jazz bassist Ron Carter, originally released on LP in 1978 and released on CD in 1991 by Fantasy Studios.
 It was recorded in November 1977 and prominently features Carter on piccolo bass. Often carrying the melody the instrument is a focus of 3 of the album's 6 tracks, while fellow bass player Buster Williams performs the conventional role of the instrument on those tracks. The rhythm section is completed by piano and percussion (on all but 1 track), and guitar on 4 tracks. The standard jazz-ensemble is further augmented, on all 6 tracks, by woodwinds (see below).
 Carter uses a piccolo bass tuned a fourth higher than a normal double bass (low to high: A-D-G-C).
 Track listing
 All compositions by Ron Carter except where noted
 "Peg Leg" - 8:08
 "Sheila's Song (Hasta Luego, Mi Amiga)" - 6:14
 "Chapter XI" - 5:41
 "Epistrophy" (Thelonious Monk) - 7:33
 "My Ship" (Kurt Weill, Ira Gershwin) - 5:10
 "Patchouli" - 7:06
 Personnel
 Ron Carter - piccolo bass, bass, percussion
 Kenny Barron - piano
 Jay Berliner - guitar
 Buster Williams - bass (tracks 1, 3 and 4)
 Ben Riley - drums, percussion
 Woodwinds arranged and conducted by Robert M Freedman:
 Jerry Dodgion - flute, piccolo flute, alto flute, clarinet
 George Marge - flute, piccolo flute, oboe, clarinet
 Walter Kane - flute, bassoon, clarinet
 Charles Russo - clarinet, bass clarinet
 References
 1978 albums
 Milestone Records albums
 Ron Carter albums
 Albums recorded at Van Gelder Studio