type: other

text:
Dom afsagt i sag mod Se & Hør
 Højesteret har i dag afsagt dom i en sag mod Se & Hør. Højesteret fastslog, at Se & Hør har handlet retsstridigt ved at offentliggøre billeder af en studievært, der bader på en offentlig, men næsten mennesketom strand topløs og i gravid tilstand. Se & Hør skal som følge heraf betale en godtgørelse på 75.000 kr.
 Sagen angik to tilfælde, hvor Se & Hør havde bragt billeder uden A’s samtykke. Det første tilfælde drejede sig om et nummer af Se & Hør udgivet i 2006, hvor der på bladets forside og inde i bladet vises billeder af A, der bader på en offentlig, men næsten mennesketom strand topløs og i gravid tilstand. Det andet tilfælde drejede sig om et nummer af Se & Hør udgivet i 2007, hvor der på forsiden af bladet er et tidligere offentliggjort foto af A og et billede af sengen i hendes soveværelse med bl.a. teksten ”I seng med A”. I en artikel inde i bladet er der en række billeder af de forskellige værelser i A’s og hendes tidligere kærestes tidligere fælleslejlighed. Billederne af lejligheden var allerede forud for videregivelsen i Se & Hør offentliggjort på internettet af den ejendomsmælger, der havde fået til opgave at sælge lejligheden.
 A påstod på baggrund heraf, at den tidligere chefredaktør for Se & Hør skulle betale en godtgørelse for både det første og det andet tilfælde samt idømmes straf efter straffelovens § 264 d for det første tilfælde.
 Landsretten havde tilkendt A en godtgørelse på 50.000 kr. for offentliggørelsen af billederne taget af A på stranden og frifundet den tidligere chefredaktør for Se & Hør for påstanden om straf samt godtgørelse for viderebringelsen af billederne fra A’s tidligere lejlighed.
 Højesteret behandlede både spørgsmålet om godtgørelse og straf og forhøjede godtgørelsen til 75.000 kr. for offentliggørelsen af billederne taget af A på stranden og stadfæstede landsrettens frifindelse for straf og spørgsmålet om godtgørelse for viderebringelse af billederne fra A’s tidligere lejlighed.
 Ved Højesterets behandling deltog 5 dommere. Dommen er enstemmig.
 Højesterets afgørelse er begrundet således:
 Sagen angår privatlivets fred og retten til eget billede. Privatliv omfatter ikke kun, hvad der foregår i den egentlige privatsfære fri for offentlig iagttagelse, men i et vist omfang også, hvad en person foretager sig uden for sit hjem i ordinære hverdagssituationer. Beskyttelsen af privatlivets fred og retten til eget billede er i dansk ret baseret på almindelige retsgrundsætninger og enkelte lovregler. Der kan således efter almindelige retsgrundsætninger nedlægges forbud mod retsstridige krænkelser af privatlivets fred og retten til eget billede, der kan kræves godtgørelse for tort efter reglerne i erstatningsansvarslovens § 26 om retsstridig krænkelse af en andens frihed, fred, ære eller person, og der er for de groveste krænkelser et strafferetligt værn i bl.a. straffelovens § 264 a og § 264 d. Har krænkelsen tillige medført et økonomisk tab, f.eks. ved tilegnelse af et billedes markedsføringsmæssige værdi, kan dette forlanges erstattet efter de almindelige erstatningsretlige regler.
 Sagen angår samtidig pressens ytringsfrihed og offentlighedens interesse i at blive informeret. Om pressen kan gengive et billede af en person eller oplysninger om dennes privatliv uden samtykke, beror på en afvejning af hensynet til den enkelte over for hensynet til den samfundsmæssige interesse i offentliggørelse. Ved afgørelsen af, hvilken vægt der skal tillægges hensynet til ytrings- og pressefrihed, spiller det en rolle, om offentliggørelse sker som led i en behandling af samfundsmæssigt relevante spørgsmål. Særligt om personer, der er kendte i offentligheden, spiller det en rolle, om offentliggørelsen angår forhold, der er relevante i forhold til det, som vedkommende er kendt for.
 Hovedspørgsmålet under sagen er, om Se og Hør i forhold 1 og det efterfølgende forhold 2 har handlet lovligt eller retsstridigt med heraf følgende krav på godtgørelse for tort efter erstatningsansvarslovens § 26. For så vidt angår forhold 1 er der endvidere spørgsmål om, hvorvidt der foreligger en overtrædelse af straffelovens § 264 d, hvorefter den, der uberettiget videregiver meddelelser eller billeder vedrørende en andens private forhold (1. led) eller i øvrigt uberettiget videregiver billeder af den pågældende under omstændigheder, der åbenbart kan forlanges unddraget offentligheden (2. led), straffes med bøde eller fængsel indtil 6 måneder.
 A har nedlagt påstand om, at B skal straffes for overtrædelse af straffelovens § 264 d i anledning af de billeder af hende og den ledsagende tekst, der blev bragt i Se og Hør nr. 27/2006.
 I det pågældende nummer af bladet vises på forsiden og på siderne 8-11 billeder af A, der bader på stranden topløs og i højgravid tilstand. På billederne side 8-11 ses hun sammen med sin kæreste. Der er tale om en offentlig, men næsten mennesketom strand, og billederne blev taget med teleobjektiv uden hendes vidende og samtykke. Billederne er ledsaget af en tekst, der beskriver, hvad der ses på billederne.
 Det er en betingelse for strafansvar efter § 264 d, 1. led, at der foreligger meddelelser eller billeder vedrørende den pågældendes "private forhold", f.eks. kæresteforhold, som den pågældende ikke har gjort offentligheden bekendt med. Omtale med billedillustration af As kæresteforhold og graviditetstilstand er derfor ikke i sig selv strafbar efter dette led.
 Billederne angår en ordinær, dagligdags situation ved stranden om sommeren, og de er ikke optaget og bragt som led i en mere systematisk overvågning af As privatliv. Højesteret finder, at der – uanset at situationen for så vidt må anses for at henhøre under hendes privatliv – ved offentliggørelsen af billederne og den ledsagende tekst ikke afsløres noget om hendes private forhold i § 264 d’s forstand. Højesteret tiltræder derfor, at offentliggørelsen ikke er strafbar efter § 264 d, 1. led.
 Det er en betingelse for strafansvar efter § 264 d, 2. led, at der er tale om billeder af den pågældende under omstændigheder, der åbenbart kan forlanges unddraget offentligheden. Det fremgår af forarbejderne til bestemmelsen (Straffelovrådets betænkning nr. 601/1971 om privatlivets fred, side 53), at den bygger på det hovedsynspunkt, at en person, der befinder sig uden for det hjemlige område, må være forberedt på at kunne blive fotograferet, og at optagelsen kan blive brugt af pressen, uden at der bør være plads for nogen diskussion af, hvorvidt offentligheden havde nogen berettiget interesse i at se optagelsen. Kun i særlige tilfælde er der givet et strafferetligt værn. Dette gælder i tilfælde, hvor den private, uden selv at have haft nogen direkte indflydelse på det, er bragt i en ekstraordinær situation – således som det f. eks. vil være tilfældet med et offer for en trafikulykke. Har den pågældende derimod selv bragt sig i den ekstraordinære situation, bør der, selv om vedkommende ikke har tænkt på muligheden af fotografering, i almindelighed ikke blive tale om straf efter § 264 d, 2. led. Som et eksempel herpå nævnes i betænkningen et tilfælde, hvor en person, der dyrkede nøgenbadning på en øde strand, uden at vide det var blevet fotograferet med teleobjektiv, og billedet derefter er offentliggjort på en sådan måde, at identiteten fremgik.
 På den baggrund tiltræder Højesteret, at offentliggørelsen af billederne med A topløs på stranden heller ikke er strafbar efter § 264 d, 2. led.
 Som følge af det anførte tiltræder Højesteret, at B er blevet frifundet for overtrædelse af straffelovens § 264 d. Kravene til beskyttelse af privatlivet efter Den Europæiske Menneskerettighedskonventions artikel 8 kan ikke føre til et andet resultat. Det bemærkes i øvrigt, at beskyttelsen af privatlivet på dette område her i landet, når bortses fra de groveste tilfælde, hviler på de civilretlige regler, jf. betænkningen om privatlivets fred side 53 og 64 ff.
 Billederne af den højgravide A, der badede topløs på en næsten mennesketom strand, er som nævnt optaget uden hendes vidende og samtykke. Billederne har ingen sammenhæng med hendes virke som radio- og TV-vært, og de indgår ikke som led i en omtale af samfundsmæssigt relevante forhold.
 Under de nævnte omstændigheder finder Højesteret, at en offentliggørelse af et billede af den omhandlede karakter udgør en retsstridig krænkelse af A, der berettiger hende til en godtgørelse efter erstatningsansvarslovens § 26.
 Ved fastsættelsen af godtgørelsens størrelse må der lægges vægt på, at Se og Hør bragte et af billederne på forsiden som bladets tophistorie, samt på, at der blev bragt ikke bare ét billede, men en hel serie af billeder. Der må endvidere i overensstemmelse med bemærkningerne i betænkningen om privatlivets fred side 73 som en skærpende omstændighed tages hensyn til, at krænkelsen er sket for vindings skyld samt til den økonomiske interesse, som Se og Hør må antages at have haft i den retsstridige offentliggørelse. Der er på denne baggrund ikke grundlag for at fastsætte en godtgørelse på mindre end det påståede beløb på 75.000 kr.
 Forhold 2 – godtgørelse
 Forhold 2 angår et nummer af Se og Hør, hvor der på forsiden er et tidligere offentliggjort foto af A med teksterne "Hjemme hos den fraskilte tv-babe" og "Viser det hele frem" samt et billede af sengen i hendes soveværelse med teksten "I seng med Andrea". I en artikel inde i bladet på side 4-5 er der tidligere offentliggjorte fotografier af hende alene og sammen med sin tidligere kæreste samt en række billeder af de forskellige værelser i deres tidligere fælleslejlighed. Det fremgår af artiklen, at A – efter det i offentligheden kendte brud med kæresten – i forbindelse med salg af lejligheden har valgt at lægge billeder af denne ud på internettet, og forsideteksterne "Hjemme hos ..." og "Viser det hele frem" må ses som angivelser herom.
 Billederne af lejligheden var allerede forud for viderebringelsen i Se og Hør offentliggjort på internettet af den ejendomsmægler, der havde fået til opgave at sælge lejligheden. Under hensyn hertil samt efter en samlet vurdering af karakteren af billederne, tekstomtalen, overskrifterne samt As optræden i offentligheden, herunder hendes deltagelse i markedsføringen af Radio 100 FM og konkurrencen ”I seng med Robbie Williams”, tiltræder Højesteret, at der ikke i dette forhold er sket en retsstridig krænkelse, der berettiger hende til godtgørelse for tort.
 Sagsomkostningerne er fastsat til dækning af advokatudgift for byret, landsret og Højesteret med 150.000 kr. og af retsafgift for byret og Højesteret med 5.260 kr., i alt 155.260 kr.
 B frifindes for straf.
 B skal til A betale 75.000 kr. med procesrente fra den 19. juli 2006.
 I sagsomkostninger for byret, landsret og Højesteret skal B betale 155.260 kr. til A.
 De idømte beløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse. Sagsomkostningsbeløbet forrentes efter rentelovens § 8 a.


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 EUROPSKA KOMISIJA
 Bruxelles, 13.7.2017.
 COM(2017) 375 final
 2017/0158(COD)
 Prijedlog
 UREDBE EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA
 o uvozu kulturnih dobara
 {SWD(2017) 262 final}{SWD(2017) 263 final}
 OBRAZLOŽENJE
 1.KONTEKST PRIJEDLOGA
 •Razlozi i ciljevi prijedloga
 U okviru Europskog programa sigurnosti iz 2015.
 1
 i Akcijskog plana za jačanje borbe protiv financiranja terorizma iz 2016.
 2
 Komisija je najavila pripremu zakonodavnog prijedloga protiv nezakonite trgovine kulturnim dobrima. Europski parlament i Vijeće pozdravili su Europski program sigurnosti
 3
 i Akcijski plan te zatražili ulaganje dodatnih napora
 4
 . Direktiva o suzbijanju terorizma donesena je 15. ožujka 2017., a sadržava i odredbe o kaznenopravnim sankcijama za pojedince i subjekte koji pružaju materijalnu potporu terorizmu
 5
 .
 Namjera pripreme zakonodavnog prijedloga najavljena je i u Zajedničkoj komunikaciji Europske komisije i Visokog predstavnika Unije za vanjske poslove i sigurnosnu politiku Europskom parlamentu i Vijeću pod naslovom „Ususret Strategiji EU-a za međunarodne kulturne odnose”
 6
 .
 Na globalnoj bi se razini ovaj prijedlog trebao promatrati u kontekstu izjave čelnika država skupine G20 od 8. srpnja 2017.
 7
 , u kojoj su potvrdili svoju predanost suzbijanju alternativnih izvora financiranja terorizma, uključujući krađu i krijumčarenje antikviteta.
 Uredba i mjere u nastavku odgovor su i na Rezoluciju Europskog parlamenta od 30. travnja 2015. o uništavanju kulturnih lokaliteta koje je počinila skupina ISIS/Daesh, a u kojoj se među ostalim poziva na snažno djelovanje radi onemogućavanja nezakonite trgovine kulturnim dobrima i uvođenja europskih programa za osposobljavanje sudaca, policijskih i carinskih službenika, vladinih uprava i sudionika na tržištu u širem smislu, kao i na pripremu kampanja za podizanje razine osviještenosti radi odvraćanja od kupovine i prodaje kulturnih dobara stečenih nezakonitom trgovinom.
 Vijeće je u svojim Zaključcima od 12. veljače 2016. podsjetilo na to koliko je važno hitno se posvetiti učinkovitijem suzbijanju nezakonite trgovine kulturnim dobrima i pozvalo Komisiju da predloži zakonodavne mjere u vezi s tim pitanjem što je prije moguće.
 Vijeće sigurnosti Ujedinjenih naroda zatražilo je 24. ožujka 2017. Rezolucijom 2347 (2017.)
 8
 od država članica da poduzmu korake za suzbijanje nezakonite trgovine kulturnim dobrima, posebno onim dobrima koja terorističke skupine iznose iz zemalja pogođenih oružanim sukobom. Isto su tako u ožujku 2017. ministri kulture iz skupine G7 pozvali sve države da zabrane trgovinu ukradenim kulturnim dobrima prokrijumčarenima preko granice, istodobno naglašavajući važnost bliskije suradnje između međunarodnih pravosudnih tijela i tijela kaznenog progona
 9
 .
 U Rimskoj deklaraciji od 25. ožujka 2017. čelnici 27 država članica i institucija EU-a isto su tako ponovno izrazili predanost zaštiti kulturne baštine i kulturne raznolikosti. Borba protiv nezakonite trgovine kulturnim dobrima bit će ključna europska mjera tijekom 2018., Europske godine kulturne baštine.
 Inicijativom se nastoji spriječiti uvoz kulturnih dobara nezakonito izvezenih iz trećih zemalja i njihovo smještanje u EU-u, i tako smanjiti nezakonita trgovina kulturnim dobrima, boreći se protiv financiranja terorizma i štiteći kulturnu baštinu, posebno arheološke predmete u zemljama podrijetla pogođenima oružanim sukobom. Stoga se predlaže sljedeće: uspostava zajedničke definicije kulturnih dobara pri uvozu; osiguravanje da uvoznici posvete dužnu pažnju pri kupovini kulturnih dobara iz trećih zemalja; određivanje standardiziranih podataka kojima se potvrđuje da su dobra stečena na zakonit način; utvrđivanje učinkovitih mjera odvraćanja od nezakonite trgovine i promicanje aktivnog uključivanja dionika u zaštitu kulturne baštine.
 Prijedlog nije povezan s REFIT-om.
 •Dosljednost s postojećim odredbama politike u određenom području
 Trenutačno ne postoje zajednička pravila u pogledu uvoza kulturnih dobara iz trećih zemalja, osim Uredbe Vijeća (EZ) br. 1210/2003
 10
 od 7. srpnja 2003. o određenim posebnim ograničenjima gospodarskih i financijskih odnosa s Irakom i Uredbe Vijeća (EU) br. 36/2012
 11
 o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Siriji, u kojima se zabranjuje trgovina kulturnim dobrima s navedenim zemljama. Inicijativom se nastoje nadopuniti te dvije mjere, kao i postojeće zakonodavstvo EU-a u pogledu izvoza kulturnih dobara (Uredba (EZ) br. 116/2009
 12
 ).
 •Dosljednost u odnosu na druge politike Unije
 Predloženom se uredbom upotpunjava pravni okvir EU-a o trgovini kulturnim dobrima, koji je dosad uključivao samo zakonodavstvo o izvozu kulturnih dobara
 13
 i povratu kulturnih predmeta nezakonito iznesenih s državnog područja države članice
 14
 . Kad je riječ o uvozu, pravnim su okvirom bile predviđene samo mjere ograničavanja trgovine kulturnim dobrima iz Iraka i Sirije.
 Provedba odredaba Uredbe bit će popraćena nizom mjera EU-a, čija je provedba u tijeku ili će uskoro početi, a koje su namijenjene uklanjanju čimbenika koji su pokretači ponude kulturnih dobara kojima se nezakonito trguje i potražnje za tim dobrima, kao što su nejednak stupanj pripravnosti i primjene standarda dužne pažnje u državama članicama i nedovoljan kapacitet u pojedinim zemljama podrijetla, posebno onima u nestabilnim situacijama.
 EU se u okviru borbe protiv organiziranog kriminala bori i protiv nezakonite trgovine kulturnim dobrima. Na temelju odluke Vijeća za pravosuđe i unutarnje poslove od 18. svibnja 2017.
 15
 u okviru ciklusa politike EU-a o teškom i organiziranom kriminalu za razdoblje 2018.–2021. nastavit će se bolja operativna suradnja među tijelima kaznenog progona.
 U okviru pilot-projekta koji će se provoditi 2017. i 2018. EU će zajedno s Organizacijom Ujedinjenih naroda za obrazovanje, znanost i kulturu (UNESCO) raditi na osmišljavanju modula za izobrazbu relevantnih skupina stručnjaka, uključujući policijske službenike, o nezakonitoj trgovini kulturnim dobrima. Iz istog će se pilot-projekta financirati sveobuhvatna studija o razmjerima nezakonite trgovine kulturnim dobrima s naglaskom na rute trgovine, količine kojima se nezakonito trguje i načine tog trgovanja te na upotrebu novih tehnologija za borbu protiv takve trgovine.
 Izgradnja kapaciteta tijela kaznenog progona potpomaže se i s pomoću Instrumenta EU-a za tehničku pomoć i razmjenu informacija (TAIEX). U posljednjih nekoliko godina organizirano je više radionica posvećenih borbi protiv nezakonite trgovine kulturnim dobrima: na primjer, u bivšoj jugoslavenskoj republici Makedoniji, Turskoj, Kosovu, Bosni i Hercegovini i Srbiji. Pomoć TAIEX-a, koja je u prošlosti bila dostupna samo zemljama u europskom susjedstvu, sada je dostupna i u drugim dijelovima svijeta.
 Stručnjaci za kulturnu baštinu sve češće sudjeluju u zajedničkim misijama EU-a, UN-a i Svjetske banke kad je riječ o procjenama potreba nakon katastrofe i procjenama obnove i izgradnje mira kako bi pomogli u procjeni štete i rizika za kulturnu baštinu, uključujući trgovinu.
 Taj popis inicijativa nije iscrpan. Uskoro će se uspostaviti i dodatne mjere za lakšu provedbu predložene Uredbe kojima se podupire postizanje njezinih ciljeva.
 Isto tako, prijedlog doprinosi i u skladu je s ostalim politikama Unije, posebno sa sljedećim:
 –
 Europskim programom sigurnosti
 16
 , kojim se ističe važnost borbe protiv terorizma i organiziranog kriminala,
 –
 Akcijskim planom za jačanje borbe protiv financiranja terorizma, u kojem je naveden niz političkih i pravnih inicijativa (uključujući ovaj prijedlog) koje treba poduzeti u okviru sveobuhvatnog pristupa u tom području i
 –
 Direktivom Europskog parlamenta i Vijeća o suzbijanju terorizma i zamjeni Okvirne odluke Vijeća 2002/475/PUP o suzbijanju terorizma, koja sadržava odredbe o kaznenopravnim sankcijama za pojedince i subjekte koji pružaju materijalnu potporu terorizmu.
 2.PRAVNA OSNOVA, SUPSIDIJARNOST I PROPORCIONALNOST
 •Pravna osnova
 EU ima isključivu nadležnost u području trgovinske politike i carinskog zakonodavstva, kao što su mjere carinske kontrole pri uvozu iz članaka 3. i 207. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU).
 Člankom 207. UFEU-a ovlašćuju se Europski parlament i Vijeće da, odlučujući uredbama u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom, donose mjere kojima se utvrđuje okvir za provedbu zajedničke trgovinske politike. To je na primjer slučaj s Uredbom (EZ) br. 116/2009 o izvozu kulturnih dobara, koja je donesena na temelju članka 207. UFEU-a.
 •Supsidijarnost (za neisključivu nadležnost)
 Nije primjenjivo
 •Proporcionalnost
 Opcija politike kojoj se daje prednost kombinacija je regulatornih i neregulatornih opcija politike. Područje primjene predložene regulatorne mjere obuhvaća široku tipologiju kulturnih dobara ne ograničavajući pritom legitimnu trgovinu tim dobrima, zbog toga što njihova starost mora biti najmanje 250 godina. Ta je minimalna starost uravnotežen pristup u skladu s pravilima koja su na snazi u nekim drugim jurisdikcijama, a pomoći će i u osiguravanju dosljednog pristupa na međunarodnoj razini. Nadalje, postoje razlike u razinama kontrole koja se provodi prije ulaska na carinsko područje Unije, a te se razlike temelje na uočenom riziku od krađe određenih kategorija kulturnih dobara poput arheoloških nalaza ili dijelova spomenika.
 Vidjeti upućivanje na razloge proporcionalnosti u izvješću o procjeni učinka, posebno u odjeljcima 7.3.5. i 7.4.4.
 •Odabir instrumenta
 Pravna je osnova ovog prijedloga članak 207. UFEU-a i u skladu s njime u ovom je slučaju odgovarajući instrument uredba Europskog parlamenta i Vijeća.
 3.REZULTATI EX POST EVALUACIJA, SAVJETOVANJA S DIONICIMA I PROCJENE UČINAKA
 •Ex post evaluacije/provjere primjerenosti postojećeg zakonodavstva
 Trenutačno zakonodavstvom EU-a nije reguliran uvoz kulturnih dobara i stoga ovaj prijedlog nije povezan s ex post evaluacijama ili provjerama primjerenosti.
 •Savjetovanja s dionicima
 Komisija je organizirala sljedeća savjetovanja s dionicima:
 1. otvoreno javno savjetovanje
 17
 na poslužitelju Europa, u kojemu su od 23. listopada 2016. do 23. siječnja 2017. mogli sudjelovati svi dionici. Upitnikom su se željela prikupiti stajališta i mišljenja sljedećih kategorija dionika: građana, poduzeća, strukovnih udruženja i predstavnika interesa, nevladinih organizacija i civilnog društva te javnih tijela. U središtu savjetovanja bilo je sljedeće: pitanje nezakonite trgovine kulturnim dobrima; mjere koje je radi suzbijanja nezakonite trgovine i borbe protiv financiranja terorizma potrebno poduzeti u pogledu uvoza kulturnih dobara, kao i učinak te mjerila mogućih zakonodavnih mjera. Komisija je zaprimila ukupno 305 odgovora.
 Iako postoji snažna potpora donošenju carinskih pravila pri uvozu na razini Unije, podijeljena su mišljenja o tome bi li takve mjere pridonijele borbi protiv organiziranog kriminala i financiranja terorizma; većina poduzeća smatra da ne bi. Poteškoće u utvrđivanju zakonitog podrijetla smatraju se nedostatkom trenutačnog sustava. Rijetkost, povijesna / obrazovna vrijednost, starost i činjenica da kulturno dobro potječe iz područja zahvaćenog sukobom smatraju se glavnim kriterijima za definiranje dobara na koje bi se mjera trebala odnositi. Poduzeća smatraju da bi mjere trebale poduzimati prvenstveno zemlje izvoznice kako bi uz pomoć EU-a zaštitile svoju baštinu, dok se javna tijela i civilno društvo snažno zalažu za zakonodavstvo Unije kojim bi carinska tijela imala ovlasti za sprječavanje ulaska nezakonitih kulturnih dobara u EU.
 Kad je riječ o dokumentaciji kojom se dokazuje zakonito podrijetlo, poduzeća se najviše zalažu za samostalno izdavanje potvrda (ovjerena izjava), dok se javna tijela zalažu za izvozna uvjerenja (iz pisanih se podnesaka čini da bi željeli izdavati uvozne dozvole na temelju izvoznih uvjerenja).
 2. Komisija je održala i tri sastanka Stručne skupine za carinska pitanja povezana s kulturnim dobrima (s predstavnicima carinskih i kulturnih tijela država članica), na kojima je predstavljena inicijativa, nakon čega je uslijedila opsežna razmjena mišljenja i rasprava o raznim izazovima i ciljevima. Izaslanici država članica pozvani su i da se o raznim opcijama izjasne u pisanom obliku, a nekoliko njih to je i učinilo. Iako se sve države članice slažu da je mjere potrebno poduzeti pri uvozu, kad je riječ o konkretnom izboru mjera, mišljenja se razlikuju. Velika većina država članica podržava uvozne dozvole za ograničen broj kategorija kulturnih dobara, odnosno one kategorije koje su u trenutačnom geopolitičkom kontekstu najviše ugrožene.
 3. Carinskim i kulturnim tijelima država članica postavljena su i pitanja u pogledu mogućeg ili očekivanog učinka raznih regulatornih opcija na uprave (trošak ili drugo opterećenje).
 U 12 od 16 primljenih odgovora bile su navedene djelomične informacije o tome koliko bi vremena bilo potrebno za obavljanje formalnosti povezanih s regulatornim opcijama politike. Većina država članica nije mogla navesti nikakve procjene, uz obrazloženje da to nije moguće zbog strukture njihova trenutačnog sustava i postupaka. Jasni rezultati (odgovori ekstrapolirani upotrebom standardnog modela troškova) uglavnom nisu dobiveni jer su dostavljene procjene obuhvaćale samo neke opcije politike.
 4. Isto tako, vanjski je izvođač proveo istraživanje u okviru studije pod naslovom „Suzbijanje nezakonite trgovine kulturnim dobrima: analiza i carinska pitanja u EU-u”
 18
 . Detaljni su upitnici poslani poduzećima, udruženjima, javnim tijelima i međunarodnim organizacijama. Zaključci istraživanja sadržani u studiji upotrebljeni su u izvješću o procjeni učinka, ponajviše oni koji su se odnosili na iskustva s provedbom Uredbe EU-a o izvozu kulturnih dobara i dviju uredaba o sankcijama nametnutima Iraku i Siriji.
 •Procjena učinka
 Provedena je procjena učinka
 19
 , a Odbor za nadzor regulative najprije je donio negativno mišljenje
 20
 , a nakon ponovnog podnošenja u kojem je revidirana definicija problema i utvrđenih ciljeva te su na jasniji i strukturiraniji način predstavljene razmatrane opcije politike i njihov sadržaj, donio je i pozitivno mišljenje
 21
 .
 Opcije koje su odabrane za rješavanje utvrđenih problema kompatibilne su i spriječile bi uvoz i smještaj kulturnih dobara u EU-u koja su nezakonito izvezena iz treće zemlje. Na taj bi se način smanjila nezakonita trgovina kulturnim dobrima, istodobno se boreći protiv financiranja terorizma i štiteći kulturnu baštinu, posebno u zemljama podrijetla pogođenima oružanim sukobom. Očekuje se da će se taj glavni cilj postići bez stvaranja nepotrebnog administrativnog opterećenja. To bi se posebno postiglo:
 1. podizanjem razine osviještenosti potencijalnih kupaca, posebno turista i putnika, kao i carinskih tijela i drugih tijela kaznenog progona;
 2. uredbom kojom bi se propisale mjere carinske kontrole primjenjive na kulturna dobra deklarirana za puštanje u slobodni promet ili stavljanje u posebne carinske postupke (kao što je stavljanje u slobodnu zonu), s iznimkom dobara u provozu. Kontrole se odnose na kulturna dobra, kako su definirana Konvencijom Međunarodnog instituta za ujednačavanje privatnog prava (UNIDROIT) o ukradenim ili nezakonito izvezenim kulturnim dobrima iz 1995., čija je starost najmanje 250 godina. Osoba koja želi unijeti ta kulturna dobra na carinsko područje Unije mora za njih predočiti sljedeću dokumentaciju radi dokazivanja zakonitog podrijetla, tj. zakonitosti izvoza iz zemlje podrijetla:
 – za arheološke predmete, dijelove raskomadanih spomenika, rijetke rukopise i inkunabule, osoba mora podnijeti zahtjev za izdavanje uvozne dozvole nadležnom tijelu koje je u tu svrhu odredila država članica i pružiti dokaze o zakonitom izvozu dobara iz zemlje podrijetla,
 – za sva druga kulturna dobra, osoba mora carinskom tijelu dostaviti potpisanu izjavu (ovjerenu izjavu) kojom se potvrđuje da su dobra zakonito izvezena iz zemlje podrijetla, popraćenu standardnim dokumentom pod nazivom Identifikacijska oznaka predmeta, u kojem je predmet detaljno opisan. Carinska tijela urudžbiraju tu dokumentaciju i čuvaju njezin primjerak.
 Očekuje se da će se odabranim opcijama politike postići prethodno navedeni glavni cilj, kao i niz posebnih ciljeva opisanih u nastavku.
 Odabirom definicije kulturnih dobara iz Konvencije UNIDROIT-a iz 1995., zajedno sa starošću od najmanje 250 godina, opcijom se utvrđuje zajednička definicija kulturnih dobara u kontekstu uvoza, koja je razmjerna potrebnoj zaštiti (široka tipologija kulturnih dobara) ne ograničavajući pritom legitimnu trgovinu. Obvezom pružanja informacija o kulturnom dobru i njegovu podrijetlu podnošenjem zahtjeva za izdavanje uvozne dozvole ili popunjavanjem standardnog obrasca pod nazivom Identifikacijska oznaka predmeta osigurava se da kupci i uvoznici iz EU-a posvete dužnu pažnju zakonitosti kulturnih dobara unesenih u EU. Istodobno se standardiziranom dokumentacijom koju je potrebno predočiti pri uvozu, a koja se odnosi na identitet kulturnih dobara unesenih u EU, uvelike olakšavaju carinske kontrole. Predviđanjem kazni u slučaju povrede (koje propisuju države članice) omogućava se učinkovitije odvraćanje od nezakonite trgovine kulturnim dobrima.
 Odabir ove opcije politike u potpunosti je usklađen s utvrđenom potrebom za snažnim odgovorom na povećani rizik u pogledu određenih kategorija kulturnih dobara koja su po svojoj prirodi izravno izložena gubitku ili rasparčavanju, prije svega arheološke baštine. Riječ je o istim kulturnim dobrima koja su na meti terorista i drugih zaraćenih frakcija u svrhu financiranja svojih aktivnosti. Ako se promatraju troškovi usklađivanja, mogao bi postojati određeni trošak pripreme zahtjeva za izdavanje dozvole za uvoz takvih dobara, ali uvoz takvih dobara čini tek neznatan dio
 22
 uvoza kulturnih dobara.
 Ova bi opcija bila proporcionalna utvrđenim ciljevima jer se njome određuju zahtjevi certificiranja uvoza u skladu s relativnim rizicima i može se lako prilagoditi promjenjivim okolnostima i profilima nezakonite trgovine.
 Konačno, organiziranjem kampanja za podizanje razine osviještenosti potencijalnih kupaca, kao i carinskih tijela i drugih tijela kaznenog progona promicat će se aktivno sudjelovanje dionika u smanjenju nezakonite trgovine.
 •Temeljna prava
 Vjerojatno je da će predviđene mjere imati utjecaj na sljedeća prava iz sljedećih članaka Povelje EU-a o temeljnim pravima („Povelja”):
 –
 slobodu poduzetništva (članak 16. Povelje) i
 –
 pravo na vlasništvo (članak 17. Povelje).
 Ako sumnjaju na lažne izjave u vezi s kulturnim dobrima tijela mogu odlučiti privremeno zadržati dobra, što utječe na pravo na vlasništvo i slobodu poduzetništva.
 U članku 52. Povelje određeno je da svako ograničenje priznatih prava i sloboda mora biti predviđeno zakonom, poštovati bit tih prava i sloboda, ispunjavati ciljeve od općeg interesa koje priznaje Unija i biti proporcionalno.
 Mjerama se uspostavlja ravnoteža između relevantnih prava i legitimnih društvenih interesa zauzimanjem pristupa koji je učinkovit (njime se postiže cilj), ali minimalno utječe na prava.
 4.UTJECAJ NA PRORAČUN
 Prijedlog nema znatan utjecaj na proračun Europske unije.
 5.OSTALI DIJELOVI
 •Planovi provedbe i mehanizmi praćenja, evaluacije i izvješćivanja
 Komisija će biti ovlaštena za donošenje provedbenih akata radi utvrđivanja posebnih obrazaca koji će se upotrebljavati (npr. obrasci dozvola, obrasci za prijavu, tekst ovjerene izjave itd.) i relevantnih postupovnih pojedinosti.
 Komisija će pratiti učinak pravnog instrumenta i njegovih provedbenih odredaba u bliskoj suradnji s državama članicama. Trajnim i sustavnim praćenjem moglo bi se utvrditi primjenjuje li se prijedlog u skladu s očekivanim i pravodobno rješavati probleme u provedbi.
 Činjenični podaci koje će prikupljati države članice bit će osnova za buduću evaluaciju Uredbe i temeljit će se sljedećim pokazateljima praćenja:
 – statističkim podacima dostavljenima Komisiji o urudžbiranim izjavama uvoznika,
 – provedenim kontrolama u slučajevima kada postoji izjava uvoznika u čiju se točnost sumnja,
 – broju podnesenih zahtjeva za izdavanje uvoznih dozvola i broju odbijenica,
 – relevantnim statističkim podacima o trgovinskim tokovima kulturnih dobara (npr. zemlje iz kojih se kulturna dobra najviše šalju u EU),
 – broju slučajeva u kojima su kulturna dobra zadržana radi provođenja daljnjih kontrola, uključujući vještačenje i
 – kaznama koje su utvrdile i nametnule države članice.
 Budućim razvojem
 23
 odgovarajućih pododjeljaka u carinskoj nomenklaturi omogućit će se točnije praćenje trgovinskih tokova i prikupljanje konkretnijih statističkih podataka o broju i vrsti kulturnih dobara koja ulaze na carinsko područje Unije.
 Komisija bi pripremila evaluacijsko izvješće na temelju informacija koje dostave države članice i dostavila ga Europskom parlamentu i Vijeću tri godine nakon datuma primjene Uredbe i svakih pet godina nakon toga. Evaluacijom Uredbe trebalo bi se ocijeniti u kojoj su mjeri postignuti ciljevi. Rezultati evaluacije mogli bi u obliku izvješća biti dostavljeni drugim europskim institucijama.
 Djelotvornost nezakonodavnih popratnih inicijativa ocijenit će se ex post evaluacijom kampanja za podizanje razine osviještenosti i osposobljavanja.
 •Detaljno obrazloženje posebnih odredbi prijedloga
 U članku 1. navodi se predmet Uredbe i područje njezine primjene.
 U članku 2. navodi se niz definicija pojmova korištenih za potrebe Uredbe.
 U članku 3. navodi se načelo prema kojemu je ulazak kulturnih dobara na carinsko područje Unije dopušten samo ako za njih postoji uvozna dozvola ili ako je dostavljena izjava uvoznika. Kulturna dobra i dalje mogu privremeno ući kako bi bila izložena na izložbama ili kako bi se nad njima provodila akademska i znanstvena istraživanja ili u slučajevima kada ih je potrebno privremeno zaštititi od uništavanja ili gubitka ako je zemlja podrijetla pogođena oružanim sukobom ili prirodnom katastrofom.
 U članku 4. navode se slučajevi u kojima je potrebna uvozna dozvola, osoba koja je mora zatražiti, uvjeti i načini za njezino dobivanje i tijelo države članice od kojeg se takva dozvola može dobiti. Kako bi se izbjeglo zaobilaženje propisa, ako zemlja izvoznica nije zemlja u kojoj je predmet pronađen ili načinjen („zemlja podrijetla”), postupa se različito ovisno o tome je li zemlja izvoznica potpisnica Konvencije UNESCO-a iz 1970. Ako jest, što znači da je predana suzbijanju nezakonite trgovine kulturnim dobrima, podnositelj zahtjeva mora dokazati zakonit izvoz iz te zemlje. Ako nije, podnositelj zahtjeva mora dokazati zakonit izvoz iz zemlje podrijetla.
 U članku 5. predviđaju se slučajevi u kojima će se zahtijevati izjava uvoznika, kao i standardizirani dokument u kojemu se opisuju dobra. Standardizirani će dokument biti obrazac pod nazivom Identifikacijska oznaka predmeta, koji je međunarodni standard za opisivanje kulturnih predmeta. Promiču ga vodeće agencije kaznenog progona, muzeji, organizacije za očuvanje kulturne baštine, organizacije koje se bave trgovinom umjetninama i njihovom procjenom, kao i osiguravajuća društva. Prihvatio ga je i UNESCO kao međunarodni standard za bilježenje najosnovnijih informacija o pokretnim kulturnim dobrima. Obrazac pod nazivom Identifikacijska oznaka predmeta poznat je i mnogim državama članicama, čije ga specijalizirane policijske jedinice koriste za katalogizaciju predmeta u digitalnim bazama podataka jer se na taj način mogu brzo prenijeti informacije i utvrditi zahtjevi za minimalne informacije koje moraju dostaviti muzeji. Slično kao i u članku 4., postupa se različito ovisno o tome je li zemlja izvoznica potpisnica Konvencije UNESCO-a iz 1970.
 Članak 6. odnosi se na carinske kontrole i provjere.
 Člankom 7. predviđeno je da Komisija periodično objavljuje popis nadležnih carinskih ureda koje su u svrhu provedbe Uredbe odredile države članice. Ta se objava smatra nužnom radi informiranja gospodarskih subjekata.
 Člankom 8. predviđen je slučaj kada carinska tijela mogu odlučiti zadržati kulturna dobra jer nije moguće dokazati da su dotična kulturna dobra zakonito izvezena iz zemlje podrijetla.
 U članku 9. pozivaju se države članice da uspostave suradnju među svojim nadležnim tijelima te se predviđa budući razvoj elektroničke baze podataka kojom će se olakšati pohrana i razmjena informacija, posebno kad je riječ o izjavama uvoznika i izdanim uvoznim dozvolama.
 U članku 10. zahtijeva se od država članica da predvide kazne za povrede ove Uredbe u skladu sa svojim unutarnjim pravnim sustavima.
 U članku 11. pozivaju se države članice da organiziraju odgovarajuće tečajeve osposobljavanja za tijela koja su odredila u svrhu provedbe Uredbe, kao i kampanje za podizanje razine osviještenosti radi informiranja potencijalnih kupaca o pravnom okviru i njihova odvraćanja od kupovine kulturnih dobara nepoznatog podrijetla iz trećih zemalja.
 Člankom 12. predviđena je ovlast Komisije za donošenje delegiranih akata. Tom će se ovlašću omogućiti Komisiji da, ako je potrebno, prilagodi minimalnu starost ili kategorije kulturnih dobara koja podliježu uvoznoj dozvoli (zbog promjenjivih okolnosti i na temelju stečenog iskustva). Budući da je Svjetska carinska organizacija jasno izrazila da u budućnosti namjerava dodati više pododjeljaka u poglavlje 97. Harmoniziranog sustava (u kojem je u tarifne i statističke svrhe razvrstana velika većina kulturnih dobara), Komisija treba u skladu s time moći ažurirati odgovarajuće tarifne oznake u Prilogu Uredbi.
 Člankom 13. predviđeno je određivanje odbora koji će Komisiji pomagati u provedbi Uredbe. Radi usklađenosti i učinkovitosti primjereno je u tu svrhu odrediti odbor koji već pomaže Komisiji u kontekstu Uredbe (EZ) br. 116/2009 o izvozu kulturnih dobara.
 Članak 14. odnosi se na izvješćivanje i evaluacije. Komisija će od država članica povremeno prikupljati informacije o provedbi i rezultatima Uredbe na temelju nekoliko pokazatelja. Odgovarajući će upitnici biti upućeni državama članicama radi prikupljanja iste vrste informacija, na temelju kojih će Komisija sastaviti izvješće Europskom parlamentu i Vijeću. Prvo će izvješće biti dostavljeno tri godine nakon datuma početka primjene Uredbe.
 U članku 15. predviđa se stupanje na snagu Uredbe.
 2017/0158 (COD)
 Prijedlog
 UREDBE EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA
 o uvozu kulturnih dobara
 EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
 uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 207.,
 uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
 nakon prosljeđivanja nacrta zakonodavnog akta nacionalnim parlamentima,
 u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom,
 budući da:
 (1)S obzirom na Zaključke Vijeća od 12. veljače 2016. o borbi protiv financiranja terorizma, Komunikaciju Komisije Europskom parlamentu i Vijeću o Akcijskom planu za jačanje borbe protiv financiranja terorizma
 24
 i Direktivu o suzbijanju terorizma
 25
 , potrebno je propisati zajednička pravila o trgovini s trećim zemljama kako bi se osigurali djelotvorna zaštita protiv gubitka kulturnih dobara, očuvanje kulturne baštine čovječanstva i sprečavanje financiranja terorizma prodajom ukradene kulturne baštine kupcima u Uniji.
 (2)Kulturna je baština jedno od osnovnih obilježja civilizacije, njome se obogaćuje kulturni život svih ljudi i stoga bi trebala biti zaštićena od nezakonitog prisvajanja i pljačke. Stoga bi Unija trebala zabraniti ulazak kulturnih dobara nezakonito izvezenih iz trećih zemalja na carinsko područje Unije.
 (3)S obzirom na to da se na ulazak kulturnih dobara na carinsko područje Unije u državama članicama primjenjuju različita pravila, trebalo bi poduzeti mjere, posebno kako bi se osiguralo da uvoz kulturnih dobara podliježe jedinstvenim kontrolama pri njihovu ulasku.
 (4)Zajednička bi pravila trebala obuhvaćati carinsko postupanje s kulturnim dobrima koja potječu izvan Unije, a koja ulaze na carinsko područje Unije, tj. njihovo puštanje u slobodni promet, kao i stavljanje u posebne carinske postupke, osim provoza.
 (5)S obzirom na to da je poznato da se u slobodnim zonama (i takozvanim „slobodnim lukama”) mogu smještati kulturna dobra, mjere kontrole koje je potrebno uspostaviti trebale bi imati što veće područje primjene u smislu dotičnih carinskih postupaka. Te se mjere kontrole stoga ne bi trebale odnositi samo na dobra puštena u slobodni promet, nego i na dobra stavljena u posebne carinske postupke. Međutim, takvo široko područje primjene ne bi trebalo biti u suprotnosti s načelom slobodnog prolaska dobara niti nadilaziti cilj sprečavanja ulaska nezakonito izvezenih kulturnih dobara na carinsko područje Unije. Prema tome, iako bi trebale obuhvaćati posebne carinske postupke u koje mogu biti stavljena dobra koja ulaze na carinsko područje Unije, mjere kontrole ne bi trebale obuhvaćati provoz.
 (6)Definicije koje bi se trebale upotrebljavati u Uredbi utemeljene su na definicijama upotrebljenima u Konvenciji UNESCO-a o mjerama zabrane i sprječavanja nezakonitog uvoza, izvoza i prijenosa vlasništva kulturnih dobara potpisanoj u Parizu 14. studenoga 1970. i Konvenciji UNIDROIT-a o ukradenim ili nezakonito izvezenim kulturnim dobrima potpisanoj u Rimu 24. lipnja 1995., čiji je potpisnik znatan broj država članica, s obzirom na to da je velik broj trećih zemalja i najveći dio država članica upoznat s njihovim odredbama.
 (7)Zakonitost izvoza potrebno je preispitati na temelju zakona i propisa zemlje u kojoj su kulturna dobra otkrivena ili načinjena („zemlja podrijetla”). Kako bi se izbjeglo zaobilaženje propisa, ako kulturna dobra ulaze u Uniju iz različite treće zemlje, osoba koja ih želi unijeti na carinsko područje Unije mora dokazati da su iz te zemlje zakonito izvezena ako je dotična treća zemlja potpisnica Konvencije UNESCO-a iz 1970. i stoga predana suzbijanju nezakonite trgovine kulturnim dobrima. U drugim slučajevima osoba mora dokazati zakonit izvoz iz zemlje podrijetla.
 (8)Kako bi se izbjeglo nerazmjerno ometanje trgovine dobrima preko vanjske granice, ova bi se Uredba trebala primjenjivati samo na dobra određene starosti. Stoga se čini primjerenim utvrditi da minimalna starost za sve kategorije kulturnih dobara bude 250 godina. Tom će se minimalnom starošću osigurati da su mjere predviđene u ovoj Uredbi usmjerene na kulturna dobra koja bi najvjerojatnije mogla biti metom kradljivaca u područjima zahvaćenima sukobom, ne isključujući druga dobra koja se moraju kontrolirati kako bi se osigurala zaštita kulturne baštine.
 (9)Nezakonita trgovina ukradenim artefaktima i antikvitetima utvrđena je kao mogući izvor financiranja terorizma i način pranja novca u kontekstu nadnacionalne procjene rizika u pogledu rizika povezanih s pranjem novca i financiranjem terorizma koji utječu na unutarnje tržište
 26
 .
 (10)Budući da su neke kategorije kulturnih dobara, točnije arheološki predmeti, dijelovi spomenika, rijetki rukopisi i inkunabule, posebno izloženi krađi i uništavanju, čini se da je nužno predvidjeti sustav povećane kontrole prije nego što im se dopusti ulazak na carinsko područje Unije. U takvom bi sustavu prije puštanja takvih dobara u slobodni promet ili njihova stavljanja u posebni carinski postupak, osim provoza trebalo zahtijevati predočenje dozvole koju izdaje nadležno tijelo države članice ulaska. Osobe koje žele dobiti takvu dozvolu trebale bi biti sposobne dokazati zakonit izvoz iz zemlje podrijetla odgovarajućim pratećim dokumentima i dokazima, posebno izvoznim uvjerenjima ili dozvolama koje izdaje treća zemlja izvoza, ispravama o vlasništvu, računima, kupoprodajnim ugovorima, dokumentima o osiguranju ili prijevozu i procjenama stručnjaka. Nadležna tijela država članica trebala bi na temelju potpunih i točnih zahtjeva bez nepotrebnog odlaganja odlučiti hoće li izdati dozvolu.
 (11)Kad je riječ o drugim kategorijama kulturnih dobara, osobe koje ih žele unijeti na carinsko područje Unije trebale bi s pomoću izjave potvrditi i preuzeti odgovornost za zakonit izvoz tih dobara iz treće zemlje i dostaviti dovoljno informacija kako bi ih carinska tijela mogla identificirati. Radi olakšavanja postupka i pravne sigurnosti informacije o kulturnom dobru trebale bi biti navedene u standardiziranom dokumentu. Za opis kulturnih dobara trebao bi se upotrebljavati standard koji je preporučio UNESCO, odnosno Identifikacijska oznaka predmeta. Carinska tijela trebaju urudžbirati ulazak tih kulturnih dobara, zadržati izvornike, a deklarantu dati presliku relevantnih dokumenata kako bi se osigurala sljedivost dobara nakon njihova ulaska na unutarnje tržište.
 (12)Radi privremenog uvoza kulturnih dobara u obrazovne i znanstvene svrhe ili svrhe akademskog istraživanja ne bi trebalo biti potrebno predočiti dozvolu ili izjavu.
 (13)Isto bi tako bez predočavanja dozvole ili izjave trebalo dopustiti smještaj kulturnih dobara iz zemalja pogođenih oružanim sukobom ili prirodnom katastrofom radi osiguravanja njihove zaštite i njihova očuvanja.
 (14)Kako bi se u obzir uzelo iskustvo s provedbom ove Uredbe, kao i promjenjive geopolitičke i druge okolnosti kojima se ugrožavaju kulturna dobra, istodobno izbjegavajući nerazmjerno ometanje trgovine s trećim zemljama, ovlast za donošenje akata u skladu s člankom 290. Ugovora o funkcioniranju Europske unije trebalo bi delegirati Komisiji u pogledu izmjena kriterija minimalne starosti različitih kategorija kulturnih dobara. Ta delegirana ovlast trebala bi Komisiji omogućiti i ažuriranje Priloga nakon izmjena kombinirane nomenklature. Posebno je važno da Komisija tijekom svojeg pripremnog rada provede odgovarajuća savjetovanja, uključujući ona na razini stručnjaka, te da se ta savjetovanja provedu u skladu s načelima utvrđenima u Međuinstitucijskom sporazumu o boljoj izradi zakonodavstva od 13. travnja 2016.
 27
 Posebno, s ciljem osiguravanja ravnopravnog sudjelovanja u pripremi delegiranih akata, Europski parlament i Vijeće primaju sve dokumente istodobno kada i stručnjaci iz država članica te njihovi stručnjaci sustavno imaju pristup sastancima stručnih skupina Komisije koji se odnose na pripremu delegiranih akata.
 (15)Kako bi se osigurali jedinstveni uvjeti za provedbu ove Uredbe Komisiji bi trebalo dodijeliti provedbene ovlasti radi utvrđivanja posebnih načina privremenog uvoza kulturnih dobara na carinsko područje Unije i njihova smještanja na tom području, predložaka zahtjeva za izdavanje uvozne dozvole i obrasca te dozvole, kao i izjava uvoznika i njihovih pratećih dokumenata te daljnjih postupovnih pravila o njihovu podnošenju i obradi. Komisiji bi trebalo dodijeliti i provedbene ovlasti kako bi pripremila uspostavu elektroničke baze podataka za pohranu i razmjenu informacija među državama članicama. Te bi se ovlasti trebale izvršavati u skladu s Uredbom (EU) br. 182/2011 Europskog parlamenta i Vijeća
 28
 .
 (16)Radi potpore učinkovitoj provedbi Uredbe trebale bi se prikupljati relevantne informacije o trgovinskim tokovima kulturnih dobara koje bi služile i kao osnova za njezinu buduću evaluaciju. Trgovinski se tokovi kulturnih dobara ne mogu učinkovito pratiti samo na temelju njihove vrijednosti ili težine jer te dvije veličine mogu varirati. Nužno je prikupljati informacije o broju deklariranih predmeta. Budući da za kulturna dobra u kombiniranoj nomenklaturi nije predviđena dodatna mjerna jedinica, potrebno je zahtijevati da se deklarira broj predmeta.
 (17)Strategijom EU-a i Akcijskim planom za upravljanje rizicima u carinskim pitanjima
 29
 među ostalim se nastoje ojačati kapaciteti carinskih tijela kako bi se povećala sposobnost odgovora na rizike u području kulturnih dobara. Trebao bi se upotrebljavati zajednički okvir upravljanja rizikom utvrđen u Uredbi (EU) br. 952/2013, a carinska bi tijela trebala razmjenjivati relevantne informacije o riziku.
 (18)Države članice trebale bi uvesti djelotvorne, razmjerne i odvraćajuće kazne za nepoštovanje odredaba ove Uredbe i o tim kaznama obavijestiti Komisiju.
 (19)Komisija bi trebala imati dovoljno vremena da donese pravila kojima se provodi ova Uredba, posebno onih koja se odnose na odgovarajuće obrasce koji se trebaju upotrebljavati za podnošenje zahtjeva za izdavanje uvozne dozvole ili za pripremu izjave uvoznika. Stoga bi primjenu ove Uredbe trebalo odgoditi.
 (20)U skladu s načelom proporcionalnosti određenim u članku 5. Ugovora o Europskoj uniji, ova Uredba ne prelazi ono što je potrebno za postizanje tog cilja.
 (21)Ovom se Uredbom poštuju temeljna prava i uvažavaju načela priznata u članku 6. Ugovora o Europskoj uniji i preuzeta u Povelji o temeljnim pravima Europske unije, a posebno u njezinoj glavi II.,
 DONIJELI SU OVU UREDBU:
 Članak 1.
 Predmet i područje primjene
 Ovom se Uredbom utvrđuju uvjeti ulaska kulturnih dobara na carinsko područje Unije i postupak njihova ulaska.
 Ova se Uredba ne primjenjuje na kulturna dobra koja su u provozu kroz carinsko područje Unije.
 Članak 2.
 Definicije
 1. Za potrebe ove Uredbe primjenjuju se sljedeće definicije:
 (a) „kulturna dobra” znači svaki predmet koji ima arheološki, pretpovijesni, povijesni, književni, umjetnički ili znanstveni značaj i koji je obuhvaćen kategorijama navedenima u tablici u Prilogu te čija je minimalna starost u skladu s pragom navedenim u Prilogu;
 (b) „zemlja podrijetla” znači zemlja na čijem su trenutačnom državnom području kulturna dobra načinjena ili otkrivena;
 (c) „zemlja izvoznica” znači zadnja zemlja u kojoj su kulturna dobra trajno čuvana u skladu sa zakonima i propisima te zemlje prije njihove otpreme u Uniju;
 (d) „trajno” znači u razdoblju do najmanje mjesec dana i u druge svrhe osim u svrhe privremene upotrebe, provoza, izvoza ili otpreme;
 (e) „puštanje u slobodni promet” znači carinski postupak iz članka 201. Uredbe (EU) br. 952/2013;
 (f) „stavljanje u poseban postupak osim provoza” znači stavljanje dobara u jedan od posebnih carinskih postupaka iz članka 210. točaka (b), (c) ili (d) Uredbe (EU) br. 952/2013;
 (g) „posjednik dobara” znači osoba iz članka 5. stavka 34. Uredbe (EU) br. 952/2013;
 (h) „deklarant” znači osoba iz članka 5. stavka 15. Uredbe (EU) br. 952/2013.
 2. Komisija je ovlaštena za donošenje delegiranih akata u skladu s člankom 12. radi izmjene drugog stupca tablice u Prilogu nakon izmjena kombinirane nomenklature i izmjene minimalne starosti u trećem stupcu tablice u Prilogu s obzirom na iskustvo stečeno provedbom ove Uredbe.
 Članak 3.
 Kulturna dobra koja ulaze na carinsko područje Unije
 1. Puštanje kulturnih dobara u slobodni promet i njihovo stavljanje u neki od posebnih postupaka osim provoza dopušteno je samo nakon predočenja uvozne dozvole izdane u skladu s člankom 4. ili izjave uvoznika sastavljene u skladu s člankom 5.
 2. Stavak 1. ne primjenjuje se na:
 (a) privremeni uvoz, u smislu članka 250. Uredbe (EU) br. 952/2013, kulturnih dobara na carinsko područje Unije u obrazovne i znanstvene svrhe te svrhe akademskog istraživanja;
 (b) smještaj, u smislu članka 237. Uredbe (EU) br. 952/2013, kulturnih dobara isključivo radi osiguranja njihova očuvanja pod nadzorom ili vodstvom javnog tijela.
 3. Komisija može provedbenim aktima utvrditi posebne uvjete za privremeni uvoz ili smještaj kulturnih dobara iz stavka 2. Ti se provedbeni akti donose u skladu s postupkom ispitivanja iz članka 13.
 4. Stavkom 1. ne dovode se u pitanje druge mjere koje Unija donosi u skladu s člankom 215. Ugovora o funkcioniranju Europske unije.
 Članak 4.
 Uvozna dozvola
 1. Puštanje kulturnih dobara iz točaka (c), (d) i (h) Priloga u slobodni promet u Uniji i njihovo stavljanje u neki od posebnih postupaka osim provoza podliježe predočavanju uvozne dozvole carinskim tijelima.
 2. Posjednik dobara podnosi zahtjev za izdavanje uvozne dozvole nadležnom tijelu države članice ulaska. Zahtjevu se moraju priložiti prateći dokumenti i informacije kojima se potkrepljuje da su dotična kulturna dobra izvezena iz zemlje podrijetla u skladu s njezinim zakonima i propisima. Međutim, ako je zemlja izvoznica ugovorna stranka Konvencije UNESCO-a o mjerama zabrane i sprječavanja nezakonitog uvoza, izvoza i prijenosa vlasništva kulturnih dobara potpisane u Parizu 14. studenoga 1970. („Konvencija UNESCO-a iz 1970.”), uz zahtjev se prilažu prateći dokumenti i informacije kojima se potkrepljuje da su kulturna dobra izvezena iz te zemlje u skladu s njezinim zakonima i propisima.
 3. Nadležno tijelo države članice ulaska provjerava je li zahtjev potpun. U roku od 30 dana od primitka zahtjeva od podnositelja zahtjeva traži dostavu informacija ili dokumenata koji nedostaju.
 4. Nadležno tijelo razmatra zahtjev u roku od 90 dana od zaprimanja potpunog zahtjeva i odlučuje o izdavanju uvozne dozvole ili odbijanju zahtjeva. Nadležno tijelo može odbiti zahtjev na temelju sljedećih razloga:
 (a) za zemlju izvoznicu koja nije ugovorna stranka Konvencije UNESCO-a iz 1970. ako nije dokazano da su kulturna dobra izvezena iz zemlje podrijetla u skladu s njezinim zakonima i propisima;
 (b) za zemlju izvoznicu koja je ugovorna stranka Konvencije UNESCO-a iz 1970. ako nije dokazano da su kulturna dobra izvezena iz zemlje izvoznice u skladu s njezinim zakonima i propisima;
 (c) ako nadležno tijelo opravdano smatra da posjednik dobara nije stekao ta dobra na zakonit način.
 5. Države članice određuju javna tijela koja su nadležna za izdavanje uvoznih dozvola u skladu s ovim člankom. Države članice Komisiji priopćuju pojedinosti o tim nadležnim tijelima i sve promjene u tom pogledu.
 Komisija objavljuje podatke o tim središnjim tijelima i sve promjene u vezi s njima u seriji „C” Službenog lista Europske unije.
 6. Komisija može provedbenim aktima utvrditi predložak zahtjeva za izdavanje uvozne dozvole, kao i postupovna pravila o podnošenju i obradi takvog zahtjeva. Ti se provedbeni akti donose u skladu s postupkom ispitivanja iz članka 13.
 Članak 5.
 Izjava uvoznika
 1. Puštanje kulturnih dobara iz točaka (a), (b), (e), (f), (g), (i), (j), (k) i (l) Priloga u slobodni promet u Uniji i njihovo stavljanje u neki od posebnih postupaka osim provoza podliježe podnošenju izjave uvoznika carinskim tijelima države članice ulaska.
 2. Izjava uvoznika sadržava potpisanu izjavu posjednika dobara da su dobra izvezena iz zemlje podrijetla u skladu s njezinim zakonima i propisima. Međutim, ako je zemlja izvoznica ugovorna stranka Konvencije UNESCO-a o kulturnim dobrima, izjava uvoznika sadržava potpisanu izjavu posjednika dobara da su dobra izvezena iz zemlje izvoznice u skladu s njezinim zakonima i propisima.
 Izjava uvoznika sadržava standardizirani dokument u kojem se dotična kulturna dobra opisuju s dovoljno pojedinosti kako bi ih carinska tijela mogla identificirati.
 3. Komisija može provedbenim aktima donijeti predložak izjave uvoznika, kao i postupovna pravila o njezinu podnošenju i obradi. Ti se provedbeni akti donose u skladu s postupkom ispitivanja iz članka 13.
 Članak 6.
 Carinske kontrole i provjere
 1. Uvozna dozvola iz članka 4. ili izjava uvoznika iz članka 5., ovisno o slučaju, podnosi se carinskom uredu koji je nadležan za puštanje kulturnih dobara u slobodni promet ili njihovo stavljanje u neki od posebnih postupaka osim provoza.
 2. Kad je riječ o kulturnim dobrima za koja je potrebna uvozna dozvola kako bi mogla ući na carinsko područje Unije, carinska tijela provjeravaju odgovara li uvozna dozvola tim dobrima. U tu svrhu mogu fizički pregledati kulturna dobra, a taj postupak obuhvaća i vještačenje.
 3. Kad je riječ o kulturnim dobrima za koja je potrebna izjava uvoznika kako bi mogla ući na carinsko područje Unije, carinska tijela provjeravaju je li izjava uvoznika u skladu sa zahtjevima iz članka 5. ili zahtjevima na temelju tog članka i odgovara li tim dobrima. U tu svrhu mogu od deklaranta zahtijevati dodatne informacije i fizički pregledati kulturna dobra, a taj postupak obuhvaća i vještačenje. Izjavu uvoznika urudžbiraju dodjelom serijskog broja i datuma, a nakon puštanja dobara deklarantu daju presliku urudžbirane izjave uvoznika.
 4. Pri podnošenju deklaracije za postupak puštanja kulturnih dobara u slobodni promet ili njihovo stavljanje u neki od posebnih postupaka osim provoza količina proizvoda navodi se upotrebom dodatne jedinice utvrđene u Prilogu.
 Članak 7.
 Nadležni carinski uredi
 Ako države članice ograniče broj carinskih ureda nadležnih za puštanje kulturnih dobara u slobodni promet ili njihovo stavljanje u neki od posebnih postupaka osim provoza, Komisiji priopćuju pojedinosti o tim carinskim uredima i sve promjene u tom pogledu.
 Komisija objavljuje pojedinosti o nadležnim carinskim uredima i sve promjene u tom pogledu u seriji „C” Službenog lista Europske unije.
 Članak 8.
 Privremeno zadržavanje koje određuju carinska tijela
 1. Carinska tijela oduzimaju i privremeno zadržavaju kulturna dobra unesena na carinsko područje Unije ako su dotična kulturna dobra ušla na carinsko područje Unije, a da pritom nisu ispunjeni uvjeti iz članka 3. stavaka 1. i 2.
 2. Administrativna odluka iz stavka 1. popraćena je obrazloženjem te se priopćuje deklarantu i podliježe djelotvornom pravnom lijeku u skladu s postupcima predviđenima nacionalnim pravom.
 3. Razdoblje privremenog zadržavanja strogo je ograničeno na vrijeme koje je carinskim tijelima ili drugim tijelima kaznenog progona potrebno za utvrđivanje opravdanosti zadržavanja s obzirom na okolnosti na temelju drugih odredaba prava Unije ili nacionalnog prava. Razdoblje privremenog zadržavanja iz ovog članka može biti najdulje šest mjeseci. Ako se u pogledu daljnjeg zadržavanja kulturnih dobara u tom vremenskom razdoblju ne utvrdi ništa ili ako se utvrdi da u tom slučaju s obzirom na okolnosti nije opravdano dalje zadržati kulturna dobra, ona se stavljaju na raspolaganje deklarantu.
 Članak 9.
 Administrativna suradnja
 1. Za potrebe provedbe ove Uredbe države članice osiguravaju suradnju među svojim nadležnim tijelima iz članka 3. stavka 4.
 2. Za pohranu i razmjenu informacija među tijelima država članica, posebno u pogledu izjava uvoznika i uvoznih dozvola, može se razviti elektronički sustav.
 3. Komisija s pomoću provedbenih akata može utvrditi:
 a) mehanizme za uvođenje, rad i održavanje elektroničkog sustava iz stavka 2.;
 b) detaljna pravila u pogledu pohrane i razmjene informacija među tijelima država članica upotrebom elektroničkog sustava iz stavka 2.
 Ti se provedbeni akti donose u skladu s postupkom iz članka 13.
 Članak 10.
 Kazne
 Države članice utvrđuju pravila o kaznama primjenjivima na povrede članaka 3., 4. i 5., posebno kad je riječ o lažnim izjavama i podnošenju lažnih informacija radi odobravanja ulaska kulturnih dobara na carinsko područje Unije i poduzimaju sve potrebne mjere za osiguravanje njihova provođenja. Predviđene kazne moraju biti djelotvorne, razmjerne i odvraćajuće. Države članice u roku od 18 mjeseci od stupanja na snagu Uredbe obavješćuju Komisiju o tim pravilima i mjerama te je bez odgode obavješćuju o svim naknadnim izmjenama koje na njih utječu.
 Članak 11.
 Osposobljavanje, izgradnja kapaciteta i podizanje razine osviještenosti
 Države članice organiziraju tečajeve osposobljavanja i aktivnosti izgradnje kapaciteta kako bi osigurale da dotična tijela djelotvorno provode ovu Uredbu. Mogu organizirati i kampanje za podizanje razine osviještenosti namijenjene ponajprije kupcima kulturnih dobara.
 Članak 12.
 Izvršavanje delegiranja ovlasti
 1. Ovlast za donošenje delegiranih akata dodjeljuje se Komisiji podložno uvjetima utvrđenima u ovom članku.
 2. Ovlast za donošenje delegiranih akata iz članka 2. stavka 2. dodjeljuje se Komisiji na neodređeno vrijeme počevši od ... [Ured za publikacije unosi datum stupanja na snagu ovog akta].
 3. Europski parlament ili Vijeće u svakom trenutku mogu opozvati delegiranje ovlasti iz članka 2. stavka 2. Odlukom o opozivu prekida se delegiranje ovlasti koje je u njoj navedeno. Opoziv počinje proizvoditi učinke sljedećeg dana od dana objave te odluke u Službenom listu Europske unije ili na kasniji dan naveden u spomenutoj odluci. On ne utječe na valjanost delegiranih akata koji su već na snazi.
 4. Prije donošenja delegiranog akta Komisija se savjetuje sa stručnjacima koje je imenovala svaka država članica u skladu s načelima utvrđenima u Međuinstitucijskom sporazumu o boljoj izradi zakonodavstva od 13. travnja 2016.
 5. Čim donese delegirani akt, Komisija ga istodobno priopćuje Europskom parlamentu i Vijeću.
 6. Delegirani akt donesen na temelju članka 2. stavka 2. stupa na snagu samo ako Europski parlament ili Vijeće u roku od dva mjeseca od priopćenja tog akta Europskom parlamentu i Vijeću na njega ne podnesu nikakav prigovor ili ako su prije isteka tog roka i Europski parlament i Vijeće obavijestili Komisiju da neće podnijeti prigovore. Taj se rok produljuje za dva mjeseca na inicijativu Europskog parlamenta ili Vijeća.
 Članak 13.
 Postupak odbora
 1. Komisiji pomaže odbor osnovan na temelju članka 8. Uredbe Vijeća (EZ) br. 116/2009
 30
 .
 2. Kod upućivanja na ovaj članak primjenjuje se članak 5. Uredbe (EU) br. 182/2011.
 Članak 14.
 Izvješćivanje i evaluacija
 1. Države članice Komisiji dostavljaju informacije o provedbi ove Uredbe. Te informacije posebno uključuju sljedeće:
 (a) statističke podatke o urudžbiranim izjavama uvoznika;
 (b) informacije o povredama Uredbe;
 (c) broj podnesenih zahtjeva za izdavanje uvoznih dozvola i broj odbijenica;
 (d) relevantne statističke podatke o trgovini kulturnim dobrima;
 (e) broj slučajeva u kojima su kulturna dobra zadržana i
 (f) broj slučajeva u kojima su kulturna dobra ustupljena u korist države u skladu s člankom 199. Uredbe (EU) br. 952/2013.
 U tu svrhu Komisija šalje relevantne upitnike državama članicama. Države članice u roku od šest mjeseci dostavljaju Komisiji tražene informacije.
 2. Komisija šalje izvješće o provedbi ove Uredbe Europskom parlamentu i Vijeću tri godine nakon datuma njezine primjene i svakih pet godina nakon toga.
 Članak 15.
 Stupanje na snagu
 Ova Uredba stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
 Primjenjuje se od 1. siječnja 2019.
 Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u svim državama članicama.
 Sastavljeno u Bruxellesu
 Za Europski parlament
 Za Vijeće
 Predsjednik
 Predsjednik
 (1)
 COM(2015) 185 final, 28. travnja 2015.
 (2)
 Komunikacija Komisije Europskom parlamentu i Vijeću o Akcijskom planu za jačanje borbe protiv financiranja terorizma [COM(2016) 50 final], 2. veljače 2016.
 (3)
 Rezolucija Europskog parlamenta od 9. srpnja 2015. o Europskom programu sigurnosti (2015/2697 (RSP))
 (4)
 Zaključci Europskog vijeća od 18. prosinca 2015.
 (5)
 Direktiva (EU) 2017/541 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. ožujka 2017. o suzbijanju terorizma i zamjeni Okvirne odluke Vijeća 2002/475/PUP i o izmjeni Odluke Vijeća 2005/671/PUP, SL L 88, 31.3.2017., str. 6.–21.
 (6)
 JOIN(2016) 29 final.
 (7)
 https://www.g20.org/gipfeldokumente/G20-leaders-declaration.pdf
 (8)
 http://unscr.com/en/resolutions/doc/2347
 (9)
 http://www.beniculturali.it/mibac/multimedia/MiBAC/documents/1490881204940_DECLARATION-Dichiarazione.pdf
 (10)
 SL L 169, 8.7.2003., str. 6.
 (11)
 SL L 16, 19.1.2012., str. 1.
 (12)
 Uredba Vijeća (EZ) br. 116/2009 od 18. prosinca 2008. o izvozu kulturnih dobara, SL L 39, 10.2.2009., str. 1.
 (13)
 SL L 324, 22.11.2012., str. 1.
 (14)
 Direktiva 2014/60/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 15. svibnja 2014. o povratu kulturnih predmeta nezakonito iznesenih s državnog područja države članice i o izmjeni Uredbe (EU) br. 1024/2012 (preinaka), SL L 159, 28.5.2014., str. 1.–10.
 (15)
 http://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST-8654-2017-INIT/hr/pdf
 (16)
 COM(2015) 185 final.
 (17)
 Za sažeto izvješće o savjetovanju vidjeti
 https://ec.europa.eu/info/consultations_hr
 (18)
 Još nije objavljeno.
 (19)
 Vidjeti:
 http://ec.europa.eu/transparency/regdoc/?fuseaction=ia
 (20)
 Vidjeti:
 http://ec.europa.eu/transparency/regdoc/?fuseaction=ia
 (21)
 Vidjeti:
 http://ec.europa.eu/transparency/regdoc/?fuseaction=ia
 (22)
 Zbog nepostojanja detaljnih podbrojeva za kulturna dobra u carinskoj nomenklaturi ograničena je količina dostupnih statističkih te stoga i kvantitativnih podataka, koji uz to nisu dovoljno precizni. Poglavlje 97. Harmoniziranog sustava koje obuhvaća „umjetnička djela, kolekcionarske predmete i antikvitete” ne sadržava dovoljno podbrojeva kako bi se omogućilo prikupljanje trgovinskih podataka o određenim kategorijama kulturnih dobara. Stoga je provedena procjena većinom kvalitativna.
 (23)
 To će se najprije učiniti na razini carinske nomenklature EU-a uvođenjem odgovarajućih pododjeljaka TARIC-a (Integrirane tarife Europskih zajednica) radi primjene carinskih mjera EU-a, a kasnije na međunarodnoj razini, što će učiniti Svjetska carinska organizacija, koja je jasno izrazila namjeru izmjene poglavlja 97. Harmoniziranog sustava kako bi se u njega unijelo više pododjeljaka.
 (24)
 COM(2016) 50 final.
 (25)
 Direktiva (EU) 2017/541 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. ožujka 2017. o suzbijanju terorizma i zamjeni Okvirne odluke Vijeća 2002/475/PUP i o izmjeni Odluke Vijeća 2005/671/PUP, SL L 88, 31.3.2017., str. 6.–21.
 (26)
 Komunikacija Komisije COM (2017) 340.
 (27)
 SL L 123, 12.5.2016., str. 1.
 (28)
 Uredba (EU) br. 182/2011 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. veljače 2011. o utvrđivanju pravila i općih načela u vezi s mehanizmima nadzora država članica nad izvršavanjem provedbenih ovlasti Komisije (SL L 55, 28.2.2011., str. 13.).
 (29)
 COM/2014/0527 final: Komunikacija Komisije Europskom parlamentu, Vijeću i Europskom gospodarskom i socijalnom odboru o Strategiji EU-a i Akcijskom planu za upravljanje rizicima u carinskim pitanjima.
 (30)
 Uredba Vijeća (EZ) br. 116/2009 od 18. prosinca 2008. o izvozu kulturnih dobara (SL L 39, 10.2.2009., str. 1.).
 ---documentbreak---
 EUROPSKA KOMISIJA
 Bruxelles, 13.7.2017.
 COM(2017) 375 final
 PRILOG
 Prijedlogu uredbe Europskog parlamenta i Vijeća
 o uvozu kulturnih dobara
 {SWD(2017) 262 final}{SWD(2017) 263 final}
 PRILOG
 Prijedlogu uredbe Europskog parlamenta i Vijeća
 o uvozu kulturnih dobara
 Kulturna dobra obuhvaćena člankom 2. stavkom 1.
 Kategorije kulturnih dobara
 Poglavlje, tarifni broj i tarifni podbroj kombinirane nomenklature (KN)
 Najmanja starost
 Dodatne mjerne jedinice
 (a) rijetke kolekcije i kolekcionarski primjerci faune, flore, minerala i anatomije te predmeti od paleontološkog značaja;
 ex 9705
 stariji od 250 godina
 Broj komada (p/st)
 (b) predmeti koji se odnose na povijest, uključujući povijest znanosti i tehnologije te vojnu i društvenu povijest, život nacionalnih vođa, mislilaca, znanstvenika i umjetnika te na događaje od nacionalnog značaja;
 ex 9705
 stariji od 250 godina
 Broj komada (p/st)
 (c) predmeti pronađeni tijekom arheoloških iskapanja, uključujući zakonita ili nezakonita iskapanja, ili iz arheoloških nalazišta na kopnu i pod vodom;
 ex 9705; ex 9706
 stariji od 250 godina
 Broj komada (p/st)
 (d) raskomadani dijelovi umjetničkih i povijesnih spomenika ili arheoloških nalazišta;
 ex 9705; ex 9706
 stariji od 250 godina
 Broj komada (p/st)
 (e) antikviteti, na primjer natpisi, kovanice i gravirani pečati;
 ex 9706
 stariji od 250 godina
 Broj komada (p/st)
 (f) predmeti od arheološkog značaja;
 ex 9705
 stariji od 250 godina
 Broj komada (p/st)
 (g) predmeti od umjetničkog značaja, na primjer:
 /
 /
 /
 i. slike, crteži i pasteli, izrađeni u potpunosti rukom na bilo kojoj podlozi te od bilo kojeg materijala, isključujući proizvode industrijskog dizajna i gotove proizvode ukrašene rukom;
 ex 9701
 stariji od 250 godina
 Broj komada (p/st)
 ii. originalne skulpture i kipovi, od bilo kojeg materijala
 ex 9703
 stariji od 250 godina
 Broj komada (p/st)
 iii. originalne gravure, grafike i litografije
 ex poglavlje 49; ex 9702;
 starije od 250 godina
 Broj komada (p/st)
 iv. originalne umjetničke asemblaže ili instalacije, od bilo kojeg materijala
 ex 9701
 starije od 250 godina
 Broj komada (p/st)
 (h) rijetki rukopisi i inkunabule
 ex 9702; ex 9706; ex 4901 10 i ex 4901 99; ex 4904; ex 4905 91 i ex 4905 99; ex 4906
 stariji od 250 godina
 Broj komada (p/st)
 (i) stare knjige, dokumenti i publikacije od posebnog značaja, pojedinačno ili u zbirkama
 ex 9705; ex 9706
 stariji od 250 godina
 Broj komada (p/st)
 (j) poštanske marke, biljezi i slično, pojedinačno ili u zbirkama
 ex 9704
 stariji od 250 godina
 Broj komada (p/st)
 (k) arhivi, uključujući zvučne, fotografske i kinematografske arhive;
 ex 3704; ex 3705; ex 3706; ex 4901; ex 4906;
 ex 9705; ex 9706
 stariji od 250 godina
 Broj komada (p/st)
 (l) predmeti pokućstva i stari glazbeni instrumenti
 ex 9706
 stariji od 250 godina
 Broj komada (p/st)


text:
Iskanje po odločbah in sklepih (skupno 14664 odločitev)
 U-I-173/17
 ECLI:SI:USRS:2018:U.I.173.17
 Zakon o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju (Uradni list RS, št. 13/14 – uradno prečiščeno besedilo, 10/15 – popr. in 27/16) (ZFPPIPP), 342. čl. in 1. odst. 344. čl.
 Zahteva za oceno ustavnosti petega odstavka 342. člena in prvega odstavka 344. člena Zakona o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju (Uradni list RS, št. 13/14 – uradno prečiščeno besedilo, 10/15 – popr. in 27/16) se zavrže.
 Ustavno sodišče zavrže zahtevo sodišča za oceno ustavnosti zakona, če niso izpolnjeni pogoji iz 156. člena Ustave.
 U-I-173-17.pdf
 U-I-173/17-8
 Ustavno sodišče je v postopku za oceno ustavnosti, začetem z zahtevo Okrožnega sodišča v Celju, na seji 10. oktobra 2018
 1. Predlagatelj je s pravnomočnim sklepom št. I Pg 387/2016 z dne 13. 6. 2017 prekinil postopek odločanja v gospodarskem sporu zaradi razveljavitve kupoprodajne pogodbe, s katero je bil v postopku osebnega stečaja kupcu prodan del nepremičnine, last stečajnega dolžnika do ene polovice, ter na podlagi 156. člena Ustave vložil zahtevo za oceno ustavnosti petega odstavka 342. člena in prvega odstavka 344. člena Zakona o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju (v nadaljevanju ZFPPIPP).
 2. Predlagatelj zatrjuje neskladje izpodbijanih določb ZFPPIPP z 2. členom, drugim odstavkom 14. člena, tretjim odstavkom 15. člena, 23. in 25. členom Ustave ter 6. in 13. členom Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (Uradni list RS, št. 33/94, MP, št. 7/94 – v nadaljevanju EKČP). Navaja, da bo izpodbijani določbi moral uporabiti pri odločanju v gospodarskem sporu, ki se vodi na podlagi tožbe zaradi razveljavitve kupoprodajne pogodbe, sklenjene v postopku osebnega stečaja. Prvi odstavek 344. člena ZFPPIPP naj bi predkupnemu upravičencu onemogočal vložitev pritožbe zoper sklepe o prodaji, soglasju k prodajni pogodbi in izročitvi nepremičnine kupcu v stečajnem postopku, saj naj bi omogočal vlaganje pritožb zoper navedene sklepe stečajnega sodišča zgolj upnikom. S tem naj bi bil kršen 25. člen Ustave in 13. člen EKČP. Zakonodajalec naj ne bi navedel zadostnih razlogov za tako nesorazmeren poseg v pravico do pritožbe. V stečajnem ali kakšnem drugem postopku pa naj predkupni upravičenec na podlagi petega odstavka 342. člena ZFPPIPP ne bi imel niti možnosti uveljavljati zahtevkov za razveljavitev ali ugotovitev ničnosti te prodajne pogodbe oziroma drugega razpolagalnega posla, s katerim je kupec pridobil lastninsko ali kakšno drugo premoženjsko pravico na nepremičnini, niti kateregakoli drugega zahtevka, ki bi posegel v pravice kupca, pridobljene s sklenitvijo ali izpolnitvijo prodajne pogodbe, in tudi ne zahtevka za sklenitev prodajne pogodbe pod enakimi pogoji z njim. Izpodbijani določbi naj bi povzročili, da v primeru kršitev njegove predkupne pravice predkupni upravičenec nima nobenega ustreznega pravnega varstva. Zato naj bi bila ta ureditev v neskladju tudi s tretjim odstavkom 15. člena in 2. členom Ustave, saj naj zakonodajalec sploh ne bi zasledoval ustavno dopustnega cilja, omejitve pa naj tudi ne bi bile nujne, primerne in sorazmerne. Zakonodajalec naj v predlogu zakona sploh ne bi navedel, zakaj je poseg nujen in primeren za dosego zasledovanega cilja. Ker naj bi sporna ureditev spravljala predkupnega upravičenca v podrejen položaj v razmerju do upnikov in naj mu ne bi dajala enakega varstva, naj bi bila tudi v neskladju z drugim odstavkom 14. člena Ustave.
 3. Predlagatelj pojasnjuje okoliščine konkretnega primera. Tožeča stranka naj bi že v stečajnem postopku vlagala pritožbe zoper sklepe sodišča v zvezi s prodajo sporne nepremičnine, vendar naj bi ji sodišči na podlagi prvega odstavka 344. člena ZFPPIPP odrekli procesno legitimacijo in njene pritožbe zavrgli. Lastninska pravica na prodanem solastniškem deležu stečajnega dolžnika naj bi bila v zemljiški knjigi že vpisana na kupca. Tožeča stranka naj bi vložila tožbo za razveljavitev kupoprodajne pogodbe, sklenjene v stečajnem postopku, ker naj bi imela na podlagi določb Stvarnopravnega zakonika (Uradni list RS, št. 87/02 in 91/13 – v nadaljevanju SPZ) zakonito predkupno pravico na prodanem delu nepremičnine. Sama naj bi bila namreč lastnica druge polovice sporne nepremičnine. Vendar pa naj bi stečajni upravitelj kršil tretji odstavek 347. člena ZFPPIPP, ki mu nalaga določene obveznosti v zvezi z obstoječo predkupno pravico (kupoprodajno pogodbo s kupcem mora skleniti pod odložnim in razveznim pogojem, predkupni upravičenki mora poslati pogodbo s smiselno enako vsebino, kot jo je poslal ponudniku, ki je uspel v postopku zbiranja ponudb, jo pozvati k vrnitvi podpisanega izvoda pogodbe in plačilu celotne kupnine v skladu s pogodbo ter jo hkrati opozoriti na prenehanje predkupne pravice, če je ne uveljavi tako, kot je bila pozvana). V konkretnem primeru naj stečajni upravitelj ne bi izpolnil nobene od navedenih dolžnosti.
 4. Prvi odstavek 24.b člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 64/07 – uradno prečiščeno besedilo in 109/12 – v nadaljevanju ZUstS) določa, kaj mora vsebovati zahteva za oceno ustavnosti zakona ali drugega predpisa. V četrti alineji navedene določbe je določeno, da mora zahteva vsebovati podatke o izpolnjevanju pogojev, določenih z zakonom, za njeno vložitev. Po 156. členu Ustave, ki ga povzema prvi odstavek 23. člena ZUstS, sodišče, ki meni, da je zakon ali del zakona, ki bi ga moralo uporabiti, protiustaven, prekine postopek in z zahtevo začne postopek za oceno njegove ustavnosti. Ustavno sodišče je torej upravičeno intervenirati le takrat, kadar je ustavnosodna presoja zakona potrebna za zagotovitev ustavnoskladne odločitve v konkretnem sodnem postopku. Sodišče mora v zahtevi jasno in določno utemeljiti, da mora v zadevi, v kateri sodi, uporabiti (domnevno protiustavno) zakonsko ureditev na način, ki mu preprečuje ustavnoskladno odločitev. Odločitev Ustavnega sodišča o domnevni protiustavnosti zakona mora biti torej odločilna za odločanje sodišča v konkretnem sodnem postopku.[1] Njegova naloga v obravnavanem primeru je torej, da jasno, nedvoumno in določno najprej (a) izkaže zveznost (koneksnost) med zadevo, v kateri sodi, in domnevno protiustavno ureditvijo, in nato še (b) pojasni razloge, zakaj so določbe ZFPPIPP, ki jih izpodbija in ki jih mora uporabiti, v neskladju z Ustavo.[2]
 5. Predlagatelj je v zahtevi za oceno ustavnosti glede prvega odstavka 344. člena ZFPPIPP navedel le, da bi ga moral uporabiti v postopku.[3] Pri tem je sicer podal razloge njegove neskladnosti z Ustavo, vendar pa ni utemeljil, da bi moral v navedenem postopku določbo uporabiti na način, ki mu preprečuje ustavnoskladno odločitev. Predlagatelj namreč ni pojasnil, kako bi v konkretnem postopku, ki je gospodarski spor zaradi ugotovitve razveljavitve kupoprodajne pogodbe, sklenjene v stečajnem postopku, uporabil navedeno določbo ZFPPIPP (to ni razvidno niti iz pravnomočnega sklepa o prekinitvi postopka).[4] S tem pa ni zadostil trditvenemu bremenu, ki mu nalaga, naj pojasni, kako bi moral uporabiti domnevno protiustavno zakonsko določbo na način, ki bi mu preprečila ustavnoskladno odločitev.[5] Zato predlagatelj glede navedene določbe ZFPPIPP ni zadostil zakonski zahtevi iz četrte alineje prvega odstavka 24.b člena ZUstS.
 6. Predlagatelj izpodbija tudi peti odstavek 342. člena ZFPPIPP, ki določa, da udeleženec, ki ni uspel na javni dražbi ali v postopku javnega zbiranja ponudb, upnik, predkupni upravičenec ali tretja oseba niso upravičeni niti v stečajnem niti v drugem postopku uveljavljati: 1. zahtevka za razveljavitev ali ugotovitev ničnosti prodajne pogodbe, 2. zahtevka za sklenitev prodajne pogodbe pod enakimi pogoji nad njim, 3. zahtevka za razveljavitev ali ugotovitev ničnosti razpolagalnega pravnega posla, s katerim je bila prenesena lastninska ali druga premoženjska pravica na kupca, ali 4. kateregakoli drugega zahtevka, katerega uveljavitev posega v pravice, ki jih pridobi kupec s sklenitvijo ali izpolnitvijo prodajne pogodbe. Predlagatelj tudi za to določbo navaja, da bi jo moral uporabiti v postopku, saj tožeča stranka kot predkupna upravičenka zahteva razveljavitev kupoprodajne pogodbe, sklenjene v postopku osebnega stečaja prodanega dela nepremičnine.[6] Take tožbe pa naj izpodbijana določba ne bi dovoljevala.
 7. Kot je pojasnjeno v 4. točki obrazložitve tega sklepa, ima Ustavno sodišče po 156. členu Ustave subsidiarno vlogo, upoštevaje ustavni položaj rednih sodišč, kot izhaja iz 125. člena Ustave. Razlagati zakone in druge pravne predpise v skladu z ustaljenimi metodami razlage pravnih aktov so prva poklicana pristojna sodišča, ki odločajo v sodnih postopkih v posamičnih primerih. Vezanost sodnika na Ustavo najprej zahteva, da sodnik pri sprejemanju konkretnih odločitev zakone razlaga tako, da je njihova uporaba v okoliščinah konkretnega primera skladna z ustavo. Pri iskanju ustavnoskladne razlage upoštevnih zakonskih določb oziroma pri iskanju ustavnoskladne rešitve določenega pravnega problema se lahko sodišče opre na vse splošno sprejete metode pravne razlage. Med več mogočimi razlagami pa mora vselej uporabiti tisto, ki je skladna z Ustavo. Šele če sodišče s splošno sprejetimi metodami pravne razlage ne more razlagati zakona na ustavnoskladen način, mora, če meni, da je zakon v neskladju z Ustavo, na podlagi 156. člena Ustave začeti postopek za oceno njegove ustavnosti.[7]
 8. Predlagatelj pojasnjuje, da izpodbijana določba tožnici kot predkupni upravičenki ne dovoljuje vložitve tožbe na razveljavitev kupoprodajne pogodbe (sklenjene v stečajnem postopku), kot jo je vložila, in razlaga, zakaj je izpodbijana določba protiustavna. Pri tem izhaja iz njene jezikovne razlage, ne pojasni pa, zakaj te določbe za potrebe postopka ne more ustavnoskladno razložiti s pomočjo drugih ustaljenih metod razlage in o tožbi odločiti na ustavnoskladen način.[8] Glede na to predlagatelj ni izkazal, da ne more sprejeti ustavnoskladne odločitve brez odločitve Ustavnega sodišča o protiustavnosti izpodbijane določbe. Zato ni izpolnjena procesna predpostavka za presojo ustavnosti izpodbijane določbe.
 9. Po prvem odstavku 25. člena ZUstS Ustavno sodišče zahtevo zavrže, če niso izpolnjeni pogoji iz 23. ali 24.b člena ZUstS. Ker zahteva za oceno ustavnosti petega odstavka 342. člena in prvega odstavka 344. člena ZFPPIPP ne izpolnjuje pogojev iz navedenih določb ZUstS, jo je Ustavno sodišče zavrglo.
 10. Ustavno sodišče je sprejelo ta sklep na podlagi prvega odstavka 25. člena ZUstS v sestavi: predsednica dr. Jadranka Sovdat ter sodnice in sodniki dr. Matej Accetto, dr. Dunja Jadek Pensa, DDr. Klemen Jaklič, dr. Rajko Knez, dr. Etelka Korpič – Horvat, dr. Špelca Mežnar, dr. Marijan Pavčnik in Marko Šorli. Sklep je sprejelo s sedmimi glasovi proti dvema. Proti sta glasovala sodnica Mežnar in sodnik Accetto.
 [1] Prim. sklepa Ustavnega sodišča št. U-I-238/12 z dne 23. 11. 2014 (Uradni list RS, št. 10/14), 7. točka obrazložitve, in št. U-I-141/15 z dne 16. 12. 2015, 3. točka obrazložitve.
 [2] Prim. sklep Ustavnega sodišča št. U-I-204/15 z dne 3. 3. 2016, 5. točka obrazložitve.
 [3] Prvi odstavek 344. člena ZFPPIPP določa, da se proti sklepu o prodaji iz 331. člena ZFPPIPP, sklepu o soglasju k prodajni pogodbi iz 341. člena ZFPPIPP, sklepu o izročitvi nepremičnine kupcu iz drugega odstavka 342. člena ZFPPIPP in sklepu o plačilu kupnine za prodano premoženje, ki je poslovna celota iz četrtega odstavka 343. člena ZFPPIPP, lahko pritožijo samo upniki.
 [4] Predlagatelj sicer pojasnjuje, da naj bi bile vse pritožbe tožeče stranke zoper sklepe sodišča v stečajnem postopku, ki so se nanašali na prodajo sporne nepremičnine, zavržene, ker izpodbijana določba priznava procesno legitimacijo za vložitev takih pritožb le upnikom (predkupni upravičenci torej pravice do pritožbe po tej določbi nimajo). Zato naj bi izpodbijana določba tožnici kot predkupni upravičenki močno omejevala sodno varstvo. Vendar pa ta predlagateljeva navedba govori proti koneksnosti (zveznosti) med primerom, ki ga obravnava, in izpodbijano določbo, saj pojasnjuje koneksnost med izpodbijano določbo in stečajnim postopkom (ne pa koneksnosti med izpodbijano določbo in primerom).
 [5] Primerjaj sklep Ustavnega sodišča št. U-I-39/15 z dne 19. 11. 2015, 3. točka obrazložitve.
 [6] V postopku osebnega stečaja naj bi se na podlagi javnega zbiranja ponudb prodala polovica nepremičnine, last stečajnega dolžnika (kupec naj bi bil kot njen lastnik že vpisan v zemljiško knjigo). Tožnica naj bi bila lastnica druge polovice te nepremičnine. Zato naj bi imela na podlagi določb SPZ na spornem delu nepremičnine zakonito predkupno pravico, ki pa naj bi ji bila v postopku osebnega stečaja kršena.
 [7] Tako sklep Ustavnega sodišča št. U-I-238/12, 7. točka obrazložitve.
 [8] Primerjaj npr. sklep Vrhovnega sodišča št. III Ips 22/2012 z dne 28. 1. 2014.
 US31623


type: caselaw

text:
 16.4.2005
 PL
 Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej
 C 93/25
 WYROK SĄDU PIERWSZEJ INSTANCJI
 z dnia 15 lutego 2005 r.
 w sprawie T- 256/01, Norman Pyres przeciwko Komisji Wspólnot Europejskich (1)
 (Urzędnicy - Procedura naboru członków personelu tymczasowego - Niedopuszczenie do egzaminu - Wiek maksymalny - Zasada niedyskryminacji)
 (2005/C 93/49)
 Język postępowania: francuski
 W sprawie T-256/01, Norman Pyres, były członek personelu tymczasowego Komisji Wspólnot Europejskich, zamieszkały w Brukseli (Belgia) reprezentowany przez adwokatów G. Vandersand i L. Levi przeciwko Komisji Wspólnot Europejskich (pełnomocnicy: J. Currall, oraz F. Clotuche-Duvieusart, z adresem do doręczeń w Luksemburgu), mającej za przedmiot wniosek o uchylenie decyzji komitetu przeprowadzającego nabór w ramach Dyrekcji Generalnej „Badania Naukowe” COM/R/A/14/2000 z dnia 1 grudnia 2000 r., COM/R/A/07/2000 z dnia 4 grudnia 2000 r., COM/R/A/10/2000 z dnia 7 grudnia 2000 r. w przedmiocie odmowy dopuszczenia skarżącego do udziału w procedurach naboru organizowanych przez tę Dyrekcję z powodu niespełnienia przez niego warunku maksymalnego wieku, Sąd Pierwszej Instancji (pierwsza izba), w składzie B. Vesterdorf, preses, P. Mengozzi oraz I. Labucka, sędziowie; sekretarz: H. Jung, wydał w dniu 15 lutego 2005 r. wyrok, którego sentencja brzmi następująco:
 1)
 Skarga zostaje oddalona.
 2)
 Każda ze stron ponosi własne koszty.
 (1) Dz.U. C 17 z 19.1.2002