text:
 Avis juridique important
 |
 52003PC0468
 Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av förordning (EEG) nr 1408/71 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen, samt av förordning (EEG) nr 574/72 om tillämpning av förordning (EEG) nr 1408/71 /* KOM/2003/0468 slutlig - COD 2003/0184 */
 Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om ändring av förordning (EEG) nr 1408/71 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen, samt av förordning (EEG) nr 574/72 om tillämpning av förordning (EEG) nr 1408/71(framlagt av kommissionen)MOTIVERING1. INLEDNINGFörordningarna (EEG) nr 1408/71 och nr 574/72 har uppdaterats genom förordning (EG) nr 118/97 [1], senast ändrad genom kommissionens förordning (EG) nr 89/2001 [2] och Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1386/2001 [3].[1] EGT L 28, 30.1.1997.[2] EGT L 14, 18.1.2001.[3] EGT L 187, 10.7.2001.Syftet med förslaget är att uppdatera dessa gemenskapsförordningar för att ta hänsyn till förändringar i de nationella lagstiftningarna, klargöra rättsläget för vissa artiklar i förordningarna och ta hänsyn till EG-domstolens senaste rättspraxis.2. KOMMENTARER TILL ARTIKLARNAArtikel 1Ändring av förordning (EEG) nr 1408/71Ändring av artikel 4.2 aDet har blivit nödvändigt att precisera vad särskilda icke avgiftsfinansierade kontanförmåner innebär med anledning av EG-domstolens senaste rättspraxis i dom av den 8 mars 2001 i mål C-215/99, Friedrich Jauch mot Pensionsversicherungsanstalt der Arbeiter, REG 2001, s. I-1901, och dom av den 31 maj 2001 i mål C-43/99, Ghislain Leclere och Alina Deaconescu mot Caisse nationale des prestations familiales, REG 2001, s. I-4265.Domstolen fastslog i sin dom av den 8 mars 2001 i målet Jauch att det inte räcker att en förmån förtecknas i bilaga IIa för att den skall anses utgöra "en särskild icke avgiftsfinansierad förmån", och att det därför finns skäl att granska vad som kännetecknar sådana förmåner (av särskild karaktär och icke avgiftsfinansierade).Domstolen anser också att bestämmelser om undantag från principen om att sociala trygghetsförmåner kan exporteras, såsom bestämmelserna om samordning av särskilda icke avgiftsfinansierade förmåner i artikel 10a i förordning nr 1408/71, skall tolkas restriktivt. Detta innebär att de endast kan tillämpas på förmåner som uppfyller de villkor som fastställs i bestämmelserna. Följaktligen kan artikel 10a endast avse de förmåner som uppfyller de villkor som fastställs i artikel 4.2 a i förordning nr 1408/71, nämligen att förmånerna är av särskild karaktär och icke avgiftsfinansierade samt att de förtecknas i bilaga IIa till denna förordning.Domstolen fastställde därför att införandet av det österrikiska omvårdnadsbidraget i bilaga IIa till förordning (EG) nr 1408/71 inte var berättigat och ansåg inte att bidraget var av särskild karaktär, eftersom villkoren för att beviljas omvårdnadsbidrag och det sätt på vilket detta finansieras inte kan ha till syfte eller få till följd att omvårdnadsbidraget förlorar den karaktär det har ansetts ha i domen av den 5 mars 1998 i mål C-160/96, Manfred Molenaar och Barbara Fath-Molenaar mot Allgemeine Ortskrankenkasse Baden-Württemberg. Enligt domen är sådana förmåner i huvudsak avsedda att utgöra ett komplement till sjukförsäkringsförmåner, till vilka de för övrigt är organisatoriskt knutna, för att förbättra de vårdbehövande personernas hälsotillstånd och livssituation. Under dessa omständigheter skall dessa förmåner, även om de uppvisar vissa särdrag, betraktas som "förmåner vid sjukdom" enligt artikel 4.1 a och b i förordning (EEG) nr 1408/71.Slutligen bör det tas hänsyn till domstolens dom av den 31 maj 2001 i målet Leclere, där domstolen visserligen medgav att det kan vara vara berättigat att kräva bosättning i den stat där den behöriga institutionen är belägen vid beviljande av förmåner som är nära knutna till sociala förhållanden. Men den ogiltigförklarade ändå bilaga IIa till förordningen, där den luxemburgska moderskapsförmånen finns med, och bestred att bidraget är av särskild karaktär.Domstolen ansåg att den luxemburgska moderskapsförmånen enligt lag av den 30 april 1980 som betalas ut till alla kvinnor under graviditeten och efter nedkomsten på villkor att de är bosatta i Luxemburg när rätten till förmånen fastställs, inte kan betraktas som en särskild förmån, i förhållande till de förmåner som avses i artikel 4.1 i förordning (EEG) nr 1408/71. Det följer av ordalydelsen i artikel 4.2 a i förordningen att endast de förmåner som inte omfattas av den allmänna lagstiftningen om de system som avses i artikel 4.1 kan anses omfattas av denna bestämmelse.Ändring av artikel 9aArtikel 9a handlar om förlängning av referensperioden, när rätten till förmåner är beroende av att en minsta försäkringsperiod har fullgjorts under en viss period före det försäkringsfall för vilket försäkring gäller (referensperiod) enligt lagstiftningen i en medlemsstat, och om denna lagstiftning föreskriver att perioder under vilka förmåner har beviljats enligt lagstiftningen i den medlemsstaten eller perioder som har ägnats åt barnuppfostran inom denna medlemsstats territorium ger anledning till förlängning av referensperioden. Medlemsstaten skall i enlighet med artikel 9a även förlänga referensperioden med perioder under vilka invaliditets- eller ålderspensioner, sjukförsäkringsförmåner, arbetslöshetsförmåner eller förmåner vid olycksfall i arbetet (utom pensioner) har beviljats enligt lagstiftningen i en annan medlemsstat och perioder som har ägnats åt barnuppfostran inom en annan medlemsstats territorium. Undantaget är alltså perioder då det utbetalas pension till följd av olycksfall i arbetet.Med hänsyn till EG-domstolens dom av den 18 april 2002 i mål C-290/00, Johann Franz Duchon mot Pensionsversicherungsanstalt der Angestellten, REG 2002, s. I-3567, bör artikel 9a ändras så att den överensstämmer med denna dom som delvis har ogiltigförklarat den "i den mån bestämmelsen [artikel 9a] uttryckligen utesluter möjligheten att, vid förlängning av referensperioden enligt lagstiftningen i en medlemsstat, beakta de perioder då pension på grund av olycksfall i arbetet har utgått enligt lagstiftningen i en annan medlemsstat".Ändring av artikel 10aArtikel 10a innehåller de specifika samordningsbestämmelserna för särskilda icke avgiftsfinansierade kontantförmåner. Av hänsyn till rättssäkerheten är det nödvändigt att precisera att bestämmelserna gäller dessa förmåner, med undantag för bestämmelserna i artikel 10 och avdelning III i förordning (EEG) nr 1408/71.Ändring av artikel 23Artikel 23 handlar om beräkning av kontantförmåner vid sjukdom och moderskap.I punkt 1 föreskrivs det att den behöriga institutionen i en medlemsstat, vars lagstiftning föreskriver att kontantförmåner skall beräknas med utgångspunkt från en genomsnittlig inkomst, skall fastställa en sådan genomsnittlig inkomst enbart på grundval av den inkomst som man kan konstatera att personen ifråga haft under de perioder som har fullgjorts enligt denna lagstiftning. I punkt 2 föreskrivs en liknande regel när kontantförmånen beräknas på grundval av en standardinkomst.En ny punkt 2a föreslås där det fastställs att reglerna i punkterna 1 och 2 skall tillämpas då referensperioden i enlighet med tillämplig lagstiftning helt eller delvis omfattar en period som fullgjorts enligt en eller flera medlemsstaters lagstiftning.Ändring av artikel 33.1I artikel 33.1 fastställs innebörden av principen om parallellitet mellan utgivande av sjuk- och moderskapsförmåner och uppbörd av avgifter genom att det fastställs att avdrag på pensioner får göras av institutionen i en medlemsstat endast när det gäller försäkrade som i gengäld uppbär förmåner vid sjukdom och moderskap från institutionen i samma medlemsstat som ansvarar för sådana förmåner.Syftet med ändringen av artikel 33.1 är att precisera att sådana avgifter kan dras av från alla pensioner som utges till pensionstagarna om den nationella lagstiftningen kräver det. Pensionstagarns ställning likställs dessutom med de förvärvsarbetandes, som enligt artikel 14d, vid tillämpningen av den lagstiftning som fastställs enligt förordningen, skall behandlas som om de utförde allt förvärvsarbete inom den berörda medlemsstatens territorium. Det är dock viktigt att det fastställs att man vid beräkningen av avgifterna tar hänsyn till de belopp som de facto har betalats ut till de berörda personerna. Det handlar alltså om nettobelopp, med hänsyn tagen till eventuella avdrag från de belopp som betalats ut till de berörda pensionstagarna i den utbetalande medlemsstaten. Denna viktiga precisering överensstämmer med domen i Sehrer-målet [4] och förhindrar att storleken på de sjukförsäkringsavgifter som dras av på pensionerna överstiger det belopp som en person skall betala som får samma inkomst enbart från den behöriga medlemsstaten. Det bör säkerställas att det inte uppställs otillbörliga hinder för den fria rörligheten för de personerna. Med hänsyn till samordningen är det lämpligt och proportionerligt att utgå från nettobeloppet på de pensioner som de berörda personerna uppbär, för att föregripa eventuella svårigheter som kan uppstå i vissa gränsöverskridande ärenden på grund av olikheter i de sociala trygghetssystemen, närmare bestämt finansieringen av dem i de olika medlemsstaterna.[4] Dom av den 15 juni 2000, mål C-302/98, REG s. I-4585.Artikel 35.2 stryksI artikel 35.2 anges vilket system som gäller för yrkesverksamma eller pensionerade egenföretagare i vistelse- eller bosättningslandet om det, både i det landet och det land där de berörda personerna är försäkrade (den behöriga staten), finns ett eller flera särskilda sjukförsäkrings- eller moderskapsförsäkringssystem för egenföretagare som ger mindre förmånliga vårdförmåner än de som gäller för anställda.Bestämmelserna i arikel 35.2 behövs inte längre, eftersom Belgien är den enda medlemsstat som fortfarande har ett särskilt system för egenföretagare när det gäller vårdförmåner vid sjukdom och moderskap som ger dem ett mindre omfattande skydd än anställda.Artikel 69.4 stryksHänsyn bör tas till EG-domstolens dom av den 13 juni 1996 i mål C-170/95, Office national de l'emploi mot Calogero Spataro, REG 1996, s. I-2921, där artikel 69.4 gavs en restriktiv tolkning.Tillägg av artikel 95fBestämmelser om sådana särskilda system för egenföretagare vilkas tillkomst är överlämnad till de berördas initiativ, eller vilka gäller endast en del av den berörda medlemsstatens territorium, omfattas enligt artikel 1 j fjärde stycket i förordning (EEG) nr 1408/71 inte av förordningen och är därför förtecknade i bilaga II. Tyskland har begärt att hänvisningen till dessa system skall utgå (yrkesanknyta pensionskassor och därmed likställda institutioner) från del "C. TYSKLAND" i bilaga II. Detta tillägg gör det nödvändigt med övergångsbestämmelser.Tillägg av artikel 95gI sin dom av den 8 mars 2001 i mål C-215/99, Friedrich Jauch mot Pensionsversicherungsanstalt der Arbeiter, REG 2001, s. I-1901, ogiltigförklarade EG-domstolen införandet av det österrikiska omvårdnadsbidraget i bilaga IIa till förordning (EG) nr 1408/71, med motiveringen att förmånen är en "normal" kontantförmån vid sjukdom i den mening som avses i artikel 4.1 a och b i förordning nr 1408/71 och inte en särskild icke avgiftsfinansierad förmån som inte får exporteras. Följaktligen bör de personers rättigheter skyddas som i enlighet med artikel 10a.3 i förordning (EEG) nr 1408/71 före den 8 mars 2001 har erhållit eller ansökt om vårdförmåner enligt österrikisk lag. Därför innehåller artikel 5 i förordningen en övergångsbestämmelse om att rätten till detta omvårdnadsbidrag kvarstår i enlighet med artikel 10a.3 så länge som de berörda personerna är bosatta i Österrike.Bilagorna II, IIa, III, IV och VI till förordning (EEG) nr 1408/71 skall ändras i enlighet med bilaga I till denna förordning.Artikel 2Ändring av förordning (EEG) nr 574/72Ändring av artikel 4 och artikel 32aI artiklarna 4.11 och 32a hänvisas det till bilaga XI som innehåller en förteckning över de system som avses i artikel 35.2 i förordning (EEG) nr 1408/71. Eftersom artikel 35.2 har strukits bör också artiklarna 4.11 och 32a i förordning (EEG) nr 574/72 utgå, liksom bilaga XI till förordningen.Tillägg av artikel 10b och ändring av artikel 12aEnligt artikel 13.2 d i förordningen skall offentligt anställda och personer som behandlas som sådana omfattas av lagstiftningen i den medlemsstat som gäller för den förvaltning som sysselsätter dem.I artikel 14.2 a i förordningen fastställs reglerna för vilken lagstiftning som skall tillämpas på personer som hör till den resande eller flygande personalen hos ett företag som för andras eller egen räkning bedriver internationell befordran av passagerare eller gods med järnväg, landsvägstransporter, flyg eller inrikes sjöfart. Beroende på omständigheterna skall den anställde omfattas av lagstiftningen i den medlemsstat där företaget har sitt säte, en filial eller en permanent representation eller där han är bosatt och har sin huvudsakliga sysselsättning.För rättssäkerhetens skull bör det föreskrivas att institutionen i den medlemsstat vars lagstiftning skall tillämpas ger den anställde ett intyg på att han omfattas av denna lagstiftning.Bilaga IV till förordning (EEG) nr 574/72 skall ändras och bilaga XI till förordningen skall strykas.3. KOMMENTAR TILL BILAGA I1. Ändring av avsnitt I i bilaga IIGenom att texten i del "C. TYSKLAND" stryks omfattas de yrkesanknyta pensionskassorna och därmed likställda institutioner (särskilda system för egenföretagare) av förordning (EEG) nr 1408/71 från och med den 1 januari 2004.2. Ändring av avsnitt II i bilaga IISom ett led i sin politik för att främja barnafödande utger den spanska lagstiftaren två förmåner som fyller samma syfte som det särskilda bidrag vid barns födelse som nämns i artikel 1 u i i förordning (EEG) nr 1408/71 och avsnitt II i bilaga II. Det rör sig om en kontantförmån i form av ett engångsbelopp som från och med det tredje barnet betalas ut i samband med födelsen och en kontantförmån som betalas ut i samband med flerbarnsfödsel. Dessa förmåner bör förtecknas under rubriken "D. SPANIEN".Den finska lagen om moderskapsunderstöd har utvidgats till att även omfatta en förmån i form av ett fast belopp för att kompensera kostnaderna vid internationell adoption. Texten under rubriken "M. FINLAND" bör ändras med hänsyn till detta.3. Ändring av avsnitt III i bilaga IITexten "Socialtillägget enligt lagen av den 28 juni 1990 om anpassning av pensioner" under rubriken "C. TYSKLAND" bör strykas, eftersom förmånen utgavs till och med den 31 december 1996.4. Ändringar i bilaga IIaI bilaga IIa förtecknas de särskilda icke avgiftsfinansierade förmåner som i enlighet med artikel 10a i förordning (EEG) nr 1408/71 utges uteslutande i den medlemsstat där de berörda personerna är bosatta.Bilaga IIa ändras med hänsyn till dels de nya förmåner av denna typ som införts i nationella lagstiftningar, dels EG-domstolens senaste rättspraxis när det gäller klassificeringen av "särskilda icke avgiftsfinansierade förmåner", dvs. dom av den 8 mars 2001 i mål C-215/99, Friedrich Jauch mot Pensionsversicherungsanstalt der Arbeiter, REG 2001, s. I-1901, och dom av den 31 maj 2001 i mål C-43/99, Ghislain Leclere och Alina Deaconescu mot Caisse nationale des prestations familiales, REG 2001, s. I-4265.Med tanke på denna rättspraxis måste de förmåner som ogiltigförklarats av domstolen (det österrikiska omvårdnadsbidraget och den luxemburgska moderskapsförmånen) strykas från bilaga IIa; dessutom bör det göras en ny granskning av vad varje förmån som är förtecknad i bilaga IIa innebär, för att kontrollera om den uppfyller de kriterier för "särskild" och "icke avgiftsfinansierad" som domstolen fastställt, dvs. vilka kriterier en förmån måste uppfylla för att förtecknas i bilaga IIa och samordnas genom de specifika samordningsbestämmelserna för särskilda icke avgiftsfinansierade förmåner.Granskningen av de förmåner som förtecknas i bilaga IIa eller som något land har begärt att få förtecknade bygger på domstolens tolkning av syftet med bestämmelserna i artiklarna 4.2a och 10a i förordning (EEG) nr 1408/71. När domstolen skall uttala sig om hur en förmån skall klassificeras undersöker den vilket syftet med förmånen är.Den första innebörden av en "särskild icke avgiftsfinansierad förmån" är just att den är "särskild", och detta gäller oavsett vilken del av det sociala trygghetssystemet som den ingår i."Särskilda" förmåner ligger någonstans mitt emellan de "klassiska" socialförsäkringsförmånerna och socialt bistånd, och de har likheter med socialt bistånd "i det att ett behov utgör ett väsentligt kriterium för dess tillämpning" (se skälen 3 och 4 i förordning (EEG) nr 1247/92 [5].[5] EGT L 136, 19.5.1992.Det första syftet med förmånen är huvudsakligen att tillgodose de berörda personernas ekonomiska behov och förebygga fattigdom genom att gararantera dem en inkomst som räcker till deras uppehälle mot bakgrund av den ekonomiska och sociala situationen i den berörda medlemsstaten. Domstolen hänvisade i sin dom i målet Leclere till sina domar av den 27 september 1988, i mål C-313/86 Lenoir , Rec. 1988, s. I-5391, och av den 4 november 1997, i mål C-20/96, Snares, REG 1997, s. I-6057, och påminde om att gemenskapslagstiftaren, vid genomförandet av artikel 51 (nuvarande artikel 42) i fördraget, kan anta bestämmelser som utgör undantag från principen att sociala trygghetsförmåner kan medföras utomlands. I synnerhet kan det vara berättigat att uppställa ett krav på bosättning i den stat där den institution som svarar för förmånerna är belägen vid beviljande av förmåner som är nära knutna till sociala förhållanden (punkt 32).Därför bör nivån på den garanterade minimiinkomsten för förmånen i fråga ligga nära eller anknyta till det existensminimum som man räknar med eller anser vara normalt i den berörda medlemsstaten, så att man nära knyter an till den socioekonomiska situationen i denna medlemsstat.När det gäller att bedöma detta kriterium som gäller ekonomiskt behov, är det därför viktigt att vid utgivandet av förmånen i fråga göra en behovsprövning ("means-test"). Detta villkor motsvarar i själva verket huvudsyftet med förmånen som är att garantera en minimiinkomst. Detta villkor är emellertid inte ett absolut och avgörande kriterium när man skall avgöra om det rör sig om en "särskild" förmån. Dels går det inte att utesluta att man i viss lagstiftning förutsätter att det med hänsyn till de berörda förmånstagarna rör sig om personer utan tillräckliga tillgångar, dels förekommer det att även beviljandet av "klassiska" förmåner är avhängigt av mottagarens tillgångar.Under alla förhållanden skall det röra sig om en förmån som har karaktären av ett tillägg eller komplement till en förmån som gäller en av de klassiska risker inom social trygghet som räknas upp i artikel 4.1 i förordning (EEG) nr 1408/71. Detta utesluter ett system som vid en viss bestämd risk föreskriver en klassisk förmån till alla medborgare.Det som är avgörande för om en förmån kan föras in bilaga IIa i egenskap av förmån som endast syftar till att ge ett särskilt skydd åt funktionshindrade är behovet av social integration. Den funktionshindrade personens behov av social integration, som normalt är nära knutet till personens sociala miljö, bör vara det enda och uteslutande syftet med förmånen.Beträffande kriteriet för ekonomiskt behov bör det påpekas att domstolen i mål C-356/89, Newton, Rec. 1991, s. I-3017, medgivit att en brittisk förmån, "förmån för rörelsehindrade", hade karaktären av blandad förmån, även om det i lagstiftningen som gäller förmånen inte fastställdes något om att man vid utgivandet skulle ta hänsyn till förmånstagarens inkomster. Det nära sambandet med den sociala miljön som domstolen framhöll i målet Lenoir som anledning till att en förmån inte kan exporteras, gäller i de flesta fall också förmåner som syftar till att svara mot förmånstagarens särskilda behov av integration i samhället, eftersom denna försvåras av den berörda personens funktionshinder.Kriteriet som gäller en funktionshindrad persons behov av social integration bör givetvis, i likhet med alla andra kriterier för särskilda icke avgiftsfinansierade förmåner, tolkas och tillämpas restriktivt. Det enda syftet med förmånerna för funktionshindrade i denna kategori är att främja en funktionshindrad persons sociala integration. Syftet med förmånerna är inte att täcka någon av de klassiska risker som anges i artikel 4.1 i förordning (EEG) nr 1408/71.Detta synsätt får till resultat att följande förmåner utesluts:- Förmåner som omfattas av artikel 4.1 b i förordningen: "förmåner vid invaliditet, även sådana som är avsedda att bevara eller förbättra förvärvsförmågan".- Förmåner som utges till barn med funktionshinder och som syftar till att vara en kompensation för de merkostnader som uppkommer på grund av att det finns ett funktionshindrat barn i familjen.- De omvårdnadsförmåner som domstolen i målet Jauch klassificerade som kontantförmåner vid sjukdom och som syftar till att förbättra de vårdbehövande personernas hälsotillstånd och livssituation, även om förmånen kan täcka en rad aspekter som är helt oberoende av sjukdomen som sådan.Beträffande det övergripande kriteriet för en särskild icke avgiftsfinanseriad förmån hänvisas till domstolens dom av den 15 februari 2000 i målen C-34/98, CRDS, REG 2000, s. I-995, och C-169/98, REG 2000, s. I-1049, där domstolen fastställde följande:"Omständigheten att en avgift skall kvalificeras som skatt enligt viss nationell lagstiftning innebär inte att samma avgift, med hänsyn till förordning nr 1408/71, inte skulle kunna anses omfattas av tillämpningsområdet för förordningen och således av regeln om att tillämpliga lagstiftningar inte får kumuleras."Såsom domstolen har slagit fast i bland annat sin dom av den 18 maj 1995 i mål C-327/92, Rheinhold & Mahla, REG 1995, s. I-1223, punkt 15, fastställs i artikel 4 i förordning (EEG) nr 1408/71 tillämpningsområdet för bestämmelserna i förordningen i ordalag av vilka det framgår att systemen för social trygghet i sin helhet är underkastade tillämpningen av de gemenskapsrättsliga bestämmelserna. I punkt 23 i samma dom klargjorde domstolen att den avgörande faktorn för tillämpningen av förordning nr 1408/71 är det samband som skall finnas mellan bestämmelsen i fråga och de lagar som reglerar de grenar av social trygghet som uppräknas i artikel 4 i förordningen, och detta samband skall vara direkt och tillräckligt relevant. (mål C-34/98, punkt 34-35 och mål C-168/98, punkt 32-33).Domstolen konstaterade att CRDS och CSG har ett sådant direkt och tillräckligt relevant samband med det allmänna franska systemet för social trygghet, eftersom de har till direkt och särskilt syfte att avveckla underskotten i det allmänna franska systemet för social trygghet och de är ett led i den allmänna reform av den sociala tryggheten i Frankrike som syftar till att säkerställa systemets framtida ekonomiska balans. Det står således klart att dessa delar av systemet ingår bland dem som anges i artikel 4.1 i förordning (EEG) nr 1408/71 (mål C-34/98, punkt 36-37, och mål C-168/98, punkt 34-35).Domstolen drog slutsatsen att "det avgörande kriteriet är att intäkterna från en avgift specifikt avsätts för finansiering av en medlemsstats system för social trygghet" (mål C-34/98, punkt 40, och mål C-168/98, punkt 38).Avslutningsvis bör det påpekas att samma analys gjorts vid granskningen av de nya önskemål om införande i bilaga IIa av förmåner som fastställts i vissa nationella lagstiftningar. Därför kan följande förmåner införas i bilaga IIa:- Tyskland: "Förmåner enligt lagen om behovsprövad grundgaranti vid ålderdom och nedsatt arbetsförmåga".- Italien: "Förhöjd socialförmån" (artikel 1, styckena 1 och 12 i den ändrade lagen nr 544 av den 29 december 1988).- Nederländerna: "Tilläggsersättning till förmånstagare" (ändrad lag av den 6 november 1986).- Sverige: "Lag (2001:853) om äldreförsörjningsstöd".- Förenade kungariket: ett pensionstillägg (denna förmån ersätter inkomsttillägget för äldre som förtecknas i bilaga IIa).5. Ändring av bilaga IIIBeträffande del A i bilaga III är det bara i två fall berättigat att behålla de befintliga bilaterala konventionerna tills förordningen träder i kraft: dels när bestämmelserna i dem är förmånliga för dem som omfattas av den berörda konventionen, i enlighet med domstolens rättspraxis, dels när det rör sig om särskilda och exceptionella omständigheter som vanligen är av historisk art, och effekterna är tidsmässigt begränsade till följd av att de potentiella rättigheterna upphör för de personer som berörs av denna specifika situation.Punkterna i del B i bilaga III bör begränsas och motsvara objektiva undantagssituationer som kan motivera ett undantag från artikel 3.1 i förordningen, och artiklarna 12, 39 och 42 i fördraget.Punkterna som gäller export av förmåner till tredje land bör strykas. Antingen omfattas utbetalningen av en pension i ett tredje land av förordningen (om pensionen omfattas av förordningens sakområden och pensionstagaren av förordningens personkrets) och därmed också av principen om likabehandling, eller också omfattas utbetalningen av en pension i tredje land inte av förordningen och kan då varken tas upp i bilaga III eller i själva förordningen. Följaktligen bör dessa bestämmelser strykas från delarna A och B i bilaga III.6. Ändring av del B i bilaga IVI del B i bilaga IV förtecknas de särskilda system för egenföretagare som avses i artiklarna 38.3 och 45.3 i förordning (EEG) nr 1408/71.I Italien omfattas nya yrkeskategorier av ett särskilt system för egenföretagare, vilket medför en ändring under rubriken "H. ITALIEN".Med verkan från den 1 januari 1995 ersattes lagen om åldersförsäkring för jordbrukare (Gesetz über eine Altershilfe für Landwirte - GAL) av den 14 september 1965 av lagen om lantbrukarnas ålderdomsförsäkring (Gesetz über die Alterssicherung der Landwirte) av den 29 juli 1994. Därför bör texten under rubriken "C. TYSKLAND" ändras så att den överensstämmer med den nya lagen.7. Ändringar av bilaga VIBilaga VI innehåller särskilda regler för tillämpningen av vissa medlemsstaters lagstiftning.Texten i punkt 6 b under rubriken "B. DANMARK" och punkt 5 under rubriken "G. IRLAND" är överflödig, eftersom de situationer som reglerades där numera har fått en allmän lösning i den nya punkt 3 som genom denna förordning införs i artikel 23 i förordning (EEG) nr 1408/71.Den tyska lagen av den 10 oktober 2001 om tillämpning av konventioner om social trygghet och ändring av olika ratifikationslagar fungerar som rättslig grund för ett system för fördelning mellan de tyska sjukförsäkringsinstitutionerna av de exceptionella kostnader som tillämpningen av förordningarna (EEG) nr 1408/71 och 574/72 medför för vissa av dem, vilket innebär att punkt 3 under rubriken "C: TYSKLAND" kan strykas.Med verkan från och med den 1 januari 1995 har lagen om åldersförsäkring för jordbrukare (Gesetz über eine Altershilfe für Landwirte - GAL) av den 14 september 1965 ersatts av lagen om lantbrukarnas ålderdomsförsäkring (Gesetz über die Alterssicherung der Landwirte) av den 29 juli 1994. Punkt 11 under rubriken "C. TYSKLAND" stryks. Den motiverades av bestämmelserna i artikel 27 i den gamla lagen om åldersförsäkring för lantbrukare vilka har strukits i den nya lagen.Punkt 17 under rubriken "C. TYSKLAND" stryks. Den gäller lagbestämmelser som har upphävts och ersatts med bestämmelserna om omvårdnadsförsäkring i bok XI i den tyska socialförsäkringsbalken, som medger förmåner som enligt EG-domstolens dom av den 5 mars 1998 i mål C-160/96, Molenaar, REG s. I-843, omfattas av samordningen av förmåner vid sjukdom.Under rubriken "E. FRANKRIKE" skall texten "och förmåner till föräldrar som själva undervisar barn" i punkt 7 strykas, därför att villkoret för denna förmån inte kan vara att förmånstagaren är bosatt i Frankrike eftersom den skall anses utgöra en social förmån enligt artikel 7.2 i förordning (EEG) nr 1612/68 av den 15 oktober 1968 om arbetskraftens fria rörlighet inom gemenskapen. Sociala förmåner får exporteras enligt EG-domstolens dom av den 27 november 1997 i mål C-57/96, H. Meints mot Minister van Landbouw, Natuurbeheer en Visserij, REG 1997, s. I-6689.Punkt 2 under rubriken "O. FÖRENADE KUNGARIKET" skall anpassas tekniskt med hänsyn till att lagbestämmelserna (Welfare Reform and Pensions Act 1999) om efterlevandepensioner från och med den 9 april 2001 nu även omfattar änklingar.Punkt 11 under rubriken "G. IRLAND" och punkt 21 under rubriken "O. FÖRENADE KUNGARIKET" behövs inte längre. Dessa särbestämmelser för tillämpningen var nödvändiga eftersom det inte fanns några regler om sammanträffande av förmånder i förordningarna (EEG) nr 1408/71 och 574/72 när det gäller det sammanträffande av förmåner som uppstår i samband med tillämpning av två olika lagstiftningar vid utövande av förvärvsverksamhet och den förvärvsverksamhet som utövas i den andra berörda medlemsstaten skall beaktas. Det gällde den brittiska lagstiftningen om familjebidrag (Family Credit) och den irländska lagstiftningen om inkomsttillägg till familjer (Family Income Supplement). En ny familjeförmån, skattereduktion för barnfamiljer (Child Tax Credit) infördes i Förenade kungariket den 6 april 2003. Den brittiska lagstiftarens syfte var att samla allt inkomstrelaterat stöd för barn i ett och samma system, vilket har lett till att de gamla förmånerna med samma syfte avskaffats, bl.a. familjebidraget (Family Credit). Eftersom skattereduktion för barnfamiljer (Child Tax Credit) inte är beroende av förvärvsverksamhet och det irländska inkomsttillägget till familjer (Family Income Supplement) är det, omfattas sammanträffandet av de två förmånerna av artikel 10 i förordning (EEG) nr 574/72.4. KOMMENTAR TILL BILAGA II1. 1. Ändring av bilaga IVUnder rubriken "C. TYSKLAND" i bilaga IV införs en punkt 9 där förbindelseorganet anges för de särskilda system för egenföretagare som administreras av de yrkesanknyta pensionskassorna.2. 2. Bilaga XI stryksI bilaga XI förtecknas de system som avses i artikel 35.2 i förordning (EEG) nr 1408/71, dvs. de system som ger egenföretagare ett mindre omfattande skydd än anställda vid sjukdom och moderskap. Tillämpningen av artikel 35.2 bygger på att minst två medlemsstater har sådana system, vilket inte längre är fallet. Därför stryks denna bestämmelse i enlighet med denna förordning, vilket innebär att det är befogat att bilaga XI helt utgår.5. TILLÄMPNING I EES-LÄNDERNA OCH I SCHWEIZFri rörlighet för personer är ett av målen och en av principerna i Avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES), som trädde i kraft den 1 januari 1994 [6]. I kapitel 1 i del III om fri rörlighet för personer, tjänster och kapital ägnas artiklarna 28, 29 och 30 åt fri rörlighet för anställda och egenföretagare. I artikel 29 anges de principer om social trygghet för personer som flyttar inom gemenskapen som återfinns i artikel 42 i EG-fördraget. Om detta förslag antas skall förordningen därför tillämpas i de stater som är medlemmar i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet.[6] EGT L 1, 3.1.1994, enligt ändringen genom Gemensamma EES-kommitténs beslut nr 7/94 av den 21 mars 1994 (EGT L 160, 28.6.1994).I artikel 8 i avtalet om fri rörlighet för personer mellan Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater å ena sidan, och Schweiziska edsförbundet, å andra sidan, som trädde i kraft den 1 juni 2002, anges de principer om social trygghet för personer som flyttar inom gemenskapen som återfinns i artikel 42 i EG-fördraget. Om detta förslag antas skall förordningen därför även tillämpas i Schweiz.2003/0184 (COD)Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om ändring av förordning (EEG) nr 1408/71 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen, samt av förordning (EEG) nr 574/72 om tillämpning av förordning (EEG) nr 1408/71EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNINGmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artiklarna 42 och 308 i detta,med beaktande av kommissionens förslag [7],[7] EUT C [...], [...], s. [...].med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande [8],[8] EUT C [...], [...], s. [...].med beaktande av Regionkommitténs yttrande [9],[9] EUT C [...], [...], s. [...].i enlighet med tillvägagångssättet i artikel 251 i fördraget [10], och[10] EUT C [...], [...], s. [...].av följande skäl:(1) Rådets förordningar (EEG) nr 1408/71 [11] och nr 574/72 [12] måste ändras för att ta hänsyn till EG-domstolens senaste rättspraxis, underlätta tillämpningen av dessa förordningar och beakta ändringar i medlemsstaternas lagstiftning om social trygghet.[11] EGT L 149, 5.7.1971, s. 2. Förordningen uppdaterad genom rådets förordning (EG) nr 118/97 (EGT L 28, 30.1.1997, s. 1) och senast ändrad genom Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1399/1999 (EGT L 164, 30.6.1999, s. 1).[12] EGT L 74, 27.3.1972, s. 1. Förordningen uppdaterad genom rådets förordning (EG) nr 118/97 (EGT L 28, 30.1.1997, s. 1) och senast ändrad genom Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1399/1999 (EGT L 164, 30.6.1999, s. 1).(2) Vid beaktandet av den senaste rättspraxisen bör man dra slutsatser av domarna, främst i målen Johann Franz Duchon mot Pensionsversicherungsanstalt der Angestellten [13] och Office national de l'emploi mot Calogero Spataro [14].[13] Dom av den 18 april 2002 i mål C-290/00, Johann Franz Duchon mot Pensionsversicherungsanstalt der Angestellten, REG 2002, s. I-3567.[14] Dom av 13 jun 1996 i mål C-170/00, Office national de l'emploi mot Calogero Spataro, REG 1996, s. I-2921.(3) Domarna i målen Friedrich Jauch mot Pensionsversicherungsanstalt der Arbeiter och Ghislain Leclere och Alina Deaconescu mot Caisse nationale des prestations familiales [15], om klassificeringen av särskilda icke avgiftsfinansierade kontantförmåner, kräver för rättssäkerhetens skull att de två kumulativa kriterier som skall beaktas preciseras så att dessa förmåner kan förtecknas i bilaga IIa till förordning (EEG) nr 1408/71. Med anledning av detta bör bilagan ses över med beaktande av de lagändringar som införts i medlemsstaterna rörande denna typ av förmåner och som är föremål för en särskild samordning eftersom de är blandade. Dessutom bör övergångsbestämmelserna om den förmån som domen i målet Jauch handlade om preciseras för att skydda förmånstagarnas rättigheter.[15] Dom av den 8 mars 2001 i mål C-215/99, REG 2001, s. I-1901, och av den 31 maj 2001 i mål C-43/99, REG 2001, s. I-4265.(4) Mot bakgrund av den rättspraxis som gäller förhållandet mellan förordningen och bestämmelserna i de bilaterala konventionerna om social trygghet, särskilt domen i målet Rönfeldt [16], måste bilaga III till förordning (EEG) nr 1408/71 ändras. Införanden i bilaga III A är motiverade endast i två fall: när de är förmånligare för de migrerande arbetstagarna och när det rör sig om särskilda och exceptionella förhållanden, som vanligen är av historisk art. Inga införanden bör tillåtas i del B utom när objektiva, exceptionella förhållanden motiverar ett undantag från artikel 3.1 i förordningen, och artiklarna 12, 39 och 42 i fördraget [17].[16] Dom av den 7 februari 1991 i mål C-227/89, Ludwig Rönfeldt, Rec. 1991, s. I-323, som ständigt har åberopats sedan dess, särskilt i dom av den 9 november 1995 i mål C- 475/93, Jean-Louis Thévenon, Rec. 1995, s. I-3813. Dom av den 9 november 2000 i mål C-75/99, Edmund Thelen, REG 2000, s. I-9399 och dom av den 5 februari 2002 i mål C-277/99, Doris Kaske, REG s. I-1261.[17] - Dom av den 30 april 1996 i mål C-214/94, Ingrid Boukalfa, REG 1996, s. I-2253.(5) För att underlätta tillämpningen av förordning (EEG) nr 1408/71 bör vissa bestämmelser föreskrivas om dels offentligt anställda och personer som behandlas som sådana, dels den resande eller flygande personalen hos företag som bedriver internationell befordran av passagerare eller gods med järnväg, landsvägstransporter, flyg eller inrikes sjöfart, och likaså bör man faställa regler för att bestämma det genomsnittsbelopp som skall beaktas inom ramen för artikel 23 i förordningen.(6) För att, på begäran av de medlemsstater vars institutioner är behöriga att bevilja förmåner vid sjukdom, likställa pensionstagare som arbetat i mer än en medlemsstat och som får pension från institutioner i andra medlemsstater med pensionstagare som får hela sin pension utbetald av institutionen i bosättningsstaten, bör texten i artikel 33.1 i förordning (EEG) nr 1408/71 preciseras så att det framgår att socialförsäkringsavgifterna för sjukförsäkringar kan beräknas med beaktande av alla pensioner som betalas ut till de försäkrade, om den nationella lagstiftningen ger möjlighet till det. Vid denna beräkning tas dock endast hänsyn till de pensioner som faktiskt utbetalats av institutionerna i de övriga medlemsstaterna, dvs. nettobelopp, med hänsyn tagen till eventuella avdrag från dessa belopp i den medlemsstat där den utbetalande institutionen finns.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1Förordning (EEG) nr 1408/71 ändras på följande sätt:1) Artikel 4.2 a skall ersättas av följande:"2a Bestämmelserna i denna artikel gäller särskilda icke avgiftsfinansierade kontantförmåner som utges i enlighet med en lagstiftning som på grund av den personkrets som omfattas, målen med den eller villkoren för rätt till förmånen har drag av både den lagstiftning om social trygghet som nämns i artikel 4.1 och av socialt bistånd.Särskilda icke avgiftsfinansierade kontantförmåner är förmåner(a) som är avsedda som(i) täckning av de risker som omfattas av de försäkringsgrenar som anges i artikel 4.1, i stället för eller som tillägg till andra förmåner, och som garanterar ett minimiskydd för de berörda personerna mot bakgrund av den ekonomiska och sociala situationen i den berörda medlemsstateneller(ii) enbart särskilt skydd för funktionshindrade personer, som är nära knutet till personens sociala miljö i den berörda medlemsstatenoch(b) som finansieras enbart genom sådan obligatorisk beskattning som är avsedd att täcka de allmänna offentliga utgifterna, och när villkoren för att utge och beräkna förmånerna inte är beroende av att förmånstagaren har betalat in avgifter. Förmåner som utges som ersättning för en avgiftsfinansierad förmån skall inte av detta skäl anses utgöra avgiftsfinansierade förmåneroch(c) som förtecknas i bilaga IIa."2) Artikel 9a skall ersättas med följande:" Artikel 9aOm rätten till förmåner är beroende av att en minsta försäkringsperiod har fullgjorts under en viss period före det försäkringsfall för vilket försäkring gäller (referensperiod) enligt lagstiftningen i en medlemsstat, och om denna lagstiftning föreskriver att perioder under vilka förmåner har beviljats enligt lagstiftningen i den medlemsstaten eller perioder som har ägnats åt barnuppfostran inom denna medlemsstats territorium ger anledning till förlängning av referensperioden, skall perioder under vilka invaliditets- eller ålderspensioner, sjukförsäkringsförmåner, arbetslöshetsförmåner eller förmåner vid olycksfall i arbetet har beviljats enligt lagstiftningen i en annan medlemsstat och perioder som har ägnats åt barnuppfostran inom en annan medlemsstats territorium även ge anledning till förlänging av den nämnda referensperioden."3) I artikel 10a skall punkt 1 ersättas med följande:"1. Bestämmelserna i artikel 10 och avdelning III gäller inte de särskilda icke avgiftsfinansierade kontantförmåner som avses i artikel 4.2 a. De personer för vilka denna förordning gäller skall erhålla dessa förmåner uteslutande inom den medlemsstats territorium där de är bosatta i enlighet med lagstiftningen i den staten, under förutsättning att förmånerna är förtecknade i bilaga IIa. Förmånerna skall utges och bekostas av institutionen på bosättningsorten."4) I artikel 23 skall följande stycke 2a läggas till:"2a. Punkterna 1 och 2 skall också gälla när det i den lagstiftning som tillämpas av den behöriga institutionen föreskrivs en viss referensperiod och denna period i tillämpliga fall helt eller delvis motsvarar de perioder som har fullgjorts av personen i fråga enligt lagstiftningen i en eller flera medlemsstater."5) I artikel 33 skall punkt 1 ersättas med följande:"Den institution i en medlemsstat som svarar för betalningen av en pension och som tillämpar en lagstiftning med regler om avdrag på pensioner för avgifter för sjukdom och moderskap, som skall betalas av denna institution i enlighet med artiklarna 27, 28, 28a, 29, 31 och 32, skall vara behörig att göra sådana avdrag, beräknade enligt lagstiftningen i fråga, på den pension som utges av institutionen eller en annan medlemsstat. Denna institution tar hänsyn till de faktiska beloppen på pensioner som beviljats av de övriga medlemsstaterna."6) I artikel 35 skall punkt 2 strykas.7) I artikel 69 skall punkt 4 strykas.8) Följande artiklar 95f och 95g skall införas:"Artikel 95fÖvergångsbestämmelser i avsnitt II under rubriken 'C. TYSKLAND' i bilaga II"1. Del "C. TYSKLAND" i avsnitt I i bilaga II, ändrad genom förordning [denna förordning], ger inte rätt till förmåner för en period före den 1 januari 2004.2. Alla försäkringsperioder och, i förekommande fall, alla anställningsperioder, perioder av verksamhet som egenföretagare eller bosättningsperioder som har fullgjorts enligt en medlemsstats lagstiftning före den 1 januari 2004 skall beaktas vid fastställande av rätt till förmåner enligt bestämmelserna i denna förordning.3. Om något annat inte följer av bestämmelserna i punkt 1 skall rätt enligt denna förordning förvärvas även om rätten hänför sig till ett försäkringsfall som inträffade före den 1 januari 2004.4. Varje förmån som inte har fastställts eller som har innehållits på grund av en persons medborgarskap eller bosättningsort, skall på dennes begäran fastställas eller på nytt utges från och med den 1 januari 2004, under förutsättning att de rättigheter som tidigare fastställts inte har medfört utbetalning av ett engångsbelopp.5. Rättigheter för personer som beviljats pension före den 1 januari 2004 kan på deras begäran omprövas enligt bestämmelserna i denna förordning. Denna bestämmelse skall även gälla andra förmåner som avses i artikel 78.6. Om den begäran som avses i punkt 4 eller punkt 5 lämnas in inom två år från och med den 1 januari 2004, skall rättigheter förvärvas enligt denna förordning med verkan från och med denna dag, utan att bestämmelser i någon medlemsstats lagstiftning om förverkande eller preskription av rättigheter skall kunna åberopas mot berörda personer.7. Om den begäran som avses i punkt 4 eller 5 lämnas in efter utgången av två år från och med den 1 januari 2004, skall rättigheter som inte förverkats eller preskriberats, gälla från den dag ansökan lämnas in, såvida inte förmånligare bestämmelser gäller enligt någon medlemsstats lagstiftning.Artikel 95 gÖvergångsbestämmelser angående upphävandet av punkten om österrikiska vårdförmåneri bilaga IIa (Pflegegeld)För alla ansökningar om vårdförmåner enligt den österrikiska lagen om vårdförmåner (Bundespflegegeldgesetz) som gjorts senast den 8 mars 2001 med stöd av artikel 10a.3 i denna förordning gäller denna bestämmelse så länge som mottagaren av vårdförmånerna är bosatt i Österrike efter den 8 mars 2001."9) Bilagorna II, IIa, III, IV och VI skall ändras i överensstämmelse med bilaga I till denna förordning.Artikel 2Förordning (EEG) nr 574/72 ändras på följande sätt:1) I artikel 4 skall punkt 11 strykas.2) Följande artikel 10c skall läggas till:"Artikel 10cFörfarande enligt artikel 13.2 d i förordningen om offentligt anställda och personer som behandlas som sådana.För tillämpningen av artikel 13.2 d skall den institution som utsetts av den behöriga myndigheten i den medlemsstat vars lagstiftning är tillämplig utfärda ett intyg om att den offentligt anställde eller en person som behandlas som sådan omfattas av dess lagstiftning."3) Artikel 12a skall ändras på följande sätt:a) Rubriken till artikel 12a skall ersättas med följande:"Regler som gäller de personer som avses i artiklarna 14.2, 14.3, 14a.2-14a.4 och 14c i förordningen och som normalt är anställda eller egenföretagare inom två eller flera medlemsstaters territorier"b) De inledande orden skall ersättas med följande:'Vid tillämpningen av artiklarna 14.2, 14.3, 14a.2-14a.4 och 14c i förordningen skall följande regler gälla:'c) Följande punkt 1a skall läggas till:'1a. Om en person som i enlighet med artikel 14.2 a i förordningen hör till den resande eller flygande personalen hos ett företag som bedriver internationell befordran omfattas av lagstiftningen i den medlemsstat där företaget har sitt säte, en filial eller en permanent representation eller där personen är bosatt och har sin huvudsakliga sysselsättning, skall den institution som har utsetts av den behöriga myndigheten i den berörda medlemsstaten utfärda ett intyg på att han omfattas av dess lagstiftning."4) Artikel 32a skall strykas.5) Bilagorna skall ändras i enlighet med bilaga II till denna förordning.Artikel 3Denna förordning träder i kraft den [...] dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning. Artikel 1.8 i denna förordning om artikel 95f i förordning (EEG) nr 1408/71 skall tillämpas från och med den 1 januari 2004.Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.Utfärdad i Bryssel denPå Europaparlamentets vägnar På rådets vägnarOrdförande OrdförandeBILAGA IBilagorna till förordning (EEG) nr 1408/71 skall ändras på följande sätt:3. 1) Bilaga II skall ändras på följande sätt:4. a) I avsnitt I under rubriken "C. TYSKLAND" skall texten ersättas med "Ej tillämplig".5. b) Avsnitt II skall ändras på följande sätt:i) Under rubriken "D. SPANIEN" skall ordet "Inga" ersättas med"Bidrag vid barns födelse (kontantförmån i form av ett engångsbelopp som från och med det tredje barnet betalas ut i samband med födelsen och en kontantförmån som betalas ut i samband med flerbarnsfödsel)"6. ii) Under rubriken "M. FINLAND" skall texten ersättas med följande:"Moderskapsförpackning eller moderskapsunderstöd som engångsprestation och ett fast belopp för att kompensera kostnaderna vid internationell adoption, med stöd av lagen om moderskapsunderstöd."7. c) I avsnitt III under rubriken "C. TYSKLAND" skall led b strykas. Bilaga IIa skall ersättas med följande:"Bilaga IIaSÄRSKILDA ICKE AVGIFTSFINANSIERADE KONTANTFÖRMÅNER(Artikel 10a)A. BELGIENa) Förmån vid inkomstbortfall (lag av den 27 februari 1987).b) Garantiinkomst för äldre personer (lag av den 1 april 1969).B. DANMARKBostadskostnader för pensionärer (lagen om hjälp till enskilt boende, lag nr 204 av den 29 mars 1995).C. TYSKLANDFörmåner enligt lagen om behovsprövad grundgaranti vid ålderdom och nedsatt arbetsförmåga.D. SPANIENa) Garanterad minimiinkomst (lag nr 13/82 av den 7 april 1982).b) Kontantförmåner för bistånd till äldre personer och till invalider oförmögna till arbete (kungligt dekret nr 2620/81 av den 24 juli 1981).c) Icke avgiftsfinansierade invaliditets- och ålderspensioner enligt artikel 38.1 i den reviderade texten till den allmänna lagen om social trygghet, godkänd genom lag-dekret nr 1/1994 av den 20 juni 1994.E. FRANKRIKEa) Tilläggsförmån från den nationella solidaritetsfonden (lag av den 30 juni 1956).b) Bidrag till vuxna funktionshindrade (lag av den 30 juni 1975).c) Särskilt bidrag (lag av den 10 juli 1952).F. GREKLANDSärskilda förmåner för äldre personer (lag 1296/82).G. IRLANDa) Arbetslöshetsunderstöd (Social Welfare (Consolidation) Act, 1993, del III, kapitel 2).b) Ålderspensioner (icke avgiftsfinansierade) (Social Welfare (Consolidation) Act, 1993, del III, kapitel 4).c) Efterlevandepension (icke-avgiftsfinansierad) (Social Welfare (Consolidation) Act, 1993, del III, kapitel 6, ändrad genom del V i Social Welfare, 1997).d) Handikappbidrag (Social Welfare Act, 1996, del IV).H. ITALIENa) Social pension för obemedlade personer (lag nr 153 av den 30 april 1969).b) Pensioner och bidrag för civila funktionshindrade eller invalider (lag nr 118 av den 30 mars 1974, nr 18 av den 11 februari 1980 och nr 508 av den 23 november 1988).c) Pensioner och bidrag för dövstumma (lag nr 381 av den 26 maj 1970 och nr 508 av den 23 november 1988).d) Pensioner och bidrag för civila blinda (lag nr 382 av den 27 maj 1970 och nr 508 av den 23 november 1988).e) Förmåner som tillägg till minimipension (lag nr 218 av den 4 april 1952, nr 638 av den 11 november 1983 och nr 407 av den 29 december 1990).f) Tillägg till invaliditetsförmåner (lag nr 222 av den 12 juni 1984).g) Socialbidrag (lag av den 8 aug 1995).h) Förhöjt socialbidragI. LUXEMBURGInga.J. NEDERLÄNDERNAa) Förmåner vid arbetsoförmåga för unga funktionshindrade (lag av den 24 april 1997).b) Lag om utgivande av tillägg upp till en fastställd minimiinkomstnivå till personer som uppbär förmåner enligt lagen om arbetslöshetsförsäkring, lagen om sjukförsäkring, lagen om invaliditetsförsäkring för egenföretagare, lagen om invaliditetsförmåner för unga funktionshindrade, lagen om invaliditetsförsäkring och lagen om invaliditetsförmåner för militär personal (lag av den 6 november 1986 om ersättningstillägg).K. ÖSTERRIKETilläggsersättning (lag av den 9 september 1955 om allmän socialförsäkring - ASVG, lag av den 11 oktober 1978 om socialförsäkring för personer verksamma inom handeln - GSVG och lag av den 11 oktober 1978 om socialförsäkring för jordbrukare - BSVG).L. PORTUGALa) Statlig ålders- och invaliditetspension (icke avgiftsfinansierad) (lag-dekret nr 464/80 av den 13 oktober 1980).b) Icke avgiftsfinansierad änkepension (förordning nr 52/81 av den 11 november 1981).M. FINLANDa) Handikappbidrag (lag om handikappbidrag 124/88).b) Bostadsbidrag för pensionstagare (lagen om bostadsbidrag för pensionstagare 591/78).c) Arbetsmarknadsstöd (lagen om arbetsmarknadsstöd 1542/93).N. SVERIGEa) Bostadstillägg till pensionärer (lag 1994:308).b) Äldreförsörjningsstöd (lag 2001:853).O. FÖRENADE KUNGARIKETa) Pensionstillägg.b) Inkomstprövade bidrag till arbetssökande (Jobseekers Act 1995 av den 28 juni 1995, avsnitt 1.2 d ii och Jobseekers (Northern Ireland) Order 1995 av den 18 oktober 1995, artiklarna 3.2 d ii och 5).8. 3) Bilaga III skall ändras på följande sätt:a) I del A skall följande punkter strykas:Punkterna 1, 3, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21 22, 23, 24, 27, 29 a och b, 30 a och c, 31, 32, 35 a-g, 36, 37, 38, 40, 41, 42, 43, 44, 45, 46, 48, 49, 50, 51, 52, 54, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63, 64, 65, 66, 67, 68, 69, 70, 71, 72, 73, 74, 75, 76, 78, 79, 80, 81, 82, 83, 84, 85, 86, 87, 88, 89, 90, 91, 93, 94, 95, 96, 97, 98, 99, 100, 101, 104, 105, 106, 107, 108, 109, 110, 111, 112, 113, 114, 115, 116, 117, 119, 120, 121, 122, 123, 124, 125, 126, 127, 128, 129, 130, 131, 132, 133, 134, 135, 136, 137, 138, 139, 140, 141, 142, 143, 144, 145, 146, 147, 148, 149, 150, 152 och 153.b) Del B skall strykas i sin helhet.9. 4) I bilaga IV skall avsnitt B ändras på följande sätt:10. a) Under rubriken "C. TYSKLAND" skall texten ersättas med följande:"Åldersförsäkring för lantbrukare (Alterssicherung der Landwirte)."11. b) Under rubriken "H. ITALIEN" skall texten ersättas med följande:"Pensionsförsäkringssystem för (Assicurazione pensioni per)- läkare (medici)- apotekare (farmacisti)- veterinärer (veterinari)- sjuksköterskor, medicinska assistenter och barnsköterskor (infermieri, assistenti sanitari, vigilatrici infanzia)- ingenjörer och arkitekter (ingegneri e architetti)- lantmätare (geometri)- advokater (avvocati)- ekonomer (dottori commercialisti)- revisorer (ragionieri e periti commerciali)- arbetskonsulenter (consulenti del lavoro)- notarier (notai)- tullspeditörer (spedizionieri doganali)- biologer (biologi)- jordbrukstekniker och lantmästare (agrotecnici e periti agrari)- företagsrepresentanter och handelsresande (agenti e rappresentanti di commercio)- journalister (giornalisti))- industritekniker (periti industriali)- aktuarier, kemister, agronomer, jägmästare och geologer (attuari, chimici, dottori agronomi, dottori forestali, geologi)"12. 5) Bilaga VI skall ändras på följande sätt:a) Under rubriken "B. DANMARK" skall punkt 6 b strykas.b) Under rubriken "C. TYSKLAND" skall punkterna 3, 11 och 17 strykas.c) Under rubriken "E. FRANKRIKE" skall texten "och förmåner till föräldrar som själva undervisar barn" i punkt 7 strykas.d) Under rubriken "G. IRLAND" skall punkterna 5 och 11 strykas.e) Under rubriken "O. FÖRENADE KUNGARIKET" skall texten ändras på följande sätt:i) I punkt 2 b skall punkterna i och ii ersättas med följande:"i) make eller före detta make, om ansökan görs av- en gift kvinna eller- en person vars äktenskap upplösts av annan orsak än makens död,ellerii) en före detta make, om ansökan görs av- en änkling som omedelbart före uppnådd pensionsålder inte har rätt till ersättning till efterlevande make med barn, eller- en änka som omedelbart före uppnådd pensionsålder inte har rätt till bidraget för änkor med barn, ersättning till efterlevande make med barn eller änkepension, eller som endast har rätt till åldersrelaterad änkepension beräknad enligt artikel 46.2 i förordningen (med 'åldersrelaterad änkepension' avses en proportionellt minskad änkepension enligt artikel 39.4 i lagen om socialförsäkringsförmåner och socialförsäkringsförmåner (Social Security Contributions and Benefits Act 1992)."iii) Punkt 22 skall strykas.BILAGA IIBilagorna till förordning (EEG) nr 574/72 skall ändras på följande sätt:13. 1) I bilaga IV skall följande punkt läggas till som punkt 9 under rubriken "C. TYSKLAND":"9. Yrkesanknutna pensionskassor:Arbeitsgemeinschaft Berufsständischer Versorgungseinrichtungen, Köln".14. 2) Bilaga XI skall strykas


type: wikipedia

text:
(2430) Bruce Helin – planetoida z grupy pasa głównego asteroid okrążająca Słońce w ciągu 3 lat i 232 dni w średniej odległości 2,36 j.a. Została odkryta 8 listopada 1977 roku w Obserwatorium Palomar przez Eleanor Helin i Eugene'a Shoemakera. Nazwa planetoidy pochodzi od Bruce'a syna Eleanor Helin. Przed nadaniem nazwy planetoida nosiła oznaczenie tymczasowe (2430) 1977 VC.
 Zobacz też
 lista planetoid 2001–3000
 lista planetoid
 Linki zewnętrzne
 Planetoidy pasa głównego
 Nazwane planetoidy
 Obiekty astronomiczne odkryte w 1977


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 Avis juridique important
 |
 31985L0590
 Richtlinie 85/590/EWG des Rates vom 20. Dezember 1985 zur Änderung der Richtlinie 83/515/EWG über bestimmte Maßnahmen zur Anpassung der Fischereikapazitäten
 Amtsblatt Nr. L 372 vom 31/12/1985 S. 0049 - 0049 Spanische Sonderausgabe: Kapitel 04 Band 4 S. 0248 Portugiesische Sonderausgabe: Kapitel 04 Band 4 S. 0248
 RICHTLINIE DES RATES vom 20. Dezember 1985 zur Änderung der Richtlinie 83/515/EWG über bestimmte Maßnahmen zur Anpassung der Fischereikapazitäten (85/590/EWG) DER RAT DER EUROPÄISCHEN GEMEINSCHAFTEN - gestützt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Wirtschaftsgemeinschaft, gestützt auf die Akte über den Beitritt Spaniens und Portugals, insbesondere auf Artikel 396, auf Vorschlag der Kommission, in Erwägung nachstehender Gründe: Mit Rücksicht auf den Beitritt Spaniens und Portugals müssen die Gesamtkosten zu Lasten des Gemeinschaftshaushalts angepasst werden. Die Richtlinie 83/515/EWG (1) ist daher entsprechend zu ändern. Gemäß Artikel 2 Absatz 3 des Beitrittsvertrags können die Gemeinschaftsorgane vor dem Beitritt die in Artikel 396 der Beitrittsakte genannten Maßnahmen erlassen. Diese treten vorbehaltlich und zum Zeitpunkt des Inkrafttretens dieses Vertrages in Kraft - HAT FOLGENDE RICHTLINIE ERLASSEN: Artikel 1Die Richtlinie 83/515/EWG wird mit Wirkung vom 1. Januar 1986 vorbehaltlich des Inkrafttretens des Vertrages über den Beitritt Spaniens und Portugals wie folgt geändert: 1. Artikel 9 Absatz 4 zweiter Unterabsatz erhält folgende Fassung:,,Die Gesamtkosten zu Lasten des Gemeinschaftshaushalts werden geschätzt auf - 60 Millionen ECU für die finanzielle Beihilfe nach Artikel 3, -46 Millionen ECU für die finanzielle Beihilfe nach Artikel 5.'' 2.In Artikel 13 Absatz 2 wird die Angabe ,,fünfundvierzig'' durch die Angabe ,,vierundfünfzig'' ersetzt. Artikel 2Diese Richtlinie ist an die Mitgliedstaaten gerichtet. Geschehen zu Brüssel am 20. Dezember 1985. Im Namen des Rates Der Präsident R. STEICHEN (1) ABl. Nr. L 290 vom 22. 10. 1983, S. 15.


type: other

text:
The Book Review | De One - Kiera Cass - The Book Review
 onder Dystopisch, Young Adult met 0 reacties op 6 oktober 2016
 Deze keer waren we in de Grote Zaal voor de zoveelste etiquetteles toen de bakstenen door het raam vlogen. Elise wierp zich onmiddellijk op de vloer en kroop zachtjes jammerend naar de zijdeur. Celeste slaakte een ijselijke kreet en rende naar achteren, ternauwernood ontsnappend aan een regen van glasscherven. Kriss greep mijn arm en trok me mee. Samen holden we naar de deur. ‘Schiet op, dames,’ riep Silvia.
 Ik zag er een beetje tegenop om De One te gaan herlezen. Enerzijds wist ik dat het een mooi slotstuk zou gaan worden, want dat herinnerde ik me nog van de eerste keer dat ik het boek las: echt zo’n eind goed al goed-einde, maar... de weg ernaartoe zou flink heftig worden en dáár zag ik echt tegenop. Logisch ook wel, als je bedenkt wat er allemaal gebeurt in dit boek. Ik was benieuwd of het nog steeds zo’n enorme emotionele impact op me zou hebben als de eerste keer...
 Het einde van de Selectie lijkt in zicht te zijn en America Singer is nog altijd in de race. Terwijl ze haar best doet om Maxon definitief voor zich te winnen, begint de situatie met de rebellen uit de hand te lopen. Maxon komt onder druk te staan om een meisje te kiezen en America is bepaald niet populair, zeker niet wanneer ze besluit haar ideeën in te zetten voor de toekomst van het land. Dan wordt ze ook nog eens getroffen door een persoonlijk tragedie en vanaf dat moment lopen de gemoederen hoger op dan ooit...
 Net als De Elite is dit derde deel wat trager opgebouwd en duurt het even voordat je weer echt in de flow van de gebeurtenissen zit. Waar Cass in deel twee vooral bezig was met herhalen en opbouwen, maakt ze in het begin van deel drie gebruik van een ander soort spanning: je hebt absoluut geen idee meer waar het verhaal naartoe gaat en dat is enorm frustrerend, maar het heeft ook iets moois. Het ene moment denk je zeker te weten dat America de nieuwe prinses zal worden en dan lijkt het er ineens weer op dat ze voor Aspen gaat kiezen. Het is een heel nieuw niveau van ‘’ik wil verder lezen maar toch ook niet want wat als het fout gaat’’ en daar is Cass heel goed in.
 Get it together, America!
 Ik moet zeggen dat ik me wel weer enigszins aan America ergerde, net als in het vorige boek. Ik vond het leuk dat ze in het begin echt op een heel nieuwe, vermakelijke manier haar best doet om Maxon te veroveren, maar algauw raakte ik gefrustreerd over hoe instabiel hun relatie eigenlijk is. Ik ben een enorme Maxerica-fan geworden en het feit dat ze in dit boek nog steeds geen werk maakt van haar gevoelens voor hem irriteerde me echt. Oké, ik snap haar wel, maar toch... na drie boeken moet je het toch wel weten?!
 Dat wordt dan wel weer goed gemaakt door het feit dat ze als persoon een stuk sterker wordt in dit boek: ze heeft veel meer vechtlust en kracht en is niet langer geneigd die te verbergen. Ik vond het zo mooi om te zien hoe haar zelfvertrouwen echt groeit, hoe ze begint te beseffen wie ze is en wat ze wil en wat het betekent om een prinses te zijn, maar ook wat haar relatie met Maxon én Aspen nu precies betekent en waard is. America komt in dit boek echt volledig tot bloei en het is echt mooi om haar te zien ontdekken wat haar lotsbestemming is én zou kunnen zijn.
 Net als bij De Elite doet Cass iets fenomenaals met haar schrijfstijl. Ze zorgt ervoor dat je heel diep in de wereld gewenteld zit en je daar helemaal in thuis gaat voelen, maar het ook helemaal gaat begrijpen. Ik kreeg enorm veel medelijden met en respect voor Maxon, ik ging steeds meer houden en begrijpen van de andere meisjes – vooral Celeste, o Celeste – en van de koningin en zelfs het personeel. Ik ging houden van de band tussen de meisjes onderling en ik genoot echt van hun bonding time-scènes... Cass schrijft alsof je erbij bent in dat paleis, alsof je erbij staat tijdens de intieme momenten, alsof je één van hen bent. En dat heeft een geweldig effect.
 Want als de grote climax komt, klapt alles uit elkaar. Echt waar, het klapt uit elkaar, alles gaat fout, niks lijkt nog goed te komen en het wordt alleen maar erger en o jongens, ik vond het zo vreselijk om die climaxscènes te lezen. Het is allemaal één groot rampzalig drama en het is alsof Cass eerst je hart doet zwellen voor iedereen aan het hof en je hele hart er dan uitrukt en in duizend stukjes verpulvert. Een keer of vijf achter elkaar. Serieus. Geen grapje. En nou ja, daarna is het wel eind goed al goed. Maar echt... het is zo heftig, zo spannend, zo intens, zo goed geschreven en zo WAUW dat je er echt even van moet herstellen als je het net hebt gelezen.
 Wat De One tot een heel sterk slot van het Maxerica-verhaal maakt, is niet alleen de spanning en intensiteit waarmee in dit verhaal alle losse eindjes bij elkaar worden geknoopt: het is de ontwikkeling die America doormaakt en de climax die onwijs goed geschreven is. Het is misschien niet het sterkste boek uit de reeks, maar de schrijfstijl is in dit boek wel weer heel goed.
 Titel: De One (The One)
 Serie: The Selection Series #3
 Uitgever: Van Goor Best of YA
 Beschikbaar als: paperback, ebook, dwarsligger, ebook-bundel
 ISBN: 9789000338658


text:
Il calendario gregoriano è il calendario solare ufficiale di quasi tutti i paesi del mondo.
 Prende il nome dal papa Gregorio XIII, che lo introdusse il 4 ottobre 1582 con la bolla papale Inter gravissimas, promulgata a Villa Mondragone (presso Monte Porzio Catone, RM).
 Si tratta di un calendario basato sull'anno solare, cioè sul ciclo delle stagioni, che corregge il vecchio calendario giuliano in vigore dal 46 a.C. al 1582. L'anno è composto da 12 mesi con durate diverse (da 28 a 31 giorni) per un totale di 365 o 366 giorni: l'anno di 366 giorni è detto anno bisestile. Tale ripetizione avviene ogni quattro anni, con alcune eccezioni (si veda sotto per la regola).
 Altri paesi come Iran, Afghanistan, Eritrea, Etiopia, Nepal, India, Giappone, Corea del Nord, Bangladesh, Israele, Pakistan, Taiwan, Thailandia e Birmania accostano a quello gregoriano anche un calendario locale.
 Durata dei mesi
 I mesi del calendario gregoriano sono:
 gennaio (31 giorni)
 febbraio (28 giorni, 29 nell'anno bisestile)
 marzo (31 giorni)
 aprile (30 giorni)
 maggio (31 giorni)
 giugno (30 giorni)
 luglio (31 giorni)
 agosto (31 giorni)
 settembre (30 giorni)
 ottobre (31 giorni)
 novembre (30 giorni)
 dicembre (31 giorni)
 I giorni di ciascun mese sono identificati da una numerazione progressiva, a partire da 1. Il primo giorno dell'anno è il 1 gennaio, mentre l'ultimo è il 31 dicembre.
 Vi sono diversi metodi per ricordare agevolmente la durata dei mesi. Basta ad esempio ricordare che in un anno vi sono solo due mesi consecutivi (luglio e agosto) di 31 giorni. Un altro metodo utilizza questa filastrocca:
 Trenta dì conta novembre
 con april, giugno e settembre
 di ventotto ce n'è uno
 tutti gli altri ne han trentuno.
 La cui variante più moderna è:
 Trenta giorni ha novembre
 con aprile, giugno e settembre
 di ventotto ce n'è uno
 tutti gli altri ne han trentuno.
 Un altro utilizza le nocche della mano e gli avvallamenti fra di esse. Le nocche indicheranno i mesi "lunghi" (31 giorni), gli avvallamenti i mesi "corti" (28, 29 o 30 giorni). Partendo da una nocca laterale si batte "gennaio"; l'avvallamento adiacente indica "febbraio"; la nocca successiva indica "marzo" e così via fino a "luglio" (ultima nocca). A questo punto bisogna ricominciare dalla prima nocca (e non tornare indietro) battendovi "agosto" e poi "settembre" nell'avvallamento proseguendo fino a "dicembre".
 Esiste anche una relazione tra la successione dei mesi da "gennaio" a "dicembre" e i tasti del pianoforte dalla nota "fa" alla nota "mi": i tasti bianchi corrispondono ai mesi di 31 giorni, i tasti neri a quelli di durata inferiore.
 Numerazione degli anni
 L'origine degli anni del calendario gregoriano riprende quella del calendario giuliano. L'anno 1 è quello che comincia sette giorni dopo la data di nascita di Cristo tradizionalmente presunta. L'era del calendario gregoriano, quindi, è chiamata anch'essa o Era della Natività/Incarnazione o più semplicemente Era volgare e gli anni possono essere seguiti dall'abbreviazione d.C. (per "dopo Cristo") oppure e.v. (per "era volgare").
 Si osservi che il calendario gregoriano è in vigore dal 1582 in poi, perciò, salvo diversa avvertenza, gli storici usano le date del calendario giuliano per tutti gli eventi antecedenti la sua entrata in vigore. Quando si utilizza il calendario gregoriano per datare eventi antecedenti il 1582, si dice che si sta facendo uso del calendario gregoriano prolettico.
 Anni bisestili
 Secondo il calendario giuliano, sono bisestili gli anni la cui numerazione è multipla di 4: l'anno giuliano medio dura quindi 365 giorni e 6 ore (la media di tre anni di 365 giorni e uno di 366). Questa durata non corrisponde esattamente a quella dell'anno solare medio, che si ricava dalle osservazioni astronomiche: quest'ultimo infatti è più corto di 11 minuti e 14 secondi. Di conseguenza, il calendario giuliano accumula circa un giorno di ritardo ogni 128 anni rispetto al trascorrere delle stagioni: inserire 32 anni bisestili in 128 anni, dunque inserire 32 volte il 29 febbraio ogni 128 anni, anziché farlo soltanto 31 volte, "rallenta" troppo il calendario stesso.
 Tra il 325, anno in cui il Concilio di Nicea stabilì la regola per il calcolo della Pasqua, e il 1582 si era ormai accumulata una differenza di circa 10 giorni. Questo significava, ad esempio, che la primavera, in base alle osservazioni astronomiche, non risultava più cominciare il 21 marzo, ma già l'11 marzo. Così la Pasqua, che sarebbe dovuta cadere la prima domenica dopo il plenilunio di primavera, veniva spesso a cadere nella data sbagliata; e di conseguenza erano sbagliati anche i periodi liturgici collegati alla Pasqua, e cioè la Quaresima e la Pentecoste.
 Venne dunque stabilito di:
 recuperare i giorni perduti, in modo da riallineare la data d'inizio delle stagioni con quella che si aveva nel 325;
 modificare la durata media dell'anno, in modo da prevenire il ripetersi di questo problema.
 Per recuperare i dieci giorni perduti, si stabilì che il giorno successivo al 4 ottobre 1582 fosse il 15 ottobre; inoltre, per evitare interruzioni nella settimana, si convenne che il 15 ottobre fosse un venerdì, dal momento che il giorno precedente, il 4, era stato un giovedì. Anche i paesi che adottarono il calendario gregoriano successivamente dovettero stabilire un analogo "salto di giorni" per riallinearsi.
 Storia
 Necessità di un nuovo calendario
 Nel 325 d.C., per fare fronte al dilagare dello scisma di Ario, fu indetto in Bitinia da papa Silvestro I e dall’imperatore Costantino il primo importante Concilio cristiano: il Concilio di Nicea. Il calendario era all’epoca in ritardo di tre giorni rispetto alle stagioni e ciò provocava nei cristiani sconcerto nel fissare la data della loro festa principale, la Pasqua. Per evitare il pluralismo liturgico nelle comunità cristiane, si fece strada l’idea di legare la Resurrezione del Cristo all’anno solare e al calendario di Cesare, utilizzando l’equinozio di primavera come data astronomica per la determinazione della Pasqua. Fu fissata una data arbitraria per l’equinozio di primavera: il 21 marzo. I padri conciliari eliminarono due giorni dall’anno per risistemare l’equinozio al 21 marzo, ma non furono in grado di correggere il difetto fondamentale del calendario giuliano che rimase più lungo rispetto all’anno solare.
 Mentre attraverso i secoli scorreva placidamente il calendario giuliano, la data dell’equinozio di primavera si allontanava lentamente rispetto alla misura reale dell’anno tropico. Diversi pontefici, non pochi concili e molti studiosi versati nelle discipline matematiche e astronomiche avevano tentato di conciliare i due periodi del mese lunare e dell’anno solare. Tolomeo, astronomo di Alessandria d'Egitto, già nel II secolo d.C. evidenziò degli errori del calendario giuliano e lo stesso Ruggero Bacone nel 1267 aveva fatto osservare al papa Clemente IV un errore di 9 giorni dell’equinozio di primavera segnato nel calendario. Ma prima di lui, nel 700, Beda il Venerabile aveva scoperto degli errori nel calendario giuliano e la stessa cosa fecero notare Campano di Novara e il monaco inglese Giovanni di Sacrobosco. Il problema della non rispondenza del calendario giuliano con i cicli delle stagioni era noto persino a Dante Alighieri, che lo ricorda nel XXVII Canto del Paradiso (142-143): “Ma prima che gennaio tutto si sverni per la centesma ch’è là giù negletta”.
 Clemente VI nel 1344 e 10 anni dopo il suo successore Innocenzo VI affidarono l’incarico di riforma del calendario a eminenti astronomi dell’epoca. Nel Concilio di Costanza e di Basilea, nella prima metà del XV secolo, vennero istituite delle vere commissioni di riforma. Il problema dello “scandaloso errore” del calendario giuliano per determinare con esattezza la data della Pasqua venne dibattuto dai più autorevoli astronomi e matematici, ma non portò a nessuna conclusione. Nel 1476 il pontefice Sisto IV, volendo porre in esecuzione la riforma, chiamò presso di sé Giovanni di Königsberg detto il Regiomontano, grande astronomo e umanista, che morì, probabilmente assassinato, subito dopo il suo arrivo a Roma.
 Finalmente al tempo del Concilio Lateranense, con Leone X, molti si adoperarono per risolvere la desiderata riforma. Tra questi, emerse come figura di spicco l’astronomo tedesco Paolo di Middelburg. La sua principale opera Paulina, sive de recta Paschae celebratione et de die passionis domini nostri Jesu Christi , scritta nel 1513 fu alla base dei lavori della commissione istituita da Leone X. Chiamato in causa da Paolo di Middelburg, anche Copernico espresse il suo parere. Non è noto il contenuto di una lettera di Copernico inviata a Middelburg, ma molto probabilmente conteneva le sue considerazioni sull’effettiva durata dell’anno tropico. Nella dedica a Paolo III del De revolutionibus Copernico scrive: “Non molto tempo addietro, sotto Leone X, quando si dibatteva nel Concilio Lateranense la questione di emendare il calendario ecclesiastico, essa rimase allora indecisa solo per la ragione che le grandezze degli anni e dei mesi e dei movimenti del Sole e della Luna non erano considerati sufficientemente misurati: e da quel tempo attesi a osservare ciò più accuratamente spronato dal chiarissimo vescovo di Fossombrone, Paolo, che presiedeva a tali questioni”. Per Copernico non era possibile arrivare ad un calendario perfetto poiché l’anno solare era variabile. Come è noto, egli attribuiva la variabilità dell’anno tropico all’irregolare movimento degli equinozi. Proprio per questo era giunto a basarsi nel suo De revolutionibus sul più stabile anno siderale.
 La commissione per la riforma
 Papa Gregorio XIII si rese conto che la Pasqua, di quel passo, avrebbe finito per essere celebrata in estate. Decise quindi che era giunto il momento di affrontare la questione. Per riformare il calendario giuliano nominò una commissione presieduta da Guglielmo Sirleto, e costituita da:
 Vincenzo di Lauro, di Tropea, vescovo di Mondovì, astronomo e valentissimo medico che ebbe parte non piccola nell’emendazione del calendario, chiamato a farne parte da papa Gregorio XIII nel 1578;
 Cristoforo Clavio, gesuita tedesco, matematico, professore nel Collegio Romano;
 Pedro Chacón, teologo spagnolo, esperto in patristica e storico della chiesa che assiste la Commissione per le feste mobili e il martirologio in particolare;
 Ignazio Nehemet, patriarca di Antiochia di Siria, esperto della cronologia ecclesiastica, della liturgia e dei riti delle chiese orientali e occidentali;
 Antonio Lilio, dottore di medicina e delle arti, fratello di Luigi Lilio;
 Leonardo Abel, di Malta, interprete di lingue orientali;
 Serafino Olivier, francese di Lione, Uditore di Rota, esperto legale per le implicazioni della riforma sul diritto canonico e civile;
 Ignazio Danti di Perugia, frate domenicano, vescovo di Alatri, cartografo, matematico e astronomo.
 Fra i rappresentanti della Commissione non figura Luigi Lilio perché non più in vita. Tutti, tranne Antonio Lilio che doveva essere una figura di grande levatura nel campo astronomico-matematico, appartenevano al clero.
 La proposta di riforma elaborata da Lilio arrivò alla Commissione insieme ad altre e venne giudicata la più efficiente ed anche la più facile da applicare. Però non fu lui a presentarla, poiché presumibilmente era già deceduto. Compare invece il nome del fratello Antonio, anche come membro della Commissione stessa, ed è l’unico laico che fu chiamato a farne parte. Una testimonianza significativa del ruolo svolto da Antonio è la sua immagine scolpita nel bassorilievo del monumento dedicato a Gregorio XIII, situato nella basilica di San Pietro a Roma, nel quale Antonio Lilio, genuflesso, porge al pontefice il libro del nuovo calendario.
 Introduzione e progressiva diffusione
 Il calendario gregoriano entrò in vigore il giorno dopo la pubblicazione della bolla papale: a giovedì 4 ottobre (giuliano) fece seguito venerdì 15 ottobre (gregoriano) 1582 in Italia, Francia, Spagna, Portogallo, Polonia-Lituania e Belgio-Paesi Bassi-Lussemburgo. Negli altri paesi cattolici fu adottato in date diverse nell'arco dei cinque anni successivi (Austria a fine 1583, Boemia e Moravia e cantoni cattolici della Svizzera a inizio 1584).
 I paesi protestanti resistettero inizialmente al nuovo calendario "papista" e vi si uniformarono solo in epoche successive: gli stati luterani e calvinisti nel 1700, quelli anglicani nel 1752, quelli ortodossi ancora più tardi. Le Chiese ortodosse russa, serba e di Gerusalemme continuano a seguire il calendario giuliano: da ciò nasce la differenza di 13 giorni tra le festività religiose "fisse" ortodosse e quelle delle altre confessioni cristiane. Per quanto riguarda i paesi non cristiani, in Giappone fu adottato nel 1873, in Egitto nel 1875, in Cina nel 1912 e in Turchia nel 1924.
 Il caso svedese
 L'Impero svedese decise, nel 1699, di passare dal calendario giuliano al calendario gregoriano; tra i due calendari vi era all'epoca una differenza di 10 giorni (il calendario gregoriano era in anticipo su quello giuliano).
 Per recuperare questi 10 giorni, si decise inizialmente di eliminare tutti gli anni bisestili dal 1700 al 1740: in questo modo si sarebbe recuperato un giorno ogni 4 anni; dal 1o marzo 1740 il calendario svedese avrebbe coinciso con quello gregoriano (secondo altre fonti, si sarebbe invece eliminato un giorno da tutti gli anni dal 1700 al 1710).
 Venne quindi eliminato il 29 febbraio 1700, ma, negli anni successivi, ci si dimenticò di applicare il piano, anche perché il re Carlo XII, che l'aveva voluto, era impegnato nella guerra con la Russia. Così sia il 1704 sia il 1708 furono bisestili.
 Riconosciuto l'errore, si prese quindi la decisione di tralasciare questo piano che causava soltanto molta confusione e di tornare al calendario giuliano. Per recuperare il giorno saltato nel 1700 si stabilì quindi che nel 1712 venisse aggiunto a febbraio un secondo giorno, oltre a quello dovuto perché quell'anno era bisestile. Così, nel calendario svedese del 1712, febbraio ebbe 30 giorni.
 La Svezia passò infine definitivamente al calendario gregoriano nel 1753, saltando i giorni dal 18 al 28 febbraio.
 La riforma sovietica
 Dopo che l'Unione Sovietica nel 1918 aveva adottato il calendario gregoriano, nel 1923 la formula per decidere quali anni centenari fossero bisestili fu ufficialmente modificata, ottenendo il Calendario rivoluzionario sovietico. In esso, tra gli anni divisibili per 100 sono bisestili solo quelli che divisi per 9 danno come resto 2 o 6. Il primo anno di discordanza con il calendario gregoriano sarebbe stato il 2800. Ma già dal 1940 il Calendario rivoluzionario sovietico fu abbandonato e si ritornò al calendario gregoriano.
 Simile la proposta di alcune Chiese ortodosse per accettare la riforma gregoriana del calendario, sopprimendo finalmente i 13 giorni che separano le date delle feste ortodosse da quelle del resto del mondo cristiano: considerare bisestili tra gli anni secolari solo quelli che divisi per 9 danno come resto 2 o 7.
 Il calcolo del tempo
 La nuova precisione
 Per modificare la durata media dell'anno, venne cambiata la regola che decide gli anni bisestili: secondo la nuova regola, gli anni la cui numerazione è multipla di 100 sono bisestili soltanto se essa è anche multipla di 400: vale a dire, sono bisestili gli anni 1600, 2000, 2400... mentre non lo sono gli anni 1700, 1800, 1900, 2100, 2200, 2300... Tutti gli altri anni la cui numerazione è multipla di 4 rimangono bisestili. Per i secoli precedenti resta valido il calendario giuliano: quindi gli anni 1500, 1400, 1300... sono considerati tutti bisestili.
 In questo modo ci sono 97 anni bisestili ogni 400 anni, invece che 100. L'anno gregoriano medio è quindi di 3/400 di giorno (0,0075 giorni), cioè 10 minuti e 48 secondi più corto di quello giuliano (ovvero l'anno "gregoriano" è di 365,2425 giorni invece che di 365,25): la differenza dall'anno solare è di soli 26 secondi (in eccesso). Questa discrepanza equivale a circa un giorno ogni 3.323 anni; quindi, essendo stato istituito nell'anno 1582, occorrerebbe sopprimere un giorno soltanto nell'anno 4905.
 Inoltre, in 400 anni gregoriani ci sono esattamente 365303 + 36697 = giorni. Poiché 146.097 è divisibile per 7, anche i giorni della settimana si ripetono dopo 400 anni. Questo vuol dire che il calendario gregoriano è identico modulo 400. Ad esempio, il calendario del 1600 è uguale a quello del 2000, del 2400, del 2800...
 Parallelamente alla riforma del calendario, pur mantenendo la regola per il calcolo della Pasqua dettata dal Concilio di Nicea, venne stabilito che la data del primo plenilunio di primavera fosse computata col sistema delle epatte, ideato da Luigi Lilio, anziché con il metodo di Dionigi il Piccolo, fino ad allora seguito dalla Chiesa.
 Il calendario gregoriano guadagna un giorno rispetto a quello giuliano ogni volta che "salta" l'anno bisestile: così la differenza, che era di 10 giorni nel 1582, è diventata di 11 giorni nel 1700, di 12 nel 1800, di 13 nel 1900; sarà di 14 giorni nel 2100, di 15 nel 2200 e così via.
 Alla ricerca di una maggior precisione
 Per migliorare ulteriormente l'accuratezza del calendario gregoriano, John Herschel (1792-1871) ha proposto di non considerare bisestili gli anni multipli di , cioè , , e così via. In questo modo ci sarebbero 969 anni bisestili ogni anni; la durata media dell'anno corrispondente sarebbe di 365 giorni, 5 ore, 48 minuti e 50 secondi circa (365,24225 giorni invece che 365,2422), il che abbasserebbe l'errore a soli circa 4 secondi in eccesso ogni anno (un giorno ogni anni). Bisogna notare che, in questo caso, la coincidenza dei giorni della settimana ogni 400 anni, di cui si parlava prima, verrebbe a mancare dopo 10 cicli.
 Ancora più precisa è la riforma sovietica (simile a quella proposta da alcune Chiese ortodosse) del calendario giuliano: gli anni multipli di 100 sono bisestili se, prendendo il numero dei secoli e dividendolo per 9, il resto è 2 oppure 6 (2 o 7 nella proposta delle Chiese ortodosse). In questo modo ci sono 218 anni bisestili ogni 900 anni; la durata media dell'anno risulta di 365 giorni e 218/900 = 365 giorni, 5 ore, 48 minuti e 48 secondi (365,2422[2] giorni invece che 365,2422) e l'errore rispetto all'anno solare è così di soli 2 secondi.
 Infine una corrispondenza esatta con la durata media dell'anno tropico, convenzionalmente pari a 365,2422 giorni (la precisione di una parte su corrisponde a 0,0001 anni = 8,64 secondi; in realtà l'eccesso è compreso tra 0,2423 e 0,2424 con tendenza ad aumentare), si ottiene non considerando bisestili sia gli anni multipli di , sia quelli multipli di . Cioè non sarebbero bisestili gli anni , , , , , ... In questo modo infatti vi sono anni bisestili ogni : / = 0,2422.
 Il medesimo risultato si otterrebbe modificando la regola dei 400 anni, portandola a 500 e aggiungendo un ulteriore giorno ogni anni. Quindi in quest'ultimo caso tutti gli anni secolari sarebbero non bisestili, gli anni multipli di 500 sì, e quelli multipli di avrebbero un ulteriore giorno in più (ad esempio il 30 febbraio). Per cui in 500 anni si avrebbero 121 bisestili e in anni se ne avrebbero 1210; aggiungendo il 30 febbraio (o rendendo bisestile un anno che non lo era, ad esempio il , il , eccetera) ogni anni si arriva a 1211, quindi 1211/ = 0,2422. Il primo anno differente da quello con la regola sarebbe il (bisestile con il ciclo di 400 anni, non bisestile con il ciclo di 500). Sebbene questa regola sia aritmeticamente la più semplice possibile ( e sono coprimi), anche in questo caso si perderebbe l'effetto della coincidenza dei giorni della settimana ogni 400 anni, ma invece che slittare di un giorno ogni anni come nella proposta di Herschel, con la base di 500 anni questa coincidenza si verificherebbe solo eccezionalmente.
 Tuttavia, la ricerca di un calendario "perfetto" è utopistica. Infatti possiamo calcolare con esattezza infinitesimale la lunghezza di un anno attuale, ma tale lunghezza non è costante su lunghi periodi. L'orbita terrestre, infatti, a causa dell'interazione gravitazionale con gli altri pianeti, cambia lentamente (in particolare cambia la sua eccentricità) e la durata dell'anno varia di conseguenza.
 Inoltre, a causa dei fenomeni di marea, la rotazione terrestre sta rallentando e quindi la lunghezza del giorno, anche se di poco, aumenta. Proprio a causa di questo fenomeno negli ultimi decenni è entrato in uso l'inserimento, quando necessario, di un secondo aggiuntivo, in modo da mantenere sostanzialmente allineato il giorno astronomico con quello civile. Questi secondi aggiuntivi (27 dal 1972 al 2016, ma continuano a essere applicati quando necessario), necessariamente alterano la durata media dell'anno gregoriano.
 La tendenza è quindi quella di non cercare proporzioni matematiche più accurate e maggiormente corrispondenti alla realtà fisica, ma di correggere il computo del tempo mediante l'aggiunta di un secondo quando la discordanza raggiunge tale valore; le variazioni che tale pratica comporta risultano accettabili per la maggior parte degli usi comuni dell'unità di misura del tempo.
 Note
 Bibliografia
 Voci correlate
 Anno Domini
 Calendario
 Calendario C&T
 Calendario romano
 Cristoforo Clavio
 Era volgare
 Formato della data
 Luigi Lilio
 Numero aureo (calendario)
 Altri progetti
 Collegamenti esterni
 Calendario fisso CAL13 e perpetuo e corrispondenza con il calendario Gregoriano
 Gregoriano
 Papa Gregorio XIII


text:
Läti NSV vapp oli NSV Liidu haldusüksuse Läti NSV vapp.
 Vapp võeti vastu 6. septembril 1940. Sellel kujutatakse Läänemerest tõusvat päikest, päikese kiirte valguses aga sirpi ja vasarat. Seejuures on vasar asetatud sirbi peale (teine sellise asetusega oli Kirgiisi NSV vapp). Figuure ümbritseb viljapeadest pärg, mis on seotud punase lindiga. Külgmistel lintidel on deviis "Kõigi maade proletaarlased, ühinege!" nii läti kui ka vene keeles, all aga kiri "Latvijas PSR" (Läti NSV). Vapi kohal on punane kuldse äärisega viisnurkne täht. Vapp oli kasutusel 17. veebruarini 1990.
 Vaata ka
 Läti vapp
 Läti NSV lipp
 Läti NSV
 Nõukogude Liidu vapid


text:
EuGH: Framing verstößt nicht gegen Urheberrecht | for..net
 Veröffentlicht am 8. Dezember 2014 Lehrstuhl Prof. HeckmannVeröffentlicht in Allgemein, International, Internetrecht, Urheberrecht
 Nachdem das LG München die Frage, ob das „Framing“ einen Urheberrechtsverstoß i.S.d. Art. 3 Abs. 1 der Richtlinie 2001/29/EG (Urheberrechtsrichtlinie) darstellt, noch mit Ja, das OLG München dann mit Nein und schließlich der BGH mit Vielleicht beantwortet hatte, klärte der EuGH nun den Fall: Framing auch ohne Lizenz für die Einbindung von Videos ist erlaubt . Der EuGH stellte darauf ab, dass das bloße Einbinden fremder Inhalte noch keine Urheberrechtsverletzung darstellt. Facebook- und YouTube Nutzer müssen nach dieser Entscheidung nicht mehr befürchten, für das Einbetten von Videos oder Bildern abgemahnt zu werden.
 Allerdings reicht das Urteil noch weiter. Der EuGH hat seine Ausführungen nicht auf „legale“ Videos und Bilder beschränkt. Nimmt man das Urteil wörtlich, so würde auch das Teilen offensichtlich rechtswidriger Inhalte durch Framing keine Urheberrechtsverletzung darstellen. Fraglich ist nun, wie deutsche Gerichte die EuGH-Vorgaben umsetzen werden.
 http://www.sueddeutsche.de/digital/eugh-urteil-internetseiten-duerfen-youtube-videos-einbetten-1.2189636
 http://www.jurpc.de/jurpc/show?id=20140179
 EU, EuGH, Framing, Urheberrecht


text:
Mapa je zmenšené, zevšeobecněné a vysvětlené znázornění objektů a jevů na Zemi, ostatních nebeských tělesech nebo nebeské sféře, sestrojené obvykle podle některého ze zobrazení na rovině a vyjadřující pomocí smluvených znaků rozmístění a vlastnosti objektů a jevů vázaných na jmenované povrchy. Pokud se jedná o zobrazení na kouli, nazýváme ji glóbus.
 Mapu můžeme označit za model reálného světa, v žádném případě není dokonalým obrazem naší reality. Nelze na ní nalézt vše, ale naopak může znázornit i jevy, které nejsme jinak schopni vnímat. Skutečnost může potlačit i zdůraznit. Souborně informace zaznamenané na mapách označujeme jako „prostorové informace“.
 Slovo mapa je punského původu. Výraz mappa označoval kousek plátna, ubrousek.
 Zkreslení
 Na rozdíl od glóbu má každá mapa určité zkreslení. Toto zkreslení deformuje plochy, délky, úhly a tvary zemského povrchu. Zkreslení je tím větší, čím menší je měřítko mapy. Pomocí měřítka nelze z map malých měřítek přesně odečítat ani vzdálenosti ani úhly. Zkreslení nedosahují v celé ploše mapy stejných hodnot, ale mění se. Myšlené spojnice míst se stejným zkreslením se nazývají ekvideformáty.
 Jako první, kdo dokázal přenášet obraz kulového tělesa Země na papír, byl Gerhard Mercator (Mercatorova projekce) v roce 1569. Tento objev výrazně zlepšil polohové informace obsažené v mapě, což umožnilo následně mořeplavcům obeplutí Země a přinesení jasného důkazu, že je Země kulatá.
 Druhy zkreslení
 Délkové zkreslení: Je závislé na poloze bodu a na směru úsečky, která z něho vychází. Určuje se ve směru poledníkovém a rovnoběžkovém.
 Plošné zkreslení: Je poměr plochy na mapě k jejímu obrazu na referenční ploše.
 Úhlové zkreslení: Je rozdíl velikosti úhlu na zobrazovací ploše a jeho obrazu na referenční ploše.
 Obsah map
 Prvky tvořící obsah mapy lze členit podle jejich původu, charakteru a významu na:
 Matematické prvky
 Tyto prvky tvoří konstrukční základ mapy. Patří sem:
 kartografické zobrazení
 geodetické podklady (bodové pole)
 měřítko mapy
 souřadnicové sítě
 rám mapy
 klad listů
 kompozice (uspořádání) mapy
 Fyzickogeografické prvky
 vodstvo (oceány, moře, řeky, jezera, umělé vodní plochy, atd.)
 reliéf (výškopis, kóty, atd.)
 vegetace (a její typy)
 půdy
 podložní horniny
 další přírodní složky krajinné sféry
 Socioekonomické prvky
 sídla
 komunikace (pozemní, námořní, letecké, atd.)
 socioekonomické jevy a objekty (průmyslové, zemědělské, správní, atd.)
 hranice
 jiné lidské výtvory
 Doplňkové a pomocné prvky
 popis
 legenda a vysvětlivky
 tiráž
 další doplňující informace
 Dělení map
 Mapy lze členit z mnoha hledisek (účel užití, způsob vzniku, vyjadřované skutečnosti, měřítka, územního rozsahu atd.).
 Podle obsahu
 topografické (místopisné, podrobné, zobrazující zejména geografickou realitu co nejpodrobněji)
 všeobecně zeměpisné (zobrazují rozsáhlé geografické celky s vysokou mírou generalizace základních fyzickogeografických i socioekonomických prvků)
 tematické (účelové, speciální, s přednostně vymezenou tematikou v rozsahu jednoho nebo skupiny obsahových prvků, ostatní prvky mohou být potlačeny nebo vynechány)
 katastrální (zachycují katastr a pozemky)
 Podle rozsahu zobrazeného území
 mapy světa (planisféry, svět zobrazen na jednom listu)
 mapy zemských polokoulí (hemisféry; západní, východní, severní, jižní polokoule)
 mapy kontinentů, moří a oceánů
 mapy států, jejich skupin či částí (regionů daných politickosprávním, hospodářským nebo fyzicko-geografickým vymezením)
 Podle účelu
 mapy pro státní správu a územní plánování (státní mapová díla, katastrální, technicko-hospodářské, politické)
 mapy pro vědu, kulturu a osvětu (školní, turistické, hospodářské, politické)
 mapy pro obranu státu (vojenské operační, taktické)
 mapy pro výuku (příruční atlasové, nástěnné, politické, slepé)
 mapy pro orientaci (turistické, vodácké, plány měst, automapy, pohledové mapy)
 mapy pro propagační, reklamní a propagandistické účely (agitační, reklamní, propagační)
 mapy pro sport (lyžařské, vodácké, pro orientační běh)
 mapy pro zemědělství a lesnictví (lesnické, zemědělské, myslivecké, fytocenologické)
 mapy pro vodní hospodářství a meteorologii (meteorologické, vodohospodářské)
 mapy pro dopravu (silniční, železniční, letecké, cyklistické)
 Podle měřítka
 mapy malého měřítka (měřítko větší než 1:1 000 000, znázorňují obrovské území, jsou značně zkreslené – zkreslení působí hlavně zakřivení Země)
 mapy středního měřítka (měřítka 1:200 000 až 1:1000 000)
 mapy velkého měřítka (měřítka menší než 1:200 000, zobrazují pouze malá území, jsou minimálně zkreslené – zkreslení způsobuje hlavně členitý georeliéf)
 Podle formy záznamu
 mapy digitální (mapové prvky jsou vyjádřeny v digitální formě, rozčleněny do tematických vrstev a uloženy v paměti počítače)
 mapy analogové (klasické „papírové“ ručně vyhotovené mapy)
 mapové transparenty (diamapy, určené pro promítání)
 mapy reliéfní (plastické mapy, s fyzickým vyjádřením výškové členitosti území)
 tyflomapy (mapy pro nevidomé a slabozraké)
 Podle způsobu vzniku
 mapy původní (vzniklé na základě přímého a původního mapování, viz topografické mapy, též prvotním využitím leteckých a kosmických snímků, nebo prvotním zpracováním statistických údajů, viz tematické mapy)
 mapy odvozené (zpracované na podkladě již existujících map nebo digitálních databází, zpravidla většího měřítka a podrobnějšího obsahu)
 Podle časového hlediska
 mapy statické (zobrazují předměty a jevy k určitému datu)
 mapy dynamické (zachycují vývoj v čase, v časové řadě)
 mapy genetické (vznik a vývoj jevu v čase i prostoru za určité údobí)
 mapy retrospektivní (rekonstrukce stavu objektů v minulosti)
 mapy prognostické (odhad vývoje jevu v budoucnosti)
 podle vzniku lze definovat také
 mapy staré (stará mapová díla, vytvořená v minulosti)
 mapy historické (zpětně rekonstruovat stav území v určitém historickém období)
 Mapová zobrazení
 Mapové zobrazení neboli kartografická projekce je způsob, jakým se převádí zobrazení povrchu Země (či jiného nebeského tělesa) z trojrozměrného zakřiveného povrchu referenčního elipsoidu či koule do roviny.
 Falzifikace map
 Protože experti v Sovětském svazu byli schopni na základě volně dostupných informací vytvořit jedny z nejpodrobnějších map světa, a protože jakákoliv mapa nese informace, která může být zneužita, začala se ve 30. letech 20. století provádět v Sovětském svazu falzifikace map. Na veřejně dostupných mapách bylo měněno téměř vše, od označení domů a jejich polohy na ulicích po polohu cest a vodních těles. Zkreslování map se v Sovětském svazu provádělo až do devadesátých let 20. století, kdy se začalo pracovat s leteckou a vesmírnou fotografií.
 Přesné mapy měla k dispozici pouze armáda a tajné služby. Tyto mapy byly často podrobné do takové míry, kterou neznali ani obyvatelé dané oblasti, např. u silnic byla vyznačena šířka, materiál, podloží a kvalita, u mostů nosnost a stavební materiál, nebo na jaké palivo jsou kamna pastevců v horách.
 Podobně se „upravovaly“ údaje v mapách i řadě dalších zemí, V současné době se mění často údaje na mapách digitálních, aby bylo možné prokázat jejich zneužití neoprávněným uživatelem.
 Odkazy
 Reference
 Literatura
 SEMOTANOVÁ, Eva: Mapy Čech, Moravy a Slezska v zrcadle staletí. Praha: Libri 2001.
 Související články
 Atlas
 Glóbus
 Kartografie
 Mapové zobrazení
 Mapová značka
 Mapování
 Mappa mundi
 Fotogrammetrie
 Katastr nemovitostí České republiky
 Soubor digitálních map Prahy
 Jednotná digitální mapa Prahy
 Stavební plán
 Územní plánování
 Generalizace
 Politická mapa
 Seznam volně dostupných on-line map
 Seznam zkratek na starých mapách
 Externí odkazy
 Národní geoportál INSPIRE
 Kartografie
 Diagramy