type: other

text:
ECLI:SI:VSLJ:2018:II.CP.533.2018
 VSL00013748
 avtorsko nadomestilo - pravica radiodifuznega oddajanja - neupravičena pridobitev - neupravičena uporaba avtorskih del - skupni sporazum - pravica do izjave - nadomestilo za uporabo avtorskega dela - primernost tarife - kolektivno uveljavljanje avtorskih pravic
 Pogodba 2004 sicer v relevantnem obdobju ni več veljala, ker je bila odpovedana, vendar pa je treba v skladu s petim odstavkom 156. člena ZASP-B, po katerem se denarna korist oceni ob upoštevanju sporazumno dogovorjenih kriterijev, pri presoji primernosti nadomestila po enostransko sprejeti Tarifi 2007 upoštevati tudi višino nadomestila, dogovorjenega s Pogodbo 2004, na katero se je sklicevala toženka.
 Ob dejstvu, da tožeča stranka ni navedla prepričljivih razlogov, zakaj po Pogodbi 2004 sprejeta merila ne odražajo primernega nadomestila, ni moč šteti, da Tarifa 2007, ki določa bistveno višje avtorsko nadomestilo kot Pogodba 2004, v okoliščinah konkretnega primera upošteva kriterije iz 156. člena ZASP-B oziroma da predstavlja obrazloženo podlago zahteve tožeče stranke za plačilo nadomestila v spornem obdobju v smislu četrtega odstavka 157. člena ZASP-B.
 Drži pritožbena navedba, da je opredelitev meril za določitev avtorskega nadomestila s splošnim aktom, kakršen je Tarifa 2007, v skladu z načeloma pravne predvidljivosti in pravne enakosti, vendar pa je treba na drugi strani upoštevati tudi monopolni položaj tožeče stranke in s tem povezano tveganje, da določi previsoko tarifo. Tudi zato je bilo na njej breme, da poda prepričljive argumente, zakaj je v konkretnem primeru enostransko sprejeta tarifa primerna, kljub temu, da določa nadomestilo, ki je skoraj še enkrat višje od nadomestila, dogovorjenega z več let veljavno Pogodbo 2004. Ker tožeča stranka tega bremena ni zmogla, meril iz Tarife 2007 v tej zadevi ni moč uporabiti, temveč je treba pri zapolnitvi pravne praznine upoštevati merila, vsebovana v Pogodbi 2004.
 1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo zavrnilo (I) tožbeni zahtevek, da je tožena stranka dolžna plačati tožeči stranki znesek 19.026,87 EUR, in (II) tožbeni zahtevek za plačilo zakonskih zamudnih obresti od zneska 19.026,87 EUR od dneva vložitve tožbe do plačila ter (III) tožeči stranki naložilo, naj toženi stranki v roku 15 dni povrne nadaljnje pravdne stroške v znesku 170,56 EUR, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi.
 2. Zoper sodbo se pritožuje tožeča stranka iz vseh pritožbenih razlogov po prvem odstavku 338. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP). Pritožbenemu sodišču predlaga, naj pritožbi ugodi in izpodbijano sodbo spremeni tako, da v celoti ugodi tožbenemu zahtevku in posledično ponovno odmeri pravdne stroške, podrejeno naj sodbo razveljavi ter zadevo vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje. V vsakem primeru naj toženi stranki naloži v plačilo pritožbene stroške tožeče stranke, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi. Izpodbijana sodba v odločilnem delu nima razlogov. Sodišče ni pojasnilo, zakaj je v presežku zavrnilo vtoževani znesek oziroma katera so tista merila in kriteriji, ki jih je sodišče presojalo in na podlagi katerih bi ugotovilo, da Tarifa Združenja SAZAS za javno priobčitev glasbenih del za izdajatelje radijskih in televizijskih programov (Uradni list RS, št. 3/2007, v nadaljevanju Tarifa 2007) ni primerna ali da ne ustreza pogojem iz novele Zakona o avtorski in sorodnih pravicah1 (v nadaljevanju ZASP-B). S tem je podana kršitev po 14. točki drugega odstavka 339. člena ZPP. V sklepu II Ips 325/2016 je Vrhovno sodišče RS sodišču prve stopnje izrecno naložilo, naj presodi Tarifo 2007 in njeno skladnost z ZASP-B. Iz sklepa tudi izhaja, da individualna merila, kar pomeni sklepanje individualnih pogodb z uporabniki, predstavljajo odsotnost pravne predvidljivosti in pravne enakosti. Tega sodišče ni upoštevalo, saj je ponovno odločilo na podlagi individualnih meril, domnevno določenih v bianco nepodpisani pogodbi. Ponovno je odločilo o vprašanju pogodbe, o katerem je Vrhovno sodišče RS že odločilo. Sodišče se ni opredelilo do uporabe Tarife 2007 na podlagi kriterijev ZASP-B, s čimer je kršilo Zakon o avtorski in sorodnih pravicah2 (v nadaljevanju ZASP), ravnalo pa je tudi v nasprotju z navodili Vrhovnega sodišča RS. Vprašanje uporabe tarife je vprašanje materialnega prava, ki ga mora sodišče poznati. Sodišče je zato breme opredelitve do primernosti Tarife 2007 na podlagi ZASP-B neutemeljeno prevalilo na pravdni stranki. Ravnanje sodišča na naroku dne 4. 9. 2017, na katerem je pravdni stranki pozvalo, da se opredelita do primernosti Tarife 2007, nima podlage v ZPP in v sklepu II Ips 325/2016. Sodišče je ravnalo arbitrarno in je kršilo ustavno pravico do sodnega varstva. Sodišče strankama ni omogočilo ustrezne priprave in jima določilo primernega roka za opredelitev do primernosti Tarife 2007, za kar je tožeča stranka izrecno zaprosila na naroku. Ker sodišče o njenem predlogu ni odločilo, je kršilo pravila pravdnega postopka. Strankama tudi ni bilo omogočeno, da se ustrezno pripravita in predložita kakršnekoli dokaze za svoje navedbe. Ocena sodišča, da tožeča stranka na naroku dne 4. 9. 2017 ni podala vseh trditev, po katerih jo je pozvalo sodišče, je v nasprotju z zapisnikom. Sodišče pravdnih strank ni pozvalo k podajanju navedb in predložitvi dokazov za svoje navedbe, temveč da se opredelita do materialnega prava. Če je nameravalo uporabiti pravno podlago, zaradi katere bi morali stranki podati navedbe in predložiti dokaze, bi ju moralo konkretno pozvati, pa ju ni. Sodišče se ni opredelilo do bistvenih navedb tožeče stranke o Tarifi 2007 v povezavi z ZASP-B, podanih na naroku dne 4. 9. 2017. Zgolj pavšalno je zapisalo, da tožeča stranka ni zmogla podati trditev. Ne pove pa, katere so navedbe, ki jih tožeča stranka ni podala, in v katerem delu so navedbe pomanjkljive. S tem je sodišče kršilo tožeči stranki ustavno pravico do učinkovitega sodnega varstva, predvsem pa pravico do izjave. Ker sodišče o predlogu za dodelitev primernega roka ni odločilo, je bila tožeča stranka prepričana, da je zadostila zahtevi sodišča. Ker sodišče ni presojalo skladnosti Tarife 2007 s kriteriji ZASP-B, je kršilo materialno pravo. Sodišče je brez pojasnila odstopilo od napotil Vrhovnega sodišča RS. Odločitev je tudi sama s seboj v nasprotju. Sodišče je kot podlago za odmeno avtorskega nadomestila uporabilo osnutek nepodpisane pogodbe, pri tem pa se ni ukvarjalo z vprašanjem, ali je višina avtorskega honorarja iz pogodbe skladna s kriteriji iz ZASP-B, s čimer je kršilo ZASP. Priglaša pritožbene stroške.
 3. Tožena stranka je na pritožbo odgovorila in predlagala njeno zavrnitev ter naložitev stroškov odgovora na pritožbo tožeči stranki.
 5. V tej pravdni zadevi tožeča stranka zahteva od tožene stranke, ki se profesionalno in v pridobitne namene ukvarja z radiodifuzijo, plačilo avtorskega nadomestila za leti 2008 in 2009. Po ugotovitvah izpodbijane sodbe pravdni stranki v vtoževanem obdobju nista imeli sklenjene pogodbe o uporabi glasbenih del. Gre za pravico do radiodifuznega oddajanja glasbenih del iz 30. člena ZASP. Pravica radiodifuznega oddajanja je izključna pravica, da se delo priobči javnosti s pomočjo radijskih ali televizijskih programskih signalov, namenjenih javnosti, in sicer brezžično (vključno s satelitom) ali po žici (vključno s kablom ali mikrovalovnim sistemom). Ker je tožena stranka avtorsko varovana dela uporabljala brez ustrezne pogodbe, tj. brez dovoljenja tožeče stranke, je sodišče prve stopnje pravilno presodilo, da obstoji temelj tožbenega zahtevka - neupravičena pridobitev (198. člen Obligacijskega zakonika, OZ). Da tožena stranka dolguje tožeči stranki nadomestilo za neupravičeno uporabo avtorskih del za leti 2008 in 2009, je bilo sicer odločeno že v prvem sojenju v tej zadevi (tožbenemu zahtevku je bilo pravnomočno delno ugodeno). V ponovljenem sojenju je tako ostala sporna (predvsem) višina vtoževane terjatve.
 6. V prvem sojenju je prvostopenjsko sodišče apriorno zavrnilo zahtevek tožeče stranke po merilih, podanih v Tarifi 2007, za uporabo katerih se je zavzemala tožeča stranka. Zavzelo je stališče, da enostransko sprejeta Tarifa 2007 ni veljavna, ker ni bila sprejeta v postopku, kakršen je bil uzakonjen z novelo ZASP-B. Pritožbeno sodišče se je s tem stališčem strinjalo, ni pa ga sprejelo Vrhovno sodišče RS, ki je s sklepom II Ips 325/2016 z dne 18. 5. 2017 v zavrnilnem delu razveljavilo sodbi nižjih sodišč. Pojasnilo je, da Tarifa 2007 sicer ni bila sklenjena kot skupni sporazum, zaradi česar tudi ne more imeti veljave skupnega sporazuma. Vendar pa lahko ob dejstvu, da je bila v spornem obdobju podana pravna praznina,3 v skladu s četrtim odstavkom 157. člena ZASP-B predstavlja obrazloženo podlago zahteve za plačilo nadomestila, določenega s strani kolektivne organizacije, ob upoštevanju kriterijev iz tretjega, četrtega in petega odstavka 156. člena ZASP-B. Prvostopenjskemu sodišču je zato naložilo, naj v ponovljenem postopek zahtevek tožeče stranke obravnava na podlagi meril, vzpostavljenih na podlagi četrtega odstavka 157. člena ZASP-B. Sodišče prve stopnje je v ponovljenem sojenju razpisalo narok za glavno obravnavo dne 4. 9. 2017, na katerem je glede na povzeto stališče Vrhovnega sodišča RS pozvalo pravdni stranki, da se opredelila do primernosti nadomestila po Tarifi 2007 glede na v 156. členu ZASP-B določena merila. Ker tožeča stranka po mnenju sodišča prve stopnje ni podala vseh trditev, po katerih je bila pozvana, je uporabo Tarife 2007 odklonilo, ne da bi se vsebinsko opredelilo do skladnosti meril iz Tarife 2007 s 156. členom ZASP-B. Sodišče prve stopnje je torej obrazložilo, zakaj ni uporabilo Tarife 2007 (in je posledično zavrnilo tožbeni zahtevek), zaradi česar v tej zvezi ni podana očitana absolutna bistvena kršitev določb pravdnega postopka po 14. točki drugega odstavka 339. člena ZPP. Ker je tudi pojasnilo, glede katerih postavk iz 156. člena ZASP-B se tožeča stranka ni izjasnila (primerjaj zlasti 26. točko obrazložitve izpodbijane sodbe, kjer je pojasnjeno, o čem se tožeča stranka ni izjasnila, pa bi se po stališču sodišča prve stopnje morala), se prav tako ni moč strinjati s pritožbenimi navedbami, da je kršilo tožeči stranki pravico do izjave. Pravilno pa tožeča stranka opozarja v pritožbi, da bi moralo sodišče prve stopnje, tudi ob upoštevanju njenih navedb, podanih na naroku dne 4. 9. 2017, vsebinsko obravnavati merila iz Tarife 2007.
 7. ZASP-B v tretjem odstavku 156. člena določa, da je podlaga za izračun višine nadomestila denarno ocenjena korist, ki jo pridobi uporabnik iz dejavnosti, v kateri so uporabljena varovana dela iz repertoarja kolektivne organizacije. V skladu s četrtim odstavkom istega člena ZASP-B se pri določanju višine nadomestila upošteva pomen varovanega dela za dejavnost uporabnika, v skladu s petim odstavkom pa se za oceno denarne koristi praviloma uporablja ustrezen del prihodka ali stroškov uporabnika pravic, upoštevajoč sporazumno dogovorjene kriterije; če se korist ne izraža v prihodku, lahko kolektivna organizacija in reprezentativno združenje uporabnikov določita druge kriterije.
 8. Tožeča stranka je v tej zvezi na naroku dne 4. 9. 2017 (v bistvenem) navedla:
 - da je pri sprejemanju, določitvi in objavi Tarife 2007 upoštevala vse zakonske pogoje, kot jih določa 157. člen ZASP v četrtem odstavku,
 - da je višina nadomestila po Tarifi 2007, ki ga mora plačati uporabnik za uporabo avtorskih glasbenih del, odvisna od prihodka uporabnika, ustvarjenega z uporabo glasbenih del, in od obsega uporabe avtorskih del - širši je obseg uporabe varovanih del, višji odstotek od ustvarjenega prihodka plača radijski izdajatelj in obratno,
 - da se upošteva tudi, če uporabnik pravilno in pravočasno sporoča podatke o višini prihodkov, ki jih je ustvaril z uporabo avtorskih del, podatke o vrsti uporabe in podatke o avtorjih uporabljenih avtorskih del,
 - da je tožeča stranka pri določitvi tarife uporabila kriterije Svetovne organizacije za intelektualno lastnino (WIPO) in priporočila Mednarodne konfederacije avtorskih združenj (CISAC), ki veljajo na področju avtorske zaščite v Evropi in svetu, kar je poudarjeno tudi v razveljavljenem delu Pravilnika 1998 (Ustavno sodišče je delno razveljavilo Pravilnik 1998, vendar je tožeča stranka s Tarifo 2007 kriterije za določitev višine nadomestila zgolj konkretizirala in jasneje določila, pri čemer je tarifa po višini ostala enaka) - upoštevano je pravilo, po katerem uporabnik v primeru, da celotni svoj oddajni čas uporablja avtorsko varovano glasbo, plača 10 % od prihodka, ustvarjenega z uporabo glasbe, če je varovane glasbe v oddajnem času manj, npr. 70 %, pa plača 7 % od navedenih prihodkov,
 - da je tožeča stranka iz razloga, ker tožena stranka ni sporočila, koliko avtorsko varovane glasbe uporablja in katera avtorska dela uporablja, upoštevala splošni standard, ki je, da se avtorsko varovana dela v radijskih programih predvajajo v povprečju 70 % oddajnega časa,
 - da skupno dogovorjenih kriterijev ni moč uporabiti, saj kolikor bi se stranki sporazumeli, do predmetnega spora ne bi prišlo.
 9. Predhodno je tožeča stranka pojasnila, katere prihodke konkretno je treba v skladu s Tarifo 2007 upoštevati pri izračunu avtorskega nadomestila - prihodke od ekonomsko propagandnega programa, prihodke od dotacij (razen za govorno informativni program), prihodke od posebej naročenih izvajanj glasbe ter prihodke od naročnine, ter predlagala, da se postavi izvedenec finančne stroke, ki bo ugotovil, kakšno korist ima tožena stranka od uporabe avtorskih del s področja glasbe oziroma kakšni so njeni prihodki (glej pripravljalno vlogo tožeče stranke z dne 1. 4. 2014). Sodišče prve stopnje je izvedenca tudi postavilo. Pri tem je tožeča stranka v tožbi pri obračunu avtorskega nadomestila upoštevala prihodke tožene stranke, objavljene v javnih evidencah – AJPES. Vtoževano terjatev je izračunala na podlagi 4.a člena Tarife 2007, ki določa minimalni honorar (specifikacija terjatve v prilogi A2).
 10. Glede na povzete trditve tožeče stranke pritožbeno sodišče ocenjuje, da je tožeča stranka podala zadostno trditveno podlago za presojo, ali je po Tarifi 2007 določeno nadomestilo primerno oziroma ali Tarifa 2007 v konkretnem primeru predstavlja obrazloženo zahtevo za plačilo vtoževanega avtorskega nadomestila, na kar pravilno opozarja tožeča stranka v pritožbi.4 Navedla je namreč kriterije za določitev višine nadomestila iz Tarife 2007 in zakaj so (po njenem mnenju) skladni s kriteriji iz tretjega, četrtega in petega odstavka 156. člena ZASP-B. Sodišče prve stopnje bi zato moralo ob upoštevanju zbranega procesnega gradiva opraviti materialnopravno presojo primernosti nadomestila po Tarifi 2007 glede na 156. člen ZASP-B, kar mu je bilo naloženo že s sklepom VS RS II Ips 325/2016. Takšno pravno presojo je lahko v konkretnem primeru opravilo tudi pritožbeno sodišče samo, brez predhodne obravnave. Pravno odločilna dejstva namreč bodisi niso bila sporna bodisi izhajajo iz ugotovitev prvostopenjskega sodišča.
 11. Po Tarifi 2007 se pri določitvi višine avtorskega nadomestila upoštevajo standardi CISAC in priporočila WIPO, da je plačilo avtorskega nadomestila sorazmerno pomembnosti in obsegu uporabe avtorskih glasbenih del v dejavnosti uporabnika, kar pomeni, da v primeru, če uporabnik 100 % oddajnega časa uporablja avtorska glasbena dela, nadomestilo znaša 10 % prihodkov, ustvarjenih z uporabo glasbe. Ta odstotek se v primeru manjšega odstotka uporabe avtorskih glasbenih del v oddajnem času ustrezno sorazmerno zmanjšuje z manjšim obsegom uporabe avtorske glasbe (primerjaj 1. člen Tarife 2007). V konkretnem primeru je tožeča stranka trdila, da je toženka v vtoževanem obdobju uporabljala varovana glasbena dela 70 % oddajnega časa,5 kar pomeni, da bi bila toženka dolžna v skladu s povzetim 1. členom Tarife 2007 plačati kot nadomestilo za uporabo avtorskih glasbenih del 7 % od prihodkov, ustvarjenih z uporabo avtorske glasbe v letih 2008 in 2009. To pa je skoraj še enkrat več,6 kot bi bila dolžna plačati na podlagi Pogodbe št. 3058 o uporabi glasbenih neodrskih del v programih komercialnih radijskih postaj (v nadaljevanju Pogodba 2004), ki jo je sklenila s tožečo stranko za leto 2004 in se je avtomatično podaljševala za naslednje enoletno obdobje, vse dokler je tožeča stranka konec oktobra 2007 ni odpovedala, kar je sodišče prve stopnje pravilno ugotovilo na podlagi Pogodbe 2004 in dopisa z naslovom „Odpoved pogodbe“ (priloga A3). Po neizpodbijanih ugotovitvah izpodbijane sodbe bi namreč višina nadomestila za uporabo glasbenih del po Pogodbi 2004 v spornem obdobju znašala 3,85 % od ugotovljenih prihodkov, ustvarjenih z glasbo, pri čemer se pri obračunu nadomestila v skladu s 7. členom Pogodbe 2004 upoštevajo enaki prihodki, kot se upoštevajo v skladu s točkami a, b in c 2. člena Tarife 2007.7 Pogodba 2004 sicer v relevantnem obdobju ni več veljala, ker je bila odpovedana, vendar pa je treba v skladu s petim odstavkom 156. člena ZASP-B, po katerem se denarna korist oceni ob upoštevanju sporazumno dogovorjenih kriterijev, pri presoji primernosti nadomestila po enostransko sprejeti Tarifi 2007 upoštevati tudi višino nadomestila, dogovorjenega s Pogodbo 2004, na katero se je sklicevala toženka. Pogodbo 2004 je tožeča stranka res sklenila zgolj s toženko, a tožeča stranka ni trdila, da je imela z drugimi uporabniki sklenjene pogodbe, ki so vsebovale višje honorarje, oziroma ni konkretizirano prerekala trditev toženke, da je imela tožeča stranka z večino uporabnikov (radijskimi postajami) sklenjeno takšno pogodbo kot s toženko8 (drugi odstavek 214. člena ZPP).9 Ob dejstvu, da tožeča stranka ni navedla prepričljivih razlogov, zakaj po Pogodbi 2004 sprejeta merila ne odražajo primernega nadomestila, ni moč šteti, da Tarifa 2007, ki določa bistveno višje avtorsko nadomestilo kot Pogodba 2004, v okoliščinah konkretnega primera upošteva kriterije iz 156. člena ZASP-B oziroma da predstavlja obrazloženo podlago zahteve tožeče stranke za plačilo nadomestila v spornem obdobju v smislu četrtega odstavka 157. člena ZASP-B. Tožeča stranka je sicer navedla, da Tarifa 2007 upošteva kriterije WIPO in priporočila CISAC, kar pa ne zadošča. Iz njenih trditev namreč izhaja, da so navedeni standardi in priporočila veljali že v času, ko je bil sprejet Pravilnik 1998, ki jih je tudi že upošteval, in torej tudi v času veljavnosti Pogodbe 2004, pa je kljub temu s toženko sklenila pogodbo, s katero je bil dogovorjen bistveno nižji avtorski honorar, kot bi ji šel (po njenem zatrjevanju) ob upoštevanju navedenih standardov in priporočil. Tožeča stranka (kot tudi toženka) je v času veljavnosti Pogodbe 2004 očitno štela, da je bila dogovorjena tarifa primerna, saj sicer pogodbe ne bi sklenila in podaljševala. Ob tem velja poudariti, da je primernost tarife dosežena, ko je bila vsaka od udeleženih strank s svojimi pravicami in potrebami upoštevana in je prejela to, kar se ji dolguje.10 Primernost tarife se zato najlažje izrazi s soglasjem volje,11 ki ga sicer v relevantnem obdobju ni bilo (več), je pa obstajalo v predhodnem obdobju. Ustavno sodišče tudi poudarja, da kolektivno uveljavljanje avtorske in sorodnih pravic temelji na pogodbenem načelu.12 Ker enostransko sprejeta tarifa predstavlja odstop od tega načela, je pri obravnavanju Tarife 2007 in njenih meril v povezavi s 156. členom ZASP-B potreben restriktiven pristop.
 12. Drži pritožbena navedba, da je opredelitev meril za določitev avtorskega nadomestila s splošnim aktom, kakršen je Tarifa 2007, v skladu z načeloma pravne predvidljivosti in pravne enakosti (primerjaj tudi 16. točko obrazložitve sklepa VS RS II Ips 325/2016), vendar pa je treba na drugi strani upoštevati tudi monopolni položaj tožeče stranke in s tem povezano tveganje, da določi previsoko tarifo. Tudi zato je bilo na njej breme, da poda prepričljive argumente, zakaj je v konkretnem primeru enostransko sprejeta tarifa primerna, kljub temu, da določa nadomestilo, ki je skoraj še enkrat višje od nadomestila, dogovorjenega z več let veljavno Pogodbo 2004. Ker tožeča stranka tega bremena ni zmogla, meril iz Tarife 2007 v tej zadevi ni moč uporabiti, temveč je treba pri zapolnitvi pravne praznine upoštevati merila, vsebovana v Pogodbi 2004. Tožeča stranka, kot že pojasnjeno, ni oporekala trditvam toženke, da je imela tožeča stranka v (relevantnem obdobju) z večino uporabnikov sklenjeno takšno pogodbo kot s toženko, zato je treba šteti avtorski honorar, kot je bil dogovorjen s Pogodbo 2004, za običajen (drugi odstavek 168. člena ZASP13).
 13. Na merila, vsebovana v Pogodbi 2004, se je pri določitvi primerne višine avtorskega honorarja oprlo tudi sodišče prve stopnje,14 ki sicer neutemeljeno ni vsebinsko obravnavalo meril iz Tarife 2007. Ob upoštevanju navedenih meril in delnih plačil toženke, je tožeča stranka po izračunu sodišča prve stopnje, ki ga pritožba konkretizirano ne izpodbija, upravičena do plačila 11.322,12 EUR (gre za dolg na dan 19. 12. 2012, v katerem so zajete glavnica in zakonske zamudne obresti). Ker ji je bil ta znesek že pravnomočno prisojen v prvem sojenju, je izpodbijana odločitev o zavrnitvi višjega tožbenega zahtevka pravilna.
 14. Glede na vse pojasnjeno je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje (353. člen ZPP).
 15. V skladu s prvim odstavkom 165. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 154. člena ZPP tožeča stranka, ki s pritožbo ni uspela, krije svoje stroške pritožbenega postopka. Prav tako krije svoje stroške odgovora na pritožbo toženka. Ti stroški namreč niso bili potrebni, saj odgovor na pritožbo ni pripomogel k razjasnitvi zadeve in odločitvi na pritožbeni stopnji (prvi odstavek 155. člena ZPP).
 1 Uradni list RS, št. 43/2004.
 2 Uradni list RS, št. 21/1995 s kasnejšimi spremembami.
 3 Vrhovno sodišče RS je v sklepu II Ips 325/2016 zavzelo stališče, da višine avtorskega honorarja ni mogoče določiti po prvem odstavku II. poglavja tarife Pravilnika o javni priobčitvi glasbenih del (v nadaljevanju Pravilnik 1998), ker ga je Ustavno sodišče razveljavilo z odločbo U-I-165/03 z dne 15. 12. 2005, iz sklepa pa tudi ni izhajala možnost določitve nadomestila na podlagi drugega in tretjega odstavka II. poglavja tarife Pravilnika 1998, ki sicer z omenjeno odločbo Ustavnega sodišča nista bila razveljavljena. Takšno stališče (in sicer izrecno tako glede splošne tarife iz prvega odstavka II. poglavja tarife Pravilnika 1998 kot glede minimalne tarife iz drugega odstavka, ki se po mnenju Vrhovnega sodišča RS ne more uporabljati brez splošne tarife) je zavzeto tudi v kasnejših sodbah Vrhovnega sodišča RS - primerjaj sodbi II Ips 43/2018 z dne 9. 4. 2018 in II Ips 52/2018 z dne 7. 6. 2018.
 4 Ker je torej tožeča stranka (na poziv sodišča prve stopnje) podala zadostno trditveno podlago, je sodišče prve stopnje ni bilo dolžno konkretneje pozivati na dopolnitev navedb, niti ji ni bilo dolžno dati primernega roka za dopolnitev navedb. Pritožbene navedbe, s katerimi tožeča stranka za primer, da njene trditve niso bile zadostne (tožeča stranka v pritožbi trdi, da se je na naroku dne 4. 9. 2017 opredelila do Tarife 2007 v povezavi z ZASP-B in da bi moralo sodišče vsebinsko obravnavati merila iz Tarife 2007), utemeljuje kršitev pravil ZPP in pravice do sodnega varstva, so zato odveč. Tožeča stranka v pritožbi sicer ne navede, katere dodatne trditve in dokaze bi podala, če bi imela za to primeren (dodaten) rok. Pri tem iz zapisnika o glavni obravnavi dne 4. 9. 2017 tudi ne izhaja, da je tožeča stranka uveljavljala kršitev ZPP, ker ji ni bil dan dodatni rok (prvi odstavek 286.b člena ZPP).
 5 Teh trditev toženka ni konkretizirano prerekala.
 6 Če pa se nadomestilo obračuna po 4. členu Tarife 2007, kot ga je tožeča stranka, ki določa minimalni honorar, bi šlo še za višje nadomestilo, saj se minimalno nadomestilo obračuna v primeru, če bi bilo na podlagi kriterijev iz 1., 2. in 3. člena te tarife nadomestilo nižje od minimalnega avtorskega honorarja.
 7 Pri izračunu nadomestila se v skladu s Pogodbo 2004 upoštevajo: (1) prihodki od ekonomsko propagandnega programa, (2) prihodki od dotacij z izjemo tistih dotacij, ki jih lokalne ali regionalne skupnosti vplačajo namensko za govorno informativni program, in (3) prihodki od posebej naročenih izvajanj glasbe. Po Tarifi 2007 pa se poleg navedenih prihodkov upoštevajo še prihodki od naročnine. V skladu z 8. členom Pogodbe 2004 višina nadomestila za uporabo glasbenih del znaša 10 % od prihodkov od posebej naročenih izvajanj glasbe, 3,85 % pa od ostalih relevantnih prihodkov, vendar pa tožena stranka po ugotovitvah izpodbijane sodbe prihodkov od posebej naročenih izvajanj glasbe v letih 2008 in 2009 ni imela.
 8 Navedeno je toženka trdila že v odgovoru na tožbo, pa tudi v pripravljalni vlogi z dne 9. 4. 2014.
 9 V zvezi s Pogodbo 2004 je tožeča stranka trdila zgolj, da je neobstoječa oziroma da ne velja več.
 10 Odločba Ustavnega sodišča U-I-240/10-15 z dne 16. 5. 2013, točka 14 obrazložitve.
 11 Primerjaj sodbo VS RS II Ips 52/2018 z dne 7. 6. 2018.
 12 Primerjaj odločbo Ustavnega sodišča RS U-I-240/10 z dne 16. 5. 2013, točka 30 obrazložitve.
 13 V skladu z navedeno določbo je kršilec dolžan plačati upravičencu odškodnino v obsegu, ki se določi po splošnih pravilih o povrnitvi škode, ali v obsegu, ki je enak dogovorjenemu ali običajnemu honorarju ali nadomestilu za zakonito uporabo te vrste.
 14 Tožeča stranka v pritožbi sicer trdi, da je sodišče prve stopnje uporabilo osnutek nepodpisane pogodbe, kar pa iz obrazložitve ne izhaja. Oprlo se je namreč na Pogodbo 2004 (glej 28. in nadaljnje točke obrazložitve izpodbijane sodbe), ki sta jo podpisali obe pravdni stranki (priloga A3).
 P2RvYy0yMDE1MDgxMTExNDIxMjgz


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 EVROPSKÁ KOMISE
 V Bruselu dne 21.10.2016
 COM(2016) 668 final
 2016/0329(NLE)
 Návrh
 ROZHODNUTÍ RADY
 o uzavření Dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropskou unií a Norským královstvím o kumulaci původu mezi Evropskou unií, Švýcarskem, Norským královstvím a Tureckem v rámci všeobecného systému preferencí Evropské unie
 DŮVODOVÁ ZPRÁVA
 1.SOUVISLOSTI NÁVRHU
 •Odůvodnění a cíle návrhu
 Návrh souvisí s reformou pravidel původu v rámci systému GSP z roku 2010 zavedenou nařízením (EU) č. 1063/2010 ze dne 18. listopadu 2010, kterým se změnilo nařízení (EHS) č. 2454/93.
 Touto reformou bylo do systému kumulace původu, který do té doby fungoval mezi Unií, Švýcarskem a Norskem, podmínečně zahrnuto Turecko.
 Tato reforma zároveň zavedla nový systém osvědčení o původu vydaných registrovanými vývozci, jehož uplatňování bylo odloženo do 1. ledna 2017.
 Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem je třeba revidovat stávající právní nástroj použitelný pro systém kumulace původu mezi Unií a Norskem. To je cílem tohoto návrhu.
 •Soulad s platnými předpisy v této oblasti politiky
 Návrh je v souladu se společnou obchodní politikou, zejména v celní oblasti, s volným pohybem zboží a s pravidly původu.
 •Soulad s ostatními politikami Unie
 Nepoužije se.
 2.PRÁVNÍ ZÁKLAD, SUBSIDIARITA A PROPORCIONALITA
 •Právní základ
 Smlouva o fungování Evropské unie, a zejména čl. 218 odst. 6 této smlouvy,
 rozhodnutí Rady 2001/101/ES ze dne 5. prosince 2000.
 •Subsidiarita (v případě nevýlučné pravomoci)
 Návrh souvisí se společnou obchodní politikou, která je ve výlučné pravomoci Unie.
 •Proporcionalita
 Tento návrh je v souladu se zásadou proporcionality, jelikož jeho účinky jsou přísně omezeny na to, co je nezbytné pro rozšíření kumulace, která funguje ve vztahu k produktům původu ze Švýcarska a Norska, na Turecko.
 •Volba nástroje
 Podle čl. 218 odst. 6 Smlouvy o fungování Evropské unie přijme Rada na návrh vyjednavače rozhodnutí o uzavření dohody. Toto je návrh takového rozhodnutí.
 3.VÝSLEDKY HODNOCENÍ EX POST, KONZULTACÍ SE ZÚČASTNĚNÝMI STRANAMI A POSOUZENÍ DOPADŮ
 •Hodnocení ex post / kontroly účelnosti platných právních předpisů
 Nepoužije se.
 •Konzultace se zúčastněnými stranami
 Z konzultací se zúčastněnými stranami vyplynula dohoda plně vyhovující ve všech jejích aspektech.
 •Sběr a využití výsledků odborných konzultací
 Nepoužije se.
 •Posouzení dopadů
 Posouzení dopadů nebylo provedeno s odkazem na průvodní plán a pokyny týkající se zlepšování právní úpravy, protože návrh se týká kumulace původu mezi Unií, Švýcarskem, Norskem a případně Tureckem, tedy systému, který již existuje a který se nyní upraví tak, aby splňoval technické požadavky vyplývající ze zavedení systému REX od 1. ledna 2017.
 •Účelnost a zjednodušování právních předpisů
 Nepoužije se.
 •Základní práva
 Návrh nemá žádné důsledky z hlediska ochrany základních práv.
 4.ROZPOČTOVÉ DŮSLEDKY
 Nepoužije se.
 5.OSTATNÍ PRVKY
 •Plány provádění a monitorování, hodnocení a podávání zpráv
 Opatření budou pravidelně posuzovat smluvní strany, které budou pravidelně v kontaktu a v souvislosti se zavedením systému REX se budou se zúčastňovat školení a jednání.
 •Informativní dokumenty (u směrnic)
 Nepoužije se.
 •Podrobné vysvětlení konkrétních ustanovení návrhu
 Předchozí dohoda ve formě výměny dopisů mezi Společenstvím a každou ze zemí ESVO poskytující celní preference v rámci systému všeobecných preferencí (Norskem a Švýcarskem), kterou se stanoví, že se zbožím se složkou norského nebo švýcarského původu se bude po jeho příchodu na celní území Společenství zacházet jako se zbožím se složkou, která pochází ze Společenství, a která byla schválena jménem Evropského společenství (rozhodnutí Rady ze dne 5. prosince 2000), musí být nahrazena novou dohodou, aby se zohlednila reforma pravidel původu v rámci systému GSP přijatá nařízením č. 1063/2010 ze dne 18. listopadu 2010. Jednání o této nové dohodě byla s Norskem vedena a uzavřena na základě zmocnění, které Rada udělila Komisi dne 8. března 2012.
 2016/0329 (NLE)
 Návrh
 ROZHODNUTÍ RADY
 o uzavření Dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropskou unií a Norským královstvím o kumulaci původu mezi Evropskou unií, Švýcarskem, Norským královstvím a Tureckem v rámci všeobecného systému preferencí Evropské unie
 RADA EVROPSKÉ UNIE,
 s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 207 ve spojení s čl. 218 odst. 6 písm. a) bodem v) této smlouvy,
 s ohledem na návrh Evropské komise,
 s ohledem na souhlas Evropského parlamentu,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)Podle čl. 41 písm. b) nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2015/2446
 1
 jsou produkty, které byly získány v Norsku, ve Švýcarsku nebo v Turecku a obsahují materiály, které zde nebyly zcela získány, považovány za produkty mající svůj původ ve zvýhodněné zemi, jestliže byly tyto materiály dostatečně opracovány nebo zpracovány ve smyslu článku 45 uvedeného nařízení v přenesené pravomoci (systém kumulace).
 (2)Podle článku 54 nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2015/2446 se systém kumulace použije pod podmínkou, že Norsko udělí na základě reciprocity stejné zacházení produktům pocházejícím ze zvýhodněných zemí, které zapracovávají materiály pocházející z Unie.
 (3)Pokud jde o Norsko, tento systém kumulace byl původně zaveden prostřednictvím dohody ve formě výměny dopisů mezi Unií a Norskem. Tato výměna dopisů proběhla dne 29. ledna 2001 poté, co ji Rada schválila rozhodnutím 2001/101/ES
 2
 .
 (4)Aby zajistilo uplatňování pojmu původ odpovídajícího pojmu definovanému v pravidlech původu v rámci systému všeobecných celních preferencí („GSP“) Unie, změnilo Norsko svá pravidla původu v rámci systému GSP. Proto je nezbytné dohodu ve formě výměny dopisů mezi Unií a Norskem revidovat.
 (5)Systém vzájemného uznávání náhradních osvědčení o původu zboží na tiskopise A Unií, Norskem a Švýcarskem by měl podle revidované výměny dopisů pokračovat a měl by být podmíněně uplatňován Tureckem, aby se usnadnil obchod mezi Unií, Norskem, Švýcarskem a Tureckem.
 (6)Pravidla původu v rámci systému GSP Unie navíc počítají se zavedením nového systému pro vydávání dokladů o původu registrovanými vývozci, který se použije ode dne 1. ledna 2017. Změny v dohodě ve formě výměny dopisů je třeba provést i v tomto ohledu.
 (7)Při přípravě na uplatňování tohoto nového systému a s ním souvisejících pravidel zmocnila Rada dne 8. března 2012 Komisi ke sjednání dohody ve formě výměny dopisů s Norskem, která se týká vzájemného uznávání náhradních osvědčení o původu zboží na tiskopise A nebo náhradních deklarací o původu a stanoví, že s produkty se složkou norského, švýcarského nebo tureckého původu se má po jejich příchodu na celní území Unie zacházet jako s produkty se složkou, která pochází z Unie.
 (8)Jednání s Norskem vedená Komisí vyústila v dohodu ve formě výměny dopisů.
 (9)Dohoda by měla být schválena jménem Unie,
 PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
 Článek 1
 Dohoda ve formě výměny dopisů mezi Evropskou unií a Norským královstvím o kumulaci původu mezi Evropskou unií, Švýcarskem, Norským královstvím a Tureckem v rámci všeobecného systému preferencí Evropské unie (dále jen „dohoda“) se schvaluje jménem Unie.
 Znění dohody ve formě výměny dopisů se připojuje k tomuto rozhodnutí.
 Článek 2
 Předseda Rady jmenuje osobu zmocněnou učinit jménem Evropské unie oznámení uvedené v bodě 18 dohody ve formě výměny dopisů, a vyjádřit tím souhlas Evropské unie s tím, aby byla touto dohodou vázána.
 Článek 3
 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 1. ledna 2017.
 V Bruselu dne
 Za Radu
 předseda / předsedkyně
 (1)
 Nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2015/2446 ze dne 28. července 2015, kterým se doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 952/2013, pokud jde o podrobná pravidla k některým ustanovením celního kodexu Unie (Úř. věst. L 343, 29.12.2015, s. 1).
 (2)
 Rozhodnutí Rady 2001/101/ES ze dne 5. prosince 2000 o schválení dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím a každou ze zemí ESVO poskytující celní preference v rámci systému všeobecných preferencí (Norskem a Švýcarskem), kterou se stanoví, že se zbožím se složkou norského nebo švýcarského původu se bude po jeho příchodu na celní území Společenství zacházet jako se zbožím se složkou, která pochází ze Společenství (dohoda o vzájemnosti) (Úř. věst. L 38, 8.2.2001, s. 24).
 ---documentbreak---
 EVROPSKÁ KOMISE
 V Bruselu dne 21.10.2016
 COM(2016) 668 final
 PŘÍLOHA
 návrhu ROZHODNUTÍ RADY
 o uzavření Dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropskou unií a Norským královstvím o kumulaci původu mezi Evropskou unií, Švýcarskem, Norským královstvím a Tureckem v rámci všeobecného systému preferencí Evropské unie
 Dohoda ve formě výměny dopisů mezi Evropskou unií a Norským královstvím o kumulaci původu mezi Evropskou unií, Švýcarskem, Norským královstvím a Tureckem v rámci všeobecného systému preferencí Evropské unie
 A. Dopis Unie
 ..., ...
 (místo a datum)
 Vážený pane,
 1. Evropská unie (dále jen „Unie“) a Norské království (dále jen „Norsko“) jako strany této dohody potvrzují, že obě strany používají pro účely systému všeobecných preferencí (dále jen systém „GSP“) podobná pravidla původu, jejichž obecné zásady jsou následující:
 a)definice pojmu „původní produkty“ založená na týchž kriteriích;
 b)ustanovení o regionální kumulaci původu;
 c)ustanovení o uplatňování kumulace na materiály, které ve smyslu jejich pravidel původu v rámci systému GSP pocházejí z Unie, Švýcarska, Norska nebo Turecka;
 d)ustanovení o všeobecné toleranci pro nepůvodní materiály;
 e)ustanovení o nezměnitelnosti produktů ze zvýhodněné země;
 f)ustanovení o vydávání nebo vystavování náhradních dokladů o původu zboží;
 g)požadavek na správní spolupráci s příslušnými orgány ve zvýhodněných zemích v záležitostech dokladů o původu zboží.
 2. Unie a Norsko uznávají, že materiály pocházející ve smyslu jejich příslušných pravidel původu v rámci systému GSP z Unie, Švýcarska, Norska nebo Turecka získávají původ země, zvýhodněné v rámci systému GSP kterékoli ze stran, pokud byly v dané zvýhodněné zemi opracovány nebo zpracovány nad rámec operací považovaných za nedostatečné pro to, aby byl produktu udělen status původního produktu. Tento pododstavec se vztahuje na materiály pocházející ze Švýcarska a Turecka, s výhradou splnění podmínek stanovených v odstavcích 15 (Švýcarsko) a 16 (Turecko).
 Celní orgány členských států Unie a Norska si vzájemně poskytnou veškerou vhodnou správní pomoc, zvláště pro účely následného ověření dokladů o původu zboží v případě materiálů uvedených v předchozím pododstavci. Použijí se ustanovení o správní spolupráci obsažená v protokolu č. 3 k dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím ze dne 14. května 1973.
 Ustanovení tohoto odstavce se nepoužijí na produkty kapitol 1 až 24 harmonizovaného systému popisu a číselného označování zboží přijatého Světovou celní organizací zřízenou Úmluvou o zřízení Rady pro celní spolupráci, podepsanou v Bruselu dne 15. prosince 1950 (dále jen „harmonizovaný systém“).
 3. Unie a Norsko se zavazují, že budou přijímat náhradní doklady o původu zboží ve formě náhradních osvědčení o původu zboží na tiskopise A (dále jen „náhradní osvědčení“) vydané celními orgány druhé strany a náhradní deklarace o původu vystavené přeposílateli zboží druhé strany, kteří byli za tímto účelem registrováni.
 Každá strana může posoudit způsobilost pro preferenční zacházení s produkty, pro které jsou vydány náhradní doklady o původu zboží, v souladu s vlastními právními předpisy.
 4. Každá strana zajistí, aby byly před vydáním nebo vystavením náhradního dokladu o původu zboží dodrženy tyto podmínky:
 a)náhradní doklady o původu zboží mohou být vydány nebo vystaveny pouze v případě, že původní doklady o původu zboží byly vydány nebo vystaveny v souladu s platnými právními předpisy Unie nebo Norska;
 b)pouze pokud zboží nebylo propuštěno do volného oběhu v jedné straně, může být pro účely zaslání všech nebo některých produktů, pro které byl vydán původní doklad o původu zboží, uvedenou stranou druhé straně doklad o původu zboží nebo náhradní doklad o původu zboží nahrazen jedním nebo více náhradními doklady o původu zboží;
 c)produkty zůstanou pod celním dohledem v přeposílající straně a nebudou pozměněny, jakýmkoli způsobem přetvořeny ani podrobeny operacím kromě těch, které je mají uchovat v dobrém stavu („zásada nezměnitelnosti“);
 h)v případě, že produkty získaly status původu na základě odchylky od pravidel původu poskytnuté jednou stranou, náhradní doklady o původu zboží se nevydají ani nevystaví, pokud jsou tyto produkty přeposílány druhé straně;
 i)celní orgány mohou vydat nebo přeposílatelé vystavit náhradní doklady o původu zboží, pokud získají produkty, které mají být přeposlány na území druhé strany, status původu prostřednictvím regionální kumulace;
 j)celní orgány mohou vydat nebo přeposílatelé vystavit náhradní doklady o původu zboží, pokud není produktům, které mají být přeposlány na území druhé strany, přeposílající stranou uděleno preferenční zacházení.
 5. Pro účely odst. 4 písm. c) platí toto:
 Pokud se zdá, že existují odůvodněné pochybnosti, pokud jde o dodržení zásady nezměnitelnosti, mohou celní orgány strany, která je zemí konečného určení, požádat deklaranta, aby poskytl důkaz o dodržení této zásady, který je možno poskytnout libovolným způsobem.
 Na žádost přeposílatele potvrdí celní orgány přeposílající strany, že produkty zůstaly po dobu jejich pobytu na území této strany pod celním dohledem a že celní orgány během jejich uskladnění na území této strany nevydaly žádné povolení, aby byly pozměněny, jakýmkoli způsobem přetvořeny nebo podrobeny operacím kromě těch, které je mají uchovat v dobrém stavu.
 Je-li náhradním dokladem náhradní osvědčení, nevyžadují celní orgány strany, která je zemí konečného určení, osvědčení, že nedošlo k manipulaci, pro dobu, kdy se produkty nacházely u druhé strany.
 6. Každá strana zajistí, aby:
 a)
 v případě, že náhradní doklady o původu zboží odpovídají původním dokladům o původu zboží vydaným nebo vystaveným v zemi zvýhodněné v rámci systému GSP Unie nebo Norska, celní orgány členských států Unie a Norska si vzájemně poskytnou veškerou vhodnou správní pomoc pro účely následného ověření těchto náhradních dokladů o původu zboží. Na žádost strany, která je zemí konečného určení, zahájí celní orgány přeposílající strany postup následného ověření příslušných původních dokladů o původu zboží a provedou následné kroky;
 b)
 v případě, že náhradní doklady o původu zboží odpovídají původním dokladům o původu zboží vydaným nebo vystaveným v zemi, která je zvýhodněná výhradně v rámci systému GSP strany konečného určení, zahájí tato strana postup následného ověření původních dokladů o původu zboží ve spolupráci se zvýhodněnou zemí. Původní doklady o původu zboží, které odpovídají ověřovaným náhradních dokladům o původu zboží, nebo případně kopie původních dokladů o původu zboží, které odpovídají ověřovaným náhradním dokladům o původu zboží, poskytnou celní orgány přeposílající strany celním orgánům strany, která je zemí konečného určení, aby jim umožnily zahájit postup následného ověření.
 7. Každá strana zajistí, aby:
 a)v pravém horním poli každého náhradního osvědčení byl uveden název země zprostředkující přeposlání, v níž se osvědčení vydává;
 b)pole 4 obsahovalo slova „replacement certificate“ nebo „certificat de remplacement“ a datum vydání původního osvědčení o původu zboží na tiskopise A a jeho pořadové číslo;
 c)v poli 1 bylo uvedeno jméno přeposílatele;
 d)v poli 2 může být uvedeno jméno konečného příjemce;
 e)všechny údaje o přeposlaných produktech uvedené v původním osvědčení byly přeneseny do polí 3 až 9;
 f)v poli 10 mohou být uvedeny odkazy na fakturu přeposílatele;
 g)celní orgán, který náhradní osvědčení vydal, to potvrdil v poli 11. Odpovědnost tohoto orgánu je omezena na vydání náhradního osvědčení. Údaje obsažené v poli 12 o zemi původu a zemi konečného určení musí být převzaty z původního osvědčení o původu zboží na tiskopise A. Přeposílatel podepíše osvědčení o původu zboží v poli 12. Přeposílatel, který podepsal pole 12 v dobré víře, neodpovídá za správnost údajů uvedených v původním osvědčení o původu zboží na formuláři A;
 h)celní orgán, který byl požádán, aby vydal náhradní osvědčení, poznamená v původním osvědčení o původu zboží na tiskopise A hmotnost, počet a povahu zasílaných produktů a vyznačí v něm pořadová čísla všech příslušných náhradních osvědčení. Žádost o náhradní osvědčení a původní osvědčení o původu zboží na tiskopise A uchovává po dobu nejméně tří let;
 i)náhradní osvědčení o původu zboží musí být v angličtině nebo ve francouzštině.
 8. Každá strana zajistí, aby:
 a)přeposílatel zaznamenal do náhradní deklarace o původu:
 1)veškeré údaje týkající se přeposílaných produktů převzaté z původního dokladu o původu zboží;
 2)datum vystavení původního dokladu o původu zboží;
 3)údaje o původním dokladu o původu zboží, případně včetně informací o kumulaci uplatněné na zboží, na které se vztahuje deklarace o původu;
 4)jméno, adresu a své číslo jakožto registrovaného vývozce;
 5)jméno a adresu příjemce v Unii nebo v Norsku;
 6)místo a datum vystavení deklarace o původu nebo vydání osvědčení o původu zboží;
 b)každá náhradní deklarace o původu se označí slovy „Replacement statement“ nebo „Attestation de remplacement“;
 c)náhradní deklarace o původu vystaví přeposílatelé registrovaní v elektronickém systému autocertifikace/samopotvrzování původu zboží vývozci, tzv. systému registrovaných vývozců (REX), bez ohledu na hodnotu původních produktů obsažených v původní zásilce;
 d)v případě, že je doklad o původu zboží nahrazen, zaznamená přeposílatel do původního dokladu o původu zboží:
 1)datum vystavení náhradní deklarace (náhradních deklarací) o původu a množství zboží, na které se náhradní deklarace o původu vztahuje (vztahují);
 2)jméno a adresu přeposílatele;
 3)jméno a adresu příjemce nebo příjemců v Unii nebo v Norsku;
 e)původní deklarace o původu se označí slovem „Replaced“ nebo „Remplacé“;
 f)náhradní deklarace o původu platí dvanáct měsíců od data jejího vystavení;
 g)náhradní deklarace o původu musí být v angličtině nebo ve francouzštině.
 9. Původní doklady o původu zboží a kopie náhradních dokladů o původu zboží uchovává přeposílatel po dobu nejméně tří let od konce kalendářního roku, ve kterém byly náhradní doklady o původu zboží vydány nebo vystaveny.
 10. Strany souhlasí s tím, že se podělí o náklady systému REX v souladu se způsoby spolupráce, jež budou stanoveny příslušnými orgány stran.
 11. Veškeré neshody mezi stranami vyplývající z výkladu nebo provádění této dohody se řeší výhradně na základě dvoustranného jednání mezi stranami. Pokud neshody mohou ovlivnit zájmy Švýcarska a/nebo Turecka, jsou tyto země konzultovány.
 12. Strany mohou tuto dohodu kdykoli změnit na základě vzájemné písemné dohody. Obě strany zahájí konzultace ohledně možných změn této dohody na žádost jedné ze stran. Pokud změny mohou ovlivnit zájmy Švýcarska a/nebo Turecka, jsou tyto země konzultovány. Takové změny vstoupí v platnost v den určený vzájemnou dohodou, jakmile si obě smluvní strany vzájemně oznámí splnění svých příslušných interních požadavků.
 13. V případě vážných pochybností o řádném fungování této dohody může kterákoli z obou stran pozastavit její provádění za předpokladu, že to písemně oznámí druhé straně tři měsíce předem.
 14. Tuto dohodu může kterákoli ze stran vypovědět za předpokladu, že to druhé straně písemně oznámí tři měsíce předem.
 15. První pododstavec odstavce 2 se použije na materiály pocházející ze Švýcarska, pouze pokud strany uzavřou podobnou dohodu se Švýcarskem a vzájemně si oznámí splnění této podmínky.
 16. První pododstavec odstavce 2 se použije na materiály pocházející z Turecka
 1
 , pouze pokud strany uzavřou podobnou dohodu s Tureckem a vzájemně si oznámí splnění této podmínky.
 17. Jakmile vstoupí dohoda mezi Norskem a Tureckem podle odst. 2 prvního pododstavce této dohody v platnost, a s výhradou vzájemnosti Turecka, může každá strana stanovit, že náhradní doklady o původu zboží pro produkty obsahující materiály pocházející z Turecka, které byly zpracovány v rámci dvoustranné kumulace ve zvýhodněných zemích v rámci systému GSP, mohou být vydány nebo vystaveny v zemích, které jsou stranami dohody.
 18. Tato dohoda vstoupí v platnost v den určený vzájemnou dohodou, jakmile si Unie a Norsko vzájemně oznámí ukončení svých interních postupů přijetí. Od daného dne nahradí tato dohoda dohodu ve formě výměny dopisů podepsanou dne 14. prosince 2000
 2
 .
 Byl bych Vám vděčen, kdybyste mi mohl potvrdit souhlas Vaší vlády s výše uvedeným.
 Mám tu čest Vám navrhnout, je-li výše uvedené pro Vaši vládu přijatelné, aby tento dopis a Vaše potvrzení představovaly společně dohodu mezi Evropskou unií a Norským královstvím.
 Přijměte prosím, vážený pane, ujištění o mé nejhlubší úctě.
 Za Evropskou unii
 B. Dopis Norska
 Vážený pane,
 mám tu čest potvrdit přijetí Vašeho dopisu tohoto znění:
 1. Unie a Norsko jako strany této dohody potvrzují, že obě strany používají pro účely systému všeobecných preferencí (dále jen systém „GSP“) podobná pravidla o původu, jejichž obecné zásady jsou následující:
 a)definice pojmu „původní produkty“ založená na týchž kriteriích;
 b)ustanovení o regionální kumulaci původu;
 c)ustanovení o uplatňování kumulace na materiály, které ve smyslu jejich pravidel původu v rámci systému GSP pocházejí z Unie, Švýcarska, Norska nebo Turecka;
 d)ustanovení o všeobecné toleranci pro nepůvodní materiály;
 e)ustanovení o nezměnitelnosti produktů ze zvýhodněné země;
 f)ustanovení o vydávání nebo vystavování náhradních dokladů o původu zboží;
 g)požadavek na správní spolupráci s příslušnými orgány ve zvýhodněných zemích v záležitostech dokladů o původu zboží.
 2. Unie a Norsko uznávají, že materiály pocházející ve smyslu jejich příslušných pravidel původu v rámci systému GSP z Unie, Švýcarska, Norska nebo Turecka získávají původ země, zvýhodněné v rámci systému GSP kterékoli ze stran, pokud byly v dané zvýhodněné zemi opracovány nebo zpracovány nad rámec operací považovaných za nedostatečné pro to, aby byl produktu udělen status původního produktu. Tento pododstavec se vztahuje na materiály pocházející ze Švýcarska a Turecka, s výhradou splnění podmínek stanovených v odstavcích 15 (Švýcarsko) a 16 (Turecko).
 Celní orgány členských států Unie a Norska si vzájemně poskytnou veškerou vhodnou správní pomoc, zvláště pro účely následného ověření dokladů o původu zboží v případě materiálů uvedených v předchozím pododstavci. Použijí se ustanovení o správní spolupráci obsažená v protokolu č. 3 k dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím ze dne 14. května 1973.
 Ustanovení tohoto odstavce se nepoužijí na produkty kapitol 1 až 24 harmonizovaného systému popisu a číselného označování zboží přijatého Světovou celní organizací zřízenou Úmluvou o zřízení Rady pro celní spolupráci, podepsanou v Bruselu dne 15. prosince 1950 (dále jen „harmonizovaný systém“).
 3. Unie a Norsko se zavazují, že budou přijímat náhradní doklady o původu zboží ve formě náhradních osvědčení o původu zboží na tiskopise A (dále jen „náhradní osvědčení“) vydané celními orgány druhé strany a náhradní deklarace o původu vystavené přeposílateli zboží druhé strany, kteří byli za tímto účelem registrováni.
 Každá strana může posoudit způsobilost pro preferenční zacházení s produkty, pro které jsou vydány náhradní doklady o původu zboží, v souladu s vlastními právními předpisy.
 4. Každá strana zajistí, aby byly před vydáním nebo vystavením náhradního dokladu o původu zboží dodrženy tyto podmínky:
 a)náhradní doklady o původu zboží mohou být vydány nebo vystaveny pouze v případě, že původní doklady o původu zboží byly vydány nebo vystaveny v souladu s platnými právními předpisy Unie nebo Norska;
 b)pouze pokud zboží nebylo propuštěno do volného oběhu v jedné straně, může být pro účely zaslání všech nebo některých produktů, pro které byl vydán původní doklad o původu zboží, uvedenou stranou druhé straně doklad o původu zboží nebo náhradní doklad o původu zboží nahrazen jedním nebo více náhradními doklady o původu zboží;
 c)produkty zůstanou pod celním dohledem v přeposílající straně a nebudou pozměněny, jakýmkoli způsobem přetvořeny ani podrobeny operacím kromě těch, které je mají uchovat v dobrém stavu („zásada nezměnitelnosti“);
 h)v případě, že produkty získaly status původu na základě odchylky od pravidel původu poskytnuté jednou stranou, náhradní doklady o původu zboží se nevydají ani nevystaví, pokud jsou tyto produkty přeposílány druhé straně;
 i)celní orgány mohou vydat nebo přeposílatelé vystavit náhradní doklady o původu zboží, pokud získají produkty, které mají být přeposlány na území druhé strany, status původu prostřednictvím regionální kumulace;
 j)celní orgány mohou vydat nebo přeposílatelé vystavit náhradní doklady o původu zboží, pokud není produktům, které mají být přeposlány na území druhé strany, přeposílající stranou uděleno preferenční zacházení.
 5. Pro účely odst. 4 písm. c) platí toto:
 Pokud se zdá, že existují odůvodněné pochybnosti, pokud jde o dodržení zásady nezměnitelnosti, mohou celní orgány strany, která je zemí konečného určení, požádat deklaranta, aby poskytl důkaz o dodržení této zásady, který je možno poskytnout libovolným způsobem.
 Na žádost přeposílatele potvrdí celní orgány přeposílající strany, že produkty zůstaly po dobu jejich pobytu na území této strany pod celním dohledem a že celní orgány během jejich uskladnění na území této strany nevydaly žádné povolení, aby byly pozměněny, jakýmkoli způsobem přetvořeny nebo podrobeny operacím kromě těch, které je mají uchovat v dobrém stavu.
 Je-li náhradním dokladem náhradní osvědčení, nevyžadují celní orgány strany, která je zemí konečného určení, osvědčení, že nedošlo k manipulaci, pro dobu, kdy se produkty nacházely u druhé strany.
 6. Každá strana zajistí, aby:
 a)
 v případě, že náhradní doklady o původu zboží odpovídají původním dokladům o původu zboží vydaným nebo vystaveným v zemi zvýhodněné v rámci systému GSP Unie nebo Norska, celní orgány členských států Unie a Norska si vzájemně poskytnou veškerou vhodnou správní pomoc pro účely následného ověření těchto náhradních dokladů o původu zboží. Na žádost strany, která je zemí konečného určení, zahájí celní orgány přeposílající strany postup následného ověření příslušných původních dokladů o původu zboží a provedou následné kroky;
 b)
 v případě, že náhradní doklady o původu zboží odpovídají původním dokladům o původu zboží vydaným nebo vystaveným v zemi, která je zvýhodněná výhradně v rámci systému GSP strany konečného určení, zahájí tato strana postup následného ověření původních dokladů o původu zboží ve spolupráci se zvýhodněnou zemí. Původní doklady o původu zboží, které odpovídají ověřovaným náhradních dokladům o původu zboží, nebo případně kopie původních dokladů o původu zboží, které odpovídají ověřovaným náhradním dokladům o původu zboží, poskytnou celní orgány přeposílající strany celním orgánům strany, která je zemí konečného určení, aby jim umožnily zahájit postup následného ověření.
 7. Každá strana zajistí, aby:
 a)v pravém horním poli každého náhradního osvědčení byl uveden název země zprostředkující přeposlání, v níž se osvědčení vydává;
 b)pole 4 obsahovalo slova „replacement certificate“ nebo „certificat de remplacement“ a datum vydání původního osvědčení o původu zboží na tiskopise A a jeho pořadové číslo;
 c)v poli 1 bylo uvedeno jméno přeposílatele;
 d)v poli 2 může být uvedeno jméno konečného příjemce;
 e)všechny údaje o přeposlaných produktech uvedené v původním osvědčení byly přeneseny do polí 3 až 9;
 f)v poli 10 mohou být uvedeny odkazy na fakturu přeposílatele;
 g)celní orgán, který náhradní osvědčení vydal, to potvrdil v poli 11. Odpovědnost tohoto orgánu je omezena na vydání náhradního osvědčení. Údaje obsažené v poli 12 o zemi původu a zemi konečného určení musí být převzaty z původního osvědčení o původu zboží na tiskopise A. Přeposílatel podepíše osvědčení o původu zboží v poli 12. Přeposílatel, který podepsal pole 12 v dobré víře, neodpovídá za správnost údajů uvedených v původním osvědčení o původu zboží na formuláři A;
 h)celní orgán, který byl požádán, aby vydal náhradní osvědčení, poznamená v původním osvědčení o původu zboží na tiskopise A hmotnost, počet a povahu zasílaných produktů a vyznačí v něm pořadová čísla všech příslušných náhradních osvědčení. Žádost o náhradní osvědčení a původní osvědčení o původu zboží na tiskopise A uchovává po dobu nejméně tří let;
 i)náhradní osvědčení o původu zboží musí být v angličtině nebo ve francouzštině.
 8. Každá strana zajistí, aby:
 a)přeposílatel zaznamenal do náhradní deklarace o původu:
 1)veškeré údaje týkající se přeposílaných produktů převzaté z původního dokladu o původu zboží;
 2)datum vystavení původního dokladu o původu zboží;
 3)údaje o původním dokladu o původu zboží, případně včetně informací o kumulaci uplatněné na zboží, na které se vztahuje deklarace o původu;
 4)jméno, adresu a své číslo jakožto registrovaného vývozce;
 5)jméno a adresu příjemce v Unii nebo v Norsku;
 6)místo a datum vystavení deklarace o původu nebo vydání osvědčení o původu zboží;
 b)každá náhradní deklarace o původu se označí slovy „Replacement statement“ nebo „Attestation de remplacement“;
 c)náhradní deklarace o původu vystaví přeposílatelé registrovaní v elektronickém systému autocertifikace/samopotvrzování původu zboží vývozci, tzv. systému registrovaných vývozců (REX), bez ohledu na hodnotu původních produktů obsažených v původní zásilce;
 d)v případě, že je doklad o původu zboží nahrazen, zaznamená přeposílatel do původního dokladu o původu zboží:
 1)datum vystavení náhradní deklarace (náhradních deklarací) o původu a množství zboží, na které se náhradní deklarace o původu vztahuje (vztahují);
 2)jméno a adresu přeposílatele;
 3)jméno a adresu příjemce nebo příjemců v Unii nebo v Norsku;
 e)původní deklarace o původu se označí slovem „Replaced“ nebo „Remplacé“;
 f)náhradní deklarace o původu platí dvanáct měsíců od data jejího vystavení;
 g)náhradní deklarace o původu musí být v angličtině nebo ve francouzštině.
 9. Původní doklady o původu zboží a kopie náhradních dokladů o původu zboží uchovává přeposílatel po dobu nejméně tří let od konce kalendářního roku, ve kterém byly náhradní doklady o původu zboží vydány nebo vystaveny.
 10. Strany souhlasí s tím, že se podělí o náklady systému REX v souladu se způsoby spolupráce, jež budou stanoveny příslušnými orgány stran.
 11. Veškeré neshody mezi stranami vyplývající z výkladu nebo provádění této dohody se řeší výhradně na základě dvoustranného jednání mezi stranami. Pokud neshody mohou ovlivnit zájmy Švýcarska a/nebo Turecka, jsou tyto země konzultovány.
 12. Strany mohou tuto dohodu kdykoli změnit na základě vzájemné písemné dohody. Obě strany zahájí konzultace ohledně možných změn této dohody na žádost jedné ze stran. Pokud změny mohou ovlivnit zájmy Švýcarska a/nebo Turecka, jsou tyto země konzultovány. Takové změny vstoupí v platnost v den určený vzájemnou dohodou, jakmile si obě smluvní strany vzájemně oznámí splnění svých příslušných interních požadavků.
 13. V případě vážných pochybností o řádném fungování této dohody může kterákoli z obou stran pozastavit její provádění za předpokladu, že to písemně oznámí druhé straně tři měsíce předem.
 14. Tuto dohodu může kterákoli ze stran vypovědět za předpokladu, že to druhé straně písemně oznámí tři měsíce předem.
 15. První pododstavec odstavce 2 se použije na materiály pocházející ze Švýcarska, pouze pokud strany uzavřou podobnou dohodu se Švýcarskem a vzájemně si oznámí splnění této podmínky.
 16. První pododstavec odstavce 2 se použije na materiály pocházející z Turecka
 3
 , pouze pokud strany uzavřou podobnou dohodu s Tureckem a vzájemně si oznámí splnění této podmínky.
 17. Jakmile vstoupí dohoda mezi Norskem a Tureckem podle odst. 2 prvního pododstavce této dohody v platnost, a s výhradou vzájemnosti Turecka, může každá strana stanovit, že náhradní doklady o původu zboží pro produkty obsahující materiály pocházející z Turecka, které byly zpracovány v rámci dvoustranné kumulace ve zvýhodněných zemích v rámci systému GSP, mohou být vydány nebo vystaveny v zemích, které jsou stranami dohody.
 18. Tato dohoda vstoupí v platnost v den určený vzájemnou dohodou, jakmile si Unie a Norsko vzájemně oznámí ukončení svých interních postupů přijetí. Od daného dne nahradí tato dohoda dohodu ve formě výměny dopisů podepsanou dne 14. prosince 2000
 4
 .
 Mohu Vám potvrdit souhlas své vlády s obsahem Vašeho dopisu.
 (1)
 Unie tuto podmínku splnila zveřejněním oznámení Komise podle článku 85 nařízení (EHS) č. 2454/93, kterým se provádějí ustanovení celního kodexu Společenství, o rozšíření systému dvoustranné kumulace stanoveného uvedeným článkem na Turecko; Úř. věst. C 134, 15.4.2016, s. 1.
 (2)
 Úř. věst. L 38, 8.2.2001, s. 24.
 (3)
 Unie tuto podmínku splnila zveřejněním oznámení Komise podle článku 85 nařízení (EHS) č. 2454/93, kterým se provádějí ustanovení celního kodexu Společenství, o rozšíření systému dvoustranné kumulace stanoveného uvedeným článkem na Turecko; Úř. věst. C 134, 15.4.2016, s. 1.
 (4)
 Úř. věst. L 38, 8.2.2001, s. 24.


text:
VSL sklep I Cp 1855/2015
 ECLI:SI:VSLJ:2015:I.CP.1855.2015
 VSL0060875
 Danilo Ukmar (preds.), dr. Peter Rudolf (poroč.), Zvone Strajnar
 pridobitev lastninske pravice na nepremičnini - pravni temelj pridobitve lastninske pravice - gradnja na tujem svetu - priposestvovanje - absolutna bistvena kršitev določb pravdnega postopka - pomanjkanje razlogov o odločilnih dejstvih - nasprotje med razlogi o odločilnih dejstvih - sprememba istovetnosti zahtevka
 Stališče, da naj bi bil obravnavani zahtevek postavljen šele v vlogi z dne 17. 4. 2013, ne drži. Z omenjeno vlogo je zaradi v njej podanih novih trditev prišlo do spremembe njegove istovetnosti (v smislu dodatnega temelja). To pa ne pomeni, da je moč temelj, ki sta ga tožnika v zvezi z zahtevkom zatrjevala že v tožbi, enostavno prezreti.
 I. Pritožbama se ugodi in se sodba ter dopolnilna sodba sodišča prve stopnje razveljavita ter zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.
 1. Sodišče prve stopnje je s sodbo z dne 31.3.2015:
 - zavrnilo tožbeni zahtevek na ugotovitev, da sta tožnika solastnika vsak do ene polovice (1/2) parcele št. 7/72 k. o. X in da je omenjena parcela njuno skupno premoženje, in sicer za vsakega do ene polovice (točka I izreka),
 - odločilo, da sta dolžna tožnika tožencema v roku 15 dni od dneva izdaje sodbe plačati pravdne stroške v znesku 839,15 EUR (točka II izreka).
 Z dopolnilno sodbo z dne 19.5.2015 pa je odločilo, da se sodba dopolni tako, da se pod točko II. izreka doda nov odstavek, v skladu s katerim sta dolžna tožnika tožencema v roku 15 dni nerazdelno povrniti še pravdne stroške v znesku 1.471,42 EUR.
 2. Tožnika se pritožujeta tako zoper sodbo kot dopolnilno sodbo.
 3. Zoper sodbo se pritožujeta iz vseh pritožbenih razlogov in pritožbenemu sodišču predlagata, da jo razveljavi ter zadevo vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje. Poudarjata, da sodišče prve stopnje ni izvedlo vseh predlaganih dokazov, in sicer zaslišanja tožnice, ogleda kraja ter postavitve izvedenca gradbene stroke. V ponovljenem sojenju naj bi izpodbijano sodbo izdalo zgolj na podlagi dokaznih sklepov sprejetih na narokih z dne 17.3.2015 in dne 31.3.2015, sodbo pa oprlo na razloge, ki se nahajajo v procesnem gradivu, ki pa kot dokaz v ponovljenem sojenju ni bilo izvedeno. Obstaja očiten in bistven razkorak med tem, katere dokaze je sodišče v ponovnem sojenju na glavni obravnavi izvedlo, ter dokazi oziroma procesnim gradivom, ki ni bilo sprejeto v ponovnem sojenju (ki pa ga je kot procesno gradivo pri izdaji izpodbijane sodbe uporabilo). V točki 6 izpodbijane sodbe je protispisno navedeno, da sodišče poleg že vseh izvedenih dokazov, katerih v soglasju s pravdnimi strankami ni ponovno izvedlo, kar pomeni, da ni jasno, katere dokaze je dejansko izvedlo. Prav tako ni navedlo razlogov, zakaj ni bil izveden dokaz z zaslišanjem tožnice Z. H. V zadevi naj bi bilo potrebno zaradi pravilne (popolne) ugotovitve dejanskega stanja nujno izvesti ogled kraja in postaviti izvedenca gradbene stroke. V nadaljevanju navajata, da se v navedbah pravdnih strank omenjajo tri vrste nepremičnin. Ker gre za solastniško skupnost, ki je bila v svoji substanci spreminjana, je za odločitev v zadevi nujno potrebno ugotoviti kronološki pregled gradenj na nepremičnini, kot tudi, kdo je gradnje kot element manifestacije izvrševanja posesti in lastninske pravice izvajal. Prav tako bi sodišče moralo oceniti, kakšen dostop do nepremičnin pravdnih strank poteka iz javne ceste ter v katerem delu pravdne stranke ta del zemljišča ocenjujejo (opredeljujejo) kot pot. Sodišče naj bi zmotno (protispisno) ugotovilo, da nista izkazala obstoja dobrovernosti svoje posesti. Poudarjata, da se upoštevaje 9. člen SPZ dobra vera domneva, če se ne dokaže drugače. Toženca nista dokazala, da tožnika ne bi bila v dobri veri pri izvrševanju posesti na svoji nepremičnini (to je svoji stanovanjski hiši s prizidkom k njej). Poudarjata, da je potrebno v tem postopku upoštevati izročilno pogodbo z dne 4.2.1980. V nadaljevanju navajata, kaj naj bi bil predmet te pogodbe (ta naj bi bil v členih I in II pisno opredeljen kot novejši del hiše, ki je po današnjem z-k stanju opredeljen kot parcela št. 7/72 k. o. X). Tožnika sta s skupnim delom in denarjem ustvarila novo stvar, ki je na zdajšnji parceli št. 7/72 k. o. X. Toženca sta na podlagi sodbe Okrožnega sodišča v Novem mestu P 448/2005 z dne 13.2.2007 dosegla usklajeno posestno in zemljiško knjižno stanje pri parceli 7/71 k. o. X. To v tem pravdnem postopku glede svoje sosednje parcele zahtevata tudi tožnika.
 4. Tudi zoper dopolnilno sodbo se tožnika pritožujeta iz vseh pritožbenih razlogov in pritožbenemu sodišču predlagata, da jo v celoti razveljavi ter zadevo vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje. Navajata, da naj bi bil izrek dopolnilne sodbe nerazumljiv oziroma nejasen, saj naj bi bili v zvezi s povrnitvijo pravdnih stroškov izdani dve sodbi (to je sodba in dopolnilna sodba). Zato ni šlo zgolj za popravek izreka v sodbi z dne 31.3.2015.
 5. Toženca sta v odgovoru na pritožbi predlagala njuno zavrnitev (oziroma zavrženje pritožbe prvotožnika).
 7. Tožnika sta že v tožbi(1) zahtevek, ki je bil z izpodbijano sodbo (z dne 31.3.2015) zavrnjen, utemeljevala tudi s konkretnimi trditvami o pridobitvi lastninske pravice na parceli št. 7/72 k. o. X po samem zakonu zaradi gradnje oziroma ustvaritve nove stvari.(2) V zvezi z (ne)utemeljenostjo tožbenega zahtevka upoštevaje ta zatrjevani pridobitni način pa sodišče prve stopnje v izpodbijani sodbi (razen tega, da v 8. točki obrazložitve ugotavlja, da sta tožnika v tožbi kot materialno-pravni temelj tožbenega zahtevka navajala tudi slednjega) ni navedlo prav ničesar (prav tako pa se ni opredelilo niti do neizvedenih dokazov, ki sta jih tožnika v zvezi z njim predlagala že v tožbi). Pritožbeno sodišče je v razveljavitvenem sklepu I Cp 1557/2014 z dne 1.10.2014 navedlo, da bo moralo sodišče prve stopnje, v kolikor bo dovolilo v pripravljalni vlogi z dne 17.4. 2013 podano spremembo tožbe, predmetni zahtevek obravnavati (presojati) tudi z vidika trditev, ki sta jih tožnika postavila v prej omenjeni pripravljalni vlogi. Poudarek „tudi“ pa jasno pomeni, da ga je potrebno prav tako presojati z vidika ostalih pravočasnih pravno-relevantnih trditev,(3) česar pa sodišče prve stopnje ni storilo. Nadalje ni moč spregledati niti, da je sodišče prve stopnje tudi v okviru obstoječe obrazložitve, in sicer pri obravnavanju dobrovernosti tožnikov, prišlo samo s seboj v nasprotje. Tako v okviru 12. - 14. točke obrazložitve izpodbijane sodbe ugotavlja in hkrati pojasnjuje, zakaj tožnika nista bila dobroverna (zaradi česar naj ne bi izpolnila vseh za priposestvovanje parcele št. 7/72 k. o. X potrebnih zakonskih pogojev). Na drugi strani pa je v okviru 10. točke obrazložitve izpodbijane sodbe navedlo, da je „... sodišče, ker to ni bilo sporno med pravdnimi strankami, kot nesporno ugotovilo, da sta bila le tožnika tista, ki sta imela v dobroverni posesti nepremičnino sedaj parc. št. 7/72 najmanj od leta 1980 dalje.“(4)
 8. Iz teh razlogov(5) je bilo potrebno pritožbama tožnikov ugoditi in sodbo ter (posledično) dopolnilno sodbo razveljaviti ter zadevo vrniti sodišču prve stopnje v novo sojenje (14. točka drugega odstavka 339. člena v zvezi s prvim odstavkom 354. člena ZPP(6)). Sodišče prve stopnje naj v novem sojenju upošteva predhodno omenjene ugotovitve. Pri tem naj v svoji odločbi tudi jasno opredeli, katere predlagane dokaze je izvedlo in katere ne (ter zakaj ne). Prav tako naj se izogne nasprotjem v razlogih o odločilnih dejstvih (oziroma v samih ugotovitvah).
 9. Odločitev o stroških pritožbenega postopka temelji na določbi 3. odstavka 165. člena ZPP.
 Op. št. (1): Kasneje tudi v pripravljalni vlogi z dne 17.4.2013, sedaj pa to omenjata tudi v pritožbi.
 Op. št. (2): Glej npr. določbe 22. - 26. člena ZTLR (Uradni list SFRJ, št. 6/1980, s kasnejšimi spremembami). Na drugi strani pa je bil na novo v pripravljalni vlogi z dne 17.4.2013 postavljeni ugotovitveni tožbeni zahtevek, da je prvo tožnik lastnik parcele 267/72 k. o. X do celote, ki je bil s sodbo P 94/2012 z dne 14.3.2014 pravnomočno zavrnjen (na kar se kot na domneven razlog za zavrženje prvotožnikove pritožbe - oziroma same tožbe v delu zahtevka, ki se nanaša nanj - v odgovoru na pritožbi z dne 3.6.2015 sklicujeta toženca), utemeljevan na trditvah o priposestvovanju oziroma izročilni pogodbi z dne 4.2.1980 (glej sedmi odstavek na 2. strani pripravljalne vloge z dne 17.4.2013). Skratka na drugem temelju.
 Op. št. (3): Morebitno naziranje sodišča prve stopnje (glej 5. točko obrazložitve izpodbijane sodbe), češ da naj bi bil obravnavani zahtevek postavljen šele v vlogi z dne 17.4.2013, ne drži. Z omenjeno vlogo je zaradi v njej podanih novih trditev (dodatnega podrobnejšega utemeljevanja v zvezi s priposestvovanjem) prišlo do spremembe njegove istovetnosti. To pa ne pomeni, da je moč temelj, ki sta ga tožnika v zvezi z zahtevkom zatrjevala že v tožbi, enostavno prezreti.
 Op. št. (4): Na koncu iste točke obrazložitve pa še poudari, da mora priposestvovalčeva dobrovernost izhajati iz konkretne podlage (ki v njegovi zavesti obstaja brez dvoma), o čemer naj bi v predmetni zadevi pričala sklenjena izročilna pogodba z dne 4.2.1980.
 Op. št. (5): Ker sta bili pritožbi utemeljeni že iz teh razlogov, na obstoj katerih pazi po uradni dolžnosti, se pritožbeno sodišče do (ostalih) pritožbenih navedb ni opredeljevalo.
 Op. št. (6): Zakon o pravdnem postopku, Uradni list RS, št. 26/1999, s kasnejšimi spremembami.
 ZPP člen 339, 339/2, 339/2-14. ZTLR člen 22, 23, 24, 25, 26.
 VSL sodba in sklep II Cp 1467/2015
 P2RvYy0yMDE1MDgxMTExMzg0Mjg0


text:
Φορολόγια επιδόματων του ΟΑΕΔ
 Τα επιδόματα ανεργίας που καταβάλλονται στους δικαιούχους δεν φορολογούνται, εφόσον το άθροισμα των λοιπών εισοδημάτων του άνεργου δεν υπερβαίνει ετησίως τις 10.000 ευρώ.
 Τα ποσά αυτά δηλώνονται στους κωδικούς 661-662, για τον υπόχρεο και την σύζυγο αντίστοιχα, του έντυπου της δήλωσης φορολογίας εισοδήματος (Ε1).
 Ειδικό βοήθημα μετά από τρίμηνη παραμονή στο μητρώο του ΟΑΕΔ
 Ειδικό βοήθημα αποφυλακισμένων
 Επιδότηση νεοεισερχόμενων στην αγορά εργασίας
 Βοήθημα αυτοτελώς και ανεξαρτήτως απασχολουμένων
 Τα ποσά που καταβάλλονται στους δικαιούχους λόγω απώλειας του εισοδήματός τους και αντί του μισθού που θα κατέβαλαν οι εργοδότες τους ή τους δίδονται ως αμοιβή για παροχή εργασίας, χαρακτηρίζονται ως κανονικές αποδοχές και θα εμφανίζονται προσυμπληρωμένα στους κωδικούς 301-302 για υπόχρεο-σύζυγο αντίστοιχα, αν ο φορέας έχει αποστείλει ηλεκτρονικό αρχείο ή θα συμπληρώνεται από τους υπόχρεους στους κωδικούς 343-344 αν δεν υπάρχει ηλεκτρονική πληροφόρηση.
 Η Ειδική Παροχή Προστασίας της Μητρότητας, η οποία καταβάλλεται από τον ΟΑΕΔ κατά το διάστημα που οι ασφαλισμένες στο ΙΚΑ μητέρες έχουν λάβει 6 μήνες άδεια μετά από συμφωνία με τον εργοδότη τους βάσει της σχετικής γνωμοδότησης του Νομικού Συμβουλίου του Κράτους (278/2012), αποτελεί εισόδημα απαλλασσόμενο από το φόρο. Τα καταβληθέντα ποσά είτε εμφανίζονται προσυμπληρωμένα στους κωδικούς 619-620, αν ο φορέας έχει αποστείλει ηλεκτρονικό αρχείο, είτε θα συμπληρώνονται από τους υπόχρεους στους κωδικούς 659-660.
 Η Συμπληρωματική Παροχή Μητρότητας, καταβάλλεται από τον ΟΑΕΔ σε ασφαλισμένες του ΙΚΑ αντί της μαιευτικής περίθαλψης, ως συμπληρωματική παροχή αυτής που χορηγείται από το ΙΚΑ ως επίδομα κυοφορίας και λοχείας.
 Με βάση γνωμοδότηση του ΝΣΚ (375/2009) το επίδομα που δίδεται από το ΙΚΑ, χορηγείται για κάλυψη δαπανών και δεν είναι εισόδημα. Κατ’ ανάλογη εφαρμογή, η παροχή που καταβάλλεται από τον ΟΑΕΔ ως συμπλήρωμα της περίπτωσης αυτής, δεν αποτελεί εισόδημα, δεν καλύπτει αντικειμενικές δαπάνες και συνεπώς δεν συμπληρώνεται στη δήλωση, επειδή καταβάλλεται εφάπαξ και η πηγή προέλευσής της εξαντλείται με τον τοκετό. Επομένως, δεν συμπεριλαμβάνονται στις αμοιβές για τις οποίες υπάρχει υποχρέωση ηλεκτρονικής υποβολής αρχείου βεβαιώσεων.
 Οι άνεργοι του Ενιαίου Ταμείου Προσωπικού Μέσων Μαζικής Ενημέρωσης (ΕΤΑΠ – ΜΜΕ) και του Γραφείου Εύρεσης Ναυτικής Εργασίας (ΓΕΝΕ) εξομοιώνονται φορολογικά με τους άνεργους του ΟΑΕΔ και ως εκ τούτου φορολογικά αντιμετωπίζονται το ίδιο.
 http://www.psaxnodouleia.gr/%cf%86%ce%bf%cf%81%ce%bf%ce%bb%cf%8c%ce%b3%ce%b9%ce%b1-%ce%b5%cf%80%ce%b9%ce%b4%cf%8c%ce%bc%ce%b1%cf%84%cf%89%ce%bd-%cf%84%ce%bf%cf%85-%ce%bf%ce%b1%ce%b5%ce%b4/http://www.psaxnodouleia.gr/wp-content/uploads/2015/05/oaed.jpghttp://www.psaxnodouleia.gr/wp-content/uploads/2015/05/oaed-300x300.jpg 2015-06-15T21:58:46+03:00 psaxnodouleiaΕργασιακάΆνεργοι,Επιδόματα,ΟΑΕΔ
 Αφορολόγητα είναι τα επιδόματα ανεργίας του ΟΑΕΔ υπό την προϋπόθεση ότι το σύνολο των εισοδημάτων του φορολογούμενου δεν υπερβαίνει τις 10.000 ευρώ. Αντίθετα, ποσά που καταβάλει ο εργοδότης στον εργαζόμενο αντί μισθού όπως αμοιβές για παροχή εργασίας ή για καταβολή ανεξόφλητων αποδοχών φορολογούνται κανονικά. Αυτό διευκρινίζεται σε εγκύκλιο της Γενικής...
 «Next Post 14 προσλήψεις στο Δήμο Σαμοθράκης
 2.513 προσλήψεις – Όλες οι προκηρύξεις Previous Post»
 Πληρώνονται 31.523 αγρότες στον ΟΠΕΚΕΠΕ
 Την Πρόωρη Συνταξιοδότηση Αγροτών για τον μήνα Μάιο έστειλε προς πληρωμή σύμφωνα με την ανακοίνωση του Οργανισμού Με την ολοκλήρωση...


type: caselaw

text:
 2.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 294/46
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 27. září 2006 – Kontouli v. Rada
 (Věc T-416/04) (1)
 („Úředníci - Invalidní důchod - Koeficient - Stanovení místa bydliště - Zrušení správního aktu - Legitimní očekávání“)
 (2006/C 294/96)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Anna Kontouli (zástupci: původně V. Akritidis a M. Tragalou, poté V. Akritidis, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: M. Sims a D. Zahariou, zmocněnci)
 Předmět věci
 Jednak návrh na zrušení rozhodnutí Rady ze dne 5. prosince 2003 o odnětí práva použít na invalidní důchod žalobkyně koeficient stanovený Spojeným královstvím a jednak návrh na náhradu škody
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí Rady ze dne 5. prosince 2003 o odnětí práva použít koeficient stanovený Spojeným královstvím na invalidní důchod žalobkyně se zrušuje v rozsahu, v němž odnímá toto právo, a to se zpětným účinkem za období od 1. května 2003 do 31. prosince 2003.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 Rada ponese vlastní náklady a ukládá se jí také náhrada třetiny nákladů žalobkyně.
 (1) Úř. věst. C 31, 5.2.2005.


text:
 26.6.2017
 ET
 Euroopa Liidu Teataja
 C 202/24
 19. aprillil 2017 esitatud hagi – Adapta Color versus EUIPO – Coatings Foreign IP (Rustproof System ADAPTA)
 (Kohtuasi T-226/17)
 (2017/C 202/39)
 Hagiavalduse keel: hispaania
 Pooled
 Hageja: Adapta Color, SL (Peñiscola, Hispaania) (esindajad advokaadid G. Macías Bonilla, G. Marín Raigal ja E. Armero Lavie)
 Kostja: Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Amet (EUIPO)
 Teine menetluspool apellatsioonikojas: Coatings Foreign IP Co. LLC (Wilmington, Delaware, Ühendriigid)
 Andmed EUIPO menetluse kohta
 Vaidlusaluse kaubamärgi omanik: hageja
 Vaidlusalune kaubamärk: ELi sõnamärk „Rustproof System ADAPTA“ – Euroopa Liidu kaubamärk nr 9 905 548
 Menetlus EUIPOs: kehtetuks tunnistamise menetlus
 Vaidlustatud otsus: EUIPO viienda apellatsioonikoja 6. veebruari 2017. aasta otsus asjas R 2408/2015-5
 Nõuded
 Hageja palub Üldkohtul:
 —
 rahuldada käesolev hagi täies ulatuses;
 —
 tühistada vaidlustatud otsus ja
 —
 mõista kostjalt ja vajadusel teiselt menetluspoolelt apellatsioonikojas välja käesoleva menetlusega seotud kulud ning samuti EUIPOs toimunud kehtetuks tunnistamise menetluse ja kaebemenetlusega seotud kulud.
 Väide
 Väited ja peamised argumendid on samad, mis esitati kohtuasjas T-223/17.


type: wikipedia

text:
Kintpuash, geriau žinomas kaip Kapitonas Džekas (mirė 1873 Spalio 3) buvo modokų genties vadas ir jų lyderis per Modokų karą.
 1864 m. modokų gentis sutiko gyventi šalia Tulio ežero prie Kalifornijos-Oregono sienos. Tačiau, dėl kolonistų skundų dėl derlingos žemės, modokai buvo perkelti į Klamato rezervatą, pas savo tradicinius priešininkus, klamatų gentį, pietvakarių Oregone. Klamath gentis savo narių skaičiumi perviršijo savo kaimynų, nes rezervatas buvo įprastinė klamatų žemė, todėl modokų sąlygos buvo itin sunkios. 1865 m. Kapitonas Džekas išvedė modokus iš rezervato atgal į jų namus. 1869 m. modokai vėl buvo sugauti Jungtinių Valstijų armijos ir gražinti į Klamato rezervatą, tačiau jų sąlygos nepagerėjo, tada Kapitonas Džekas išvedė 180 modokų į Tulio ežero teritoriją.
 Modokų gentis


text:
Belica (mađarski Belica) je općina u središnjem dijelu Međimurske županije, u čiji sastav ulaze tek dva naselja, to su Belica i Gardinovec. Cijelo područje ratarski je kraj orijentiran na proizvodnju krumpira.
 Općinska naselja
 Općina se sastoji od tek 2 naselja, to su: Belica i Gardinovec.
 Zemljopis
 Stanovništvo
 Po posljednjem popisu stanovništva iz 2011. godine, općina Belica je imala 3.176 stanovnika raspoređenih u 2 naselja:
 Popis 2011.
 Broj stanovnika: 3.176
 Belica - 2.208
 Gardinovec - 896
 Popis 2001.
 Broj stanovnika: 3.509
 Belica - 2.509
 Gardinovec - 1.000
 Nacionalni sastav:
 Hrvati - 3.452 (98,38)
 Slovenci - 7 (0,20)
 Albanci - 6 (0,17)
 Romi - 6 (0,17)
 Rusi - 3
 Srbi - 3
 Mađari - 1
 Nijemci - 1
 Ukrajinci - 1
 ostali - 14 (0,40)
 neopredijeljeni - 7 (0,20)
 nepoznato - 8 (0,23)
 Uprava
 Povijest
 Gospodarstvo
 Poznate osobe
 Mihajlo Bučić, ovdje je bio katolički svećenik, ranije se prekrstio na kalvinsku vjeru i preveo protestantski Novi zavjet na kajkavsko narječje hrvatskog jezika
 Spomenici i znamenitosti
 Spomenik krumpiru
 Obrazovanje
 Kultura
 Spomenik krumpiru, podignut 26. kolovoza 2007.
 Šport
 Nogometni klub NK BSK Belica
 Vanjske poveznice
 Općina Belica
 Općine u Međimurskoj županiji


text:
 8.5.2017
 LV
 Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
 C 144/43
 Vispārējās tiesas 2017. gada 8. marta rīkojums – Merck/EUIPO – Société des produits Nestlé (“HEALTHPRESSO”)
 (Lieta T-747/14) (1)
 (Eiropas Savienības preču zīme - Iebildumu process - Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas)
 (2017/C 144/58)
 Tiesvedības valoda – angļu
 Lietas dalībnieki
 Prasītāja: Merck KGaA (Darmstadt, Vācija) (pārstāvji – M. Best, U. Pfleghar un S. Schäffner, advokāti)
 Atbildētājs: Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (pārstāvis – L. Rampini)
 Otra procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībniece, persona, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā: Société des produits Nestlé SA (Vevey, Šveice) (pārstāvji – A. Jaeger-Lenz, A. Lambrecht un S. Cobet-Nüse, advokāts)
 Priekšmets
 Prasība par EUIPO Apelācijas pirmās padomes 2014. gada 7. augusta lēmumu lietā R 1880/2013-1 attiecībā uz iebildumu procesu starp Société des Produits Nestlé SA un Merck KGaA
 Rezolutīvā daļa:
 1)
 izbeigt tiesvedību lietā par šo prasību;
 2)
 Merck KGaA un Société des Produits Nestlé SA sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas, kā arī katra atlīdzina pusi no Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) tiesāšanās izdevumiem.
 (1) OV C 462, 22.12.2014.


text:
 Biografia
 Ha conseguito il dottorato di ricerca in storia all'Università di Cincinnati nel 1980, ed è professoressa di storia all'Università di Miami dal 2004. È stata Fellow-in-Residence presso il Netherlands Institute for Advanced Study nel periodo 2002-2003 ed affiliata con il Wellcome Trust Centre for the History of Medicine nel periodo 2007-2008. È stata inoltre Fellow-in-Residence presso l'Accademia reale fiamminga del Belgio per le scienze e le arti nel 2011 e ricercatrice senior per lo Stato della Bassa Sassonia alla Herzog August Library dal 2014 al 2016.
 Il suo primo libro Patriots and Paupers: Hamburg, 1712–1830 ha ricevuto un "Outstanding Academic Title" dalla rivista Choice. Le è stata conferita la medaglia William H. Welch nel 1998. Ha ricevuto una borsa di studio presso il National Endowment for the Humanities per il 1997-1998 ed una Borsa di studio Guggenheim per il 1998-1999.
 Bibliografia
 Libri
 Capitoli e articoli
 Note


type: contracts

text:
 12.10.2018
 SL
 Uradni list Evropske unije
 L 256/119
 SKLEP št. 3/2018 ODBORA VELEPOSLANIKOV AKP-EU
 z dne 28. septembra 2018
 o razrešnici direktorju Tehničnega središča za sodelovanje v kmetijstvu in na podeželju (CTA) glede izvrševanja proračuna za proračunska leta 2007 do 2016 [2018/1527]
 ODBOR VELEPOSLANIKOV AKP-EU JE –
 ob upoštevanju Sporazuma o partnerstvu med članicami skupine afriških, karibskih in pacifiških držav na eni strani ter Evropsko skupnostjo in njenimi državami članicami na drugi (1), zlasti člena 3(4) Priloge III k Sporazumu,
 ob upoštevanju Sklepa št. 3/2006 Odbora veleposlanikov AKP-ES z dne 27. septembra 2006 o kadrovskih predpisih in poslovniku Tehničnega središča za sodelovanje v kmetijstvu in na podeželju (CTA) (2),
 ob upoštevanju računovodskih izkazov Tehničnega središča za sodelovanje v kmetijstvu in na podeželju za proračunska leta 2007 do 2016, sprejetih 31. decembra v vsakem od teh let,
 ob upoštevanju poročil revizorjev o računovodskih izkazih Tehničnega središča za proračunska leta 2007 do 2016,
 ob seznanitvi z odgovori direktorja Tehničnega središča na pripombe revizorjev,
 ob upoštevanju naslednjega:
 (1)
 Prihodke Tehničnega središča v proračunskih letih 2007 do 2016 so v glavnem sestavljali prispevki iz Evropskega razvojnega sklada v znesku 20 148 346 EUR za leto 2007, 17 812 007 EUR za leto 2008, 16 334 434,15 EUR za leto 2009, 22 132 300 EUR za leto 2010, 17 556 601 EUR za leto 2011, 19 776 871 EUR za leto 2012, 22 327 270 EUR za leto 2013, 25 656 397 EUR za leto 2014, 15 177 000 EUR za leto 2015 in 16 859 000 EUR za leto 2016.
 (2)
 Direktor je v proračunskih letih 2007 do 2016 proračun na splošno izvrševal tako, da bi mu bilo treba dati razrešnico glede izvrševanje navedenega proračuna –
 SPREJEL NASLEDNJI SKLEP:
 Edini člen
 Odbor veleposlanikov AKP-EU na podlagi poročil revizorjev in finančnih izkazov za ustrezna proračunska leta daje direktorju Tehničnega središča za sodelovanje v kmetijstvu in na podeželju razrešnico glede izvrševanja proračuna za proračunska leta 2007 do 2016.
 Bruselj, 28. september 2018
 Za Odbor veleposlanikov AKP-EU
 Predsednica
 Ammo Aziza BAROUD
 (1) UL L 317, 15.12.2000, str. 3.
 (2) UL L 350, 12.12.2006, str. 1.


text:
 1.6.2006
 PL
 Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej
 L 147/58
 DECYZJA WSPÓLNEGO KOMITETU EOG
 NR 38/2006
 z dnia 10 marca 2006 r.
 zmieniająca Protokół 31 do Porozumienia EOG w sprawie współpracy w konkretnych dziedzinach poza czterema swobodami
 WSPÓLNY KOMITET EOG,
 uwzględniając Porozumienie o Europejskim Obszarze Gospodarczym, zmienione Protokołem dostosowującym Porozumienie o Europejskim Obszarze Gospodarczym, zwane dalej „Porozumieniem”, w szczególności jego art. 86 i 98,
 a także mając na uwadze, co następuje:
 (1)
 Protokół 31 do Porozumienia został zmieniony decyzją Wspólnego Komitetu EOG nr 17/2006 z dnia 27 stycznia 2006 (1).
 (2)
 Należy rozszerzyć współpracę pomiędzy Umawiającymi się Stronami Porozumienia w celu włączenia rozporządzenia Rady (WE) nr 2236/95 z dnia 18 września 1995 r. ustanawiającego ogólne zasady przyznawania pomocy finansowej Wspólnoty w zakresie sieci transeuropejskich (2).
 (3)
 Należy rozszerzyć współpracę pomiędzy Umawiającymi się Stronami Porozumienia w celu włączenia rozporządzenia Rady (WE) nr 1655/1999 Parlamentu Europejskiego i Rady z dnia 19 lipca 1999 r. zmieniającego rozporządzenie (WE) nr 2236/95 ustanawiające ogólne zasady przyznawania pomocy finansowej Wspólnoty w zakresie sieci transeuropejskich (3).
 (4)
 Rozporządzenie (WE) nr 788/2004 Parlamentu Europejskiego i Rady z dnia 21 kwietnia 2004 r. zmieniające rozporządzenie Rady (WE) nr 2236/95 i rozporządzenia (WE) nr 1655/2000, (WE) nr 1382/2003 i (WE) nr 2152/2003 w celu dostosowania kwot referencyjnych, biorąc pod uwagę rozszerzenie Unii Europejskiej (4) zostało włączone decyzją Wspólnego Komitetu EOG nr 90/2004 z dnia 8 czerwca 2004 r. (5).
 (5)
 Należy rozszerzyć współpracę pomiędzy Umawiającymi się Stronami Porozumienia w celu włączenia rozporządzenia Rady (WE) nr 807/2004 Parlamentu Europejskiego i Rady z dnia 21 kwietnia 2004 r. zmieniającego rozporządzenie (WE) nr 2236/95 ustanawiające ogólne zasady przyznawania pomocy finansowej Wspólnoty w zakresie sieci transeuropejskich (6).
 (6)
 Należy rozszerzyć współpracę pomiędzy Umawiającymi się Stronami Porozumienia w celu włączenia rozporządzenia Rady (WE) nr 1159/2005 Parlamentu Europejskiego i Rady z dnia 6 lipca 2005 r. zmieniającego rozporządzenie (WE) nr 2236/95 ustanawiające ogólne zasady przyznawania pomocy finansowej Wspólnoty w zakresie sieci transeuropejskich (7).
 (7)
 Należy rozszerzyć współpracę pomiędzy Umawiającymi się Stronami Porozumienia w celu włączenia decyzji nr 1336/97/WE Parlamentu Europejskiego i Rady z dnia 17 czerwca 1997 r. w sprawie zbioru wytycznych dla transeuropejskich sieci telekomunikacyjnych (8).
 (8)
 Należy rozszerzyć współpracę pomiędzy Umawiającymi się Stronami Porozumienia w celu włączenia decyzji nr 1376/2002/WE Parlamentu Europejskiego i Rady z dnia 12 lipca 2002 r. zmieniającej decyzję nr 1336/97/WE w sprawie zbioru wytycznych dla transeuropejskich sieci telekomunikacyjnych (9).
 (9)
 Współpraca w zakresie rozporządzenia (WE) nr 2236/95 i kolejnych zmian do niego ogranicza się do obszaru transeuropejskich sieci telekomunikacyjnych.
 (10)
 Protokół 31 do Porozumienia powinien zatem zostać zmieniony w celu umożliwienia rozszerzenia współpracy począwszy od dnia 1 stycznia 2006 r.,
 STANOWI, CO NASTĘPUJE:
 Artykuł 1
 W art. 2 Protokołu 31 do Porozumienia wprowadza się następujące zmiany:
 1)
 Po pkt. 6 (Promowanie europejskich zasobów cyfrowych w sieciach globalnych) dodaje się następujący punkt:
 „7)
 Począwszy od 1 dnia stycznia 2006 r. Państwa EFTA uczestniczą w działaniach mogących wynikać z następujących dokumentów, w zakresie, w jakim działania te są związane z projektami stanowiącymi przedmiot wspólnego zainteresowania w dziedzinie transeuropejskich sieci telekomunikacyjnych:
 —
 395 R 2236: rozporządzenie Rady (WE) nr 2236/95 z dnia 18 września 1995 r. ustanawiające ogólne zasady przyznawania pomocy finansowej Wspólnoty w zakresie sieci transeuropejskich (Dz.U. L 228 z 23.9.1995, str. 1), zmienione przez:
 —
 399 R 1655: rozporządzenie (WE) nr 1655/1999 Parlamentu Europejskiego i Rady z dnia 19 lipca 1999 r. (Dz.U. L 197 z 29.7.1999, str. 1),
 —
 32004 R 0788: rozporządzenie (WE) nr 788/2004 Parlamentu Europejskiego i Rady z dnia 21 kwietnia 2004 r. (Dz.U. L 138 z 30.4.2004, str. 17),
 —
 32004 R 0807: rozporządzenie (WE) nr 807/2004 Parlamentu Europejskiego i Rady z dnia 21 kwietnia 2004 r. (Dz.U. L 143 z 30.4.2004, str. 46),
 —
 32005 R 1159: rozporządzenie (WE) nr 1159/2005 Parlamentu Europejskiego i Rady z dnia 6 lipca 2005 r. (Dz.U. L 191 z 22.7.2005, str. 16).
 —
 397 D 1336: decyzja nr 1336/97/WE Parlamentu Europejskiego i Rady z dnia 17 czerwca 1997 r. w sprawie zbioru wytycznych dla transeuropejskich sieci telekomunikacyjnych (Dz.U. L 183 z 11.7.1997, str. 12), zmieniona przez:
 —
 32002 D 1376: decyzję nr 1376/2002/WE Parlamentu Europejskiego i Rady z dnia 12 lipca 2002 r. (Dz.U. L 200 z 30.7.2002, str. 1).”.
 2)
 W pkt. 2 dodaje się następujący ustęp w brzmieniu:
 „W odniesieniu do działań określonych w pkt. 7 państwa EFTA wnoszą wkład finansowy do linii budżetowych 09 03 04 i 09 01 04 03 (transeuropejskie sieci telekomunikacyjne), jak i do kolejnych odpowiednich lini budżetowych, zgodnie z art. 82 ust. 1 lit. a) Porozumienia.”.
 3)
 Tekst w pkt. 3 otrzymuje następujące brzmienie:
 „Państwa EFTA od momentu rozpoczęcia współpracy odnoszącej się do programów i działaniań określonych w pkt. 5, 6 i 7 w pełni uczestniczą w pracach komitetów WE wspomagających Komisję WE w zarządzaniu, rozwijaniu i realizowaniu tych programów i działań.”.
 Artykuł 2
 Niniejsza decyzja wchodzi w życie następnego dnia po otrzymaniu przez Wspólny Komitet EOG ostatniej notyfikacji zgodnie z art. 103 ust. 1 Porozumienia (10).
 Niniejszą decyzję stosuje się od dnia 1 stycznia 2006 r.
 Artykuł 3
 Niniejsza decyzja zostaje opublikowana w sekcji EOG i w Suplemencie EOG do Dziennika Urzędowego Unii Europejskiej.
 Sporządzono w Brukseli, dnia 10 marca 2006 r.
 W imieniu Wspólnego Komitetu EOG
 R. WRIGHT
 Przewodniczący
 (1) Dz.U. L 92 z 30.3.2006, str. 46.
 (2) Dz.U L 228 z 23.9.1995, str. 1.
 (3) Dz.U L 197 z 29.7.1999, str. 1.
 (4) Dz.U. L 138 z 30.4.2004, str. 17.
 (5) Dz.U. L 349 z 25.11.2004, str. 52.
 (6) Dz.U. L 143 z 30.4.2004, str. 46.
 (7) Dz.U. L 191 z 22.7.2005, str. 16.
 (8) Dz.U. L 183 z 11.7.1997, str. 12.
 (9) Dz.U. L 200 z 30.7.2002, str. 1.
 (10) Nie wskazano wymogów konstytucyjnych.


text:
 16.6.2014
 SV
 Europeiska unionens officiella tidning
 C 184/5
 Domstolens beslut (sjätte avdelningen) av den 13 februari 2014 – Marek Marszałkowski mot Byrån för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken, mönster och modeller), Mar-Ko Fleischwaren GmbH & Co. KG
 (Mål C-177/13) (1)
 ((Överklagande - Gemenskapsvarumärke - Förordning (EG) nr 40/94 - Artikel 8.1 b - Ansökan om registrering som gemenskapsvarumärke av figurmärke innehållande orden ”Walichnowy” och ”Marko” - Invändning från innehavaren av gemenskapsordmärket MAR-KO - Relativt registreringshinder - Risk för förväxling))
 2014/C 184/06
 Rättegångsspråk: polska
 Parter
 Sökande: Marek Marszałkowski (ombud: C. Sadkowski, Conseiller juridique)
 Svarande: Byrån för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken, mönster och modeller) (ombud: D. Walicka), Mar-Ko Fleischwaren GmbH & Co.
 Saken
 Överklagande av den dom som tribunalen (första avdelningen) meddelade den 4 februari 2013 i mål T-159/11, Marszalkowski mot harmoniseringsbyrån – Mar-Ko Fleischwaren (WALICHNOWY MARKO), genom vilken tribunalen ogillade talan mot det beslut som meddelats av harmoniseringsbyråns fjärde överklagandenämnd den 11 januari 2011 (ärende R 760/2010-4), i vilken invändningsenhetens beslut att avslå invändningen av innehavaren av gemenskapsordmärket ”Mar-Ko”, för varor i klass 29 i Niceöverenskommelsen ogiltigförklarades – Åsidosättande av artikel 8.1 b i rådets förordning (EG) nr 207/2009 av den 26 februari 2009 om gemenskapsvarumärken (EGT L 78, s. 1) och av artikel 48.2 i tribunalens rättegångsregler – Relativt registreringshinder – Risk för förväxling
 Avgörande
 1)
 Överklagandet ogillas.
 2)
 Marek Marszałkowski ska ersätta rättegångskostnaderna.
 (1) EUT C 207, 20.7.2013