text:
PRILOGA 3: PREDLOG (EVA: ) ZAKON O MNOŽIČNEM VREDNOTENJU NEPREMIČNIN (ZMVN-1) - PDF
 Download "PRILOGA 3: PREDLOG (EVA: ) ZAKON O MNOŽIČNEM VREDNOTENJU NEPREMIČNIN (ZMVN-1)"
 1 PRILOGA 3: PREDLOG (EVA: ) ZAKON O MNOŽIČNEM VREDNOTENJU NEPREMIČNIN (ZMVN-1) I. UVOD 1. OCENA STANJA IN RAZLOGI ZA SPREJEM PREDLOGA ZAKONA 1.1. Ocena stanja Zakon o množičnem vrednotenju nepremičnin (Uradni list RS, št. 50/06, 87/11, 40/12 - ZUJF in 22/14 odl. US; v nadaljnjem besedilu: ZMVN) je začel veljati 31. maja Pripravljen je bil na podlagi spoznanj, izkušenj in rešitev, pridobljenih v okviru podprojekta»razvoj sistemov obdavčenja in vrednotenja nepremičnin«, ki se je v Sloveniji kot del kompleksnejšega projekta»posodobitev evidentiranja nepremičnin«izvajal v letih 1999 do Sistem se je razvil za potrebe uvedbe sodobnega davka na nepremičnine, ki bi slonel na njihovi vrednosti. Vendar se je zaradi dejstva, da se je vrednost posameznih nepremičnin pojavljala v več predpisih, ki so jo urejali vsak po svoji lastni metodologiji, pojavila potreba po enotni vrednosti nepremičnine, ki jo bo mogoče uporabljati v več različnih postopkih za javne namene. Zato se je sistem množičnega vrednotenja uvedel kot neodvisen strokovni večnamenski sistem ocenjevanja tržne vrednosti nepremičnin. Za posamično ocenjevanje vrednosti nepremičnin se sicer uporabljajo tržne metode, ki pa zaradi zahtev po čim podrobnejšem ugotavljanju dejavnikov, ki vplivajo na ocenjevano vrednost, niso primerne za ugotavljanje tržne vrednosti večjemu številu nepremičnin naenkrat za različne javne namene (npr. za določanje davčne osnove za odmero davka na nepremičnine na podlagi njihove tržne vrednosti, kot množična informacija za nadzor drugih davčnih dajatev, povezanih z nepremičninami, za potrebe ocenjevanja vrednosti v postopku razlastitev v javnem interesu, statističnih spremljanj in analiz, kot informacija za pripravo in preverjanje ukrepov zemljiške oz. prostorske politike, itd). Potrebno je bilo razviti metodo, ki omogoča določanje tržne vrednosti večjemu številu nepremičnin istočasno, vendar še vedno upošteva strokovna izhodišča tržnega ocenjevanja vrednosti nepremičnin in hkrati zagotavlja primerno kakovost ocene za uveljavljanje temeljnih načel javnopravnega sistema (pravičnost, enakost, primerljivost, preglednost, določenost...) ter kakovostne analize in ukrepe v povezavi z nepremičninami. ZMVN je po vzoru držav, ki imajo sistem množičnega vrednotenja nepremičnin postavljen na tržne temelje, uredil večnamenski sistem ugotavljanja posplošene tržne vrednosti nepremičnin z metodami množičnega vrednotenja nepremičnin. Ker je bilo izhodišče ocenjevanje tržne vrednosti nepremičnin, je zakon uveljavil metode množičnega vrednotenja, ki slonijo na mednarodnih standardih tržnega ocenjevanja vrednosti nepremičnin. Uredil je sistematično zbiranje podatkov o prodajnih in najemnih poslih z nepremičninami v evidenci trga nepremičnin ter evidentiranje podatkov o nepremičninah, potrebnih za vrednotenje. S tem je pomembno prispeval k vsebinski nadgradnji registra nepremičnin, ki ga ureja Zakon o evidentiranju nepremičnin (Uradni list RS, št. 47/06, 65/07 - odl.us in 79/12; v nadaljnjem besedilu: ZEN). ZMVN je pristojnost nad izvajanjem sistema množičnega vrednotenja dodelil Ministrstvu za okolje in prostor. Ker je množično vrednotenje pomembno vezano na podatke iz nepremičninskih evidenc, je bil organ za množično vrednotenje, po vzoru večine primerljivih sistemov, ustanovljen na Geodetski upravi RS. Za izvajanje sistema množičnega vrednotenja so bili uveljavljeni naslednji podzakonski akti: Pravilnik o kriterijih in merilih množičnega vrednotenja nepremičnin (Uradni list RS, št. 94/08), Pravilnik o vsebini vprašalnika za generalno vrednotenje nepremičnin (Uradni list RS, št. 15/10), Uredba o podatkih o lastnostih nepremičnin v registru nepremičnin (Uradni list RS, št. 95/11 109/11, 7/14 in 41/14), Uredba o določitvi modelov vrednotenja nepremičnin (Uradni list RS, št. 95/11 in 41/14), 1
 2 Pravilnik o načinu izračunavanja letnih indeksov cen nepremičnin in določanja indeksov vrednosti nepremičnin (Uradni list RS, št. 4/13), Pravilnik o vodenju podatkov evidence trga nepremičnin ter načinu pošiljanja podatkov (Uradni list RS, št. 68/12 in 51/13), Pravilnik o določanju zemljišč za gradnjo stavb (Uradni list RS, št. 66/13), Uredba o določitvi indeksov vrednosti nepremičnin (Uradni list RS, št. 79/13), Uredba o določitvi indeksov vrednosti nepremičnin na dan 31. marec 2014 (Uradni list RS, št. 13/15). Zgoraj našteti podzakonski akti urejajo vse podrobnejše postopke in podatke, potrebne za izvedbo množičnega vrednotenja nepremičnin. Množično vrednotenje sloni na standardih za ocenjevanje vrednosti nepremičnin, kot jih določajo Mednarodni standardi ocenjevanja vrednosti Odbora za mednarodne standarde ocenjevanja vrednosti, obenem pa jih nadgrajuje z ustreznimi metodami statistične analize podatkov o trgu nepremičnin. Za množično vrednotenje je značilno, da upošteva enake metode in podatke o trgu kot posamično ocenjevanje tržne vrednosti, le da se na podlagi statističnih analiz trga oblikujejo modeli vrednotenja, s katerimi se poskuša v največji možni meri simulirati odzive trga in z njimi nato ocenjevati vse podobne vrste nepremičnin na območju s podobnimi tržnimi značilnostmi na isti presečni datum. Pravilnik o kriterijih in merilih množičnega vrednotenja določa, kako se izbere način ocenjevanja vrednosti za posamezno vrsto nepremičnin (način primerljivih prodaj, način kapitalizacije donosa ali način upoštevanja nabavne vrednosti), kako se izberejo podatki za oblikovanje modelov, merila za oblikovanje vrednostnih con in merila za oceno kakovosti in zanesljivosti ocenjenih vrednosti. Uredba o določitvi modelov vrednotenja nepremičnin določa modele vrednotenja glede na vrste nepremičnin, za katere so analize pokazale, da zahtevajo posebne rešitve. Tako so z uredbo določeni modeli vrednotenja za stanovanja, za hiše, za garaže, za lokale, pisarne, industrijske stavbe itd.. Z uredbo se tudi določa, za katere vrste nepremičnin se bo določen model uporabil. Uredba je torej predpis, ki omogoča vsaki nepremičnini v registru nepremičnin pripisati ustrezno posplošeno tržno vrednost. Modeli vrednotenja so inštrument za ugotavljanje posplošene tržne vrednosti posameznih nepremičnin, z upoštevanjem podatkov o njihovih bistvenih značilnostih, kot jih izkazujejo podatki v uradnih evidencah oziroma podatki, zbrani v enotno evidenci za potrebe vrednotenja, registru nepremičnin. Prvič so se vrednosti vsem nepremičninam, ki so evidentirane v registru nepremičnin, pripisale z uveljavitvijo Uredbe o določitvi modelov vrednotenja nepremičnin konec leta ZMVN določa, da se morajo modeli vrednotenja preverjati najmanj vsaka štiri leta. Načeloma se torej posplošena tržna vrednost nepremičninam na novo določi vsaj vsaka štiri leta, v vmesnem obdobju pa se ta lahko spremeni le, če se spremenijo podatki o nepremičnini v registru nepremičnin ali če se določijo primerni indeksi vrednosti nepremičnin. Pravilnik o načinu izračunavanja letnih indeksov cen nepremičnin in določanja indeksov vrednosti nepremičnin določa metodologijo izračunavanja dveh indeksov. Indeks cen je namenjen predvsem potrebam nacionalne statistike, indeks vrednosti pa je pomemben element za prilagajanje ugotovljenih posplošenih tržnih vrednosti spremenjenim tržnim razmeram v času med dvema generalnima vrednotenjema. ZMVN določa, da se indeksi vrednosti objavijo, ko se indeks vrednosti za posamezne vrste nepremičnin na določenem območju spremeni za več kot 10 %. Na podlagi te določbe so bili konec septembra 2013 prvič objavljeni indeksi vrednosti po vrstah nepremičnin in območjih, kjer so analize pokazale, da se je vrednost nepremičnin od prvega množičnega vrednotenja do začetka leta 2013 spremenila za več kot 10 %. V letu 2015 so bili indeksi vrednosti po vrstah nepremičnin in za območja, kjer so analize pokazale, da se je vrednost nepremičnin od prvega množičnega vrednotenja oziroma od prve indeksacije in do spremenila za več kot 10%, objavljeni drugič. S tem so se posplošene tržne vrednosti ponovno bolj uskladile z dejanskimi tržnimi razmerami. S pravilnikom, ki ureja evidenco trga nepremičnin, se določajo podrobnejši podatki, ki se vodijo v tej 2
 3 evidenci. Pravilnik o določanju zemljišč za gradnjo stavb opredeljuje, kaj so zemljišča za gradnjo stavb (načeloma zemljišča, na katerih je dejansko možna gradnja stavb) in občinam nalaga, da taka zemljišča za svoje območje ustrezno evidentirajo v registru nepremičnin. Podatek je pomemben, saj so analize trga pokazale, da imajo taka zemljišča bistveno višje vrednosti (deset in večkrat) kot na primer kmetijska zemljišča ali stavbna zemljišča brez opredeljene podrobnejše namenske rabe in zmožnosti za gradnjo. Sistem množičnega vrednotenja je nastajal ob sodelovanju tujih ekspertov, mednarodna stroka je sistem ocenila kot sodoben in kakovosten. Sam sistem sloni na uporabi podatkov o trgu nepremičnin in podatkov o nepremičninah, na podlagi katerih se razvijejo modeli vrednotenja, ki z dovolj veliko statistično zanesljivostjo ocenijo vsako nepremičnino glede na podatke, ki se o njej vodijo v registru nepremičnin. Modeli vrednotenja v celoti izpolnjujejo zahteve, ki jih za take sisteme določajo mednarodno uveljavljeni standardi. Sistem je v celoti operativen in se kot večnamenski uporablja tako za javne namene (za potrebe določanja pravic do iz javnih sredstev, za različne sodne postopke, za potrebe analiz uradne statistike, na njem sloni metoda določanja vrednosti za namene razlastitev v javnem interesu, ki je v pripravi itd.) pa tudi za različne povsem poslovne namene (za potrebe bank, zavarovalnic, cenilcev, za različne študijske namene itd.). Ustavno sodišče RS je v postopku ocenjevanja ustavne skladnosti Zakona o davku na nepremičnine v odločbi št. U-I-313/13-86 z dne , s katero je razveljavilo celoten Zakon o davku na nepremičnine (Uradni list RS, št. 101/13), za neskladnega z Ustavo RS razglasilo ZMVN, kolikor se nanaša na množično vrednotenje nepremičnin zaradi obdavčenja nepremičnin, saj določbe, ki določajo modele vrednotenja, ne zadoščajo zahtevam načela zakonitosti, ker ne urejajo pravnega položaja zavezanca dovolj jasno in določno, ter urejanje vprašanj, ki bi morala biti v izvirni pristojnosti zakonodajalca, prepuščajo podzakonskim aktom. Ustavno sodišče je (sicer v okviru Zakona o davku na nepremičnine) odločilo tudi, da je sistem množičnega vrednotenja, v kolikor se rezultat tega uporablja v postopku odločanja o pravicah in obveznostih, ne vsebuje zadostnega pravnega varstva lastnikov nepremičnin, ki nimajo možnosti ugovora na posplošeno tržno vrednost. Izhajajoč iz dejstva, da je sistem množičnega vrednotenja večnamenski sistem, je tudi ta vidik potrebno reševati v okviru množičnega vrednotenja samega (torej ZMVN). Poleg omenjene odločbe je ustavno sodišče do sedaj uporabo posplošene tržne vrednosti razveljavilo v primerih odmere davka na dobiček zaradi spremembe namembnosti (št. U-I-139/14-13 z dne ), odmere davka na nepremično premoženje večje vrednosti (št. U-I-125/14-17 z dne ), odmere davka na promet nepremičnin (št. U-I-168/15-9 z dne in pri odmeri davka na dediščine in darila (št. U-I- 190/15 z dne ). Ustavno sodišče v svojih odločbah neposredno modelov vrednotenja ni presojalo, je pa izpostavilo pomen kvalitetnih in pravilnih podatkov o nepremičninah. Tudi v strokovnih razpravah, ki so sledile sprejemu odločbe ustavnega sodišča, je bilo izpostavljeno, da so rezultati vrednotenja kvalitetni v takem obsegu, kot so kvalitetni podatki o nepremičninah, ki se na tak način vrednotijo. Zoper sistem množičnega vrednotenja so bile naslovljeni očitki, ki so povezani z zagotavljanjem ustreznih in kakovostnih podatkov o nepremičninah. Na ravni države ni enotne in celovite evidence prostorskih aktov, iz katere bi bilo mogoče na parcelo natančno ugotoviti podatek o namenski rabi, pravnih režimih, obremenitvah ter o komunalni opremljenosti oziroma razvojnih stopnjah zemljišč, poleg tega pa tudi ni vzpostavljene celovite evidence dejanske rabe pozidanih zemljišč. Občine so opozorile na težave in nedorečenost rešitev v zvezi z zemljišči za gradnjo stavb, saj z vsemi podatki o prostoru, potrebnimi za določitev zemljišč za gradnjo stavb, niso razpolagale. V oktobru 2015 je bila na zaprosilo Ministrstva za finance s strani Mednarodnega denarnega sklada v okviru tehnične pomoči opravljena mednarodna revizija sistema množičnega vrednotenja ter sistema obdavčitve nepremičnin. Poročilo Mednarodnega denarnega sklada navaja, da je sistem množičnega 3
 4 vrednotenja v Sloveniji moderen, kakovosten in v večini pogledov mednarodno primerljiv, saj nudi zelo inovativne in napredne rešitve za zagotavljanje kakovosti ne glede na razmeroma majhno aktivnost heterogenega trga nepremičnin v Sloveniji. Revizija je kot odstopanja označila nedorečenost možnosti ugovora na vrednost, določeno s sistemom množičnega vrednotenja, kar je v drugih primerljivih sistemih uveljavljena rešitev, ter nedorečenosti v zvezi s pridobivanjem podatkov o nepremičninah. V poročilu so podana tudi priporočila glede novega sistema davka na nepremičnine, ki zagovarjajo sodoben sistem temelječ na vrednosti nepremičnin brez postopnega prehodnega obdobja, čim enotnejše davčne stopnje, malo izjem pri obdavčitvi ter velike pristojnosti občin Razlogi za sprejem zakona ZMVN velja in se tudi izvaja, vendar ga zaradi očitanih neustavnih rešitev praktično ni mogoče uporabljati za namene, za katere je bil v bistvu uveljavljen. Zato je potrebno zakon, zaradi njegove večnamenskosti, čim prej ustrezno nadgraditi. Ugotavlja se, da je potrebno v zakonu izvesti bistvene sistemske nadgraditve. Glavna cilja zakona sta urediti zakonsko določenost sistema množičnega vrednotenja in nadgraditi postopek sodelovanja lastnikov v fazi oblikovanja modelov vrednotenja ter ugovora na posplošeno tržno vrednost na način, ki bo omogočal ustrezno znižanje ali zvišanje vrednosti ob upoštevanju dokazanih posebnih okoliščin. Dosedanja uporaba zakona pa je tudi nakazala na potrebo po nekaterih posodobitvah sistema na podlagi dosedanjih izkušenj. Zato se predlaga, da se veljavni ZMVN nadomesti z novim zakonom. Glavni razlogi za predlagan zakon so odprava ustavnih neskladnosti ZMVN iz razlogov kršitve načela zakonitosti ter potreba po nadgraditvi postopka vpliva lastnika na posplošeno tržno vrednost tako v fazi določanja modelov vrednotenja, kot tudi v fazi pripisa vrednosti posamezni nepremičnini. Sistem množičnega vrednotenja je potrebno prilagoditi glede na dostopnost kvalitetnih podatkov o nepremičninah, prav tako pa predlog zakona vsebuje odpravo tistih pomanjkljivosti oziroma nedorečenosti sistema, ki sta jih zaznala MOP in GURS v dosedanjem opravljanju nalog zbiranja in vodenja podatkov o nepremičninah in nalog množičnega vrednotenja. 1. Sprejem zakona je nujno potreben z vidika zagotavljanja operativnosti sistema množičnega vrednotenja za javne namene. Ustavno sodišče je že večkrat presodilo, da uporaba posplošene tržne vrednosti na podlagi veljavne zakonodaje ni primerna za uporabo za odmero različnih davkov (davek na nepremičnine, davek na dobiček zaradi spremembe namembnosti, davek na promet nepremičnin in davek na dediščine in darila). 2. Po omenjeni odločbi ustavnega sodišča določbe ZMVN, ki določajo modele vrednotenja, niso v skladu z ustavo (kolikor se nanašajo na vrednotenje zaradi obdavčitve nepremičnin), saj ne zadostijo zahtevam načela zakonitosti, ker ne urejajo pravnega položaja zavezanca dovolj jasno in določno. Vprašanja, ki bi morala biti v izvirni pristojnosti zakonodajalca, so prepuščena vladi. Enako so v nasprotju z Ustavo RS tudi določbe ZMVN, ki urejajo metode množičnega vrednotenja in dajejo podlago za določitev kriterijev in meril množičnega vrednotenja s podzakonskim aktom ministra. Z ureditvijo teh vprašanj, ki bi morala biti določena z zakonom, v tem zakonu, se torej del določb iz podzakonskih aktov prenaša v sam zakon, nekatere rešitve pa se določajo jasneje. 3. Sistem množičnega vrednotenja je potrebno jasno navezati na Mednarodne standarde ocenjevanja vrednosti, kar se je v postopku ustavne presoje ZMVN izkazalo kot nejasno. Sistem množičnega vrednotenja je v vsebinskem smislu v celoti usklajen z omenjenimi mednarodnimi standardi, se pa v razmerju do sistema individualnega ocenjevanja vrednosti nepremičnin razlikuje glede standardiziranosti postopkov določanja vrednosti nepremičnine. 4. MOP in GURS sta v času veljave ZMVN in operativnosti sistema množičnega vrednotenja ugotovila nekatere pomanjkljivosti in nedorečenosti v sistemu, zlasti dejstvo, da je potrebno izboljševati kakovost podatkov o nepremičninah, popraviti oziroma prilagoditi nekatere modele 4
 5 vrednotenja ter v določeni meri prilagoditi tudi sistem evidentiranja nepremičnin. Z novo zakonsko podlago je potrebno določbe spremeniti tako, da zagotavljajo čim bolj učinkovito in vsebinsko pravilno delovanje sistema. Z novo zakonsko podlago je torej potrebno jasno določiti tudi osnovna načela množičnega vrednotenja, ki morajo v celoti slediti ugotavljanju tržne vrednosti. 4. Skladno z določbami ZMVN se ocenjena vrednost nepremičninam določa zaradi obdavčenja in drugih javnih namenov, določenih z zakonom. Ker je torej posplošena tržna vrednost večnamenski podatek, ki se uporablja tudi v postopkih odločanja o pravicah in obveznosti lastnikov nepremičnin, je potrebno v postopku določanja vrednosti v sistemu množičnega vrednotenja lastnikom zagotoviti ustrezno pravno sredstvo. Glede na že določen sistem množičnega vrednotenja se lastnikom nepremičnin omogoča sodelovanje že v fazi določanja modelov vrednotenja, kjer lahko podajajo predloge in pripombe na predlagane modele vrednotenja, vezano na vsako konkretno nepremičnino pa se lastnikom nepremičnin omogoči uveljavljanje vpliva posebnih okoliščin, ki pomembno vplivajo na vrednost nepremičnine, vendar so tako specifične, da jih zaradi svoje vezanosti na konkretno nepremičnino (oziroma ožji obseg nepremičnin) ni primerno vgrajevati v modele vrednotenja. V postopku uveljavljanja posebnih okoliščin torej lahko lastniki vplivajo na vrednost, določeno v modelu vrednotenja. 2. CILJI, NAČELA IN POGLAVITNE REŠITVE PREDLOGA ZAKONA 2.1. Cilji Cilj zakona je zagotoviti ustrezno in zadostno pravno podlago za sistem množičnega vrednotenja v samem zakonu in tako preprečiti, da bi se izvirne vsebine sistema urejale v podzakonskih predpisih. Poleg tega je cilj nadgraditi sicer že vpeljan postopek sodelovanja lastnikov in občin v fazi oblikovanja modelov vrednotenja ter omogočiti poseben postopek vplivanja na posplošeno tržno vrednost na način, ki bo omogočal ustrezno znižanje ali zvišanje vrednosti ob upoštevanju dokazanih posebnih okoliščin. Sistem množičnega vrednotenja nepremičnin je torej potrebno preurediti na način, da se popravijo ugotovljene neustavnosti ter sočasno zagotovi kvaliteta in popolnost podatkov v posameznih javnih evidencah, kar pa je materija drugih predpisov (Zakona o evidentiranju nepremičnin, predpisi s področja urejanja prostora). Pri pripravi zakona se zasledujejo naslednji cilji: 1. Sistem množičnega vrednotenja nepremičnin se ohrani kot večnamenski sistem, kar zagotavlja učinkovito porabo javnih sredstev. Z večnamensko uporabo podatka o posplošeni tržni vrednosti se namreč relativno nižajo stroški vzdrževanja in nadgrajevanja sistema na posamezno nepremičnino. 2. Izboljša se kakovost in preglednost sistema množičnega vrednotenja v skladu z načelom zakonitosti tako, da se vsa temeljna načela, merila in metode določijo v zakonu. Cilj zagotavljanja večje kakovosti sistema je spodbujanje nadaljnje uporabe podatka o posplošeni tržni vrednosti za dodatne javne (npr. za potrebe ugotavljanja odškodnin pri pogodbenih odkupih v primerih razlastitev) pa tudi za nejavne namene (npr. za sklepanje zavarovanj, pridobivanja posojil v bankah). Uporaba posplošene tržne vrednosti za čim več različnih namenov bi spodbujala lastnike pri izboljševanje kakovosti podatkov v nepremičninskih evidencah oziroma bi jih odvračalo od namenskega prilagajanja posplošene tržne vrednosti nepremičnine preko spreminjanja podatkov o nepremičnini. 3. Posplošena tržna vrednost kot rezultat množičnega vrednotenja nepremičnin na presečni datum ocenjuje tržno vrednost nepremičnine, to pa najbolje odraža vrednost nepremičnine, ugotovljena glede na njeno najbolj gospodarno rabo. Potencial zemljišča, na katerem stavba že stoji, je v času obstoja stavbe že izkoriščen, zato tržno vrednost takega zemljišča najbolje odraža vrednost nepremičnine (torej stavbe in parcele, na kateri stavba stoji) glede na dejansko rabo stavbe oziroma dela stavbe. Po drugi strani pa najbolj gospodarno rabo nepozidanega zemljišča odraža njegova 5
 6 namenska raba, ki se določi ob zasledovanju širših ciljev in javnega interesa v procesu prostorskega načrtovanja. Namenska raba zemljišč se namreč določi glede na prostorske, socialne, ekološke in gospodarske cilje države in je podprta z ukrepi prostorske in zemljiške politike. Seveda pa na vrednotenje nepozidanih zemljišč vpliva tudi njihova dejanska raba, torej dejansko stanje v prostoru, kar posebej velja za kmetijska in gozdna zemljišča, za katera se velik del ukrepov kemtisjke politike navezuje prav na njihovo dejansko stanje. V vsakem primeru pa velja, da končno oblikovanje modelov vrednotenja izhaja iz stanja na trgu nepremičnin le analiza trga nepremičnin lahko vpliva na oblikovanje modelov vrednotenja. 4. V postopku množičnega vrednotenja v povezavi s postopkih evidentiranja nepremičnin se zagotovi pravna varnost lastnikom nepremičnin glede elementov, ki vplivajo na vrednost njegove nepremičnine. Pravna varnost se zagotavlja s kombinacijo množičnih, kot je javna razgrnitev, in samostojnih postopkov eden bistvenih je postopek uveljavljanja posebnih okoliščin, s katerimi postopek množičnega vrednotenja v določeni meri in pod določenimi pogoji dopušča individualizacijo vrednotenja posameznih nepremičnin. Samostojni postopki so oblikovani tako, da se lastnikom nepremičnin najprej zagotavlja pravica do izjave oziroma do sodelovanja v postopku odločanja organa prve stopnje, zoper odločitev le tega pa se jim zagotavlja ustavna pravica do pravnega sredstva pri organu druge stopnje. 5. Pri Ministrstvu za okolje in prostor je v teku projekt prenove nepremičninskih evidenc, zato se nove zakonske rešitve glede osnovnih načel množičnega vrednotenja ter določanja in zagotavljanja za vrednotenje potrebnih podatkov oblikujejo tako, da zagotavljajo tako sedanje delovanje sistema množičnega vrednotenja kot tudi prihodnje prilagajanje le tega morebitnim novim evidencam brez dodatnih sprememb tega zakona Načela Predlog zakona upošteva temeljna načela ustavno pravnega sistema, ki so ustavnost, zakonitost, preglednost, transparentnost, zagotavljanje enakopravne obravnave, pravna varnost ter učinkovitost. Predlog zakona glede na predhodno ureditev z ZMVN predvsem zagotavlja ustavno skladnost in zakonitost ureditve s tem, ko temeljna pravila in merila množičnega vrednotenja ureja v zakonu in jih ne prepušča več urejanju s podzakonskimi akti. Podzakonski akti se predvidijo pri tistih vprašanjih, ki potrebujejo podrobnejše določanje tematike, ki ni zakonska tematika. Na tak način se zagotavlja dinamičnost sistema množičnega vrednotenja, hkrati pa se zagotavlja spoštovanje temeljnih ustavnih pravic. Načelo zakonitosti vpliva na pravno predvidljivost sistema, ki je dodatno izraženo z javnostjo podatkov o posplošeni tržni vrednosti, poleg tega pa je celoten sistem modelov vrednotenja natančno določen z uredbo vlade in tako povsem transparenten. Na podlagi tega lahko vsak lastnik nepremičnine sam izračuna vrednost svoje nepremičnine. Sistem množičnega vrednotenja je zaradi svoje statistično-analitične narave v vsakem primeru matematično preverljiv in zagotavlja enake rezultate za vse nepremičnine, ki so v enakem položaju z vidika kriterijev za oblikovanje modelov vrednotenja. Predlog zakona tudi nadgrajuje veljavno ureditev s smislu zagotavljanja pravne varnosti lastnikom nepremičnin, katerim se omogoča ugovarjanje zoper posplošeno tržno vrednost preko uveljavljanja posebnih okoliščin. S tem se sistem množičnega vrednotenja, katerega sicer odlikuje generalna enakost, nadgrajuje (v določeni meri) z vidika individualiziranja vsake posamezne nepremičnine. Postopek oblikovanja posplošene tržne vrednosti tudi oblikuje načelo učinkovitosti, ki v veliki meri uporablja podatke, ki so že sicer zbrani v javnih evidencah in ne ustvarja celotnega nabora podatkov o nepremičninah izključno z namenom vrednotenja nepremičnin. Načelo učinkovitosti pa se zasleduje tudi skozi splošnost in večnamenskost sistema, kar omogoča njegovo široko uporabo Poglavitne rešitve Predstavitev predlaganih rešitev: 6
 7 1. Predlog zakona ureja postopek ugotavljanja posplošene tržne vrednosti kot vrednosti nepremičnine, ki je ugotovljena na podlagi (v času pripisa vrednosti) modelov vrednotenja, veljavnih na določen datum in podatkov o nepremičnini, ki so na dan pripisa vrednosti vpisane v nepremičninskih evidencah. Postopek množičnega vrednotenja zaradi svoje narave ne omogoča upoštevanja podatkov, ki niso predmet sistematičnega zbiranja. 2. V predlogu zakona so natančneje določeni pogoji in merila za sistem množičnega vrednotenja in pogoji za zagotavljanje kakovosti oblikovanja modelov vrednotenja. Strokovne podlage za sistem množičnega vrednotenja se izrecno veže na spoštovanje Mednarodnih standardov ocenjevanja vrednosti, ki jih sprejema Odbor za mednarodne standarde ocenjevanja vrednosti. V skladu z načelom zakonitosti se v zakonu predpišejo in določijo vsa temeljna merila tako za oblikovanje in umerjanje modelov vrednotenja kot merila za izbiro in kakovost podatkov o lastnostih nepremičnin, pomembnih za vrednotenje in za pripisovanje vrednosti. 3. V okviru množičnega vrednotenja se ločijo trije postopki: postopek določanja modelov vrednotenja, izračun in pripis vrednosti nepremičninam v evidenci vrednotenja ter postopek obravnave in odločanja o posebnih okoliščinah nepremičnin. 4. Modeli vrednotenja se na podlagi podatkov o trgu nepremičnin preverijo najmanj vsaka štiri leta. Zakon predvideva dva načina prilagajanja sistema: postopek določanja modelov vrednotenja kot redni postopek, v poenostavljenem postopku pa se prilagajajo le vrednostne ravni v posamezni vrednostni coni. Tak poenostavljen postopek po svojem bistvu nadomešča indeksacijo vrednosti nepremičnin, kot je bila urejena z ZMVN in za katero je bilo ugotovljeno, da izkrivlja ustreznost sistema množičnega vrednotenja. Poenostavljen postopek, v katerem se prilagajajo zgolj vrednostne ravni v posamezni vrednostni coni, se ne šteje za postopek določanja modelov vrednotenja, zato tega postopka ne vežejo določbe o izvajanju javne razgrnitve ter usklajevanja z občinami in javnostjo. 5. Kot osnovno načelo vrednotenja nepremičnin se določi vrednotenje v skladu z najgospodarnejšo rabo. Pozidana zemljišča (t.j. zemljišča, na katerih stoji stavba, zemljišča, namenjena uporabi stavbe, ter zemljišča, ki so po dejanski rabi pozidana zemljišča) se vrednotijo glede na dejansko rabo stavbe in dela stavbe ali dejansko rabo zemljišča, nepozidana zemljišča pa glede na namensko rabo, pri čemer se kot pomemben atribut oziroma element vrednotenja, predvsem za nestavbna zemljišča, upošteva tudi dejanska raba. 6. Modeli vrednotenja so določeni kot matematični zapisi (ti odražajo velikost vpliva posameznega elementa modela - značilnosti nepremičnine na vrednost), razvrščeni po vrednostnih ravneh, ter z opredeljenimi vrednostnimi conami. Modeli se, tako kot v sedaj veljavnem sistemu, za lažje razumevanje in uporabo, prikazujejo s formulami, tabelami, točkovalniki, faktorji in grafi. 7. V fazi postopka določanja modelov vrednotenja se ohranja vlogo lastnikov nepremičnin, ki imajo na predlog modelov vrednotenja, ki so bili predhodno usklajeni z občinami kot največjimi poznavalci lokalnega okolja, možnost podajati pripombe in predloge. Občine so zadolžene za javno razgrnitev predlogov modelov vrednotenja, v času le te pa morajo opraviti tudi javno obravnavo razgrnjenih materialov. Lastnikom se pošlje poskusni izračun posplošene tržne vrednosti. Kot je že določeno v veljavnem ZMVN, se s predlogom zakona ohranja določitev natančnih modelov vrednotenja z uredbo vlade, kar zagotavlja transparentnost in predvidljivost sistema množičnega vrednotenja, hkrati pa zagotavlja spoštovanje načela enakosti. Nepremičnine, ki so v javnih evidencah opredeljene z enakimi lastnostmi ter se nahajajo na primerljivi lokaciji, so deležne enakega vrednotenja. 8. Po določitvi modelov vrednotenja z uredbo vlade se izvede postopek izračuna in pripisa vrednosti vsem evidentiranim nepremičninam. Ker je postopek množičnega vrednotenja zgolj postopek ocenjevanja tržne vrednosti, predlog zakona predvideva pravila za zaokroževanje vrednosti. Ob 7
 8 spremembah modelov vrednotenja se lastnikom nepremičnin izda obvestilo o podatkih o nepremičnini ter potrdilo o posplošeni tržni vrednosti le te. Obvestilo nima narave konkretnega upravnega akta, ampak služi zgolj kot informacija lastniku nepremičnine o stanju podatkov o njegovi nepremičnini ter posplošeni tržni vrednosti, ki jo nepremičnina ima glede na podane podatke. Obvestilo bo vsebovalo obrazložitev, kateri organ ter kakšen postopek je za spreminjanje katerega podatka pristojen. Ker je posplošena tržna vrednost ugotovljena glede na podatke iz evidenc na določen datum, se vrednost na ta datum lahko spremeni le, če se z veljavnostjo na ta dan spremenijo podatki, uporabljeni za izračun vrednosti nepremičnine. Vsaka druga sprememba podatka pa učinkuje za naprej. 9. V zvezi z zagotavljanjem pravne varnosti lastnikov nepremičnin se s predlogom zakona kot ustrezno pravno sredstvo za izpodbijanje ustreznosti posplošene tržne vrednosti uvaja postopek uveljavljanja posebnih okoliščin. Praksa je namreč pokazala, da se v posebnih primerih posplošena tržna vrednost lahko za pomemben odstotek razlikuje od dejanske tržne vrednosti nepremičnine. Sistem množičnega vrednotenja nepremičnin je zaradi svoje množične narave omejen na določen nabor lastnosti nepremičnin kot faktorjev, ki vplivajo na vrednost nepremičnine (t.j. lastnosti nepremičnin, ki so sistematično zbrane za področje celotne države in kot take predmet vpisa v uradne evidence). Uveljavljanje posebnih okoliščin določa element individualizacije vrednosti posamezne nepremičnine. Posebne okoliščine so take, ki so lastne posamezni oziroma omejenemu naboru nepremičnin v določeni vrednostni coni in so take narave, da jih model vrednotenja ne vključuje oziroma jih ne vključuje v zadostni meri v izračun vrednosti nepremičnine. Poleg tega imajo posebne okoliščine praviloma časovno omejeno pojavnost. Predvideva se, da bo predlog za spremembo posplošene tržne vrednosti mogoče vložiti v primeru posebnih okoliščin, ki spreminjajo posplošeno tržno vrednost za več kot 20 %. GURS bo kot organ prve stopnje odločal o vlogah za uveljavljanje posebnih okoliščin ter z odločbo odločil o vrsti posebne okoliščine, velikosti njenega vpliva na posplošeno tržno vrednost, ter čas trajanja tega vpliva. Obstoj posebne okoliščine po vsebini predstavlja dodaten podatek o nepremičnini, ki vpliva na njeno vrednost. Kot posebne okoliščine se primeroma določajo posebej ugodna ali neugodna mikrolokacija, nestandardna kakovost in poškodbe, na vrednost pa lahko vplivajo tako, da jo zvišujejo ali pa jo znižujejo. S podzakonskim aktom se predpiše seznam najpogostejših pojavnih oblik posebnih okoliščin, skupaj z vnaprej predvidenim vplivom. Lastnik nepremičnine mora obstoj posebnih okoliščin dokazati s predložitvijo ustreznega dokazila, ki ga prav tako (glede na naravo posamezne posebne okoliščine) predpisuje podzakonski predpis. Seveda pa lastnik nepremičnine ni vezan na pojavne oblike posebnih okoliščin, kot jih predvideva podzakonski predpis, ampak lahko predlaga tudi upoštevanje vpliva take posebne okoliščine, ki je podzakonski predpis ne določa. Lastnik nepremičnine pa ima pravico izpodbijati tudi velikost vpliva posebne okoliščine, kot ga predvideva podzakonski predpis. V primeru, da uveljavlja upoštevanje take posebne okoliščine, ki je podzakonski predpis ne omenja, oziroma v primeru, da se ne strinja s predpisanim vplivom (v podzakonskem predpisu) predvidene posebne okoliščine, mora za svoje trditve predložiti ustrezno dokazilo. Zakon izrecno navaja, da lahko predloži cenitveno poročilo pooblaščenega ocenjevalca nepremičnin, ki pa mora izpolnjevati določene pogoje: sloneti mora na podatkih o ocenjevani nepremičnini, kot jih o tej nepremičnini vsebujejo nepremičninske evidence; uporabiti mora način ocenjevanja vrednosti, kot je za ocenjevano nepremičnino predviden v sistemu množičnega vrednotenja. Praviloma se upoštevanje posebnih okoliščin začne na podlagi vloge lastnika nepremičnine, lahko oziroma v zakonsko predpisanih primerih pa mora o upoštevanju posebnih okoliščin organ vrednotenja začeti postopek tudi po uradni dolžnosti. Nadgradnja sistema množičnega vrednotenja s postopkom uveljavljanja posebnih okoliščin predvideva ustanovitev posebne strokovne komisije vrednotenja, katere vloga je nuditi strokovno izvedensko pomoč organu druge stopnje pri njegovi presoji v postopkih obravnavanja pritožb s področja uveljavljanja posebnih okoliščin. 10. Za potrebe sistema množičnega vrednotenja organ vrednotenja vzpostavi, vodi in vzdržuje evidenco trga nepremičnin, evidenco modelov vrednotenja in evidenco vrednotenja. 8
 9 Variantne rešitve: 1. V zvezi z ugotovitvijo ustavnega sodišča glede pomanjkanja pravnih sredstev lastnika nepremičnine za vplivanje na vrednost nepremičnine, je vlada proučila tudi možnost izpodbijanja posplošene tržne vrednosti s predložitvijo individualne cenitve nepremičnine ter ugotovila, da tak način izpodbijanja posplošene tržne vrednosti ni primeren ter negativno vpliva na sistem množičnega vrednotenja in zagotavljanje načela enake obravnave lastnikov nepremičnin, ki so v primerljivem položaju. Načelo enakosti je ogroženo tako v razmerju med vrednostmi, določenimi z individualno cenitvijo, v primerjavi z vrednostmi, določenimi s sistemu množičnega vrednotenja, kot tudi med samimi vrednostmi, določenimi z individualnimi cenitvami. V praksi se namreč pojavljajo velike razlike med individualnimi cenitvami primerljivih nepremičnin, kot tudi na istih nepremičninah. Poleg tega je vlada ocenila, da glede na krog ljudi, ki bi se jim tako pravno sredstvo omogočilo, ni primerna rešitev, ki za izpodbijanje posplošene tržne vrednosti predvideva predložitev takega dokaznega sredstva, ki ima za lastnika nepremičnine lahko precejšnje finančne posledice. Vlada je torej kot bolj primerno določila zgoraj opisano rešitev, da se kot vrednost nepremičnine šteje posplošena tržna vrednost, ki pa jo je mogoče preko predložitve individualne cenitve, ki izpolnjuje določene pogoje, v določeni meri individualizirati v postopku uveljavljanja posebnih okoliščin. 2. Vlada je v zvezi z določitvijo načina zagotavljanja pravnih sredstev zoper posplošeno tržno vrednost, na kar je opozorilo ustavno sodišče, proučila možnost, da bi se o posplošeni tržni vrednosti nepremičnine izdal upravni akt oziroma informativni izračun vrednosti nepremičnine, ki bi po vzoru informativnega izračuna dohodnine po izteku roka za ugovor, postal odločba. S slednjo rešitvijo bi se lastniku nepremičnine poleg samega pravnega sredstva omogočila tudi pravica do sodelovanja v postopku. Kljub temu, da se k takim rešitvam nagiba večina proučenih mednarodnih rešitev, pa je vlada tako rešitev opustila iz naslednjih razlogov: - Sistem množičnega vrednotenja v Sloveniji je večnamenski, zato je potrebno nepremičninske evidence stalno ažurno vzdrževati v skladu z novimi podatki ter posledično ob vsakokratni spremembi podatkov o nepremičninah (kljub nespremenjenim modelom vrednotenja) izvesti ustrezen izračun in pripis nove vrednosti nepremičnine. - Spreminjanje podatkov o nepremičninah ter uveljavljanje posebnih okoliščin torej ne morejo biti vezani le na izdajo odločbe oziroma informativnega izračuna, ampak morajo biti ti postopki na voljo vsem lastnikom nepremičnin kadarkoli v letu. - Če ima lastnik nepremičnine kadarkoli možnost spreminjati podatke oziroma uveljavljati posebne okoliščine, se kot smiselna možnost nakazuje odločba oziroma upravni akt o določitvi podatka o nepremičnini, ne pa odločba o vrednosti nepremičnine. Posplošena tržna vrednost nepremičnine je zgolj rezultat postopka izračuna vrednosti, s katerim se v enačbi modela vrednotenja upoštevajo podatki konkretne nepremičnine. Posplošeno tržno vrednost je torej mogoče izpodbijati le s spreminjanjem podatkov o nepremičnini ali z uveljavljanjem posebnih okoliščin, ne more pa se več posegati v modele, ki so določeni s predpisom. - Če se omogočijo pravna sredstva lastnikom nepremičnin tako v postopkih spreminjanja podatkov o nepremičninah kot tudi v postopku določitve posplošene tržne vrednosti z upravnim aktom, se v določenem delu lastnikom nepremičnin zagotavlja podvojeno pravno varstvo. Glede na to, da ima večina bistvenih podatkov o lastnostih nepremičnin že določene in vpeljane postopke pravne verifikacije izven sistema množičnega vrednotenja, se preko odločbe o posplošeni vrednosti nepremičnin varuje le manjši del podatkov, ki (zaenkrat) še nimajo urejenega sistema pravnih sredstev. Bolj učinkovita pot se nakazuje ureditev dodatnih samostojnih postopkov v zvezi z verifikacijo podatkov o nepremičninah kot pa uvedba odločbe o posplošeni tržni vrednosti. - Poleg tega bi v primeru "podvajanja" pravnih sredstev taka rešitev pomenila veliko administativno breme za državo, saj bi bilo potrebno ob spremembi podatka velikokrat izdati dve odločbi eno o spremembi podatka, drugo pa o vrednosti nepremičnine. Glede na podatke GURS se je v letu 2014 spremenilo 1,2 milijona podatkov, ki vplivajo na vrednost nepremičnin, v letu 2015 pa je bilo teh sprememb podatkov okoli Način dvojnega izdajanja aktov bi tudi po nepotrebnem obremenjeval lastnike nepremičnin, ki velikokrat sami sprožijo postopek spreminjanja podatkov o 9
 10 nepremičnini in dejansko nimajo pravnega interesa niti volje za izpodbijanje vrednosti, do katere je prišlo izključno zaradi spremembe podatka. - Izdana odločba o vrednosti nepremičnine bi ob suspenzivni naravi le te pomenila, da vrednost nepremičnine do pravnomočnosti odločbe ne bi smela biti vpisana v nepremičninske evidence in se je do pravnomočnosti odločbe ne bi smelo uporabljati (npr. take vrednosti se ne bi smelo uporabiti za potrebe odmere davka na nepremičnine). Ko pa bi odločba o posplošeni tržni vrednosti postala pravnomočna, bi veljala za nazaj. To pa ima lahko za posledico popravljanje pravnomočno končanih postopkov z izrednimi pravnimi, kar je v nasprotju z načelom pravne varnosti in predvidljivosti. Normativna usklajenost predloga zakona: Predlog zakona je skladen z veljavnim pravnim redom Republike Slovenije in ni predmet usklajevanja z mednarodnimi obveznostmi Republike Slovenije niti s pravnim redom Evropske unije. 3. OCENA FINANČNIH POSLEDIC PREDLOGA ZAKONA ZA DRŽAVNI PRORAČUN IN DRUGA JAVNA FINANČNA SREDSTVA Predlagane vsebine bodo imele pomembne neposredne učinke na javnofinančne odhodke, hkrati pa bodo imele tudi pomembne pozitivne posredne učinke na javnofinančne prihodke. V zvezi z javnofinančnimi odhodki je potrebno primarno izpostaviti stroške za nadgradnjo informacijskih sistemov in vzpostavitev nove evidence vrednotenja v obliki, ki bo nudila potrebno podporo izvajanju novo predvidenih upravnih postopkov. Ob vsakem sprejemanju novih modelov vrednotenja se predvideva pošiljanje potrdil lastnikom vseh tistih nepremičnin, katerih posplošena tržna vrednost se z novimi modeli spreminja. Zaradi novih zadolžitev Geodetske uprave Republike Slovenije se bo najprej iskalo dodatne kadrovske vire znotraj same Geodetske uprave Republike Slovenije in znotraj javne uprave. V zvezi z javnofinančnimi prihodki oziroma prihranki pa je potrebno omeniti, da sistem množičnega vrednotenja daje na razpolago pomembne informacije za številne javne naloge, od izvajanja različnih obveznih statističnih raziskovanj do konkretne uporabe posplošene tržne vrednosti v konkretnih postopkih. Posplošena tržna vrednost predstavlja kakovosten in realen element ugotavljanja materialnega položaja fizičnih oseb v postopkih uveljavljanja pravic iz javnih sredstev, v postopkih obdavčitve, daje informacijo državi za številne postopke s posamezniki, kadar je v igri javni interes. Če podatek o posplošeni tržni vrednosti ne bi bil na voljo, bi bilo potrebno v vsakem posameznem primeru pridobivati individualne cenitve. Ne nazadnje pa naj bi posplošena tržna vrednost predstavljala davčno osnovo za potrebe novega davka na nepremičnine, ki je glavni izvirni davčni vir financiranja občin. Predlog zakona bo lahko imel posledice tudi za proračune občin, ki pa jih ni mogoče natančno določiti, saj so finančne posledice odvisne od številnih okoliščin. Občinam se nalaga obveznost javne razgrnitve predloga modelov vrednotenja. 4. NAVEDBA, DA SO SREDSTVA ZA IZVAJANJE ZAKONA V DRŽAVNEM PRORAČUNU ZAGOTOVLJENA, ČE PREDLOG ZAKONA PREDVIDEVA PORABO PRORAČUNSKIH SREDSTEV V OBDOBJU, ZA KATERO JE BIL DRŽAVNI PRORAČUN ŽE SPREJET Za izvajanje zakona bodo sredstva zagotovljena v okviru proračunske porabe za Geodetsko upravo Republike Slovenije, ki je zadolžena za izvajanje obveznosti na podlagi tega zakona. 5. PRIKAZ UREDITVE V DRUGIH PRAVNIH SISTEMIH IN PRILAGOJENOSTI PREDLAGANE UREDITVE PRAVU EVROPSKE UNIJE 10
 11 Pravo EU množičnega vrednotenja nepremičnin ne ureja. Metode vrednotenja in merila kakovosti so delno standardizirana z mednarodnimi standardi vrednotenja, vendar niso precizirana posebej za namene množičnega vrednotenja. Standardi množičnega vrednotenja so urejeni v anglosaksonskih sistemih (pravila IAAO International Association of Assessing Officers), vendar se sistemi v Evropi nanje naslanjajo bolj posredno oziroma nekatere njihove dele povzemajo v lastne nacionalne standarde. Podobno ravna tudi Slovenija, ki je standarde za množično vrednotenje, ki se vgrajujejo v zakon, ki ureja množično vrednotenje, povzela tudi iz tega vira. Izvedba sistemov množičnega vrednotenja nepremičnin pa je v državah EU (uporaba takega sistema je v EU še zelo omejena) in po svetu zelo različna. V predstavljenih evropskih državah se sistem množičnega vrednotenja nepremičnin uporablja v glavnem za določanje davčne osnove pri odmeri davka na nepremičnine, v državah, ki imajo na tem področju dolgo tradicijo, pa je podatek praviloma uporaben tudi za druge javne namene, predvsem za potrebe drugih davkov v povezavi z nepremičninami, pa tudi na primer za sistem hipotekarnih kreditov, ocenjevanje vrednosti nepremičnin pri dedovanju, odškodninah itd. Organizacija služb množičnega vrednotenja nepremičnin je v državah različna in je predvsem zgodovinsko pogojena. Ponekod spadajo službe ali agencije za vrednotenje nepremičnin pod okrilje ministrstva za finance, pogosteje pa so del geodetske službe, ki pa je ponekod prav tako del ministrstva za finance. Mednarodna primerjava dobrih praks v zvezi z možnostjo vpliva lastnika na ocenjeno vrednost njegove nepremičnine kaže, da države, ki ocenjene vrednosti nepremičnin uporabljajo kot osnovo pri obdavčitvi ali širše, poznajo dvo- oz. večfazni pritožbeni postopek zoper ocenjene vrednosti nepremičnin, in to v okviru vrednotenja samega. V prvi fazi gre za relativno neformalen pregled ocenjene vrednosti, v okviru katerega lastnik pridobi informacije o tem, na kakšen način, z uporabo katerih podatkov, modela idr. je bila izračunana vrednost njegove nepremičnine. Priporočljivo je, da se zavezancu v tej fazi omogoči brezplačen izbor nekaj primerljivih nepremičnin, obrazloži morebitne razlike med njimi ipd.. Na ta način se skuša z dodatnimi pojasnili in argumenti v čim večji meri preprečiti nadaljnje pritožbene postopke. Kadar se lastnik kljub temu ne strinja z oceno vrednosti nepremičnine, se zoper njo lahko pritoži, kar vodi v formalni postopek nove presoje cenitve oz. temeljit pregled, ki ga izvede neodvisni ocenjevalec oz. organ (posebna komisija), ki o tem izda odločbo. Zoper odločitev komisije so možna pravna sredstva, npr. pritožba na neodvisno razsodišče druga stopnja formalne presoje. Odločitev razsodišča je praviloma dokončna (posebne pritožbe zoper davčno osnovo ni), razen v primerih, ko ostajajo nerešena pravna vprašanja in je omogočen še nadaljnji postopek pred vrhovnim sodiščem. DANSKA Sistem vrednotenja nepremičnin na Danskem je določen z zakonom o vrednotenju (DANISH VALUATION LAW, 1984). Vrednosti se določajo posebej za zemljišče in posebej za stavbe. Za pozidano zemljišče se vrednost nepremičnine določi kot vrednost stavbe in zemljišča skupaj. Ocenjuje se tržna vrednost nepremičnin. Stanovanjske nepremičnine se večinoma ocenjujejo na podlagi primerjave prodajnih cen. Druge vrste nepremičnin pa večinoma na podlagi dohodkovne metode, kjer se kapitalizira ocenjeni letni rentni dohodek, izjemoma pa na podlagi stroškovne metode, kjer je osnova za ocenitev strošek gradnje. Vrednotenje izvajata davčni in carinski organ na podlagi modelov vrednotenja, ki jih razvija geodetska služba, pristojna tudi za zbiranje in evidentiranje podatkov o trgu nepremičnin in podatkov o nepremičninah. Sistematično se zbirajo podatki o prodajnih cenah, za določene vrste nepremičnin (predvsem poslovne) pa tudi podatki o najemninah. Zoper obvestilo lahko lastnik nepremičnine vloži pritožbo, ki jo najprej pregleda posebna tričlanska komisija, v kateri sta dva cenilca nepremičnin. V 11
 12 pritožbi lahko lastnik nepremičnine navaja nove podatke o nepremičnini ali pa navaja posebne okoliščine, ki vplivajo na vrednost nepremičnine. Za nadzor nad komisijo je pristojen nacionalni davčni odbor, ki je sestavljen iz imenovanih predstavnikov političnih strank in večjih organizacij ter je obenem odgovoren za dajanje smernic za vrednotenje. Če se lastnik nepremičnine ne strinja niti z odločitvijo Nadzornega odbora, lahko sproži postopek pred Nacionalnim tribunalom za davke (plačilo takse). Modeli vrednotenja ne vsebujejo zapletenih matematičnih izrazov, da so lažje razumljivi tako za posameznike kot tudi za izvajalce vrednotenja. Od leta 1996 so podrobnosti in postopek izračuna predstavljeni na obvestilu o vrednosti. Vrednotenje nepremičnin naj bi se izvajalo vsako leto, kar pa ni bila praksa. Zato se je sistem znašel pod presojo Ustavnega sodišča, ki je ugotovilo, da neažurnost vrednotenja krši ustavna načela. Danska trenutno pripravlja popolno prenovo sistema množičnega vrednotenja, projekt naj bi se zaključil v letu ŠVEDSKA Na Švedskem je vrednotenje nepremičnin zakonsko urejeno z zakonom o vrednotenju nepremičnin (REAL PROPERTY ASSESSMENT ACT, 1979). Vse nepremičnine se vrednotijo na podlagi poštene tržne vrednosti. Vrednotenje stanovanjskih nepremičnin sloni na primerjavi prodajnih cen. Za specifične vrste nepremičnin, za katere ni dovolj obsežnega trga nepremičnin, se uporabljata metoda donosa, ki se izvaja na podlagi podatkov o tržnih najemninah ali dohodkov določenih dejavnosti. Izjemoma se za specifične vrste nepremičnin, ki praviloma niso predmet trga (objekti javne infrastrukture, posebne vrste industrije itd.) uporablja metoda nadomestitvene cene. Glede podatkov o nepremičninah se ločijo katastrski podatki in registrski podatki. Katastrski podatki morajo biti uveljavljeni v posebnih postopkih. V okviru množičnega vrednotenja obstajajo trije postopki vrednotenja: generalno vrednotenje, poenostavljeno generalno vrednotenje in posebno vrednotenje. Generalno vrednotenje se izvaja vsakih šest let. Izvede se celotni postopek določanja vrednostnih con in ravni, tudi javne obravnave. V poenostavljenem vrednotenju se opravi zgolj prilagoditev vrednostnih ravni, razdelitev v vrednostne cone pa ostaja enaka kot je bila določena v zadnjem generalnem vrednotenju. Posebno vrednotenje se v obdobjih med generalnim in poenostavljenim vrednotenjem izvaja za tiste nepremičnine, ki se v vmesnem času fizično spremenijo (zakon predvideva pogoje, ki morajo biti izpolnjeni, da se posebno vrednotenje sploh opravi npr. če se vrednost nepremičnine spremeni vsaj za eno petino in vsaj SEK ). Če je ob vrednotenju vrednost posamezni nepremičnini mogoče določiti iz podatkov uradnih evidenc, se lastnikom pošlje ponudba za vrednotenje. Ponudbo lastnik lahko tiho sprejme ali pa ugovarja. Če podatki iz uradnih evidenc za določitev vrednosti ne zadoščajo, se lastniku nepremičnine pošlje obrazec napovedi, ki ga mora ta izpolniti in posredovati organu ocenjevanja. Ta na tej podlagi izda obvestilo o vrednosti nepremičnine. V ugovoru zoper obvestilo oziroma ponudbo o vrednosti lahko lastnik nepremičnine navaja, da so se podatki o značilnostih nepremičnine spremenili, ali pa uveljavlja prilagoditev vrednosti zaradi obstoja posebnih okoliščin. V tem okviru se upoštevajo le tiste posebne okoliščine, ki odstopajo od ugotovitev za celotno vrednostno cono. Prilagoditev zaradi vpliva posebnih okoliščin se upošteva, če vpliv na vrednost nepremičnine znaša več kot 3% vrednosti oziroma vsaj SEK Če se zaradi obstoja posebnih okoliščin vrednost nepremičnine zniža, mora predlog podati lastnik nepremičnine. Če se lastnik z odločitvijo ne strinja, lahko sproži postopek na sodišču posebno specializirano upravno sodišče, ki v postopkih v zvezi z vrednotenjem nepremičnin sprejme odločitev v posebnem razširjenem senatu, v katerem je tudi strokovnjak vrednotenja. VELIKA BRITANIJA V Veliki Britaniji se nepremičnine za davčne namene vrednotijo po splošnem zakonu o davkih in lokalnem zakonu o stanovanjih (GENERAL RATE ACT 1967, LOCAL GOVERNMENT AND HOUSING ACT 1989). Stanovanjske nepremičnine se vrednotijo na podlagi kapitalske vrednosti, poslovne nepremičnine pa na podlagi letne rentne vrednosti. Kot faktor lokacije se upošteva cona, ki 12
 13 je določena v razponu od A do H. Vrednosti se določijo glede na uvrstitev nepremičnine v posamezno cono glede na njeno uvrstitev v enega od razponov. Vrednost se določi enotno za vse enake nepremičnine v posamezni coni, glede na velikost nepremičnine. Sistem je neke vrste poenostavljeno vrednotenje po conah (tim. Banding system) z nekaj elementi tržnega vrednotenja. Za ocenjevanje vrednosti nepremičnin je odgovorna agencija za vrednotenje (Valuation Office Agency), ki spada pod okrilje davčne uprave. Sicer pa se ta agencija ukvarja tudi z vrednotenjem drugih vrst premoženja za davčne namene in svetovanjem pri vrednotenju premoženja. NIZOZEMSKA Na Nizozemskem je vrednotenje nepremičnin urejeno z zakonom o vrednotenju nepremičnega premoženja (WET WAARDERING ONROENDE ZAKEN, 1994). Osnova za vrednotenje je dejanska tržna vrednost, ocenjena na dan vrednotenja. Ta vrednost pomeni ceno, ki bi bila lahko dosežena med usklajenima prodajalcem in kupcem na datum vrednotenja. Primerna metoda vrednotenja temelji na razpoložljivosti informacij, namenu vrednotenja, uporabi in tipu nepremičnine. V glavnem se uporablja metoda primerjave cen nepremičnin. Za vrednotenje so pristojne občine. Nadzor nad vrednotenjem izvaja zbornica za vrednotenje, ki je sestavljena iz članov združenja občin, davčne uprave in zveze vodnih kontrolnih uprav. Zbornica je odgovorna ministru za finance, ki imenuje in razrešuje njene člane. Nizozemski sistem sicer odlikujejo nacionalno določene pravne podlage za vrednotenje in centralno voden informacijski sistem javnega sektorja, ki vsebuje tudi podatke, potrebne za vrednotenje, vendar pa je izvedba nalog množičnega vrednotenja zaupana lokalnim skupnostim. Zato zahteva stalni nadzor nad pravilnostjo in primerljivostjo izvajanja sistema. Za zbiranje podatkov o značilnostih nepremičnin ter njihovo kakovost so prav tako pristojne lokalne skupnosti, ki lastnike nepremičnin vsako leto obvestijo o vrednosti njihovih nepremičnin ter jih poskušajo vsako leto vplesti v sistem množičnega vrednotenja (določene lokalne skupnosti so že uvedle posebna internetna mesta, kjer lahko lastniki nepremičnin sporočajo pravilne podatke o svojih nepremičninah). Za zagotavljanje kakovosti podatkov morajo lokalne skupnosti predlagane popravke in spremembe podatkov o značilnostih nepremičnin preveriti na terenu. Vrednotenje se izvaja vsako leto. Lokalna skupnost izda obvestilo lastniku nepremičnine, ki lahko zoper obvestilo vloži pritožbo. S pritožbo izpodbija pravilnost podatkov o svoji nepremičnini ter izrazi nestrinjanje z določeno vrednostjo. Če se z novo odločitvijo lastnik ne strinja, lahko sproži postopek izpodbijanja vrednosti na sodišču. Sistem množičnega vrednotenja se spreminja v smislu povečanja vloge lastnikov že v teku oblikovanja modelov vrednotenja. Poudarja se informiranje lastnika. V teku neformalnega postopka ocenjevalec nepremičnin razloži postopek določanja vrednosti ter jo dokaže, lastnik nepremične pa ima možnost ocenjevalca obvestiti o morebitne obstoju posebnih okoliščin, ki pri vrednotenju niso bile upoštevane. Ocenjevalec ima možnost spremeniti vrednost nepremičnine, lastnik nepremičnine pa lahko, če je pritožbo že vložil, od le te odstopi. Nadalje je zaznavno, da nekatere lokalne skupnosti lastnika nepremičnin pritegnejo v postopek še pred samim vrednotenjem, da se že predhodno preveri pravilnost podatkov. Z namenom večje informiranosti lastnikov nepremičnin in povečanja sprejemljivost sistema množičnega vrednotenja je Nizozemska v letu 2015 odprla javni dostop do vrednosti nepremičnin. LITVA Sistem množičnega vrednotenja je bil vzpostavljen kot večnamenski (uporablja se tako za potreben obdavčitve nepremičnin, v postopkih uveljavljanja pravic do socialnih prejemkov, za potrebe poslovanja bank itd.). Vrednotenje izvaja geodetski organ. Lastniki nepremičnin morajo vsako leto za svoje nepremičnine izpolniti napoved, v kateri morajo navesti vse potrebne podatke o značilnostih le teh. Za potrebe obdavčitve nepremičnin vrednosti veljajo pet let, za ostale uporabe pa se posodabljajo letno oziroma dnevno. V okviru izvajanja postopka množičnega vrednotenja se najprej 13
 14 oblikujejo mape z vrednostnimi conami, ki se javno razgrnejo, lastniki nepremičnin pa imajo možnost podajati pripombe. Končno razdelitev vrednostnih con potrdi ministrstvo za finance. Posebnost sistema je v tem, da je zakon o obdavčitvi nepremičnin določil, da se kot davčna osnova lahko uporablja vrednost nepremičnin, določena v sistemu množičnega vrednotenja, oziroma vrednost, ki jo lastnik dokaže s predložitvijo individualne cenitve. Zoper obvestilo o vrednosti lahko lastnik nepremičnine vloži dve vlogi: z ugovorom uveljavlja napake v izračunu (npr. drugačni podatki) vrednosti v sistemu množičnega vrednotenja, s pritožbo pa dokazuje drugačno davčno osnovo s predložitvijo individualne cenitve. Pritožbo (skupaj z individualno cenitvijo) najprej obravnava registrski center (ki je zadolžen za izvajanje sistema množičnega vrednotenja), ki odloči, ali individualno cenitev sprejme ali ne. Če je ne sprejme, pritožbo obravnava posebna Komisija za pritožbe, nadalje pa se lahko vrednost izpodbija na sodišču. Zakon za predložitev individualne cenitve določa posebne zahteve: cenitev mora sloneti na podatkih o nepremičnini, ki se nahajajo v uradnih evidencah če podatki v uradnih evidencah ne ustrezajo dejanskemu stanju, je potrebno najprej izpeljati ustrezne postopke za spremembo podatkov, šele nato je vrednost mogoče izpodbijati z individualno cenitvijo. Nadalje mora individualna cenitev uporabiti predpisan način oziroma metodo vrednotenja ter biti v skladu z zakonskimi določili. Vrednost, določena na podlagi individualne cenitve, se mora od vrednosti, določene z množičnim vrednotenjem, razlikovati za vsaj 20%, poleg tega individualna cenitev ne sme biti starejša od 3 mesecev. 6. PRESOJA POSLEDIC, KI JIH BO IMEL SPREJEM ZAKONA 6.1 Presoja administrativnih posledic: a) v postopkih oziroma poslovanju javne uprave ali pravosodnih organov: Predlog zakona bo delno povečal administrativno obremenitev Geodetske uprave Republike Slovenije kot organa vrednotenja, saj se s predlogom zakona poleg že obstoječih zadolžitev tega organa uvaja nov upravni postopek "ugotavljanja posebnih okoliščin". Poleg tega se predvideva izdajanje potrdil o posplošeni tržni vrednosti po uradni dolžnosti ob vsaki novi določitvi modelov vrednotenja, če se posplošena tržna vrednost spremeni, ter na zahtevo lastnika ali druge osebe, ki izkaže javni interes. b) pri obveznostih strank do javne uprave ali pravosodnih organov: Sistem množičnega vrednotenja nepremičnin sloni na ustrezno delujočem sistemu evidentiranja nepremičnin, saj je za pravilno delovanje sistema množičnega vrednotenja v fazi pripisa posplošene tržne vrednosti nepremičninam potrebno zagotoviti verodostojne podatke o nepremičninah, ki ustrezajo dejanskemu stanju. V tem delu se predlog zakona navezuje na obveznosti lastnikov nepremičnin, da tekoče spreminjajo in posodabljajo podatke o svojih nepremičninah, ki so vpisani v uradnih evidencah. Hkrati se za lastnike nepremičnin določajo možnosti sodelovanja v postopkih določanja modelov vrednotenja in končno tudi v postopkih določanja nekaterih podatkov, ki se zbirajo na podlagi tega zakona (komunalno opremljena nezazidana stavbna zemljišča). S predlogom zakona se nalagajo nove administrativne obveznosti lastnikom nepremičnin s tem, da se delna individualizacija posplošene tržne vrednosti v postopku ugotavljanja posebnih okoliščin v večini primerov veže na podan predlog lastnika nepremičnine. 6.2 Presoja posledic za okolje, vključno s prostorskimi in varstvenimi vidiki, in sicer za: Že sama informacija o posplošeni tržni vrednosti predstavlja pomemben element upravljanja s prostorom. 14
 15 Predlog zakona vključuje prostorski vidik okolja tudi s tem, ko določa pravno podlago za enotno zbiranje podatkov o namenski rabi prostora na enem mestu za vse občine, ne glede na to, kateri prostorski akt je podlaga za določitev podatka o namenski rabi. Zakon tudi določa definicijo komunalno opremljenega nezazidanega stavbnega zemljišča, ki se delno naslanja na prostorsko urejanje prostora. 6.3 Presoja posledic za gospodarstvo, in sicer za: Predlog zakona nima posledic za gospodarstvo. 6.4 Presoja posledic za socialno področje, in sicer za: Predlog zakona vpliva na socialni položaj lastnikov nepremičnin v kolikor se posplošena tržna vrednost nepremičnine uporabi kot podatek za ugotavljanje materialnega položaja fizičnih oseb v postopkih za uveljavljanje pravic iz javnih sredstev. 6.5 Presoja posledic za dokumente razvojnega načrtovanja, in sicer za: Predlog zakona ne vpliva na dokumente razvojnega načrtovanja. 6.6 Presoja posledic za druga področja Predlog zakona predstavlja osnovo za nadaljnji razvoj in tudi uporabo metod za določanje odškodnine v postopkih pogodbenih odkupov za potrebe gradnje javne infrastrukture. 6.7 Izvajanje sprejetega predpisa: a) Predstavitev sprejetega zakona: Za izvajanje zakona je pristojno: Ministrstvo za okolje in prostor Geodetska uprava Republike Slovenije. b) Spremljanje izvajanja sprejetega predpisa: Izvajanje zakona spremlja Ministrstvo za finance skladno s svojimi pristojnostmi. 6.8 Druge pomembne okoliščine v zvezi z vprašanji, ki jih ureja predlog zakona / 7. Prikaz sodelovanja javnosti pri pripravi predloga zakona: Vlada Republike Slovenije je v okviru priprave nove sistemske obdavčitve nepremičnin v Sloveniji oblikovala Projektni svet za koordinacijo in usmerjanje projekta priprave nove sistemske ureditve obdavčitve nepremičnine, ki je v okviru svojih nalog obravnaval tudi osnutek novega Zakona o množičnem vrednotenju. Ta naj bi namreč predstavljal osnovo za ugotavljanje davčne osnove v okviru novega davka na nepremičnine. Na podlagi razprav v okviru Projektnega sveta so bili s strokovno 15
 16 javnostjo opravljeni posveti v zvezi z sistemom množičnega vrednotenja in oblikovanimi modeli vrednotenja, na podlagi katerih se posodablja sistem s predlogo tega zakona. 8. Navedba, kateri predstavniki predlagatelja bodo sodelovali pri delu državnega zbora in delovnih teles 16
 17 II. BESEDILO ČLENOV ZAKON O MNOŽIČNEM VREDNOTENJU NEPREMIČNIN 1. SPLOŠNE DOLOČBE 1. člen (vsebina zakona) Ta zakon ureja pravila, postopke in merila množičnega ocenjevanja vrednosti nepremičnin v Republiki Sloveniji (v nadaljevanju: množično vrednotenje) za namene obdavčenja in druge javne namene, določene z zakonom. Pojmi imajo po tem zakonu naslednji pomen: 2. člen (pojmi) 1. Množično vrednotenje je sistematično in standardizirano določanje posplošene tržne vrednosti nepremičnin na podlagi podatkov o trgu nepremičnin in podatkov o nepremičninah, ki so vpisani v uradnih evidencah. 2. Lastnik nepremičnine za potrebe tega zakona je oseba, ki jo kot lastnika določajo predpisi o evidentiranju nepremičnin. 3. Upravljavec nepremičnine je oseba, ki je kot upravljavec na podlagi predpisov o evidentiranju nepremičnin vpisana v evidencah o nepremičninah, ki se vodijo na podlagi predpisov o evidentiranju nepremičnin. 4. Posplošena tržna vrednost je vrednost nepremičnine, izračunana z modeli množičnega vrednotenja in podatki o nepremičninah, ki so na dan pripisa posplošene tržne vrednosti evidentirani v evidenci vrednotenja. 5. Evidenca vrednotenja je evidenca posplošenih tržnih vrednosti in podatkov o nepremičninah, ki se uporabijo pri izračunu in pripisu posplošene tržne vrednosti. 6. Model vrednotenja je orodje za izračun posplošene tržne vrednosti. 7. Pozidana zemljišča so tista, na katerih stoji stavba, ter zemljišča, ki so po dejanski rabi v evidencah o nepremičninah, ki se vodijo na podlagi predpisov o evidentiranju nepremičnin, evidentirana kot pozidana zemljišča. 8. Nepozidana zemljišča so tista, ki jih ta zakon ne šteje za pozidana. 9. Namenska raba zemljišč je raba zemljišč, določena s predpisi o urejanju prostora. 10. Dejanska raba zemljišč je raba zemljišč, kot je evidentirana v evidencah o nepremičninah, ki se vodijo na podlagi predpisov o evidentiranju nepremičnin. 11. Dejanska raba stavbe in dela stavbe je raba stavb in delov stavb, določena s predpisi o evidentiranju nepremičnin. 12. Organ vrednotenja je državni organ, pristojen za izvajanje nalog množičnega vrednotenja. 3. člen (načela množičnega vrednotenja) (1) Po tem zakonu se vrednotijo nepremičnine, ki so evidentirane v evidencah o nepremičninah, ki se vodijo na podlagi predpisov o evidentiranju nepremičnin. (2) Za pripis posplošene tržne vrednosti se šteje, da podatki uradnih evidenc izkazujejo dejansko in pravno stanje nepremičnin. (3) Množično vrednotenje uporablja le tiste lastnosti oziroma značilnosti nepremičnin, ki so predmet 17
 18 sistematičnega evidentiranja v uradnih evidencah. (4) Za množično vrednotenje se uporabijo samo podatki o nepremičninah, ki pomembno vplivajo na tržno vrednost nepremičnine. (5) Število modelov vrednotenja se za potrebe množičnega vrednotenja oblikuje na podlagi stroškovne učinkovitosti sistema. (6) Nepremičnine se vrednotijo glede na njihovo najgospodarnejšo rabo, ki jo po tem zakonu za pozidana zemljišča izkazuje dejanska raba pripadajočih stavb in delov stavb ali dejanska raba zemljišča, za nepozidana stavbna zemljišča namenska raba zemljišč, za druga nepozidana zemljišča pa dejanska raba zemljišč. 4. člen (nepremičnina, enota vrednotenja) (1) V evidenci vrednotenja se izkazujejo vrednosti posameznih enot vrednotenja in posplošena tržna vrednost nepremičnine. (2) Nepremičnina za potrebe tega zakona je nepremičnina, kot jo določajo predpisi o evidentiranju nepremičnin. (3) Enota vrednotenja je nepremičnina, del nepremičnine ali več povezanih nepremičnin s primerljivimi značilnostmi, določenimi na podlagi klasifikacij namenske in dejanske rabe nepremičnin, za katero se uporabi en model vrednotenja. 5. člen (obseg množičnega vrednotenja) Množično vrednotenje nepremičnin zajema določanje modelov vrednotenja in pripis posplošene tržne vrednosti. 2. MODELI VREDNOTENJA IN MERILA ZA DOLOČANJE MODELOV VREDNOTENJA 6. člen (modeli vrednotenja) (1) Modeli vrednotenja so z metodami množičnega vrednotenja oblikovani matematični zapisi, ki na presečni datum njihove določitve opredeljujejo, katere lastnosti nepremičnine vplivajo na njeno posplošeno tržno vrednost ter velikost njihovega vpliva. (2) Metode množičnega vrednotenja so statistične in druge analitične metode obdelave podatkov za določanje modelov vrednotenja, ki z upoštevanjem izbranega načina vrednotenja in meril za oblikovanje in umerjanje modelov vrednotenja po postopkih, ki jih določa ta zakon, omogočajo sistematičen in enoten pripis vrednosti večjemu številu nepremičnin na določen datum. (3) Lastnosti nepremičnin so tiste lastnosti, ki na podlagi analize podatkov za določanje modelov vrednotenja pomembno vplivajo na posplošeno tržno vrednost nepremičnine. Kot pomemben vpliv se štejejo tisti podatki o nepremičninah, ki pojasnjuje več kot 10% vpliva na tržno vrednost. (4) Modeli vrednotenja so določeni z: - datumom modelov vrednotenja, - vrednostno cono in vrednostno ravnjo, 18
 19 - formulami, tabelami, točkovalniki, faktorji in grafi ter - načinom uporabe elementov iz druge in tretje alineje tega odstavka. (5) Datum modelov vrednotenja je datum, na katerega modeli vrednotenja odražajo ponudbo in povpraševanje na trgu nepremičnin. (6) Kot lastnost se šteje tudi lokacija nepremičnine, ki jo za potrebe množičnega vrednotenja določa vrednostna cona. (7) Vrednostna cona je geografsko zaokroženo območje, na katerem imajo nepremičnine z enakimi lastnostmi enako vrednost glede na analizo ponudbe in povpraševanja trga nepremičnin. Pripadajoča vrednostna cona se določi na podlagi centroida parcele in centroida stavbe. (8) Vsaki vrednostni coni se pripiše ena vrednostna raven. Vrednostna raven izraža velikost vpliva lokacije nepremičnine na posplošeno tržno vrednost v okviru posamezne vrednostne cone. (9) Način uporabe vrednostnih con, vrednostnih ravni, enačb, tabel, točkovalnikov, faktorjev in grafov določa postopek izračuna vrednosti posamezne nepremičnine. 7. člen (preverjanje modelov vrednotenja) (1) Modeli vrednotenja nepremičnin se na podlagi podatkov o trgu nepremičnin preverijo najmanj vsaka štiri leta. (2) Če se na podlagi analize trga nepremičnin izkaže, da model vrednotenja ne izkazujejo stanja na trgu nepremičnin, organ vrednotenja določi nov model vrednotenja po postopku, kot ga za določanje modelov določa ta zakon. Model vrednotenja ne izkazuje stanja na trgu nepremičnin, kadar ni več v skladu z merili množičnega vrednotenja, kot jih določa ta zakon. (3) Če se v posameznih vrednostnih conah razmerje med časovno prilagojenimi podatki o trgu nepremičnin in posplošenimi tržnimi vrednostmi razlikuje za več, kot določajo merila za umerjanje posameznega modela vrednotenja, lahko organ vrednotenja tem vrednostnim conam določi nove vrednostne ravni glede na ugotovljeno razmerje. V tem primeru se postopek, kot je predviden za določanje modelov s tem zakonom, ne izvede. Nova vrednostna raven posamezni vrednostni coni se določi s predpisom vlade. (4) Pravila ugotavljanja neskladnosti modelov vrednotenja z merili množičnega vrednotenja po tem zakonu določi minister, pristojen za vrednotenje nepremičnin, v soglasju z ministrom, pristojnim za finance. 8. člen (načini vrednotenja) (1) Po tem zakonu se uporabljajo trije načini vrednotenja: način tržnih primerjav, na donosu zasnovan način in nabavno vrednostni način, kot jih določajo Mednarodni standardi ocenjevanja vrednosti Odbora za mednarodne standarde ocenjevanja vrednosti. (2) Način tržnih primerjav se uporabi za tiste vrste enot vrednotenja, za katere je mogoče za območje celotne države pridobiti vsaj 1000 kakovostnih podatkov o realiziranih prodajah v obdobju med dvema postopkoma določanja modelov vrednotenja. (3) Na donosu zasnovan način se uporabi za tiste vrste enot vrednotenja, za katere ni izpolnjen pogoj 19
 20 iz prejšnjega odstavka, mogoče pa je pridobiti vsaj 1000 kakovostnih podatkov o realiziranih najemninah v obdobju med dvema postopkoma določanja modelov vrednotenja oziroma je zanje mogoče pridobiti podatke o donosnosti, ki izvirajo iz njihove proizvodnje ali poslovne dejavnosti z vprašalnikom. (4) Nabavno vrednostni način se uporabi za tiste vrste enot vrednotenja, za katere niso izpolnjeni pogoji iz drugega in tretjega odstavka tega člena in je zanje mogoče pridobiti podatke o stroških gradnje v skladu z drugim odstavkom 13. člena tega zakona. (5) Če niso izpolnjeni pogoji iz drugega, tretjega in četrtega odstavka tega člena, se lahko pri vrednotenju uporabijo kombinacije navedenih treh načinov vrednotenja. (6) Vrste enot vrednotenja se določijo glede na klasifikacijo vrste rabe. 9. člen (merila za določitev vrednostnih con in vrednostnih ravni) (1) Pri oblikovanju modela vrednotenja se oblikujejo vrednostne cone na podlagi podatkov za določanje modelov vrednotenja ter podatkov o naravnih, pozidanih in pravnih danostih in omejitvah prostora. (2) Meje vrednostnih con se zarišejo po parcelnih mejah na podlagi podatkov zemljiškega katastra. (3) Najvišja vrednostna raven je tista raven, ki je določena za vrednostne cone na tistih območjih, kjer je vrednost referenčne enote vrednotenja na podlagi podatkov o trgu nepremičnin najvišja, najnižja vrednostna raven posamezne vrste nepremičnin pa je tista raven, ki je določena za vrednostne cone na tistih območjih, kjer je vrednost referenčne enote vrednotenja na podlagi podatkov o trgu nepremičnin najnižja. (4) Referenčna enota vrednotenja je enota vrednotenja z značilnimi lastnostmi glede na model vrednotenja, ki se uporablja kot izhodišče za prikaz posameznega modela vrednotenja glede na vrednostne ravni. (5) Razlike med vrednostmi referenčnih enot vrednotenja posameznih vrednostnih ravni se določijo tako, da so razlike med višjimi vrednostnimi ravnmi med 10% in 20%, razlike med nižjimi vrednostnimi ravnmi pa med 15% in 30%. (6) Na območjih, kjer je število kakovostnih realiziranih prodaj in kakovostnih realiziranih najemnin statistično majhno ali so ti podatki geografsko neenakomerno porazdeljeni, se vrednostne cone in vrednostne ravni določi tako, da: - se na podlagi statistične analize določi območja v državi, ki imajo podobne socialno ekonomske podatke iz druge alineje drugega odstavka 13. člena tega zakona, in se vrednostnim conam s premajhnim številom kakovostnih realiziranih prodaj oziroma kakovostnih realiziranih najemnin določi vrednostne ravni, na podlagi vrednostnih ravni tistih vrednostnih con, v katerih je število kakovostnih realiziranih prodaj oziroma kakovostnih realiziranih najemnin ustrezno glede na 8. člen tega zakona, ter imajo podobne socialno ekonomske podatke in - se izvede postopek interpolacije oziroma ekstrapolacije vrednostnih ravni med vrednostnimi conami sosednjih območij, kjer sta obseg kakovostnih realiziranih prodaj oziroma kakovostnih realiziranih najemnin in njihova geografska porazdeljenost ustrezna. 10. člen (merila umerjanja modelov vrednotenja) 20
 200-01 Pirátský poklad
 CZ 200-01 Pirátský poklad Upozornění! Hra obsahuje malé částice, které může dítě lehce spolknout, proto ji nedávejte dětem do 3 let! Hra určená pro 1-2 osoby od 3 let. Obsah: 6 oboustranných karet (mapy
 KLIKNI SEM na kompletný sortiment obklady, dlažby a sanita, nájdete tu: http://www.obklady-dlazby-pezinok.sk VANY. Vany, rohové modely
 VANY VANY Vany, vestavné verze Vany, rohové modely IlBagnoAlessi One 20 1095 mm Vany, volně stojící 1 mm Mylife 1850 850 mm Form by Laufen 1 mm pravý 1 mm levý Vienna 1800 850 mm levý nebo pravý Living
 12/2008 CZ/SK/HR/SL Laufen solutions Koupelny jsou tak osobité, jako jsou lidé, kteří v nich pobývají. Nabízejí odpočinek a relaxaci v mnoha tvarech a velikostech. Některé jsou geometrické a praktické,
 Vchodová stříška / Vchodová strieska / Daszek wejściowy / Bejárati tető / Nadstrešek za vhodna vrata ARCUS 160
 Vchodová stříška / Vchodová strieska / Daszek wejściowy / Bejárati tető / Nadstrešek za vhodna vrata ARCUS 160 Návod na montáž / Instrukcja montażu / Telepítési útmutató / Navodilo za montažo verze / verzia
 ZNALECKÝ POSUDEK. č. 130/4920/2011
 ENI CONSULT spol. s r.o. znalecký ústav obor ekonomika oceňování majetku ZNALECKÝ POSUDEK č. 130/4920/2011 o obvyklé ceně bytu č. 809/9 v bytovém domě č.p. 809 včetně podílu na společných částech domu
 HERCULES Condensing ABT 32 2 I PL HU RU Podręcznik obsługi wraz z instrukcjami Návod k použití a upozornění Priročnik z navodili in o pozorili Használati utasítás és figyelmeztetések RO IE SK BG Manual


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 19.7.2008
 PL
 Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej
 C 183/27
 Skarga wniesiona w dniu 22 maja 2008 r. — JOOP! przeciwko OHIM
 (Sprawa T-191/08)
 (2008/C 183/51)
 Język skargi: niemiecki
 Strony
 Strona skarżąca: JOOP! (Hamburg, Niemcy) (przedstawiciele: H. Schmidt-Hollburg, W. Möllering, A. Löhde, H. Leo, A. Witte, T. Frank, A. Theil, H.-P. Rühland, B. Willers i T. Rein, adwokaci)
 Strona pozwana: Urząd Harmonizacji w ramach Rynku Wewnętrznego (znaki towarowe i wzory)
 Żądania strony skarżącej
 —
 stwierdzenie nieważności decyzji Pierwszej Izby Odwoławczej Urzędu Harmonizacji w ramach Rynku Wewnętrznego wydanej w dniu 6 marca 2008 r. w sprawie R 1822/2007-1;
 —
 obciążenie Urzędu Harmonizacji w ramach Rynku Wewnętrznego kosztami postępowania.
 Zarzuty i główne argumenty
 Zgłoszony wspólnotowy znak towarowy: graficzny znak towarowy przedstawiający wykrzyknik dla towarów z klas 14, 18 i 25 (zgłoszenie nr 5 332 176)
 Decyzja eksperta: odrzucenie zgłoszenia
 Decyzja Izby Odwoławczej: oddalenie odwołania
 Podniesione zarzuty: naruszenie art. 7 ust. 1 lit. b) i c) rozporządzenia (WE) nr 40/94 (1) z uwagi na to, iż zgłoszony znak towarowy posiada charakter odróżniający i nie istnieje potrzeba ochrony jego dostępności
 (1) Rozporządzenie Rady (WE) nr 40/94 z dnia 20 grudnia 1993 r. w sprawie wspólnotowego znaku towarowego (Dz.U. 1994, L 11, str. 1).


type: legislation

text:
 Avis juridique important
 |
 51997PC0393
 Förslag till Europaparlamentets och rådets beslut om ändring av beslut 92/481/EEG av den 22 september 1992 om antagande av en handlingsplan för utbytesverksamhet mellan medlemsstaternas förvaltningar i fråga om nationella tjänstemän som medverkar i genomförandet av den gemenskapslagstiftning som krävs för att förverkliga den inre marknaden (Karolusprogrammet)
 Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 274 , 10/09/1997 s. 0009
 Förslag till Europaparlamentets och rådets beslut om ändring av beslut 92/481/EEG av den 22 september 1992 om antagande av en handlingsplan för utbytesverksamhet mellan medlemsstaternas förvaltningar i fråga om nationella tjänstemän som medverkar i genomförandet av den gemenskapslagstiftning som krävs för att förverkliga den inre marknaden (KAROLUS-programmet) (97/C 274/11) KOM(97) 393 slutlig - 97/0214(COD)(Framlagt av kommissionen den 24 juli 1997)EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR FATTAT DETTA BESLUTmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 100a i detta,med beaktande av kommissionens förslag,med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande,med beaktande av Regionkommitténs yttrande,enligt förfarandet i artikel 189b i fördraget, ochmed beaktande av följande:Karolus-programmet, som upprättades genom rådets beslut 92/481/EEG av den 22 september 1992, löper ut den 31 december 1997.Detta program har visat sig betydelsefullt genom att det lett till ett förstärkt samarbete mellan medlemsstaterna som en följd av utbyten av erfarenheter inom området för tillämpningen av den gemenskapslagstiftning som krävs för förverkligandet av den inre marknaden.Det är lämpligt att besluta om en förlängning av programmet under en tid av två år i väntan på att ett förslag om ett nytt program utarbetats efter fördjupat samråd.Det är lämpligt att programmet öppnas för deltagande av de associerade länderna i Central- och Östeuropa enligt de villkor som fastställs i Europaavtalen eller i de tilläggsprotokoll till associationsavtalen som gäller deltagande i gemenskapsprogrammen.Det är lämpligt att programmet öppnas för deltagande från EFTA-stater som är medlemmar i EES samt för deltagande av Cypern med stöd av tilläggsanslag enligt samma bestämmelser som de som gäller för EFTA-stater som är medlemmar i EES enligt förfaranden som skall överenskommas med detta land. De närmare bestämmelserna för ett sådant deltagande skall fastställas vid lämplig tidpunkt av de berörda parterna.Denna förlängning kan ske inom ramen för det samlade beräknade bidragsbelopp som ursprungligen föreskrevs i artikel 11 i beslut 92/481/EEG.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1 Beslut 92/481/EEG ändras på följande sätt:1. Artikel 11.1 skall ersättas med följande:"1. Programmet skall pågå under sju år och verkställas från början av budgetåret 1993."2. Följande artikel 11a skall införas:"Artikel 11aProgrammet är öppet för deltagande från de associerade länderna i Central- och Östeuropa enligt de villkor som fastställs i Europaavtalen eller i de tilläggsprotokoll till associationsavtalen som gäller deltagande i gemenskapsprogrammen.Programmet är öppet för deltagande från EFTA-stater, som är medlemmar i EES, samt för deltagande av Cypern med stöd av tilläggsanslag enligt samma bestämmelser som de som gäller för EFTA-stater som är medlemmar i EES enligt förfaranden som skall överenskommas med detta land.Närmare bestämmelser för sådant deltagande skall fastställas vid lämplig tidpunkt av berörda parter."Artikel 2 Detta beslut riktar sig till medlemsstaterna.


text:
 20.12.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 327/11
 Kasační opravný prostředek podaný dne 22. září 2008 Lafarge SA proti rozsudku Soudu prvního stupně (třetího senátu) vydanému dne 8. července 2008 ve věci T-54/03, Lafarge SA v. Komise Evropských společenství
 (Věc C-413/08 P)
 (2008/C 327/19)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): Lafarge SA (zástupci: A. Winckler, F. Brunet, E. Paroche, H. Kanellopoulos, advokáti)
 Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství, Rada Evropské unie
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 —
 zrušit rozsudek Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 8. července 2008 ve věci T-54/03 a, k vyhovění návrhovým žádáním předloženým v prvním stupni, zrušit na základě článku 229 Smlouvy o ES, článku 61 statutu Soudního dvora a článku 17 nařízení Rady č. 17/62 (1), nyní článku 31 nařízení Rady č. 1/2003 (2), rozhodnutí Evropské komise č. 2005/471/ES ze dne 27. listopadu 2002 (3) v rozsahu, v němž navrhovatelce ukládá pokutu;
 —
 podpůrně, částečně zrušit rozsudek Soudu ze dne 8. července 2008 ve věci T-54/03 a, k vyhovění návrhovým žádáním předloženým v prvním stupni, snížit částku pokuty uloženou navrhovatelce Komisí v rozhodnutí č. 2005/471/ES ze dne 27. listopadu 2002;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Navrhovatelka uplatňuje na podporu svého kasačního opravného prostředku šest důvodů:
 Svým prvním důvodem kasačního opravného prostředku poukazuje společnost podávající kasační opravný prostředek na to, že Soud zkreslil skutečnosti, které mu byly předloženy k posouzení, tím že usoudil, že Komise mohla platně odůvodnit samotnou existenci přestupků odkazem na údajný celkový přestupkový kontext výměny informací vedoucí k omezení soutěže a ke stabilizaci trhu se sádrokartonovými deskami.
 Svým druhým důvodem kasačního opravného prostředku uvádí navrhovatelka porušení předpisů o důkazním břemenu, zásady presumpce neviny a jejího logického důsledku, zásady „in dubio pro reo“, tím, že Soud usoudil, že Komise dovodila účast navrhovatelky na jediném, komplexním a pokračujícím přestupku i při nedostatku důkazů umožňujících dovodit existenci a trvání přestupku.
 Svým třetím důvodem kasačního opravného prostředku se navrhovatelka dovolává porušení povinnosti odůvodnění, jakož i zásady rovného zacházení ze strany Soudu tím, že potvrdil postoj Komise, když považoval za dostatečnou řadu důkazních prostředků pro účely určení přestupku vedení navrhovatelky, ačkoli tytéž důkazní prostředky byly posouzeny jako nedostatečné pro určení stejného přestupku vedení konkurenční společnosti.
 Svým čtvrtým důvodem kasačního opravného prostředku tvrdí navrhovatelka, že Soud porušil zásady proporcionality a rovného zacházení vzhledem k tomu, že se nepostavil proti výchozí částce uložené pokuty, která byla Komisí stanovena bez přihlédnutí k obratu společnosti Lafarge a k jejím podílům na trhu vzhledem k podílům jejích konkurentů.
 Svým pátým důvodem kasačního opravného prostředku vytýká navrhovatelka Soudu, že se dopustil několika právních pochybení a porušil svou povinnost odůvodnění tím, že usoudil, že Komise mohla oprávněně zvýšit pokutu uloženou navrhovatelce z důvodu opakovaného protiprávního jednání, zatímco neexistoval ani právní základ, ani pravomocné odsouzení umožňující odůvodnit podobné zvýšení. Tím, že tak učinil, porušil Soud také obecnou zásadu legality trestu, stejně tak jako zásady právní jistoty a řádného výkonu spravedlnosti.
 Svým šestým a posledním důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelka konečně tvrdí, že se Soud dopustil právního pochybení, když rozhodl, že Komise mohla oprávněně zvýšit výchozí částku pokuty z důvodu odrazujícího účinku, zatímco měla přihlédnout ke konečné částce této pokuty za účelem posouzení vhodnosti, či nevhodnosti zvýšení pokuty z důvodu tohoto účinku.
 (1) Nařízení Rady č. 17/62 ze dne 7. února 1962, První nařízení, kterým se provádějí články 85 a 86 Smlouvy (Úř. věst. 13, s. 204; Zvl. vyd. 08/01, s. 3).
 (2) Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205).
 (3) Rozhodnutí Komise ze dne 27. listopadu 2002 ve věci COMP/E-1/37.152, Sádrokartonové desky (Úř. věst. 2005, L 166, s. 8).