text:
„Načelo ‚plača povzročitelj obremenitve‘ – Direktiva 2004/35/ES – Okoljska odgovornost – Uporaba ratione temporis – Onesnaženje, ki je nastalo pred datumom, določenim za prenos navedene direktive, in ki se nadaljuje po tem datumu – Sanacijski ukrepi – Obveznost posvetovanja z zadevnimi podjetji – Priloga II“
 V združenih zadevah C‐379/08 in C‐380/08,
 katerih predmet sta predloga za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ju je vložilo Tribunale amministrativo regionale della Sicilia (Italija) z odločbama z dne 5. in 19. junija 2008, ki sta na Sodišče prispeli 21. avgusta 2008, v postopkih
 Raffinerie Mediterranee (ERG) SpA (C-379/08),
 Invitalia (Agenzia nazionale per l’attrazione degli investimenti e lo sviluppo d’impresa) SpA, nekdanji Sviluppo Italia SpA,
 ENI SpA (C-380/08)
 Invitalia (Agenzia nazionale per l’attrazione degli investimenti e lo sviluppo d’impresa) SpA, nekdanje Sviluppo Italia SpA,
 v sestavi V. Skouris, predsednik, J. N. Cunha Rodrigues, K. Lenaerts, J.‐C. Bonichot, predsedniki senatov, R. Silva de Lapuerta, P. Lindh in C. Toader (poročevalka), predsednice senatov, C. W. A. Timmermans, K. Schiemann, P. Kūris, E. Juhász, A. Arabadjiev in J.‐J. Kasel, sodniki,
 na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 15. septembra 2009,
 – za Raffinerie Mediterranee (ERG) SpA D. De Luca, M. Caldarera, L. Acquarone in G. Acquarone, odvetniki,
 – za Polimeri Europa SpA in Syndial SpA G. M. Roberti, I. Perego, S. Grassi in P. Amara, odvetniki,
 – za ENI SpA G. M. Roberti, I. Perego, S. Grassi in C. Giuliano, odvetniki,
 – za Sviluppo Italia Aree Produttive SpA in Invitalia (Agenzia nazionale per l’attrazione degli investimenti e lo sviluppo d’impresa) SpA, nekdanjo Sviluppo Italia SpA, F. Sciaudone, odvetnik,
 – za italijansko vlado G. Palmieri, zastopnik, skupaj z D. Del Gaizom, avvocato dello Stato,
 – za Komisijo Evropskih skupnosti C. Zadra in D. Recchia, zastopnika,
 po predstavitvi sklepnih predlogov generalne pravobranilke na obravnavi 22. oktobra 2009
 1 Predloga za sprejetje predhodne odločbe se nanašata na razlago načela „plača povzročitelj obremenitve“ in Direktive 2004/35/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. aprila 2004 o okoljski odgovornosti v zvezi s preprečevanjem in sanacijo okoljske škode (UL L 143, str. 56).
 2 Ta predloga sta bila vložena v okviru spora med družbami Raffinerie Mediterranee (ERG) SpA, Polimeri Europa SpA, Syndial SpA in ENI SpA ter različnimi italijanskimi nacionalnimi, deželnimi in občinskimi organi glede ukrepov sanacije okoljske škode, ki so jih ti organi sprejeli glede območja Rada di Augusta (Italija), okoli katerega so naprave in/ali zemljišča navedenih družb.
 3 V uvodnih izjavah Direktive 2004/35, ki so upoštevne v teh zadevah, je navedeno:
 „(1) [...] Pri odločitvah o načinu sanacije škode je treba upoštevati lokalne razmere.
 (2) Preprečevanje in odpravo okoljske škode je treba izvajati z zavzemanjem za načelo ‚plača povzročitelj obremenitve‘, kakor je navedeno v Pogodbi[,] in skladno z načelom trajnostnega razvoja. Temeljno načelo te direktive torej je, da bi moral biti izvajalec, ki je povzročil okoljsko škodo ali neposredno nevarnost škode, finančno odgovoren zanjo, s čimer bi izvajalce spodbujali k sprejetju ukrepov in razvijanju načinov ravnanja, ki bi čim bolj zmanjšali nevarnost okoljske škode, tako pa bi bila manjša tudi izpostavljenost izvajalcev finančni odgovornosti.
 (3) [C]ilja te direktive, namreč oblikovanja enotnega okvira za preprečevanje in sanacijo okoljske škode ob primernih stroških za družbo, države članice same ne morejo zadovoljivo doseči in bi ga bilo laže doseči na ravni Skupnosti [...]
 (24) Treba je zagotoviti, da so na voljo učinkoviti načini izvajanja in izvrševanja ter da so hkrati primerno zavarovani upravičeni interesi izvajalcev in drugih zainteresiranih strani. Pristojni organi so odgovorni za posebne naloge, ki zahtevajo ustrezno upravno presojo [diskrecijsko pravico], predvsem za oceno pomembnosti škode in določanje ustreznih sanacijskih ukrepov.
 4 Člen 2, točka 11, Direktive 2004/35 določa, da „‚sanacijski ukrepi‘[...] pomenijo vsako ukrepanje ali kombinacijo ukrepov, tudi ukrepe za ublažitev ali prehodne ukrepe za obnovitev, sanacijo ali nadomestitev poškodovanega naravnega vira in/ali zmanjšanih funkcij ali za zagotovitev ustreznega nadomestila tem virom ali funkcijam, kakor je predvideno v Prilogi II“.
 5 Člen 6 navedene direktive z naslovom „Sanacijski ukrepi“ določa:
 6 Člen 7 Direktive 2004/35 z naslovom „Določitev sanacijskih ukrepov“ določa:
 „1. Izvajalci skladno s Prilogo II določijo mogoče sanacijske ukrepe in jih predložijo v odobritev pristojnemu organu, razen če ni pristojni organ ukrepal skladno s členoma 6(2)(e) in (3).
 2. Pristojni organ odloči, kateri sanacijski ukrepi se izvedejo skladno s Prilogo II in v sodelovanju z [zadevnim] izvajalcem, kakor je zahtevano [če je treba].
 4. Pristojni organ povabi osebe iz člena 12(1) in v vsakem primeru osebe, ki so lastniki zemljišč [osebe z zemljišč], na katerih [naj] bi bili opravljeni sanacijski ukrepi, da predložijo svoje pripombe, in jih upošteva [ki jih bo upošteval].“
 7 Člen 8(2), prvi pododstavek, navedene direktive določa:
 „Ob upoštevanju odstavkov 3 in 4 pristojni organ od izvajalca, ki je povzročil škodo ali neposredno nevarnost škode, zahteva, med drugim z jamstvom na premoženju ali z drugimi ustreznimi garancijami, povrnitev stroškov, ki jih je imel v zvezi s preventivnimi ali sanacijskimi ukrepi po tej direktivi.“
 8 Člen 11 iste direktive z naslovom „Pristojni organ“ določa:
 „1. Države članice imenujejo pristojni organ (pristojne organe) za opravljanje nalog, predvidenih v tej direktivi.
 4. Vsaka odločitev, sprejeta na podlagi te direktive, s katero se odredijo preventivni ali sanacijski ukrepi, mora navajati natančne razloge, na katerih temelji. Odločitev je treba takoj sporočiti zadevnemu izvajalcu, ta pa mora biti hkrati obveščen tudi o pravnih sredstvih, ki so mu na voljo po veljavni zakonodaji v zadevni državi članici, in o rokih, ki veljajo za ta pravna sredstva.“
 9 Člen 12 Direktive 2004/35 z naslovom „Zahteva za ukrepanje“ določa:
 imajo pravico, da pristojnemu organu predložijo vse pripombe v zvezi s primeri okoljske škode ali neposredn[imi] nevarnost[mi] take škode, za katere vedo, in pravico, da od pristojnega organa zahtevajo ukrepanje na podlagi te direktive.“
 10 Člen 16 Direktive 2004/35 z naslovom „Razmerje do nacionalne zakonodaje“ v odstavku 1 določa, da „[t]a direktiva ne preprečuje državam članicam, da bi ohranjale ali sprejele strožje predpise v zvezi s preprečevanjem in sanacijo okoljske škode, vključno z ugotavljanjem dodatnih dejavnosti, za katere bi veljale zahteve glede preprečevanja in sanacije iz te direktive, in ugotavljanjem odgovornih strank“.
 11 Člen 17 iste direktive z naslovom „Časovna omejitev uporabe“ določa, da se ta direktiva ne uporablja:
 12 Člen 19(1), prvi pododstavek, navedene direktive določa, da morajo države članice sprejeti zakone in druge predpise, potrebne za uskladitev s to direktivo, najpozneje do 30. aprila 2007.
 13 V Prilogi II k Direktivi 2004/35 z naslovom „Sanacija okoljske škode“ je v točki 1.3, ki obravnava izbiro med sanacijskimi možnostmi, navedeno:
 „1.3.1. Ovrednotiti je treba razumne sanacijske možnosti ob uporabi najboljših razpoložljivih tehnologij, [če so opredeljene,] pri tem pa upoštevati naslednja načela:
 – vpliv vsake od možnosti na zdravje in varstvo ljudi,
 – stroški izvedbe možnosti,
 – verjetnost uspeha vsake možnosti,
 – koliko bo vsaka možnost v prihodnje preprečevala škodo in koliko se je mogoče izogniti nenamerni spremljevalni škodi pri izvedbi take možnosti,
 – koliko vsaka možnost koristi komponentam naravnega vira in/ali funkcije,
 – koliko vsaka možnost upošteva ustrezna socialna, gospodarska in kulturna vprašanja ter druge pomembne dejavnike, ki so značilni za območje,
 – čas, ki bo potreben za učinkovito obnovo okoljske škode,
 – koliko lahko možnost povrne območje okoljske škode v prvotno stanje,
 – geografska povezava z območjem, ki je utrpelo škodo.
 14 Predložitveno sodišče se sklicuje na zakonsko uredbo št. 22 z dne 5. februarja 1997 o prenosu Direktive [Sveta z dne 18. marca 1991 o spremembi Direktive 75/442/EGS o odpadkih (91/156/EGS)] (UL L 178, str. 32), Direktive [Sveta z dne 12. decembra 1991] o nevarnih odpadkih [(91/689/EGS)] (UL L 377, str. 20) in Direktive [Evropskega Parlamenta in Sveta] 94/62/ES [z dne 20. decembra 1994] o embalaži in odpadni embalaži (UL L 365, str. 10) (redni dodatek h GURI št. 38 z dne 15. februarja 1997, v nadaljevanju: zakonska uredba št. 22/1997). To uredbo je razveljavila in nadomestila zakonska uredba št. 152 z dne 3. aprila 2006 o okoljskih pravilih (redni dodatek h GURI št. 88 z dne 14. aprila 2006), v kateri je v členih od 299 do 318 v italijanski pravni red prenesena Direktiva 2004/35.
 15 Člen 17 zakonske uredbe št. 22/1997 določa, da „[...] vsaka oseba, ki preseže, čeprav po naključju, vrednosti, določene v točki (a) odstavka 1, ali ustvari konkretno in resnično tveganje, da bi bile navedene vrednosti presežene, mora na lastne stroške začeti izvajati zavarovalne ukrepe, sanacijo in ukrepe za izboljšanje okoljskega stanja v zvezi z onesnaženimi območji in napravami, ki predstavljajo nevarnost onesnaževanja“.
 16 Člen 9 ministrske uredbe št. 471 z dne 25. oktobra 1999 o sprejetju uredbe, ki določa merila, postopke in podrobna pravila zavarovanja, sanacije in okoljskega obnavljanja onesnaženih območij v skladu s členom 17 zakonske uredbe št. 22 z dne 5. februarja 1997, kakor je bila spremenjena in dopolnjena (redni dodatek h GURI št. 293 z dne 15. decembra 1999), določa:
 „Lastnik zemljišča ali druga oseba, ki [...] želi na lastno pobudo sprožiti postopke za nujne zavarovalne ukrepe, sanacijo in ukrepe za izboljšanje okoljskega stanja na podlagi člena 17, odstavek 13a, zakonske uredbe [št. 22/1997], mora deželo, pokrajino ali občino obvestiti o ugotovljeni onesnaženosti in morebitnih sprejetih nujnih zavarovalnih ukrepih, ki so potrebni za zagotovitev varovanja zdravja in okolja in so v fazi izvrševanja. K obvestilu mora priložiti ustrezno tehnično dokumentacijo, iz katere morajo biti razvidne značilnosti omenjenih ukrepov. [...] [O]bčina ali, če se onesnaženost nanaša na več občin, dežela preveri učinkovitost sprejetih nujnih zavarovalnih ukrepov in lahko določi pravila in dopolnilne ukrepe, zlasti nadzorstvene ukrepe, ki jih je treba izvesti za preverjanje stanja onesnaženosti, in kontrole, ki jih je treba izvršiti za preverjanje učinkovitosti ukrepov, ki se izvajajo za varovanje javnega zdravja in bližnjega okolja [...]“
 17 Člen 311(2) zakonske uredbe št. 152 z dne 3. aprila 2006 določa:
 „Oseba, ki je spoznana za krivo nezakonitega ravnanja ali ki ne opravlja dejavnosti ali ne ravna, kot je zahtevano, ki zaradi malomarnosti, nesposobnosti, nepazljivosti ali kršitve tehničnih pravil krši zakon, uredbe ali druge predpise in povzroči okolju škodo, tako da ga v celoti ali delno spremeni, poškoduje ali uniči, mora vzpostaviti prejšnje stanje, če pa tega ne more, mora državi plačati odškodnino v enakovrednem znesku.“
 18 Spora v postopkih v glavnih stvareh sta del niza tožb, ki so jih vložile obalne družbe območja Rada di Augusta zoper odločbe različnih italijanskih upravnih organov, s katerimi so ti organi tem družbam naložili obveznosti za sanacijo onesnaženja, ki je bilo ugotovljeno na območju nacionalnega interesa v Priolu.
 19 Tožeče stranke v postopkih v glavnih stvareh tem upravnim organom zlasti očitajo, da so enostransko določili ukrepe sanacije okoljske škode, povzročene na tem območju. Zlasti jim očitajo, da so radikalno in brez posvetovanja z zainteresiranimi strankami spremenili projekte za intervencijo, ki so jih ti organi že odobrili. Ti projekti, ki vključujejo zlasti dela za hidravlično zajezitev podtalnice, naj bi se začeli izvajati. Projekt, ki je zdaj aktualen – zlasti gradnja fizične pregrade na celotni morski obali, ki meji na industrijska območja tožečih strank v postopkih v glavnih stvareh – naj bi bil radikalno drugačen od prejšnjega projekta in glede njega naj ne bi bila opravljena okoljska presoja. Nazadnje, tem istim organom je očitano, da so ravnali nepravično, ko so določili, da tožeče stranke lahko uporabljajo svoja industrijska zemljišča, če opravijo navedena dela, ki se dejansko nanašajo na druga zemljišča ali državna območja, in ne na tista, ki jih imajo v lasti.
 20 Predložitveno sodišče, pri katerem so tožeče stranke v postopkih v glavnih stvareh že prej sprožile postopek, je ukrepe, ki so jih sprejeli navedeni upravni organi, razveljavilo zlasti s sodbo št. 1254/2007 z dne 21. julija 2007. Ugotovilo je namreč, da je glede na to, da so prvotni projekti že odobreni z medresorsko uredbo, zaradi česar so dokončni, in da so že na napredni stopnji izvrševanja, o teh projektih mogoče odločiti le z novo medresorsko uredbo. Predložitveno sodišče je tudi ugotovilo, da ni logično, da se želi čim hitreje končati dela tako, da bi se uporabila tehnologija, ki je popolnoma drugačna od te, ki je že bila odobrena. Predložitveno sodišče je nazadnje menilo, da odločba navedenih organov ni bila obrazložena in ni vsebovala tehničnega pregleda in da glede novih sanacijskih ukrepov, naloženih tožečim strankam v sporih o glavnih stvareh, ni bila opravljena presoja vplivov na okolje.
 21 Italijanski upravni organi so kljub tej sodbi nato ponovili svoje zahteve zlasti glede gradnje fizične pregrade. Tako je bil sprejet odlok št. 4486 z dne 16. aprila 2008, ki se je nanašal na „dokončni ukrep s sestanka služb z dne 6. marca 2008 o območju nacionalnega interesa v Priolu“. Tožeče stranke v postopkih v glavnih stvareh so zadevo nato predložile predložitvenemu sodišču, ki se sprašuje, ali je taka upravna praksa v skladu s pravom Unije. Meni, da je vendarle mogoče upravičeno, da navedeni organi zaradi posebnega položaja v zvezi z onesnaženostjo na območju nacionalnega interesa v Priolu, položaja, zaradi katerega ocena tveganj ali ugotavljanje odgovornosti glede tega območja ne bi bila koristna oziroma bi bila brez rezultatov, prvič, ravnajo po uradni dolžnosti brez upoštevanja načela kontradiktornosti in pravil o obrazložitvi upravnih aktov in, drugič, tako določijo rešitve, za katere menijo, da so najbolje prilagojene za obvladovanje vplivov industrijske proizvodnje na okolje.
 22 V teh okoliščinah je Tribunale amministrativo regionale della Sicilia prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
 „1. Ali Direktiva [2004/35] [...], posebej člen 7 in Priloga II, na katero se ta člen sklicuje, nasprotuje nacionalni zakonodaji, ki organom javne uprave dopušča, da kot ‚razumne možnosti sanacije okoljske škode‘ predpišejo ukrepe v zvezi z okoljsko matriko (ki je v tem primeru ‚fizična razmejitev‘ podtalnice v celotni dolžini obale), ki so drugačni in poznejši od tistih, ki so bili določeni v posebnih kontradiktornih postopkih in so že bili sprejeti, izvršeni ali se še izvajajo?
 2. Ali [...] Direktiva 2004/35, posebej člen 7 in Priloga II [...] nasprotuje nacionalni zakonodaji, ki dopušča organom javne uprave, da po uradni dolžnosti predpišejo take zahteve, ne da bi preučili posebne pogoje, značilne za tisti kraj, in stroške izvedbe v razmerju do običajno predvidenih koristi, morebitno ali verjetno stransko škodo, škodljive učinke za zdravje in javno varnost ter čas, ki je potreben za izvedbo?
 3. Ali [...] Direktiva 2004/35, posebej člen 7 in Priloga II [...], glede na posebnost položaja, ki obstaja na območju nacionalnega interesa v Priolu, nasprotuje nacionalni zakonodaji, ki dopušča organom javne uprave, da po uradni dolžnosti predpišejo zahteve kot pogoje za pridobitev dovoljenj za zakonito rabo območij, na katera se ‚čiščenje‘ neposredno ne nanaša, ker so bila že ‚očiščena‘ oziroma niso bila onesnažena, in so v pasu območja v nacionalnem interesu v Priolu?“
 23 Zadevi C‐379/08 in C‐380/08 sta bili s sklepom predsednika Sodišča z dne 21. oktobra 2008 združeni za pisni in ustni postopek ter izdajo sodbe.
 24 Italijanska vlada trdi, da je predlog za sprejetje predhodne odločbe nedopusten, zlasti ker postavljena vprašanja od Sodišča zahtevajo, da preizkusi nacionalno zakonodajo in ker cilj predložitvenega sodišča ni rešiti spor, ki mu je predložen, ampak omajati sodno prakso pritožbenega sodišča v njegovih zadevah.
 25 V zvezi s tem zadostuje navesti, da Sodišče v okviru predloga za sprejetje predhodne odločbe sicer ne more odločati glede združljivosti nacionalnih določb s pravom Unije, vendar lahko ponudi elemente za razlago tega prava, ki nacionalnemu sodišču omogočajo, da odloči o tej združljivosti v sporu, ki mu je predložen (sodba z dne 22. maja 2008 v zadevi citiworks, C‐439/06, ZOdl., str. I‐3913, točka 21 in navedena sodna praksa).
 26 Poleg tega mora biti sodišče, ki ne odloča na zadnji stopnji, zlasti če meni, da bi lahko na podlagi pravne presoje, opravljene na višji stopnji, izdalo sodbo, ki bi bila v nasprotju s pravom Unije, svobodno, da Sodišču predloži vprašanja, o katerih dvomi (glej v tem smislu sodbo z dne 16. januarja 1974 v zadevi Rheinmühlen‐Düsseldorf, 166/73, Recueil, str. 33, točka 4).
 27 Ob upoštevanju zgornjih ugotovitev je treba odgovoriti na vprašanja, ki jih je postavilo Tribunale amministrativo regionale della Sicilia in s katerimi se želi pridobiti razlaga določb Direktive 2004/35.
 28 Predložitveno sodišče s prvim in drugim vprašanjem, ki ju je treba preučiti skupaj, v bistvu sprašuje, ali člena 7 in 11(4) Direktive 2004/35 v povezavi s Prilogo II k tej direktivi pristojni organ pooblaščata, da po uradni dolžnosti predpiše bistveno spremembo ukrepov sanacije okoljske škode, ki so bili v sodelovanju z zadevnimi izvajalci določeni v kontradiktornem postopku in so že bili izvršeni ali so se že začeli izvajati, ne da bi navedeni organ pred naložitvijo teh novih ukrepov ocenil stroške in prednosti predvidenih sprememb z ekonomskega, okoljskega in sanitarnega vidika.
 29 Preden se odgovori na postavljena vprašanja, je treba določiti pogoje za uporabo navedene direktive ratione temporis v okoliščinah zadev v postopkih v glavnih stvareh, kot jih je podalo predložitveno sodišče in kot sta jih predstavili italijanska vlada in Komisija Evropskih skupnosti.
 Uporaba Direktive 2004/35 ratione temporis
 30 Italijanska vlada in Komisija dvomita, da bi bilo mogoče uporabiti Direktivo 2004/35 ratione temporis za dejstva v sporih o glavnih stvareh, ker je okoljska škoda nastala pred 30. aprilom 2007 in/ali ker je v vsakem primeru posledica prejšnjih dejavnosti, ki so se končale pred navedenim datumom. Vendar bi po mnenju Komisije ta direktiva lahko veljala za škodo, ki je nastala po 30. aprilu 2007 in ki je posledica zdajšnje dejavnosti zadevnih izvajalcev. Vendar je ne bi bilo mogoče uporabiti glede onesnaženosti iz obdobja pred tem datumom, ki so jo povzročili izvajalci, ki zdaj ne delujejo na območju Rada di Augusta, in ki bi se jim jo skušalo pripisati.
 31 V zvezi s tem je zakonodajalec Unije, kot je razvidno iz uvodne izjave 30 Direktive 2004/35, menil, da se določbe o ureditvi okoljske odgovornosti, ki jo vzpostavlja ta direktiva, „ne uporabljajo za škodo, povzročeno pred iztekom roka za prenos te direktive“, to je pred 30. aprilom 2007.
 32 Ta zakonodajalec je v členu 17 Direktive 2004/35 izrecno navedel vrste položajev, v katerih se ta ne uporablja. Ker so bili položaji, ki ne spadajo na področje uporabe ratione temporis te direktive, tako navedeni v negativnem smislu, je treba iz tega sklepati, da s časovnega vidika vsak drug položaj načeloma spada v ureditev okoljske odgovornosti, ki jo vzpostavlja navedena direktiva.
 33 Iz člena 17, prva in druga alinea, Direktive 2004/35 je razvidno, da se ta ne uporablja za škodo, ki so jo povzročili emisija, dogodek ali izredni dogodek pred 30. aprilom 2007, niti za škodo, ki je bila povzročena po tem datumu, če izhaja iz posebne dejavnosti, ki je potekala in se končala pred navedenim datumom.
 34 Iz tega je treba sklepati, da se ta direktiva uporablja za škodo, ki so jo povzročili emisija, dogodek ali izredni dogodek, ki so se pripetili po 30. aprilu 2007, če ta škoda izhaja bodisi iz dejavnosti, ki so potekale po tem datumu, bodisi iz dejavnosti, ki so potekale pred tem datumom, vendar se niso končale pred njim.
 35 Na podlagi člena 267 PDEU, ki temelji na jasni delitvi nalog med nacionalnimi sodišči in Sodiščem, je Sodišče pristojno za odločanje o razlagi ali veljavnosti akta Unije na podlagi dejstev, ki jih navede nacionalno sodišče. V okviru postopka, določenega v tem členu, mora zato nacionalno sodišče, in ne Sodišče, glede nacionalnih ukrepov ali položajev uporabiti pravila prava Unije, ki jih je razlagalo Sodišče (glej sodbo z dne 11. septembra 2008 v zadevi CEPSA, C‐279/06, ZOdl., str. I‐6681, točka 28).
 36 Predložitveno sodišče mora zato na podlagi dejstev, ki jih lahko presodi le samo, preveriti, ali gre v postopkih v glavnih stvareh pri škodi, ki je predmet okoljskih sanacijskih ukrepov, ki so jih določili nacionalni pristojni organi, za enega od položajev iz točke 34 te sodbe.
 37 Če bo moralo to sodišče skleniti, da se Direktiva 2004/35 ne uporablja v zadevah, ki so mu predložene, bo tak položaj torej spadal v nacionalno pravo ob upoštevanju pravil Pogodbe in brez poseganja v druge akte sekundarnega prava.
 38 V zvezi s tem člen 174 ES navaja, da je cilj okoljske politike Skupnosti doseči visoko raven varstva in da ta politika temelji zlasti na načelu „plača povzročitelj obremenitve“. V tej določbi so tako zgolj opredeljeni splošni cilji Skupnosti na področju varstva okolja, medtem ko je v členu 175 ES Svetu Evropske unije zaupano, da odloči, kateri ukrepi naj se sprejmejo, če je treba, v skladu s postopkom soodločanja z Evropskim parlamentom (glej v tem smislu sodbo z dne 14. julija 1994 v zadevi Peralta, C‐379/92, Recueil, str. I‐3453, točki 57 in 58).
 39 Ker se člen 174 ES, ki vsebuje načelo „plača povzročitelj obremenitve“, nanaša na ukrepanje Skupnosti, se posamezniki ne morejo sklicevati na to določbo, da bi izključili uporabo nacionalne zakonodaje, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, ki ureja področje, ki spada v okoljsko politiko, če ne velja noben predpis Skupnosti, ki je bil sprejet na podlagi člena 175 ES in ki posebej vključuje zadevno ukrepanje.
 40 Če bi predložitveno sodišče sklenilo, prvič, da se Direktiva 2004/35 uporablja ratione temporis v postopkih v glavnih stvareh in tudi, drugič, da so izpolnjeni pogoji za uporabo te direktive ratione materiae, zlasti pogoji, ki so pojasnjeni v točkah od 53 do 59 sodbe z dne 9. marca 2010 v zadevi ERG in drugi (C‐378/08, še neobjavljena v ZOdl.), je treba obravnavati predhodna vprašanja, kot sledi.
 Podrobna pravila za sprejetje sanacijskih ukrepov v smislu Direktive 2004/35
 41 Tožeče stranke v postopkih v glavnih stvareh v bistvu trdijo, da je treba v sistemu Direktive 2004/35 o določitvi okoljskih sanacijskih ukrepov odločiti na predlog zadevnih izvajalcev ali vsaj po posvetovanju z njimi. Pristojni organ zato naj ne bi smel enostransko in brez posvetovanja z navedenimi izvajalci spremeniti ukrepov sanacije okoljske škode, ki jih je že sprejel, še toliko bolj, ker so se prvotni sanacijski ukrepi že začeli izvajati in so omogočali doseganje cilja sanacije okolja in odprave resne nevarnosti škodljivega vpliva na zdravje ljudi.
 42 Poleg tega naj bi bil pristojni organ glede na določitev okoljskih sanacijskih ukrepov dolžan opraviti analizo stroškov in koristi predvidenih ukrepov ter njihove tehnične izvedljivosti, saj je mogoče veljavno sprejeti le „razumne sanacijske možnosti“, torej tiste, ki so sorazmerne in temeljijo na „najboljših razpoložljivih tehnologijah“. Nazadnje, ta organ bi moral upoštevati tudi morebitno škodo, ki bi jo sanacijski ukrepi lahko povzročili okolju in zdravju ljudi.
 43 Italijanska vlada meni, da je njena zakonodaja v skladu s členom 7 Direktive 2004/35, saj ni treba, da pristojni organ predpiše le sanacijske ukrepe, ki so v skladu s tistimi iz Priloge II k tej direktivi, ampak lahko predpiše tudi težje ukrepe, ki se morebiti razlikujejo od tistih, ki so bili sprejeti na predlog zainteresiranih subjektov in po kontradiktorni razpravi. V postopkih v glavnih stvareh naj okoliščina, da take razprave v okviru naknadnih ukrepov, ki jih je sprejel navedeni organ, ni bilo, nikakor ne bi bila v nasprotju z zahtevami iz te direktive.
 44 Komisija meni, da tudi če bi Direktiva 2004/35 veljala v sporih o glavnih stvareh, ne nasprotuje enostranski intervenciji pristojnega organa. Člena 6(2) in 7(2) te direktive naj bi namreč takemu organu pri določitvi ustreznih okoljskih sanacijskih ukrepov podeljevala široko diskrecijsko pravico, saj je določeno, da se ti ukrepi določijo le, „če je treba, v sodelovanju z izvajalcem“. Priloga II naj ne bi določala posebnih in obveznih načinov sanacije niti posebnih podrobnih postopkovnih pravil v zvezi s tem. Ta priloga naj bi v zvezi z izbiro najprimernejših ukrepov določala le merila in cilje, ki jih je treba doseči.
 45 Poleg tega naj bi člen 16(1) Direktive 2004/35 državam članicam omogočal ohraniti ali sprejeti strožje nacionalne ureditve na področju okoljske odgovornosti, člen 176 ES pa to določa tudi v svojih pogojih. Čeprav mora pristojni organ v skladu s členom 7(4) iste direktive „povabiti osebe, ki so lastniki zemljišč [osebe z zemljišč], na katerih [naj] bi bili opravljeni sanacijski ukrepi, da predložijo svoje pripombe, in jih upošteva [ki jih bo upošteval]“, Komisija meni, da tega organa te pripombe kljub temu ne zavezujejo, če sicer pravila, sprejeta v smislu Priloge II k tej direktivi, omogočajo, da se dosežejo okoljski cilji, določeni v Direktivi.
 46 V sistemu členov 6 in 7 Direktive 2004/35 je načeloma izvajalec, ki je povzročil okoljsko škodo, tisti, ki prevzame pobudo za predlog sanacijskih ukrepov, za katere meni, da ustrezajo položaju. Tak sistem lahko omogoči, da so glede na to, da bi moral izvajalec vedeti, kakšna je škoda, povzročena z njegovo dejavnostjo, ustrezni okoljski sanacijski ukrepi določeni in izvedeni hitro.
 47 Iz člena 6(1) Direktive 2004/35 je tako razvidno, da mora izvajalec, če nastane okoljska škoda, nemudoma obvestiti pristojni organ in med drugim sprejeti potrebne sanacijske ukrepe v skladu s členom 7 te direktive.
 48 Na podlagi odstavka 2 člena 6 Direktive 2004/35 pa lahko pristojni organ kadarkoli od izvajalca zahteva med drugim, da sprejme potrebne sanacijske ukrepe, mu da navodila, ki jih mora upoštevati pri izvajanju teh ukrepov, ali celo v skrajnem primeru sam sprejme potrebne sanacijske ukrepe.
 49 Poleg tega pristojni organ v skladu s členom 7(2) Direktive 2004/35 odloči, kateri sanacijski ukrepi se izvedejo skladno s Prilogo II k tej direktivi in, če je treba, v sodelovanju z zadevnim izvajalcem.
 50 Na podlagi člena 11 navedene direktive ima pristojni organ v vsakem primeru in kot zadnja stopnja nalogo, da določi, katere sanacijske ukrepe je treba sprejeti glede na Prilogo II k navedeni direktivi.
 51 V teh okoliščinah je pristojni organ tudi pooblaščen, kot je navedla generalna pravobranilka v točkah 141 in 142 sklepnih predlogov, da spremeni – tudi po uradni dolžnosti – že sprejete okoljske sanacijske ukrepe, čeprav ne obstaja začetni predlog izvajalca. Ta organ lahko zlasti v praksi ugotovi, da je treba nujno sprejeti ukrepe, ki dopolnjujejo ukrep, o katerem je že bilo odločeno, ali celo sklene, da so se ukrepi, o katerih je bilo na začetku odločeno, izkazali za neučinkovite in so potrebni drugi, da bi bilo neko onesnaženje okolja odpravljeno.
 52 V zvezi s tem pa je iz uvodne izjave 24 Direktive 2004/35 razvidno, da je treba pri učinkovitih načinih izvajanja in izvrševanja, s katerimi se namerava uveljavljati ureditev okoljske odgovornosti, ki jo določa ta direktiva, zagotavljati primerno varstvo upravičenih interesov zadevnih izvajalcev in drugih zainteresiranih strank.
 53 Medtem ko člen 7(4) navedene direktive pristojni organ v vseh okoliščinah zavezuje, da povabi zlasti osebe z zemljišč, na katerih je treba opraviti sanacijske ukrepe, da predložijo svoje pripombe, ki jih bo upošteval, pa odstavek 2 tega člena 7 ne vsebuje podobne formulacije glede izvajalca, ki ga zadeva sanacijski ukrep, ki mu ga namerava naložiti navedeni organ.
 54 Vendar načelo kontradiktornega postopka, katerega upoštevanje zagotavlja Sodišče, zahteva, da imajo zainteresirane stranke možnost izjaviti se pred organom oblasti pred sprejetjem odločitve, ki jih zadeva (glej sodbo z dne 13. septembra 2007 v združenih zadevah Land Oberösterreich in Avstrija proti Komisiji, C‐439/05 P in C‐454/05 P, ZOdl., str. I‐7141, točka 35 in navedena sodna praksa).
 55 V teh okoliščinah je treba priznati, da člena 7(2) Direktive 2004/35, čeprav ne določa izrecno pravice zadevnega izvajalca do izjave v vseh okoliščinah, ni mogoče razlagati tako, da pristojni organ pri določitvi sanacijskih ukrepov, vključno z ukrepi iz člena 6(2)(c) in (d) te direktive, temu izvajalcu ni zavezan dati možnosti, da se izjavi.
 56 Člen 7(2) Direktive 2004/35 za to, da bi se bistveno spremenili okoljski sanacijski ukrepi, ki jih je pristojni organ že odobril – spremembe, ki jih je ta pristojen sprejeti na podlagi navedene direktive – navedenemu organu nalaga, da izvajalcem, ki so jim taki ukrepi naloženi, da možnost izjave, razen kadar je zaradi nujnosti okoljskega položaja potrebno takojšnje ukrepanje pristojnega organa. Poleg tega bo v skladu z odstavkom 4 istega člena ta organ moral zlasti povabiti osebe z zemljišč, na katerih bi bilo treba opraviti sanacijske ukrepe, da predložijo svoje pripombe, ki jih bo upošteval.
 57 Iz členov 7(2) in 11(2) Direktive 2004/35 je glede podatkov, ki jih je treba upoštevati v postopku izvrševanja potrebnih sanacijskih ukrepov, razvidno, da ima pristojni organ nalogo, da oceni pomembnost škode in določi te ukrepe v skladu s Prilogo II k tej direktivi.
 58 Priloga II k Direktivi 2004/35 predstavlja skupen okvir, ki ga mora pristojni organ upoštevati pri izbiri najustreznejših ukrepov za sanacijo okoljske škode. V točki 1.3.1 te priloge je navedeno, da je sanacijske možnosti „treba ovrednotiti ob uporabi najboljših razpoložljivih tehnologij“, če so te opredeljene, pri tem pa upoštevati načela, določena v tej točki.
 59 Zakonodajalec Unije ni natančno in podrobno opredelil metodologije, ki jo mora pristojni organ uporabiti pri določitvi sanacijskih ukrepov, to pa – kakor je razvidno iz uvodne izjave 24 Direktive 2004/35, da bi izpolnil naloge, ki jih ima v sistemu te direktive – zlasti zato, ker je treba dati navedenemu organu možnost ustrezne diskrecijske pravice pri oceni pomembnosti škode in določitvi sanacijskih ukrepov, ki jih je treba sprejeti. Vendar je navedeni zakonodajalec v Prilogi II k isti direktivi za to navedel elemente, ki jih šteje za upoštevne in ki jih mora zato pristojni organ upoštevati, ne da bi pri tem navedel, o kakšnih posledicah mora pristojni organ sklepati v konkretnem primeru onesnaževanja.
 60 Kadar mora pristojni organ pri izvajanju nalog, ki so mu bile zaupane v navedeni direktivi, opraviti zahtevne presoje, se njegovo pooblastilo za odločanje po prostem preudarku uporablja do neke mere tudi za ugotovitev dejanske podlage njegovih dejanj (glej po analogiji sodbe z dne 29. oktobra 1980 v zadevi Roquette Frères proti Svetu, 138/79, Recueil, str. 3333, točka 25, z dne 21. januarja 1999 v zadevi Upjohn, C‐120/97, Recueil, str. I‐223, točka 34, in z dne 15. oktobra 2009 v zadevi Enviro Tech (Europe), C‐425/08, ZOdl., str. I-10035, točka 62).
 61 Poleg tega mora v takih okoliščinah pristojni organ pri izvrševanju tega pooblastila za odločanje po prostem preudarku skrbno in nepristransko proučiti vse upoštevne dokaze v posamezni zadevi (glej po analogiji sodbi z dne 21. novembra 1991 v zadevi Technische Universität München, C‐269/90, Recueil, str. I‐5469, točka 14, in z dne 6. novembra 2008 v zadevi Nizozemska proti Komisiji, C‐405/07 P, ZOdl., str. I-8301, točka 56).
 62 Kadar se postavi vprašanje o izbiri med različnimi sanacijskimi možnostmi, kar se zgodi, če namerava navedeni organ spremeniti sanacijske ukrepe, ki jih je prej sprejel, mora pristojni organ v skladu s členom 7(2) Direktive 2004/35 v povezavi s točko 1.3.1 Priloge II k tej direktivi vsako od navedenih možnosti ovrednotiti zlasti na podlagi načel, naštetih v tej točki.
 63 Če torej pristojni organ namerava bistveno spremeniti ukrepe sanacije okoljske škode, ki so bili v sodelovanju z zadevnimi izvajalci določeni v kontradiktornem postopku in ki so že bili izvršeni ali so se že začeli izvajati – torej ko spreminja sanacijsko možnost – mora načeloma ta organ upoštevati načela iz točke 1.3.1 Priloge II k Direktivi 2004/35 in mora poleg tega v skladu s členom 11(4) te direktive v odločbi, ki jo je glede tega sprejel, navesti natančne razloge za svojo izbiro in, če je treba, razloge, ki utemeljujejo, zakaj podroben preizkus v zvezi z navedenimi načeli ni bil opravljen oziroma ga ni bilo mogoče opraviti, na primer zaradi nujnosti okoljskega položaja.
 64 Zlasti mora pristojni organ skrbeti za to, da na koncu sprejeta možnost omogoča, da so z okoljskega vidika dejansko doseženi najboljši rezultati, ne da bi pri tem zadevni izvajalci imeli stroške, ki bi bili glede na stroške, ki so jih morali oziroma bi jih morali plačati glede prve možnosti, ki jo je ta organ sprejel, nesorazmerni. Vendar take ugotovitve niso upoštevne, če lahko pristojni organ dokaže, da se je prvotno sprejeta možnost v vsakem primeru izkazala za neustrezno za obnovitev, sanacijo ali nadomestitev poškodovanega naravnega vira ali zmanjšanih funkcij v smislu člena 2, točka 11, Direktive 2004/35.
 65 Nazadnje, država članica se ne more uspešno sklicevati na člen 16(1) Direktive 2004/35, in sicer da sledi istemu cilju varstva okolja kot ta direktiva (glej sodbo z dne 14. aprila 2005 v zadevi Deponiezweckverband Eiterköpfe, C‐6/03, ZOdl., str. I‐2753, točka 41), če bi ohranila ali sprejela pravila ali dopustila prakso, kar bi pristojnemu organu omogočilo, da ne upošteva pravice izvajalcev do izjave ter ne izpolnjuje obveznosti, da povabi osebe z zemljišč, na katerih je treba opraviti sanacijske ukrepe, da predložijo pripombe, in da ne izpolnjuje obveznosti podrobnega preizkusa okoljskih sanacijskih možnosti.
 66 Pravica izvajalcev do izjave in pravica oseb z zemljišč, na katera se nanašajo sanacijski ukrepi, da predložijo pripombe, se zdita na eni strani namreč sestavni del minimalnega varstva, ki ga zagotavlja Direktiva 2004/35, o katerem pa ni mogoče razumno podvomiti. Na drugi strani pa bi lahko odločba o izbiri okoljske sanacijske možnosti, ki jo je pristojni organ sprejel, ne da bi opravil podroben preizkus položaja glede na načela iz točke 1.3.1 Priloge II k Direktivi 2004/35, ob neupoštevanju ciljev te direktive vodila do neustrezne ocene pomembnosti škode in/ali sanacijskih ukrepov, ki jih je treba sprejeti.
 67 Ob upoštevanju zgornjih ugotovitev je treba na prvo in drugo vprašanje odgovoriti, da je treba člena 7 in 11(4) Direktive 2004/35 v povezavi s Prilogo II k tej direktivi razlagati tako, da je pristojni organ pooblaščen, da bistveno spremeni ukrepe sanacije okoljske škode, ki so bili v sodelovanju z zadevnimi izvajalci določeni v kontradiktornem postopku in ki so že bili izvedeni ali so se že začeli izvajati. Vendar da bi ta organ sprejel tako odločbo:
 – mora izvajalcem, ki so jim taki ukrepi naloženi, dati možnost izjave, razen kadar je zaradi nujnosti okoljskega položaja potrebno takojšnje ukrepanje pristojnega organa;
 – mora tudi povabiti zlasti osebe z zemljišč, na katerih je treba opraviti sanacijske ukrepe, da predložijo pripombe, ki jih bo upošteval, in
 – mora upoštevati načela iz točke 1.3.1 Priloge II k Direktivi 2004/35 in v odločbi navesti razloge za svojo izbiro in, če je treba, razloge, ki utemeljujejo, zakaj podroben preizkus v zvezi z navedenimi načeli ni bil opravljen oziroma ga ni bilo mogoče opraviti, na primer zaradi nujnosti okoljskega položaja.
 68 Predložitveno sodišče želi s tretjim vprašanjem izvedeti, ali je treba Direktivo 2004/35 razlagati tako, da nasprotuje nacionalni zakonodaji, ki pristojnemu organu dopušča, da določi, da je pravica izvajalcev – ki jih zadevajo ukrepi sanacije okolja – do uporabe svojih zemljišč odvisna od tega, ali opravijo dela, ki jih ti ukrepi zahtevajo, tudi če ti ukrepi ne zadevajo navedenih zemljišč, ker so že bila predmet prejšnjih sanacijskih ukrepov oziroma niso bila nikoli onesnažena.
 69 Tožeče stranke v postopkih v glavnih stvareh trdijo, da pristojni organ, če je zemljišče sanirano oziroma ni bilo nikoli onesnaženo, nikakor nima pooblastil, da bi določil, da je uporaba tega zemljišča odvisna od izvedbe okoljskih sanacijskih ukrepov, ki se nanašajo na drugo območje, v tem primeru na morsko obalo in zemeljsko plast pod njo. Taka praksa naj bi čezmerno omejevala lastninsko pravico tožečih strank in naj bi bila tako v nasprotju z načelom sorazmernosti. Interes izvajalca, da bi izvršil okoljski sanacijski ukrep, naj bi bil ravno to, da bi na svojem zemljišču ponovno opravljal proizvodno dejavnost. Poleg tega naj bi bilo onesnaženje z zemljišč tožečih strank v postopkih v glavnih stvareh že odpravljeno oziroma ta območja naj ne bi bila nikoli onesnažena. Nazadnje, te omejitve naj bi jim bile naložene, čeprav so spontano začele dela za izboljšanje stanja na svojih zemljiščih in niso odgovorne za zadevno onesnaženje.
 70 Italijanska vlada meni, da je praksa pristojnega organa, da določi, da lahko tožeče stranke v postopkih v glavnih stvareh uporabljajo zemljišča, če izvršijo okoljske sanacijske ukrepe, popolnoma legitimna in v skladu z zakonodajo Unije. Taka praksa naj bi tudi ustrezala previdnostnemu načelu, ker če bi lahko zadevni izvajalci uporabljali sanirana zemljišča brez omejitev, bi tako lahko vzpostavili drugo industrijsko infrastrukturo, kar bi lahko bila nepremagljiva ovira za izvedbo sanacijskih ukrepov, ki jih je izbral ta organ.
 71 Po mnenju Komisije Direktiva 2004/35 ne nasprotuje temu, da pristojni organ izvajalcu naloži ukrepe sanacije okolja in določi, da lahko ta uporablja svoja zemljišča, na katera se sanacija neposredno ne nanaša, če izvrši te ukrepe. Trdi, da bi bilo mogoče šteti, da ti ukrepi ne spadajo na področje uporabe prava Unije.
 72 Za uvod je treba navesti, prvič, da je zadevno onesnaženje v postopkih v glavnih stvareh, kot je razvidno iz navedb predložitvenega sodišča, veliko, tako glede na njegovo obsežnost kot na resnost prizadetosti okolja.
 73 Drugič, treba je navesti, da čeprav zemljišč tožečih strank, kot te zatrjujejo v postopku v glavni stvari, zadevni sanacijski ukrepi ne zadevajo, ker so že bila predmet prejšnjih sanacijskih ukrepov oziroma niso bila nikoli onesnažena, še vedno velja, da ta zemljišča mejijo na celotno morsko obalo, ki je predmet zadevnih sanacijskih ukrepov, in da bi odprava onesnaženosti zaradi novih dejavnosti na navedenih zemljiščih na celotnem območju lahko postala težja.
 74 Kot je že bilo navedeno v točkah 37 in 40 te sodbe, če bi predložitveno sodišče moralo skleniti, da se Direktiva 2004/35 v postopkih pred njim ne uporablja ratione temporis in/ali ratione materiae, bi tak položaj nato ob upoštevanju pravil iz Pogodbe in brez poseganja v druge akte sekundarnega prava spadal v nacionalno pravo.
 75 Če pa bi bilo treba navedeno direktivo uporabiti, je treba poudariti, da imajo izvajalci v sistemu te direktive obveznosti tako glede preprečevanja kot sanacije. Tako morajo ti izvajalci zlasti na podlagi previdnostnega načela in kot je razvidno iz uvodne izjave 2 iste direktive, na eni strani sprejeti potrebne preventivne ukrepe, da bi preprečili nastanek okoljske škode.
 76 Na drugi strani, če je nastala okoljska škoda, kot je to v postopkih v glavnih stvareh, člen 6(1) Direktive 2004/35 določa, da morajo izvajalci med drugim sprejeti potrebne sanacijske ukrepe v skladu s členom 7 te direktive. Pristojni organ ima, če je treba, pooblastila, da izvajalce zaveže k sprejetju takih ukrepov oziroma da jih sam sprejme.
 77 V postopkih v glavnih stvareh tožeče stranke nasprotujejo ukrepom, o katerih so odločili italijanski organi, ker ti ne zadevajo zemljišč, ki jih te uporabljajo in ki so poleg tega že bila sanirana. Vendar naj bi onesnaženje, ki je prizadelo območje Rada di Augusta, po mnenju teh istih organov izhajalo iz navedenih zemljišč, saj naj bi se razširilo do morja.
 78 V izrednih okoliščinah, kot so opisane v točkah 72 in 73 te sodbe, je treba Direktivo 2004/35 razlagati tako, da lahko pristojni organ od izvajalcev na zemljiščih, ki mejijo na celotno morsko obalo, ki je predmet sanacijskih ukrepov, zahteva, da te ukrepe izvršijo sami.
 79 Direktiva 2004/35 ne določa natančno podrobnih pravil, na podlagi katerih lahko pristojni organ zadevne izvajalce zaveže k sprejetju sanacijskih ukrepov, ki jih je določil. V teh okoliščinah mora vsaka država članica določiti taka pravila, s katerimi je treba, na eni strani, poskušati uresničiti cilj te direktive, kot je določen v njenem členu 1, torej preprečevanje in sanacija okoljske škode, in, na drugi strani, upoštevati pravo Unije, zlasti splošna načela tega prava.
 80 Glede kršitve lastninske pravice, ki jo zatrjujejo tožeče stranke v postopkih v glavnih stvareh, je treba navesti, da se lastninska pravica v skladu z ustaljeno sodno prakso uvršča med splošna načela prava Unije, vendar ni absolutna in jo je treba obravnavati glede na vlogo, ki jo ima v družbi. Torej je mogoče izvrševanje lastninske pravice omejiti, če te omejitve dejansko ustrezajo ciljem v splošnem interesu, ki jim Unija sledi, in glede na zastavljene cilje ne pomenijo nesorazmernega in nedopustnega ukrepa, ki bi ogrožal bistvo tako zagotovljene pravice (sodbe z dne 13. decembra 1979 v zadevi Hauer, 44/79, Recueil, str. 3727, točka 23; z dne 11. julija 1989 v zadevi Schräder HS Kraftfutter, 265/87, Recueil, str. 2237, točka 15; z dne 29. aprila 1999 v zadevi Standley in drugi, C‐293/97, Recueil, str. I‐2603, točka 54, in z dne 3. septembra 2008 v združenih zadevah Kadi in Al Barakaat International Foundation proti Svetu in Komisiji, C‐402/05 P in C‐415/05 P, ZOdl., str. I‐6351, točka 355).
 81 Iz ustaljene sodne prakse je glede ciljev v splošnem interesu, navedenih zgoraj, tudi razvidno, da je varstvo okolja med temi cilji (glej sodbe z dne 7. februarja 1985 v zadevi ADBHU, 240/83, Recueil, str. 531, točka 13, z dne 20. septembra 1988 v zadevi Komisija proti Danski, 302/86, Recueil, str. 4607, točka 8, in z dne 2. aprila 1998 v zadevi Outokumpu, C‐213/96, Recueil, str. I‐1777, točka 32).
 82 V teh okoliščinah je lahko upravičeno, da je pravica zadevnih izvajalcev do uporabe svojih zemljišč odvisna od tega, ali izvršijo potrebne ukrepe sanacije okolja, da bi se jih zavezalo k dejanski izvedbi teh ukrepov.
 83 V zvezi s tem je legitimno, kot je pravilno navedla italijanska vlada, da pristojni organ do izvršitve ukrepov sanacije okolja, ki jih je določil, sprejme vse ustrezne ukrepe, s katerimi bi se preprečilo poslabšanje okoljskega položaja tam, kjer se izvajajo navedeni ukrepi, ali celo da bi se ob uporabi previdnostnega načela preprečil nastanek ali ponovni nastanek druge okoljske škode na območjih, ki so blizu krajev, kjer se navedeni ukrepi izvajajo.
 84 Dejstvo, da je uporaba zemljišč zadevnih izvajalcev odvisna od tega, ali ti izvršijo sanacijske ukrepe, ki se nanašajo na območja, ki so blizu zemljišč izvajalcev, je namreč lahko nujno, da se druge industrijske dejavnosti, ki bi lahko povečale zadevno škodo ali ovirale sanacijo te škode, ne bi začele okoli teh območij, ki jih je treba sanirati.
 85 Predložitveno sodišče mora zato v zvezi s tem preveriti, ali je omejitev nekaterih upravičenj lastninske pravice izvajalcev na svojih zemljiščih v postopkih v glavnih stvareh utemeljena s ciljem preprečitve poslabšanja okoljskega položaja tam, kjer se izvajajo ukrepi sanacije okolja, se pravi v zalivu, ali ob uporabi previdnostnega načela s ciljem preprečitve nastanka ali ponovnega nastanka druge okoljske škode na navedenih zemljiščih, ki mejijo na celotno morsko obalo, ki je predmet teh sanacijskih ukrepov.
 86 Treba pa je preučiti, ali taki ukrepi, ki jih nacionalna zakonodaja dopušča, ne presegajo tega, kar je primerno in potrebno za uresničitev ciljev, ki jim legitimno sledi zadevna zakonodaja, pri čemer se pri več primernih ukrepih izbere najmanj zavezujoč, povzročene neugodnosti pa ne smejo biti nesorazmerne s cilji, ki se jim sledi (glej v tem smislu sodbi z dne 5. junija 2008 v zadevi Industria Lavorazione Carni Ovine, C‐534/06, ZOdl., str. I‐4129, točka 25, in z dne 11. junija 2009 v zadevi Nijemeisland, C‐170/08, ZOdl., str. I-5127, točka 41).
 87 V zvezi s tem je treba ugotoviti, da morajo zadevni izvajalci v skladu z Direktivo 2004/35 izvršiti sanacijske ukrepe, ki jih je določil pristojni organ, in da mora biti ta v takem položaju, da jih k temu zaveže.
 88 Res je, da ima pristojni organ v skladu s členoma 6(2)(e) in 8(2), prvi pododstavek, navedene direktive možnost, da sam sprejme potrebne sanacijske ukrepe in na podlagi jamstva na premoženju ali drugih ustreznih garancij zahteva povrnitev stroškov takih ukrepov.
 89 Vendar je treba poudariti, da je to možnost pristojnega organa, ki pa lahko da prednost temu, da se zadevne izvajalce zaveže k izvedbi potrebnih sanacijskih ukrepov, in ne temu, da bi jih sam izvršil.
 90 Oviranje lastninske pravice navedenih izvajalcev je poleg tega omejeno na njihovo pravico do uporabe svojih zemljišč in začasno v smislu, da bodo lahko v celoti uveljavljali upravičenja svojih lastninskih pravic, takoj ko bodo izvršili sanacijske ukrepe, ki so jim jih naložili pristojni organi.
 91 V teh okoliščinah se ne zdi, da taki ukrepi pristojnega organa presegajo to, kar je potrebno za doseganje temeljnega cilja Direktive 2004/35, ki je preprečevanje in sanacija okoljske škode, kar v obravnavanih zadevah pomeni, da zadevni izvajalci izvršijo sanacijske ukrepe, ki jih je določil ta organ.
 92 Na tretje vprašanje je zato treba odgovoriti, da Direktiva 2004/35 v okoliščinah postopkov v glavnih stvareh ne nasprotuje nacionalni zakonodaji, ki pristojnemu organu dopušča, da določi, da je pravica izvajalcev – ki jih zadevajo ukrepi sanacije okolja – do uporabe svojih zemljišč odvisna od tega, ali opravijo dela, ki jih ti ukrepi zahtevajo, tudi če ti ukrepi ne zadevajo navedenih zemljišč, ker so že bila predmet prejšnjih sanacijskih ukrepov oziroma niso bila nikoli onesnažena. Vendar mora biti tak ukrep utemeljen s ciljem preprečitve poslabšanja okoljskega položaja tam, kjer se navedeni ukrepi izvajajo, ali ob uporabi previdnostnega načela s ciljem preprečitve nastanka ali ponovnega nastanka druge okoljske škode na navedenih zemljiščih, ki mejijo na celotno morsko obalo, ki je predmet navedenih sanacijskih ukrepov.
 93 Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
 1. Člena 7 in 11(4) Direktive 2004/35/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. aprila 2004 o okoljski odgovornosti v zvezi s preprečevanjem in sanacijo okoljske škode v povezavi s Prilogo II k tej direktivi je treba razlagati tako, da je pristojni organ pooblaščen, da bistveno spremeni ukrepe sanacije okoljske škode, ki so bili v sodelovanju z zadevnimi izvajalci določeni v kontradiktornem postopku in ki so že bili izvedeni ali so se že začeli izvajati. Vendar da bi ta organ sprejel tako odločbo:
 2. V zadevnih okoliščinah postopkov v glavnih stvareh Direktiva 2004/35 ne nasprotuje nacionalni zakonodaji, ki pristojnemu organu dopušča, da določi, da je pravica izvajalcev – ki jih zadevajo ukrepi sanacije okolja – do uporabe svojih zemljišč odvisna od tega, ali opravijo dela, ki jih ti ukrepi zahtevajo, tudi če ti ukrepi ne zadevajo navedenih zemljišč, ker so že bila predmet prejšnjih sanacijskih ukrepov oziroma niso bila nikoli onesnažena. Vendar mora biti tak ukrep utemeljen s ciljem preprečitve poslabšanja okoljskega položaja tam, kjer se navedeni ukrepi izvajajo, ali ob uporabi previdnostnega načela s ciljem preprečitve nastanka ali ponovnega nastanka druge okoljske škode na navedenih zemljiščih izvajalcev, ki mejijo na celotno morsko obalo, ki je predmet navedenih sanacijskih ukrepov.


type: other

text:
19 februari 2019 - Op 5 februari 2019 heeft advocaat-generaal mr. B.F. Keulen een conclusie genomen met betrekking tot noodweer(exces). Ten laste van de verdachte is bewezen verklaard dat hij een persoon in het bovenlichaam (rechterborst) heeft gestoken met een mes en zo heeft gepoogd om die persoon om het leven te brengen. De verdachte heeft verklaard dat hij een klap tegen zijn hoofd had gehad en daardoor zijn ogen ‘zwart zijn geworden’. De verdediging heeft in hoger beroep een noodweer(exces)verweer gevoerd. Na enig duw- en trekwerk van de zijde van het slachtoffer in een nachtclub is de verdachte weggelopen. Later kwam de verdachte het slachtoffer weer tegen en uiteindelijk maakte het slachtoffer zich vechtklaar. De verdachte is, terwijl hij met zijn muur tegen de rug stond, een aantal keer geduwd waardoor zijn hoofd tegen de muur is geklapt. Daarna is hij geslagen door een groep die bij het slachtoffer hoort. Op dat moment stak hij het slachtoffer in de borst waarna hij is gevlucht met de taxi.
 Van noodweer (art. 41 lid 1 Sr) is sprake wanneer men zich verdedigt tegen een ogenblikkelijke en wederrechtelijke aanranding van lijf, eerbaarheid of goed en de verdediging tegen die aanval geboden (proportioneel) en noodzakelijk is geweest (subsidiair). Noodweer is een uitzondering op het verbod op eigenrichting en het geweldsmonopolie van de overheid en is daarom te classificeren als een bijzondere rechtsstatelijke exceptie. Noodweer komt voort uit het natuurlijke recht dat men zich moet kunnen verdedigen tegen een aanval als de overheid tekort schiet.
 Waar het om draait in deze zaak is de proportionaliteit en de subsidiariteit van de verdediging. De proportionaliteit behelst de vraag of de verdediging in redelijke verhouding staat met de aanval, terwijl de subsidiariteit de vraag behelst of de verdachte een redelijk alternatief had, zodanig dat hij zich kon en moest onttrekken. Indien de verdediging niet proportioneel was, kan de verdachte een beroep toekomen op het noodweerexces.
 Het noodweerexces (art. 41 lid 2 Sr) is in de kern bezien een logisch uitvloeisel van het noodweer. Het noodweerexces erkent dat de mens niet perfect in staat is rationeel te reageren op een stresssituatie. Noodweerexces biedt een schulduitsluitingsgrond voor degene die de grenzen van de noodzakelijke verdediging overschrijdt door een hevige gemoedsbeweging die dan weer door de aanval moet zijn veroorzaakt. De hevige gemoedsbeweging kan bestaan uit angst en wanhoop maar niet uit pure woede. In dat geval zou de drempel voor het aannemen van noodweerexces immers laag zijn. Ook andere factoren mogen hebben bijgedragen aan de hevige gemoedsbeweging.
 Het gerechtshof heeft geoordeeld dat er sprake was van een noodweersituatie toen verdachte met zijn rug tegen de muur werd geduwd en geslagen. Het gerechtshof is echter van mening dat verdachte geen beroep op noodweer toekomt omdat de verdediging (steken met een mes) niet in redelijke verhouding staat met de aanval (met blote vuisten slaan) en hij een minder ingrijpend verdedigingsmiddel had kunnen gebruiken (proportionaliteit).
 Het gerechtshof heeft ook het beroep op noodweerexces verworpen en daarbij gesteld dat de gedraging van verdachte (het steken met een mes) geen onmiddellijk gevolg was van een hevige gemoedsbeweging die is veroorzaakt door de wederrechtelijke aanval. De hevige gemoedsbeweging heeft het hof niet aannemelijk bevonden.
 De advocaat-generaal verwijst naar jurisprudentie van de Hoge Raad, waaruit hij opmaakt dat als er een onbalans is tussen de middelen van de verdediging (bijvoorbeeld een pistool) in tegenstelling tot de middelen van de aanval (bijvoorbeeld een blote vuist) dat niet gelijk meebrengt dat een beroep op noodweer strandt. De advocaat-generaal overweegt dat het hof niet heeft vastgesteld óf en hoe de verdachte een minder ingrijpend verdedigingsmiddel dan het mes had kunnen gebruiken. Van de verdachte kan immers niet worden verwacht dat hij het optimale verdedigingsmiddel kiest. De advocaat-generaal vindt dat het gerechtshof een fout heeft gemaakt door te overwegen dat pas aan de proportionaliteit is voldaan als de juiste wijze van verdedigen is gekozen. Daarnaast merkt de advocaat-generaal op dat hij het oordeel van het hof, dat er geen sprake zou zijn van een hevige gemoedsbeweging, ook onvoldoende gemotiveerd vindt.
 De advocaat-generaal adviseert de Hoge Raad om het arrest van het gerechtshof te vernietigen en de zaak terug te wijzen naar datzelfde gerechtshof voor een nieuwe behandeling. De Hoge Raad verwacht uitspraak te doen op 26 maart 2019.
 De geanonimiseerde versie van de niet gepubliceerde conclusie treft u hieronder aan.


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 3.7.2010
 SL
 Uradni list Evropske unije
 C 179/35
 Sodba Splošnega sodišča z dne 11. maja 2010 – Abadía Retuerta proti UUNT (CUVÉE PALOMAR)
 (Zadeva T-237/08) (1)
 („Znamka Skupnosti - Prijava besedne znamke CUVÉE PALOMAR kot znamke Skupnosti - Absolutni razlog za zavrnitev - Znamke vin, ki vsebujejo geografske označbe - Sporazum TRIPS - Člen 7(1)(j) Uredbe(ES) št. 40/94 (postal člen 7(1)(j) Uredbe (ES) št. 207/2009)“)
 2010/C 179/59
 Jezik postopka: španščina
 Stranki
 Tožeča stranka: Abadía Retuerta, SA (Sardón de Duero, Španija) (zastopnika: X. Fàbrega Sabaté in M-l. Curell Aguilà, odvetnika)
 Tožena stranka: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT) (zastopnik: J. Crespo Carrillo, zastopnik)
 Predmet
 Tožba zoper odločbo prvega odbora za pritožbe UUNT z dne 2. aprila 2008 (zadeva R 1185/2007-1) v zvezi z registracijo besednega znaka CUVÉE PALOMAR kot znamke Skupnosti.
 Izrek
 1.
 Tožba se zavrne.
 2.
 Abadía Retuerta, SA se naloži plačilo stroškov.
 (1) UL C 272, 25.10.2008.


text:
School of Celtic Studies / Scoil an Léinn Cheiltigh catalog › Results of search for 'au:Ó Fiannachta, Pádraig and su-to:Texts and location:ML'
 Results of search for 'au:Ó Fiannachta, Pádraig and su-to:Texts and location:ML'
 Mac Suibhne, Pádraig
 McCone, Kim
 Donn bó agus dánta eile by Ó Fiannachta, Pádraig Publication: Má Nuad An Sagart, 1977 . 56 p. 22 cm. Availability: Items available: Main Library [891.621 Ó F] (1),
 Spaisteoireacht by Mac Suibhne, Pádraig Publication: Má Nuad An Sagart, 1980 . 70 p. 22 cm. Availability: Items available: Main Library [891.621 Mac S] (1),
 Ponc. by Ó Fiannachta, Pádraig Publication: Má Nuad An Sagart, 1970 . 86 p. 22 cm. Availability: Items available: Main Library [891.621 Ó F] (1),
 Ag siúl na teorann : úrscéal gearr. by Ó Fiannachta, Pádraig Publication: Maigh Nuad An Sagart, 1984 . 139 p. 22 cm. Availability: Items available: Main Library [891.625 ó F] (1),
 Scéalaíocht ár sinsear. by McCone, Kim Publication: Maigh Nuad An Sagart, 1992 . v, 142 p. 26 cm. , Old accession number 11101 Availability: Items available: Main Library [891.6205 DT (3)] (1),
 Rúin. by Ó Fiannachta, Pádraig Publication: Má Nuad An Sagart, 1972 . 84 p. 22 cm. Availability: Items available: Main Library [891.621 Ó F] (2),
 Thaitin sé le Peig by Ó Fiannachta, Pádraig Publication: Baile an Fhirtéaraigh Oidhreacht Chorca Dhuibhne, 1989 . 143 p. , Lectures and talks given at Éigse Jeremiah Curtin 22-24 September 1988 in Baile an Fhirtéaraigh. | Old accession number 12006 21 cm. Availability: Items available: Main Library [891.6205 IO (1)] (2),
 Ó Chorr na Móna go Bangalore. by Ó Fiannachta, Pádraig Publication: Má Nuad An Sagart, 1975 . 102 p. 20 cm. Availability: Items available: Main Library [891.625 Ó F] (1),


type: wikipedia

text:
Pit stop – nell'automobilismo, quando un veicolo si ferma ai box durante una gara per il rifornimento, cambio pneumatici, riparazioni o per regolazioni meccaniche
 Pit stop – in particolare nella Formula 1
 Cinema
 Pit Stop – film del 1969 diretto da Jack Hill
 Pit Stop – film del 2013 diretto da Yen Tan
 Altro
 Pitstop – videogioco del 1983 pubblicato da Epyx
 Penelope Pitstop – personaggio dei cartoni animati


text:
Confindustria Sardegna Centrale - Approfondimento sul Regime dei Minimi: Guida alle nuove regole
 Sei qui: Home Edilizia e infrastrutture Documenti Approfondimento sul Regime dei Minimi: Guida alle nuove regole
 Approfondimento sul Regime dei Minimi: Guida alle nuove regole
 Martedì, 12 Giugno 2012 17:12
 Guida al nuovo regime dei minimi: la Circolare dell'Agenzia delle Entrate con tutte le regole del nuovo regime fiscale di vantaggio riservato ai superminimi e agli ex-minimi aventi diritto: requisiti, durata, uscita, obblighi ed esenzioni, con esempi e casi particolari.
 Il vademecum è contenuto nella Circolare 17/E del 30 maggio 2012, che fa luce su tutti i dettagli del nuovo regime fiscale di vantaggio per l'imprenditoria giovanile e i lavoratori in mobilità previsto dalla manovra finanziaria (legge 15 luglio 2011, n. 111) e che, di fatto, assorbe l'ex regime dei minimi (art. 1, commi da 96 a 117 legge n. 244 del 2007 e decreto MEF del 2 gennaio 2008).
 Il nuovo regime dei minimi si applica ai nuovi imprenditori, ai giovani e ai lavoratori in mobilità che, a partire dal primo gennaio 2012, aprono un'impresa o un'attività di lavoro autonomo, e a coloro che l'hanno aperta successivamente al 31 dicembre 2007.
 Attenzione, l'inizio attività non corrisponde alla data di apertura della partita IVA, ma (in base all'art. 27, comma 2, lettera a, del decreto-legge 6 luglio 2011, n. 98), all'effettivo inizio dello svolgimento dell'attività, quindi alle prime operazioni, attive o passive, relative all'attività o al suo allestimento, come l'acquisto di beni strumentali o di beni destinati alla rivendita o da utilizzare per rendere prestazioni di servizi.
 L'agevolazione fiscale è valida solo per il periodo di imposta in cui l'attività è iniziata e per i quattro successivi, ed è prolungabile fino al compimento del 35esimo anno per coloro che allo scadere del quinquennio non abbiano ancora raggiunto questa età.
 Allo scadere del termine (i cinque anni) i contribuenti superminimi che hanno ancora i requisiti previsti dall'ex regime dei minimi (ad esempio, meno di 30mila euro di fatturato nell'ultimo esercizio), transitano automaticamente nel regime contabile agevolato previsto dallo stesso articolo 27 del decreto del 6 luglio 2012, quindi sono esonerati da:
 obblighi di registrazione e di tenuta delle scritture contabili, rilevanti ai fini delle imposte dirette e dell'Iva,liquidazioni e versamenti periodici rilevanti ai fini dell'IVA previsti dal decreto del Presidente della Repubblica 23 marzo 1998, n. 100,imposta regionale sulle attività produttive di cui al decreto legislativo 15 dicembre 1997, n. 446.
 Per l'accesso al regime dei Minimi il contribuente deve avere le seguenti caratteristiche: non deve aver esercitato, nei tre anni precedenti, attività artistica, professionale ovvero d'impresa, anche in forma associata o familiare. Per il calcolo dei tre anni non si fa riferimento al periodo di imposta ma alla data.
 Avvertenza: la norma parla di esercizio effettivo dell'attività, quindi può entrare nel regime dei minimi una persona che nei tre anni precedenti si sia limitata a conferire il capitale, in qualità di socio, in un'attività senza effettivamente partecipare alla gestione. E' invece escluso dal regime dei minimi chi nel periodo di esercizio dell'attività ha quote in altre società (non si possono avere redditi appartenenti alla stessa categoria ma diversamente tassati).
 L'attività da esercitare non deve costituire, in nessun modo, mera prosecuzione di altra attività precedentemente svolta sotto forma di lavoro dipendente o autonomo, escluso il caso in cui l'attività precedentemente svolta consista nel periodo di pratica obbligatoria ai fini dell'esercizio di arti o professioni. Si considera una mera prosecuzione l'attività che, pur cambiando veste formale, viene esercitata in sostanziale continuità rispetto, ad esempio nello stesso luogo, con gli stessi clienti, utilizzando gli stessi beni strumentali.
 Esempio: un dipendente con qualifica di falegname che si mette in proprio rivolgendosi allo stesso mercato di riferimento (magari con l'ex datore di lavoro che diventa un cliente). Questo vale solo se la precedente attività era svolta con un contratto dipendente a tempo indeterminato, mentre può accedere al regime dei nuovi minimi chi la svolgeva in forma di lavoro precario, quindi come collaborazione coordinata e continuativa o con un contratto a termine (solo se per un periodo non superiore alla metà del triennio precedente). Tutto questo (la mera prosecuzione) non vale mai se il dipendente ha perso il lavoro per cause indipendenti dalla sua volontà (licenziamento).
 Se viene proseguita un'attività d'impresa svolta in precedenza da soggetto, i ricavi del periodo d'imposta precedente quello di riconoscimento del beneficio fiscale non devono essere superiore a 30.000 euro. Se l'acquisto avviene nel corso dell'anno, non deve superare i 30mila euro nemmeno il fatturato dell'anno in corso.
 Per entrare nel regime fiscale agevolato dei superminimi oltre alle condizioni di accesso dei nuovi minimi, gli ex minimi devono continuare a soddisfare anche quelle precedente previste dalla legge n. 244 del 2007 (art.1, commi 96 e 99). Quindi, il comma 96 prevede i seguenti paletti per l'anno di inizio attività:
 ricavi o compensi non superiori a 30mila euro nell'anno dell'attività d'impresa.non effettuare cessioni all'esportazione, o operazioni assimilate, servizi internazionali o connessi agli scambi internazionali, operazioni con lo Stato della Città del Vaticano o con la Repubblica di San Marino.non sostenere spese per lavoro dipendente (o per borse di studio o erogazioni liberali, come da art. 50, comma 1, lettere c e c-bis, del TUIR), o per prestazioni di lavoro effettuate dall'imprenditore medesimo o dai suoi familiari, ad eccezione dei compensi corrisposti ai collaboratori dell'impresa familiare.non erogare somme sotto forme di utili di partecipazione agli associati con apporto costituito da solo lavoro.non acquistare, anche mediante contratti di appalto e di locazione, beni strumentali di valore complessivo superiore a 15mila euro.
 Le persone fisiche che si avvalgono di regimi speciali ai fini IVA.I non residenti.I soggetti che in via esclusiva o prevalente effettuano cessioni di fabbricati o porzioni di fabbricato, di terreni edificabili e di mezzi di trasporto nuovi.Gli esercenti attività d'impresa o arti e professioni in forma individuale che contestualmente partecipano a società di persone, associazioni, società a responsabilità limitata.
 Quanto si verifica una di queste condizioni ostative, il regime agevolato cessa a partire dall'anno fiscale successivo, tranne che nel caso del limite dei 30mila euro di ricavi: se la soglia viene superata del 50%, il regime fiscale cessa nello stesso anno.
 Chi inizia un'attività a partire dal primo gennaio 2012, e presume di rientrare nei requisiti, deve comunicarlo nella dichiarazione di inizio attività (modello AA9) e barrare nel quadro B la casella "Regime fiscale di vantaggio per l'imprenditoria giovanile e lavoratori in mobilità previsto dall'art.27, commi 1 e 2 del D.L. 6 luglio 2011, n. 98".
 Questa casella è stata inserita nel modello AA9/2011, approvato il 18 maggio scorso, in sostituzione di quella, che compariva nel modello 2010, denominata "Regime per i contribuenti minimi previsto dall'art. 1, comma 96 e seguenti, della L. 24 dicembre 2007, n. 244". Resta valida l'adesione di coloro che hanno barrato quest'ultima casella, perché hanno compilato il vecchio modello 2010.
 Chi ha aperto la partita IVA senza effettuare alcuna comunicazione di voler accedere ai nuovi minimi, può presentare la dichiarazione di variazione dati entro 60 giorni dal 30 maggio, senza incorrere in alcuna sanzione. Se la prima dichiarazione IVA scade prima di questo termine, si può fare rettifica (nota di variazione) con addebito dell'imposta.
 Visto che fa fede l'effettivo inizio attività, e non la data di apertura della partita Iva, chi ha aperto la partita Iva prima del 2012 ma inizia di fatto a lavorare dopo il primo gennaio 2012 può chiedere il regime dei minimi con la dichiarazione di variazione dati di cui all'art. 35 del DPR n. 633 del 1972, barrando la casella relativa al regime fiscale di
 Chi invece ha iniziato l'attività dopo il 31 dicembre 2007:
 - se ha applicato fino al 31 dicembre 2011 il regime dei minimi non deve fare nessuna comunicazione ma può, comunque, presentare il modello AA9.
 - se ha applicato fino al 31 dicembre 2011 il regime delle nuove iniziative imprenditoriali e di lavoro autonomo (art. 13 della legge n. 388 del 2000), deve revocare l'opzione a suo tempo effettuata, presentando la dichiarazione di variazione dati barrando la relativa casella R nel modello AA9. Non c'è obbligo di comunicare l'adesione al nuovo regime fiscale di vantaggio ma per chiarezza si può comunque fare, contestualmente, con lo stesso modello. Se il contribuente comunica l'adesione al nuovo regime fiscale di vantaggio senza comunicare espressamente la revoca del precedente regime, tale revoca viene comunque operata automaticamente.
 - se ha applicato il regime ordinario ed è trascorso il triennio di permanenza obbligatoria, deve comunicare la revoca del regime precedentemente applicato presentando, insieme alla dichiarazione per i redditi relativi all'anno 2012 ed entro gli stessi termini, il quadro VO della dichiarazione Iva allegandolo al modello Unico 2013 (comunicazioni delle opzioni e delle revoche). Non c'è l'obbligo di presentare il modello AA9, ma c'è la possibilità di farlo facoltativamente.
 Si può uscire dal regime dei minimi per scelta, oppure perché non si hanno più i requisiti. Chi esce per scelta può optare per la determinazione delle imposte sul reddito e dell'imposta sul valore aggiunto nei modi ordinari, tramite comportamento concludente, ed effettuando comunicazione con la dichiarazione annuale IVA (compilando il quadro VO). A differenza di quanto succedeva con il vecchio regime dei minimi, la scelta è irrevocabile, quindi chi abbandona l'agevolazione fiscale non può più rientrarvi.
 Il reddito si calcola con il principio di cassa (differenza fra ricavi e spese al momento dell'effettiva operazione). I contributi previdenziali e assistenziali si deducono dal reddito, al quale si applica l'imposta del 5% sostitutiva di IRPEF e addizionali regionali (l'aliquota dell'ex regime dei minimi era al 20%). La nuova agevolazione prevede l'esonero dalla ritenuta d'acconto. I codici tributo da indicare nel Modello F24 sono stati già comunicati con la risoluzione n. 52/E del 25 maggio.
 liquidazione e versamento dell'imposta sul valore aggiunto,tenuta, registrazione e conservazione dei documenti previsti dal dPR n. 633 del 1972 e dal dPR n. 600 del 1973,comunicazione annuale e presentazione della dichiarazione ai fini IVA,versamento e dichiarazione ai fini dell'imposta sulle attività produttive,compilazione del modello per la comunicazione dei dati rilevanti ai fini dell'applicazione degli studi di settore e dei parametri,comunicazione telematica delle operazioni rilevanti ai fini IVA prevista all'articolo 21, comma 1, del decreto-legge 31 maggio 2010, n. 78 (cd spesometro),comunicazione all'Agenzia delle entrate dei dati relativi alle operazioni effettuate nei confronti di operatori economici aventi sede, residenza o domicilio in Paesi a fiscalità privilegiata (comunicazione operazioni "black list").
 numerazione e conservazione delle fatture di acquisto e delle bollette doganali,certificazione dei corrispettivi,comunicazione preventiva all'Agenzia delle Entrate, all'atto della presentazione della dichiarazione di inizio attività o successivamente, dell'intenzione di effettuare acquisti intracomunitari per essere inclusi nell'archivio VIES,integrazione delle fatture per gli acquisti intracomunitari e per le altre operazioni di cui risultano debitori di imposta con l'indicazione dell'aliquota e della relativa imposta, da versare entro il giorno 16 del mese successivo a quello di effettuazione delle operazioni;presentazione agli uffici doganali degli elenchi intrastat.
 Infine, chi applica il regime dei minimi non può esercitare il diritto di rivalsa né detrarre l'IVA assolta sugli acquisti nazionali e comunitari e sulle importazioni.


type: contracts

text:
 Tähtis õiguslik teade
 |
 22009A0325(01)
 Euroopa Liidu ja Keenia vaheline kirjavahetus piraatlusjuhtumi toimepanemises kahtlustatavate ja Euroopa Liidu juhitavate merevägede (EUNAVFOR) poolt kinnipeetud isikute ning EUNAVFORi valduses olevate kinnipeetud vahendite EUNAVFORilt Keeniale üleandmise tingimuste ja korra ning nende kohtlemise kohta pärast sellist üleandmist
 Euroopa Liidu Teataja L 079 , 25/03/2009 Lk 0049 - 0059
 TÕLGEEuroopa Liidu ja Keenia vaheline kirjavahetus piraatlusjuhtumi toimepanemises kahtlustatavate ja Euroopa Liidu juhitavate merevägede (EUNAVFOR) poolt kinnipeetud isikute ning EUNAVFORi valduses olevate kinnipeetud vahendite EUNAVFORilt Keeniale üleandmise tingimuste ja korra ning nende kohtlemise kohta pärast sellist üleandmistA. Euroopa Liidu kiriNairobi, 6. märts 2009, kell 10.15Lugupeetud härraViidates minu 14. novembri 2008. aasta kirjale ja Teie 5. detsembri 2008. aasta kirjale, on mul au kinnitada Euroopa Liidu kavatsust astuda Keenia valitsusega kirjavahetusse, eesmärgiga määrata kindlaks piraatlusjuhtumi toimepanemises kahtlustatavate ja Euroopa Liidu juhitavate merevägede (EUNAVFOR) poolt kinnipeetud isikute ning EUNAVFORi valduses olevate kinnipeetud vahendite EUNAVFORilt Keeniale üleandmise tingimused ja kord ning nende kohtlemine pärast sellist üleandmist.Käesolev kirjavahetus toimub Euroopa Liidu Nõukogu 10. novembri 2008. aasta ühismeetme 2008/851/ÜVJP, mis käsitleb Euroopa Liidu sõjalist operatsiooni Somaalia ranniku lähedal aset leidvate piraatlusjuhtumite ja relvastatud röövimiste tõkestamiseks, ennetamiseks ja ohjamiseks (operatsioon "Atalanta"), raames.Lisaks sellele ei mõjuta käesolev kirjavahetus poolte õiguseid ja kohustusi, mis tulenevad rahvusvahelistest lepingutest ja muudest rahvusvahelisi kohtuid asutavatest lepingutest või asjaomastest siseriiklikest õigusaktidest, ja see järgib täielikult järgmisi dokumente:- ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioonid 1814 (2008), 1838 (2008), 1846 (2008), 1851 (2008) ja nendest tulenevad ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioonid;- 1982. aasta ÜRO mereõiguse konventsioon (UNCLOS), eelkõige artiklid 100 kuni 107;- inimõigusi käsitlev rahvusvaheline õigus, sealhulgas 1966. aasta kodaniku- ja poliitiliste õiguste rahvusvaheline pakt ning 1984. aasta piinamise ning muu julma, ebainimliku või inimväärikust alandava kohtlemise ja karistamise vastane konventsioon.Sellest tulenevalt on mul au teha käesoleva kirja lisas esitatud ettepanek selliste sätete kohta, milles määratakse kindlaks piraatlusjuhtumi toimepanemises kahtlustatavate ja EUNAVFORi poolt kinnipeetud isikute ning EUNAVFORi valduses olevate kinnipeetud vahendite EUNAVFORilt Keeniale üleandmise tingimused ja kord ning nende kohtlemine pärast sellist üleandmist.Oleksin tänulik, kui saate Keenia valitsuse nimel kinnitada, et nõustute nende sätetega.Käesolevat dokumenti kohaldatakse ajutiselt alates selle allakirjutamise kuupäevast ja see jõustub, kui pooled on viinud lõpule oma sisemised menetlused. Käesolev dokument kehtib veel kuus kuud pärast seda, kui üks pooltest on teisele allakirjutanud poolele esitanud kirjaliku teatise oma otsuse kohta lõpetada dokumendi kohaldamine. Käesolevat dokumenti võib muuta allakirjutanud poolte ühisel kirjalikul kokkuleppel. Käesoleva dokumendi kohaldamise lõpetamine ei mõjuta enne selle lõpetamist sellest dokumendist tulenenud mis tahes soodustusi või kohustusi, sealhulgas soodustusi üleantud isikutele, kui neid peetakse kinni Keenias või kui nende suhtes teostatakse Keenias kohtuvõimu.Pärast operatsiooni (mõiste on määratletud käesoleva kirja lisas) lõpetamist võib kõiki käesolevast dokumendist EUNAVFORile (mõiste on määratletud nimetatud lisas) tulenevaid soodustusi kasutada Euroopa Liidu Nõukogu eesistujariigi määratud isik või üksus. Määratud isik või üksus võib muu hulgas olla selle riigi Keenias akrediteeritud diplomaatiline esindaja või konsulaaresindus. Pärast operatsiooni lõpetamist esitatakse kõik käesoleva dokumendi alusel EUNAVFORile esitatavad teatised Euroopa Liidu Nõukogu eesistujariigile.LugupidamisegaEuroopa Liidu nimelLISAPIRAATLUSJUHTUMIS KAHTLUSTATAVATE NING KINNIPEETUD VAHENDITE ELI JUHITAVATE MEREVÄGEDE POOLT KEENIA VABARIIGILE ÜLEANDMISE TINGIMUSI KÄSITLEVAD SÄTTED1. MõistedKäesolevas kirjavahetuses kasutatakse järgmisi mõisteid:a) "Euroopa Liidu juhitavad mereväed (EUNAVFOR)" – ELi sõjaline peakorter ja ELi operatsioonis Atalanta osalevad riiklikud kontingendid, nende laevad, õhusõidukid ja vahendid;b) "operatsioon" – ELi Nõukogu ühismeetme 2008/851/ÜVJP ja/või sellest tulenevalt vastuvõetud õigusaktide kohaselt loodud sõjalise missiooni ettevalmistamine, käivitamine, läbiviimine ja toetamine;c) "ELi operatsiooni ülem" – operatsiooni ülem;d) "ELi relvajõudude juhataja" – väejuhataja operatsiooni toimumiskohas, mis on kindlaks määratud ELi Nõukogu ühismeetme 2008/851/ÜVJP artikli 1 lõikes 2;e) "riiklikud kontingendid" – Euroopa Liidu liikmesriikidele ja teistele operatsioonis osalevatele riikidele kuuluvad üksused ja laevad;f) "lähetajariik" – EUNAVFORi oma riikliku kontingendi lähetanud riik;g) "piraatlusjuhtum" – piraatlusjuhtum UNCLOSi artiklis 101 määratletud tähenduses;h) "üleantav isik" – EUNAVFORi poolt käesoleva kirjavahetuse alusel Keeniale üle antav isik, keda kahtlustatakse selles, et ta kavandab piraatlusjuhtumi toimepanemist, et ta paneb seda toime või on selle toime pannud.2. Üldpõhimõtteda) Keenia nõustub EUNAVFORi taotlusel EUNAVFORi poolt piraatlusjuhtumiga seoses kinni peetud isikute ning EUNAVFORi poolt kinni peetud seonduvate vahendite üleandmisega ning annab need isikud ja vahendid edasi pädevatele asutustele uurimise läbiviimiseks ja kohtuvõimu teostamiseks.b) Käesoleva kirjavahetuse kohaselt toimides annab EUNAVFOR isikud või vahendid üle üksnes pädevatele Keenia õiguskaitseasutustele.c) Allakirjutanud pooled kinnitavad, et nad kohtlevad käesoleva kirjavahetuse kohaselt üleantud isikuid nii enne kui ka pärast üleandmist inimlikul viisil ja järgivad inimõigustega seotud rahvusvahelisi kohustusi, sealhulgas keeldu piinata ja muul julmal, ebainimlikul või alandaval moel kohelda või karistada, keeldu omavoliliselt kinni pidada ning nõuet tagada õiglane kohtumõistmine.3. Üleantud isikute kohtlemine, nende suhtes kohtuvõimu teostamine ja nende üle kohtumõistminea) Üleantud isikuid koheldakse inimlikult ning neid ei piinata ega kohelda või karistata julmal või alandaval viisil, nad saavad sobiva majutuse ja piisavalt toitu, neile on kättesaadavad raviteenused ning nad saavad järgida oma religioosseid tavasid.b) Üleantud isikud toimetatakse viivitamata kohtuniku või mõne muu seadusjärgse õigusvõimuga ametiisiku ette, kes otsustab viivitamata, kas isiku kinnipidamine on seaduslik ja annab korralduse tema vabastamiseks, kui tema kinnipidamine on seadusevastane.c) Üleantud isikute üle tuleb mõistliku aja jooksul kohut mõista või nad vabastada.d) Isiku vastu kriminaalsüüdistuse määramisel on üleantud isikul õigus õiglasele ja avalikule istungile seaduse kohaselt moodustatud pädevas, sõltumatus ja erapooletus kohtus.e) Iga üleantud isikut, keda süüdistatakse kuriteos, peetakse süütuks seni, kuni tema süü ei ole seaduse kohaselt tõendatud.f) Isiku vastu kriminaalsüüdistuse määramisel on üleantud isikule täieliku võrdõiguslikkuse alusel tagatud vähemalt järgmised õigused:1) õigus saada kiires korras talle arusaadavas keeles üksikasjalikku teavet tema vastu esitatud süüdistuse olemusest ja põhjustest;2) õigus saada piisavalt aega ja vahendeid oma kaitse ettevalmistamiseks ja suhelda enda valitud nõustajaga;3) õigus tema suhtes kohtumõistmise läbiviimisele tarbetu viivituseta;4) õigus kohtumõistmise läbiviimisele tema juuresolekul ning õigus kaitsta ennast ise või tema valitud õigusala esindaja kaudu; õigus tema õigustest teavitamisele, kui tal puudub õigusabi andev nõustaja; õigus õigusala esindaja määramisele juhul, kui see on vajalik õigusemõistmise huvides, ning tasuta, juhul kui tal ei ole piisavaid vahendeid selle eest tasumiseks;5) õigus tutvuda või lasta enda asemel tutvuda kõigi tema vastu esitatud asitõenditega, sealhulgas vahi alla võtmise teostanud tunnistajate ütlustega, ning õigus lasta enda nimel kohale kutsuda tunnistajad ja neid küsitleda samadel tingimustel kui tema vastu tunnistusi andvad tunnistajad;6) õigus kasutada tasuta tõlgi abi, kui ta ei mõista või ei räägi kohtus kasutatavat keelt;7) õigus mitte olla kohustatud andma tunnistusi enda vastu ega tunnistama end süüdi.g) Kuriteos süüdi mõistetud üleantud isikul on õigus süüdimõistva otsuse ja määratud karistuse läbivaatamisele kõrgema astme kohtus või esitada sellekohane kaebus kõrgema astme kohtule kooskõlas Keenia õigusega.h) Enne EUNAVFORi kirjalikult esitatud nõusolekut ei anna Keenia üleantud isikuid üle muule riigile uurimise või nende suhtes kohtuvõimu teostamise eesmärgil.4. SurmanuhtlusÜhelegi üleantud isikule ei määrata surmanuhtlust. Keenia võtab vastavalt kehtivale õigusele meetmeid tagamaks, et surmanuhtlus asendataks vanglakaristusega.5. Registreerimine ja teatiste esitaminea) Iga üleandmise korral kirjutavad EUNAVFORi esindaja ja Keenia pädeva õiguskaitseasutuse esindaja alla asjakohasele dokumendile.b) EUNAVFOR esitab Keeniale toimiku iga üleantud isiku kinnipidamise kohta. Toimik sisaldab võimalikult suurel määral andmeid üleantava isiku füüsilise seisundi kohta kinnipidamise ajal, Keenia ametiasutustele üleandmise aega, isiku kinnipidamise põhjust, isiku kinnipidamise algusaega ja kohta ning otsuseid, mis on tehtud seoses tema kinnipidamisega.c) Keenia vastutab kõigi üleantud isikute kohta täpse registri pidamise eest, sealhulgas täites toimikuid kinnipeetud vahendite, isiku füüsilise seisundi, nende kinnipidamise kohtade, nende vastu esitatud süüdistuste ning nende suhtes kohtuvõimu teostamise ja nende üle kohtumõistmise käigus tehtud oluliste otsuste kohta.d) Nimetatud toimikud on Keenia välisministeeriumile esitatava kirjaliku taotluse alusel ELi ja EUNAVFORi esindajatele kättesaadavad.e) Lisaks sellele teatab Keenia EUNAVFORile käesoleva kirjavahetuse alusel üleantud isikute kinnipidamiskohast, tema füüsilise seisundi halvenemisest ja teadetest väidetava sobimatu kohtlemise kohta. ELi ja EUNAVFORi esindajatel on juurdepääs kõigile käesoleva kirjavahetuse alusel üleantud isikutele, kuni need isikud on vahi all, ja neil on õigus neid küsitleda.f) Riikide ja rahvusvahelistel humanitaarabiasutustel on lubatud taotluse esitamisel käesoleva kirjavahetuse alusel üleantud isikuid külastada.g) Selleks et tagada, et EUNAVFOR saab EUNAVFORi tunnistajate kohalviibimise ja asjakohaste asitõendite esitamisega osutada Keeniale õigeaegselt abi, teavitab Keenia EUNAVFORi oma kavatsusest kriminaalmenetluse alustamiseks üleantud isiku suhtes ning esitab ajakava asitõendite esitamiseks ning tunnistuste ärakuulamiseks.6. EUNAVFORi osutatav abia) EUNAVFOR abistab oma vahendite ja võimete piires Keeniat seoses üleantud isikutega seonduva uurimise ja nende suhtes kohtuvõimu teostamisega.b) Eelkõige teeb EUNAVFOR järgmist:1) vastavalt käesoleva kirjavahetuse punkti 5 alapunktile b annab üle toimiku kinnipidamise kohta;2) käsitleb kõiki asitõendeid kooskõlas Keenia pädevate asutuste esitatavate nõuetega, nagu on kokku lepitud punktis 9 kirjeldatud rakenduskorras;3) püüab esitada nende EUNAVFORi isikkoosseisu liikmete tunnistused ja ütlused, kes osalesid sündmuses, millega seoses on käesoleva kirjavahetuse alusel isikuid üle antud;4) annab üle kõik asjaomased EUNAVFORi valduses olevad kinnipeetud vahendid.7. Seos üleantud isikute muude õigustegaÜhtegi käesoleva lepingu sätet ei ole kavandatud ega saa tõlgendada selliselt, et sellega piiratakse õiguseid, mis üleantud isikutel võivad kohaldatava siseriikliku või rahvusvahelise õiguse kohaselt olla.8. Sidepidamine ja vaidluseda) Kõiki käesolevate sätete kohaldamisest tulenevaid küsimusi käsitlevad Keenia ja ELi pädevad asutused ühiselt.b) Varasemate lahenduste puudumise korral lahendatakse käesolevate sätete tõlgendamist või kohaldamist käsitlevad vaidlused Keenia ja ELi esindajate vahel eranditult diplomaatilisel teel.9. Rakenduskorda) Käesolevate sätete kohaldamiseks võidakse operatiiv-, haldus- ja tehnilistes küsimustes sõlmida rakenduskord, mille kiidavad heaks ühelt poolt Keenia pädevad asutused ja ELi pädevad organid ning teiselt poolt samuti lähetajariikide pädevad asutused.b) Rakenduskorras võib muu hulgas käsitleda järgmist:1) Keenia pädevate õiguskaitseasutuste kindlaksmääramine, kellele EUNAVFOR võib isikuid üle anda;2) kinnipidamiskohad, kus üleantud isikuid hoitakse;3) isiku üleandmisel Keenia pädevatele õiguskaitseasutustele üle antavate dokumentide, sealhulgas asitõendite kogumisega seotud dokumentide käsitlemine;4) kontaktpunktid teatiste esitamiseks;5) üleandmisel kasutatavad dokumentide vormid;6) tehnilise toe ja eriteadmiste andmise ning koolitusega seotud ja muud laadi abi andmine Keenia taotluse korral, et saavutada käesolevas kirjavahetuses käsitletavad eesmärgid.B. Keenia Vabariigi kiriNairobi, 6. märts 2009, kell 10.15Lugupeetud härraMul on au Teile teatada, et olen kätte saanud Teie 6. märtsi 2009 aasta kirja ja selle lisa, mis käsitleb piraatlusjuhtumi toimepanemises kahtlustatavate ja Euroopa Liidu juhitavate merevägede (EUNAVFOR) poolt kinnipeetud isikute ning EUNAVFORi valduses olevate kinnipeetud vahendite EUNAVFORilt Keeniale üleandmise tingimusi ja korda ning nende kohtlemist pärast sellist üleandmist, ning mis sisaldab järgmist:"Viidates minu 14. novembri 2008. aasta kirjale ja Teie 5. detsembri 2008. aasta kirjale, on mul au kinnitada Euroopa Liidu kavatsust astuda Keenia valitsusega kirjavahetusse, eesmärgiga määrata kindlaks piraatlusjuhtumi toimepanemises kahtlustatavate ja Euroopa Liidu juhitavate merevägede (EUNAVFOR) poolt kinnipeetud isikute ning EUNAVFORi valduses olevate kinnipeetud vahendite EUNAVFORilt Keeniale üleandmise tingimused ja kord ning nende kohtlemine pärast sellist üleandmist.Käesolev kirjavahetus toimub Euroopa Liidu Nõukogu 10. novembri 2008. aasta ühismeetme 2008/851/ÜVJP, mis käsitleb Euroopa Liidu sõjalist operatsiooni Somaalia ranniku lähedal aset leidvate piraatlusjuhtumite ja relvastatud röövimiste tõkestamiseks, ennetamiseks ja ohjamiseks (operatsioon "Atalanta"), raames.Lisaks sellele ei mõjuta käesolev kirjavahetus poolte õiguseid ja kohustusi, mis tulenevad rahvusvahelistest lepingutest ja muudest rahvusvahelisi kohtuid asutavatest lepingutest või asjaomastest siseriiklikest õigusaktidest, ja see järgib täielikult järgmisi dokumente:- ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioonid 1814 (2008), 1838 (2008), 1846 (2008), 1851 (2008) ja nendest tulenevad ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioonid;- 1982. aasta ÜRO mereõiguse konventsioon (UNCLOS), eelkõige artiklid 100 kuni 107;- inimõigusi käsitlev rahvusvaheline õigus, sealhulgas 1966. aasta kodaniku- ja poliitiliste õiguste rahvusvaheline pakt ning 1984. aasta piinamise ning muu julma, ebainimliku või inimväärikust alandava kohtlemise ja karistamise vastane konventsioon.Sellest tulenevalt on mul au teha käesoleva kirja lisas esitatud ettepanek selliste sätete kohta, milles määratakse kindlaks piraatlusjuhtumi toimepanemises kahtlustatavate ja EUNAVFORi poolt kinnipeetud isikute ning EUNAVFORi valduses olevate kinnipeetud vahendite EUNAVFORilt Keeniale üleandmise tingimused ja kord ning nende kohtlemine pärast sellist üleandmist.Oleksin tänulik, kui saate Keenia valitsuse nimel kinnitada, et nõustute nende sätetega.Käesolevat dokumenti kohaldatakse ajutiselt alates selle allakirjutamise kuupäevast ja see jõustub, kui pooled on viinud lõpule oma sisemised menetlused. Käesolev dokument kehtib veel kuus kuud pärast seda, kui üks pooltest on teisele allakirjutanud poolele esitanud kirjaliku teatise oma otsuse kohta lõpetada dokumendi kohaldamine. Käesolevat dokumenti võib muuta allakirjutanud poolte ühisel kirjalikul kokkuleppel. Käesoleva dokumendi kohaldamise lõpetamine ei mõjuta enne selle lõpetamist sellest dokumendist tulenenud mis tahes soodustusi või kohustusi, sealhulgas soodustusi üleantud isikutele, kui neid peetakse kinni Keenias või kui nende suhtes teostatakse Keenias kohtuvõimu.Pärast operatsiooni (mõiste on määratletud käesoleva kirja lisas) lõpetamist võib kõiki käesolevast dokumendist EUNAVFORile (mõiste on määratletud nimetatud lisas) tulenevaid soodustusi kasutada Euroopa Liidu Nõukogu eesistujariigi määratud isik või üksus. Määratud isik või üksus võib muu hulgas olla selle riigi Keenias akrediteeritud diplomaatiline esindaja või konsulaaresindus. Pärast operatsiooni lõpetamist esitatakse kõik käesoleva dokumendi alusel EUNAVFORile esitatavad teatised Euroopa Liidu Nõukogu eesistujariigile.LISAPIRAATLUSJUHTUMIS KAHTLUSTATAVATE NING KINNIPEETUD VAHENDITE ELI JUHITAVATE MEREVÄGEDE POOLT KEENIA VABARIIGILE ÜLEANDMISE TINGIMUSI KÄSITLEVAD SÄTTED1. MõistedKäesolevas kirjavahetuses kasutatakse järgmisi mõisteid:a) "Euroopa Liidu juhitavad mereväed (EUNAVFOR)" – ELi sõjaline peakorter ja ELi operatsioonis Atalanta osalevad riiklikud kontingendid, nende laevad, õhusõidukid ja vahendid;b) "operatsioon" – ELi Nõukogu ühismeetme 2008/851/ÜVJP ja/või sellest tulenevalt vastuvõetud õigusaktide kohaselt loodud sõjalise missiooni ettevalmistamine, käivitamine, läbiviimine ja toetamine;c) "ELi operatsiooni ülem" – operatsiooni ülem;d) "ELi relvajõudude juhataja" – väejuhataja operatsiooni toimumiskohas, mis on kindlaks määratud ELi Nõukogu ühismeetme 2008/851/ÜVJP artikli 1 lõikes 2;e) "riiklikud kontingendid" – Euroopa Liidu liikmesriikidele ja teistele operatsioonis osalevatele riikidele kuuluvad üksused ja laevad;f) "lähetajariik" – EUNAVFORi oma riikliku kontingendi lähetanud riik;g) "piraatlusjuhtum" – piraatlusjuhtum UNCLOSi artiklis 101 määratletud tähenduses;h) "üleantav isik" – EUNAVFORi poolt käesoleva kirjavahetuse alusel Keeniale üle antav isik, keda kahtlustatakse selles, et ta kavandab piraatlusjuhtumi toimepanemist, et ta paneb seda toime või on selle toime pannud.2. Üldpõhimõtteda) Keenia nõustub EUNAVFORi taotlusel EUNAVFORi poolt piraatlusjuhtumiga seoses kinni peetud isikute ning EUNAVFORi poolt kinni peetud seonduvate vahendite üleandmisega ning annab need isikud ja vahendid edasi pädevatele asutustele uurimise läbiviimiseks ja kohtuvõimu teostamiseks.b) Käesoleva kirjavahetuse kohaselt toimides annab EUNAVFOR isikud või vahendid üle üksnes pädevatele Keenia õiguskaitseasutustele.c) Allakirjutanud pooled kinnitavad, et nad kohtlevad käesoleva kirjavahetuse kohaselt üleantud isikuid nii enne kui ka pärast üleandmist inimlikul viisil ja järgivad inimõigustega seotud rahvusvahelisi kohustusi, sealhulgas keeldu piinata ja muul julmal, ebainimlikul või alandaval moel kohelda või karistada, keeldu omavoliliselt kinni pidada ning nõuet tagada õiglane kohtumõistmine.3. Üleantud isikute kohtlemine, nende suhtes kohtuvõimu teostamine ja nende üle kohtumõistminea) Üleantud isikuid koheldakse inimlikult ning neid ei piinata ega kohelda või karistata julmal või alandaval viisil, nad saavad sobiva majutuse ja piisavalt toitu, neile on kättesaadavad raviteenused ning nad saavad järgida oma religioosseid tavasid.b) Üleantud isikud toimetatakse viivitamata kohtuniku või mõne muu seadusjärgse õigusvõimuga ametiisiku ette, kes otsustab viivitamata, kas isiku kinnipidamine on seaduslik ja annab korralduse tema vabastamiseks, kui tema kinnipidamine on seadusevastane.c) Üleantud isikute üle tuleb mõistliku aja jooksul kohut mõista või nad vabastada.d) Isiku vastu kriminaalsüüdistuse määramisel on üleantud isikul õigus õiglasele ja avalikule istungile seaduse kohaselt moodustatud pädevas, sõltumatus ja erapooletus kohtus.e) Iga üleantud isikut, keda süüdistatakse kuriteos, peetakse süütuks seni, kuni tema süü ei ole seaduse kohaselt tõendatud.f) Isiku vastu kriminaalsüüdistuse määramisel on üleantud isikule täieliku võrdõiguslikkuse alusel tagatud vähemalt järgmised õigused:1) õigus saada kiires korras talle arusaadavas keeles üksikasjalikku teavet tema vastu esitatud süüdistuse olemusest ja põhjustest;2) õigus saada piisavalt aega ja vahendeid oma kaitse ettevalmistamiseks ja suhelda enda valitud nõustajaga;3) õigus tema suhtes kohtumõistmise läbiviimisele tarbetu viivituseta;4) õigus kohtumõistmise läbiviimisele tema juuresolekul ning õigus kaitsta ennast ise või tema valitud õigusala esindaja kaudu; õigus tema õigustest teavitamisele, kui tal puudub õigusabi andev nõustaja; õigus õigusala esindaja määramisele juhul, kui see on vajalik õigusemõistmise huvides, ning tasuta, juhul kui tal ei ole piisavaid vahendeid selle eest tasumiseks;5) õigus tutvuda või lasta enda asemel tutvuda kõigi tema vastu esitatud asitõenditega, sealhulgas vahi alla võtmise teostanud tunnistajate ütlustega, ning õigus lasta enda nimel kohale kutsuda tunnistajad ja neid küsitleda samadel tingimustel kui tema vastu tunnistusi andvad tunnistajad;6) õigus kasutada tasuta tõlgi abi, kui ta ei mõista või ei räägi kohtus kasutatavat keelt;7) õigus mitte olla kohustatud andma tunnistusi enda vastu ega tunnistama end süüdi.g) Kuriteos süüdi mõistetud üleantud isikul on õigus süüdimõistva otsuse ja määratud karistuse läbivaatamisele kõrgema astme kohtus või esitada sellekohane kaebus kõrgema astme kohtule kooskõlas Keenia õigusega.h) Enne EUNAVFORi kirjalikult esitatud nõusolekut ei anna Keenia üleantud isikuid üle muule riigile uurimise või nende suhtes kohtuvõimu teostamise eesmärgil.4. SurmanuhtlusÜhelegi üleantud isikule ei määrata surmanuhtlust. Keenia võtab vastavalt kehtivale õigusele meetmeid tagamaks, et surmanuhtlus asendataks vanglakaristusega.5. Registreerimine ja teatiste esitaminea) Iga üleandmise korral kirjutavad EUNAVFORi esindaja ja Keenia pädeva õiguskaitseasutuse esindaja alla asjakohasele dokumendile.b) EUNAVFOR esitab Keeniale toimiku iga üleantud isiku kinnipidamise kohta. Toimik sisaldab võimalikult suurel määral andmeid üleantava isiku füüsilise seisundi kohta kinnipidamise ajal, Keenia ametiasutustele üleandmise aega, isiku kinnipidamise põhjust, isiku kinnipidamise algusaega ja kohta ning otsuseid, mis on tehtud seoses tema kinnipidamisega.c) Keenia vastutab kõigi üleantud isikute kohta täpse registri pidamise eest, sealhulgas täites toimikuid kinnipeetud vahendite, isiku füüsilise seisundi, nende kinnipidamise kohtade, nende vastu esitatud süüdistuste ning nende suhtes kohtuvõimu teostamise ja nende üle kohtumõistmise käigus tehtud oluliste otsuste kohta.d) Nimetatud toimikud on Keenia välisministeeriumile esitatava kirjaliku taotluse alusel ELi ja EUNAVFORi esindajatele kättesaadavad.e) Lisaks sellele teatab Keenia EUNAVFORile käesoleva kirjavahetuse alusel üleantud isikute kinnipidamiskohast, tema füüsilise seisundi halvenemisest ja teadetest väidetava sobimatu kohtlemise kohta. ELi ja EUNAVFORi esindajatel on juurdepääs kõigile käesoleva kirjavahetuse alusel üleantud isikutele, kuni need isikud on vahi all, ja neil on õigus neid küsitleda.f) Riikide ja rahvusvahelistel humanitaarabiasutustel on lubatud taotluse esitamisel käesoleva kirjavahetuse alusel üleantud isikuid külastada.g) Selleks et tagada, et EUNAVFOR saab EUNAVFORi tunnistajate kohalviibimise ja asjakohaste asitõendite esitamisega osutada Keeniale õigeaegselt abi, teavitab Keenia EUNAVFORi oma kavatsusest kriminaalmenetluse alustamiseks üleantud isiku suhtes ning esitab ajakava asitõendite esitamiseks ning tunnistuste ärakuulamiseks.6. EUNAVFORi osutatav abia) EUNAVFOR abistab oma vahendite ja võimete piires Keeniat seoses üleantud isikutega seonduva uurimise ja nende suhtes kohtuvõimu teostamisega.b) Eelkõige teeb EUNAVFOR järgmist:1) vastavalt käesoleva kirjavahetuse punkti 5 alapunktile b annab üle toimiku kinnipidamise kohta;2) käsitleb kõiki asitõendeid kooskõlas Keenia pädevate asutuste esitatavate nõuetega, nagu on kokku lepitud punktis 9 kirjeldatud rakenduskorras;3) püüab esitada nende EUNAVFORi isikkoosseisu liikmete tunnistused ja ütlused, kes osalesid sündmuses, millega seoses on käesoleva kirjavahetuse alusel isikuid üle antud;4) annab üle kõik asjaomased EUNAVFORi valduses olevad kinnipeetud vahendid.7. Seos üleantud isikute muude õigustegaÜhtegi käesoleva lepingu sätet ei ole kavandatud ega saa tõlgendada selliselt, et sellega piiratakse õiguseid, mis üleantud isikutel võivad kohaldatava siseriikliku või rahvusvahelise õiguse kohaselt olla.8. Sidepidamine ja vaidluseda) Kõiki käesolevate sätete kohaldamisest tulenevaid küsimusi käsitlevad Keenia ja ELi pädevad asutused ühiselt.b) Varasemate lahenduste puudumise korral lahendatakse käesolevate sätete tõlgendamist või kohaldamist käsitlevad vaidlused Keenia ja ELi esindajate vahel eranditult diplomaatilisel teel.9. Rakenduskorda) Käesolevate sätete kohaldamiseks võidakse operatiiv-, haldus- ja tehnilistes küsimustes sõlmida rakenduskord, mille kiidavad heaks ühelt poolt Keenia pädevad asutused ja ELi pädevad organid ning teiselt poolt samuti lähetajariikide pädevad asutused.b) Rakenduskorras võib muu hulgas käsitleda järgmist:1) Keenia pädevate õiguskaitseasutuste kindlaksmääramine, kellele EUNAVFOR võib isikuid üle anda;2) kinnipidamiskohad, kus üleantud isikuid hoitakse;3) isiku üleandmisel Keenia pädevatele õiguskaitseasutustele üle antavate dokumentide, sealhulgas asitõendite kogumisega seotud dokumentide käsitlemine;4) kontaktpunktid teatiste esitamiseks;5) üleandmisel kasutatavad dokumentide vormid;6) tehnilise toe ja eriteadmiste andmise ning koolitusega seotud ja muud laadi abi andmine Keenia taotluse korral, et saavutada käesolevas kirjavahetuses käsitletavad eesmärgid."Mul on au Teile Keenia Vabariigi valitsuse nimel kinnitada, et Teie kirja ja selle lisa sisu on Keenia Vabariigi valitsusele vastuvõetav. Vastavalt Teie kirjale jõustub käesolev dokumenti ajutiselt alates selle allakirjutamise kuupäevast ja see jõustub, kui pooled on viinud lõpule oma sisemised menetlused.LugupidamisegaKeenia Vabariigi valitsuse nimel--------------------------------------------------