type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 9.10.2010
 ET
 Euroopa Liidu Teataja
 C 274/13
 30. juulil 2010 esitatud hagi — Euroopa Komisjon versus Belgia Kuningriik
 (Kohtuasi C-383/10)
 ()
 2010/C 274/20
 Kohtumenetluse keel: prantsuse
 Pooled
 Hageja: Euroopa Komisjon (esindajad: R. Lyal ja F. Dintilhac)
 Kostja: Belgia Kuningriik
 Hageja nõuded
 —
 tuvastada, et kuna Belgia Kuningriik on kehtestanud sellise korra, ja seda kohaldab, mille kohaselt tuleb mitteresidendist pankadel tasuda diskrimineerivaid intresse, kuna maksuvabastust rakendatakse üksnes Belgia pankade poolt tasutud intressidele, on ta rikkunud EL toimimise lepingu artikleid 56 ja 63 (varem EÜ asutamislepingu artiklid 49 ja 56) ja Euroopa Majanduspiirkonna lepingu artikleid 36 ja 40;
 —
 mõista kohtukulud välja Belgia Kuningriigilt.
 Väited ja peamised argumendid
 Komisjon vaidlustab siseriiklikud õigusnormid osas, milles need võivad vähendada Belgia residentide soovi kasutada teistes liidu liikmesriikides asuvate ettevõtjate poolt pakutavaid pangandusteenuseid põhjusel, et viimaste poolt tasumisele kuuluvad intressid ei ole maksust vabastatud, kuna maksuvabastust kohaldatakse üksnes Belgia pankade poolt tasutavatele intressidele.
 Esiteks vaidleb komisjon vastu kostja argumendile, mille kohaselt kuulub otsene maksustamine üksnes liikmesriikide pädevusse, ja väidab, et kõnealune valdkond kuulub kaudselt, kuid selgelt siseturuga seotud pädevuse hulka ja kujutab endast seega pädevust, mida liit ja liikmesriigid jagavad.
 Belgia ametiasutuste vastuväidetele vastuseks märgib komisjon esiteks, et asjaolu, et selles küsimuses ei ole finantssektor kaebust esitanud, ei ole asjassepuutuv, kuna liikmesriigi kohustuse rikkumise tuvastamine on oma olemuselt objektiivne ning selle eelduseks ei tohiks olla kaebuse esitamine. Teise ja kolmanda väitena vaidleb komisjon esiteks vastu argumendile, mille kohaselt on kõnealuste meetmete kohaldamine põhjendatud olulise avaliku huviga tagada maksujärelevalve tõhusus, ja teiseks väitele, mille kohaselt kujutavad kõnealused õigusnormid endast sotsiaalpoliitilisi meetmeid, mis kaitsevad avalikke huve. Neljandaks lükkab hageja ümber Belgia ametiasutuste põhjenduse, mille kohaselt vähendaks maksuvabastuse laiendamine selle tõhusust, ja väidab, et need makskohustuslased, kes on nimetatud meetme adressaadid, võivad olla samuti huvitatud teistes liikmesriikides asutatud pankade teenustest. Viiendaks seab komisjon kahtluse alla kostja väite selle kohta, et liikmesriikides on tarbijakaitse panga maksevõimetuse korral erinevalt reguleeritud ja meenutab, et tarbijakaitse valdkond kuulub Euroopa Liidus ühtlustamisele. Lõpuks väidab komisjon, et Belgias on kolm ametlikku keelt (hollandi, prantsuse ja saksa), ning et esitatud vastuväited, mille kohaselt on oht, et väljaspool Belgiat asutatud panga poolt antav teave jääb ebapiisavaks, kuna kasutatakse keelt, mida Belgias ei räägita, ei ole põhjendatud.


type: wikipedia

text:
Morelos es una estación del Metro de Ciudad de México, es la correspondencia de la Línea 4 y la Línea B. Se ubica en el centro de la Ciudad de México en la alcaldía Venustiano Carranza.
 Información general
 Recibe su nombre por estar localizada en la Colonia Morelos, una de las más famosas de la capital, donde están localizadas zonas como Tepito o la Lagunilla. La colonia recibe su nombre del héroe de la Independencia de México, José María Morelos y Pavón, y su silueta es el emblema de la estación, siendo la única que tiene dos versiones de su emblema, el propio de la estación y otra versión que muestra el rostro de Morelos en 3/4 de perfil, ambos emblemas están inspirados en el rostro de Morelos que aparecía en las antiguas monedas de 1 pesos de años 80's. La segunda versión se encuentra únicamente en la señalética en los alrededores de la estación.
 Se consideró denominar a esta estación como Terminal Tapo, debido a la proximidad con la Terminal de Autobuses de Pasajeros Oriente (TAPO), sin embargo la estación San Lázaro es la más próxima e incluso comunicada directamente con la estación, por lo cual recibió el nombre de Morelos.
 Afluencia
 En 2014, Morelos se convirtió en la 13° estación menos utilizada de la red, al presentar una afluencia promedio de 19,176 pasajeros en día laborable, contabilizados en la Línea B.
 En su correspondencia con la línea B el número total de usuarios para 2014 fue de 1184200 usuarios, el número de usuarios promedio para el mismo año fue el siguiente:
 Conectividad
 Salidas
 Por línea 4 al oriente: Eje 2 Oriente Avenida Congreso de la Unión, esquina Herreros, colonia Morelos.
 Por línea 4 al poniente: Eje 2 Oriente Avenida Congreso de la Unión, esquina Herreros, colonia Morelos.
 Por línea B al norte: Eje 1 Norte Avenida Albañiles y Hojalatería, colonia Morelos.
 Por línea B al suroriente: Calle Nacional y Eje 1 Norte Avenida Albañiles, colonia Morelos.
 Conexiones
 Existen conexiones con las estaciones y paradas de diversos sistemas de transporte:
 Algunas rutas de la Red de Transporte de Pasajeros.
 Galería de imágenes
 Referencias
 Estaciones de la línea 4 del Metro de la Ciudad de México
 Estaciones de la línea B del Metro de la Ciudad de México
 Estaciones de Metro de México inauguradas en 1981
 Estaciones de Metro de México inauguradas en 1999


text:
C 101/34 DA Den Europæiske Unions Tidende 26.4.2003
 M. van Dam, mod Kommissionen for De Europæiske Fællesska- KENDELSE AFSAGT AF PRÆSIDENTEN FOR RETTEN I
 ber (befuldmægtigede: H. van Vliet og W. Wils), angående en FØRSTE INSTANS
 påstand om annullation af Kommissionens beslutning SG
 (2001) D/286098 af 9. februar 2001, hvorved Kommissionen
 den 31. januar 2003
 afviste anmodningen om, at fartøjet Arizona blev udelukket
 fra anvendelsesområdet for Rådets forordning (EF) nr. 718/
 1999 af 29. marts 1999 om en kapacitetspolitik for Fællesska- i sag T-224/02 R, Miguel Forcat Icardo mod Kommissio-
 bets indlandsflåder til fremme af vandvejstransporten (EFT nen for De Europæiske Fællesskaber
 L 90, s. 1), har Retten (Tredje Afdeling), sammensat af
 afdelingsformanden, K. Lenaerts, og dommerne J. Azizi og (Foreløbige forholdsregler — tjenestemænd — afvisning —
 M. Jaeger; justitssekretær: H. Jung, den 13. december 2002, uopsættelighed — ingen)
 afsagt kendelse, hvis konklusion lyder således:
 (2003/C 101/63)
 1) Det er ufornødent at træffe afgørelse i sagen.
 2) Kommissionen bærer sagens omkostninger. (Processprog: fransk)
 ( 1) EFT C 186 af 30.6.2001.
 I sag T-224/02 R, Miguel Forcat Icardo, tjenestemand ved
 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, Bruxelles, ved
 avocat M.A. Lucas, mod Kommissionen for De Europæiske
 Fællesskaber (befuldmægtigede: J. Currall og H. Tserepa-
 Lacombe), angående en påstand om i det væsentlige, at
 Kommissionen tilpligtes at efterkomme sit tilsagn om at
 KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS udstationere sagsøgte ved FAO i Rom, og at sagsøgerens
 bedømmelsesrapport for 1999-2001, udfærdiget den
 18. marts 2002, stilles i bero, har præsidenten for Retten den
 den 11. februar 2003 31. januar 2003 afsagt kendelse, hvis konklusion lyder således:
 i sag T-83/02, Jan Pflugradt mod Den Europæiske Central- 1) Anmodningen om foreløbige forholdsregler afvises.
 bank (1)
 2) Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.
 (Ansatte i Den Europæiske Centralbank — tjenstlig undersø-
 gelse — bebyrdende retsakt — administrativ procedure —
 afvisning)
 (2003/C 101/62)
 (Processprog: tysk) KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FØRSTE INSTANS
 den 3. februar 2003
 I sag T-83/02, Jan Pflugradt, Frankfurt am Main (Tyskland),
 ved avocat N. Pflüger, og med valgt adresse i Luxembourg, mod i sag T-253/02, Chafiq Ayadi mod Rådet for Den Europæi-
 Den Europæiske Centralbank (befuldmægtigede: V. Saintot, ske Union og Kommissionen for De Europæiske Fælles-
 T. Gilliams og B. Wägenbaur), angående en påstand om skaber (1)
 annullation af skrivelsen af 28. februar 2002, hvorved Den
 Europæiske Centralbank meddelte sagsøgeren, at der var
 (Annullationssøgsmål — Rådets forordning — søgsmål
 iværksat en tjenstlig undersøgelse mod ham, har Retten
 anlagt mod Rådet og Kommissionen — delvis afvisning)
 (Femte Afdeling), sammensat af afdelingsformanden, R. García-
 Valdecasas, samt dommerne P. Lindh og J.D. Cooke; justitssek-
 retær: H. Jung, den 11. februar 2003 afsagt kendelse, hvis (2003/C 101/64)
 konklusion lyder således:
 (Processprog: engelsk)
 1) Sagen afvises.
 2) Hver part bærer sine omkostninger.
 I sag T-253/02, Chafiq Ayadi, Dublin, ved solicitor A. Lyon og
 barrister S. Cox, mod Rådet for Den Europæiske Union
 ( 1) EFT C 118 af 18.5.2002. (befuldmægtigede: M. Vitsentzatos og M. Bishop) og Kommis-
 sionen for De Europæiske Fællesskaber (befuldmægtigede:
 M. Wilderspin og C. Brown), angående en påstand om delvis


text:
 9.2.2008
 RO
 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
 C 37/4
 Recurs introdus la 19 noiembrie 2007 de S.A.BA.R. SpA împotriva ordonanței Tribunalului de Primă Instanță (Camera a patra) pronunțate la 17 septembrie 2007 în cauza T-176/07, S.A.BA.R. SpA/Comisia Comunităților Europene
 (Cauza C-501/07 P)
 (2008/C 37/05)
 Limba de procedură: italiana
 Părțile
 Recurentă: S.A.BA.R. SpA (reprezentanți: E. Coffrini și F. Tesauro, avvocati)
 Cealaltă parte în proces: Comisia Comunităților Europene
 Concluziile recurentei
 —
 Anularea și/sau modificarea în totalitate a hotărârii Tribunalului de Primă Instanță care face obiectul prezentului recurs în al doilea grad de jurisdicție, și în consecință pronunțarea oricărei hotărâri întemeiate pe lege și conformă cu normele de drept;
 —
 admiterea concluziilor prezentate deja în acțiunea în primă instanță.
 Motivele și principalele argumente
 Prin decizia Comisiei din 5 iunie 2002 (1), privind „ajutorul de stat constând în scutiri fiscale și în împrumuturi în condiții preferențiale acordate în favoarea unor întreprinderi de servicii publice având capital majoritar public”, regimul de scutire fiscală acordat în temeiul articolului 3 alineatul 70 din Legea nr. 549/1995, al articolului 66 alineatul 14 din D. L. nr. 331/1993, astfel cum a fost transformat în lege și modificat, în favoarea societăților pe acțiuni cu participație majoritar publică, care prestează servicii publice locale a fost declarat ajutor de stat incompatibil cu piața comună. Decizia Comisiei nu a avut în vedere anumite societăți, ci a fost extinsă la societățile constituite, potrivit articolului 22 din Legea 241/1990, cu capital majoritar public. Cu toate acestea, decizia nu a fost notificată niciunei societăți (și nici recurentei), neavând destinatari individualizați în mod specific. Statul italian a pus în aplicare decizia sus-menționată prin D.L. nr. 10 din 15 februarie 2007, repartizând sarcina recuperării către Agenzie delle Entrate. În consecință, la data de 20 martie 2007, Agenzia delle Entrate di Guastala a notificat societății recurente comunicări-somații prin protocolul 3796 din 15 martie 2007 pentru suma de 1 912 128,47 euro reprezentând capitalul, pe lângă dobânzi de 2 192 225 euro; prin protocolul 3799 din 15 martie 2007, pentru suma de 815 406,94 euro reprezentând capitalul, pe lângă dobânzi de 783 529 euro; prin protocolul 3800 din 15 martie 2007 pentru suma de 439 549,29 euro, pe lângă dobânzi de 712 588 euro.
 Cu toate acestea, societatea recurentă nu are capital majoritar public, ci are capital integral public, motiv pentru care acesteia „considerentele Comisiei și decizia acesteia” nu se pot referi la aceasta.
 Aceasta este concesionară in house a serviciilor publice locale subordonate celor opt primării asociate, fiind înființată special în acest scop, potrivit modalităților prevăzute de lege.
 Aceeași societate gestionează serviciile publice în regim de monopol, la nivel în principal local, fără a putea influența libera concurență, care nu poate exista întrucât nu există piața.
 O societate având capital integral public nu este decât un organ indirect al primăriilor asociate, care sunt adevăratele destinatare ale ajutorului fiscal contestat de către Comisie.
 Așadar, din motive obiective și subiective, scutirea fiscală acordată recurentei nu poate fi clasificată drept ajutor de stat nelegal, contrar prevederilor articolului 87 din tratat.
 Pentru motivele sintetizate, s-a formulat o acțiune la Tribunalul de Primă Instanță, împotriva deciziei sus-menționate a Comisiei, radiindu-se cauza T-176/07, repartizată Camerei a patra, care a fost soluționată prin ordonanța de inadmisibilitate a Tribunalului din 17 septembrie 2007, motivată prin nerespectarea termenului prevăzut la articolul 230 al cincilea paragraf din Tratatul CE, potrivit căruia acțiunea în anulare ar fi trebuit formulată în termen de două luni, după caz, de la publicarea actului atacat, de la notificarea acestuia reclamantului sau, în lipsă, de la data la care reclamantul a luat cunoștință de actul respectiv, potrivit articolului 102 alineatul (1) din Regulamentul de procedură CE.
 Aceast aspect este considerat ca fiind neîntemeiat și din perspectiva hotărârii din 17 septembrie 1980 (730/79) (2), a hotărârii din 14 noiembrie 1984 (323/82) (3), a hotărârii din 12 decembrie 1996 (T-358/94) (4) și, în special, a hotărârii Camerei a treia din 23 februarie 2006, în cauza C-346/03 (5), motiv pentru care prin recursul declarat se solicită modificarea acesteia.
 Într-adevăr, acțiunea în fața Tribunalului de Primă Instanță a fost introdusă imediat ce societatea recurentă a avut cunoștință de faptul că se afla printre destinatarii deciziei Comisiei, mai exact atunci când a primit notificarea deciziilor de impunere emise de Agenzia delle Entrate.
 În continuare este reținut drept un alt motiv de atacare a ordonanței Tribunalului de Primă Instanță faptul că aceasta este concretizarea unei aplicări greșite a articolului 225 din Tratat.
 Într-adevăr, cererea de anulare a deciziei Comisiei trebuie considerată ca fiind strâns legată de cererea privind neaplicarea aceleiași decizii, motiv pentru care se solicită modificarea ordonanței pronunțate în primă instanță și sub aspectul necompetenței ratione materiae, declarată de același organ judecătoresc.
 (1) JO 2003, L 77, p. 21.
 (2) Rec. 1980, p. 2671.
 (3) Rec. 1984, p. 3809.
 (4) Rec. 1996, p. II-2109.
 (5) Rec. 2005, p. I-6159.