text:
 |
 52012PC0650
 Návrh NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY, kterým se mění nařízení (ES) č. 539/2001, kterým se stanoví seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci musí mít při překračování vnějších hranic vízum, jakož i seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci jsou od této povinnosti osvobozeni /* COM/2012/0650 final - 2012/0309 (COD) */
 DŮVODOVÁ ZPRÁVA
 1. Obecné souvislosti a odůvodnění
 návrhu
 V souladu s čl. 62 odst. 2
 písm. b) bodem i) Smlouvy o založení Evropského společenství
 přijala Rada nařízení Rady (ES) č. 539/2001[1], kterým se stanoví seznam
 třetích zemí, jejichž státní příslušníci musí mít při
 překračování vnějších hranic vízum (tzv. negativní seznam,
 příloha I), jakož i seznam třetích zemí, jejichž státní
 příslušníci jsou od této povinnosti osvobozeni (tzv. pozitivní seznam,
 příloha II). Článek 61 Smlouvy o ES uvádí tyto seznamy mezi
 doprovodnými opatřeními, která jsou bezprostředně spjata s
 volným pohybem osob v prostoru svobody, bezpečnosti a práva.
 Příslušným právním základem je nyní čl. 77 odst. 2 písm. a)
 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU).
 Určení těch třetích zemí,
 jejichž státní příslušníci podléhají vízové povinnosti, a těch, které
 jsou od ní osvobozeny, se řídí uváženým, pro každý případ zvlášť
 provedeným vyhodnocením rozmanitých kritérií, která souvisejí mimo jiné s
 nedovoleným přistěhovalectvím, veřejným pořádkem a
 bezpečností a s vnějšími vztahy Evropské unie se třetími
 zeměmi, přičemž je také brán zřetel na důsledky
 regionální spojitosti a vzájemnosti. Vzhledem ke kritériu veřejného
 pořádku a nedovoleného přistěhovalectví by rovněž měla
 být věnována zvýšená pozornost bezpečnosti cestovních dokladů
 vydaných dotčenými třetími zeměmi.
 Jelikož se tato kritéria, stanovená
 nařízením (ES) č. 539/2001, mohou ve vztahu ke třetím zemím
 časem vyvíjet, měl by být negativní i pozitivní seznam v pravidelných
 intervalech předmětem přezkumu. Ve Stockholmském programu
 přijatém v prosinci 2009 Evropská rada výslovně požádala Komisi, aby
 i nadále pravidelně přezkoumávala dané seznamy zemí, jejichž státní
 příslušníci podléhají vízové povinnosti nebo jsou od ní osvobozeni, v
 souladu s příslušnými kritérii týkajícími se nedovoleného
 přistěhovalectví, veřejného pořádku a bezpečnosti a
 zároveň zohlednila cíle vnitřní i vnější politiky Unie.
 Z tohoto důvodu bylo nařízení (ES)
 č. 539/2001 od doby svého přijetí již osmkrát změněno[2]. Naposledy v roce 2010, kdy byl
 do pozitivního seznamu převeden Tchaj-wan a v důsledku pozitivního
 výsledku jednání o liberalizaci víz také Albánie a Bosna a Hercegovina.
 Evropský parlament a Rada v současnosti
 projednávají řadu změn, které navrhla Komise a které se týkají
 ustanovení nařízení (ES) č. 539/2001[3]: zavést vízovou ochrannou
 doložku, která za stavu nouze dočasně pozastaví zrušení vízové
 povinnosti pro třetí zemi uvedenou v pozitivním seznamu; posílit právní
 jistotu zavedením pravidel, která budou upravovat řešení jistých situací,
 na které se příslušné nařízení dosud nevztahuje, a upravit ustanovení
 s ohledem na nedávné změny, které přinesla Lisabonská smlouva a
 sekundární právní předpisy, např. kodex o vízech (nařízení Rady
 (ES) č. 810/2009)[4].
 Dané seznamy přiložené k nařízení
 (ES) č. 539/2001 je nutné pravidelně obecně přehodnotit s
 ohledem na příslušná, výše uvedená kritéria blíže určená v
 nařízení.
 Cílem tohoto přezkumu seznamů
 přiložených k nařízení je zajistit, aby:
 ·
 složení seznamů třetích zemí odpovídalo
 kritériím 5. bodu odůvodnění uvedeného nařízení, zejména pokud
 jde o kritéria pro nedovolené přistěhovalectví a veřejný
 pořádek, popřípadě převedení zemí z jedné přílohy
 do druhé,
 ·
 nařízení v souladu s čl. 77 odst. 2 písm.
 a) SFEU vyčerpávajícím způsobem určilo, zda musí mít státní
 příslušník třetí země vízum, nebo zda je od vízové povinnosti
 osvobozen.
 2. Prvky návrhu
 2.1 Převedení třetích zemí z
 negativního seznamu (příloha I) na pozitivní seznam (příloha II)
 V souladu s přístupem přijatým v
 souvislosti s dřívějšími změnami nařízení (ES)
 č. 539/2001 za účelem pravidelného přezkumu seznamů se
 Komise dotázala členských států, zda podle jejich mínění
 přílohy nařízení ve své současné podobě stále ještě
 odpovídají kritériím stanoveným nařízením. Členské státy nenavrhly na
 převedení z pozitivního seznamu na negativní žádné třetí země.
 Komise obdržela návrhy ohledně převedení několika třetích
 zemí z negativního na pozitivní seznam. Některé třetí země se se
 žádostí o své převedení na pozitivní seznam obrátily na Komisi přímo.
 Byly analyzovány informace předložené členskými státy (Komise
 obdržela 20 odpovědí), jakož i informace z jiných zdrojů,
 včetně informací z delegací EU odpovědných za dotčené
 třetí země, a statistiky Eurostatu o imigračních tocích, azylu a
 donucovacích opatřeních proti nedovolené migraci[5]. Na základě této analýzy
 Komise dospěla k závěru, že na pozitivní seznam by měly být
 prozatím převedeny níže uvedené země a britští občané.
 2.1.1 Ostrovní státy Karibiku
 Komise
 ohledně každé třetí země, kterou navrhly členské státy,
 analyzovala dostupné informace, včetně statistik. Zvláštní pozornost
 věnovala: hospodářské a sociální vyspělosti země,
 nebezpečí nedovoleného přistěhovalectví, které daná země
 představuje pro Evropskou unii, otázkám vnějších vztahů a
 regionální spojitosti.
 Komise došla k
 závěru, že vízová povinnost již není opodstatněná pro státní
 příslušníky těchto zemí: Dominika, Grenada, Svatá Lucie, Svatý
 Vincenc a Grenadiny a Trinidad a Tobago. Přesunout tyto země z
 negativního seznamu na pozitivní seznam navrhl vysoký počet členských
 států. Těchto pět zemí nepředstavuje pro členské státy
 Unie žádné nebezpečí nedovoleného přistěhovalectví či
 ohrožení veřejného pořádku a bezpečnosti v souladu s kritérii 5.
 bodu odůvodnění příslušného nařízení. Tyto třetí
 země jsou navíc dobře zavedené demokracie. Mají dobrou životní
 úroveň a hospodářství v daném regionu je stabilní a roste. Tyto
 země prokázaly, že jsou schopné čelit současné globální
 hospodářské krizi a zlepšit své již tak dobré vztahy s Unií i s
 mezinárodními finančními institucemi. Při revizi nařízení (ES)
 č. 539/2001[6]
 z roku 2006 již byly na pozitivní seznam převedeny čtyři
 země nacházející se ve stejném regionu a skutečnost, že pro
 občany těchto čtyř zemí byla zrušena vízová povinnost, neměla
 na nedovolenou migraci či bezpečnost negativní vliv. Navrhuje se
 proto, aby Dominika, Grenada, Svatá Lucie, Svatý Vincenc a Grenadiny a Trinidad
 a Tobago byly převedeny z negativního seznamu na pozitivní seznam.
 Za zmínku také
 stojí, že na Trinidadu a Tobagu jsou zastoupeny čtyři členské
 státy (Francie, Německo, Nizozemsko a Španělsko). Na Svaté Lucii,
 která je oblíbeným turistickým cílem, má konzulát pouze jeden členský stát
 (Francie). Protože na Grenadě, Dominice či Svatém Vincenci a
 Grenadinách nemá zastoupení žádný členský stát, musí občané
 těchto zemí žádat o schengenská víza v zahraničí, což s sebou nese
 vysoké náklady. Grenada a Svatá Lucie mají pouze jedno zastoupení v
 členských státech Schengenu a vysoký komisariát ve Spojeném království.
 Na Trinidadu a
 Tobagu jsou v současné době od vízové povinnosti osvobozeni všichni
 občané EU, třebaže za nestejných podmínek a na odlišně dlouhou
 dobu pobytu (pouze na jeden měsíc v případě občanů
 Slovenska, Slovinska, České republiky, Polska, Bulharska, Rumunska,
 Maďarska, Litvy, Lotyšska a Estonska). V ostatních čtyřech
 uvedených zemích Karibiku jsou státní příslušníci všech členských
 států Unie osvobozeni od vízové povinnosti v případě pobytů
 v délce až 180 dní.
 S ohledem na
 kritérium veřejného pořádku a nedovoleného přistěhovalectví
 by měla být zvláštní pozornost věnována bezpečnosti cestovních
 dokladů, které vydávají dotčené třetí země. Při
 poslední úpravě tohoto nařízení Komise oznámila, že převedení na
 pozitivní seznam v budoucnu zřejmě podmíní splněním určitých
 podmínek týkajících se bezpečnosti cestovních dokladů. V souvislosti
 s tím bylo převedení zemí západního Balkánu z negativního na pozitivní
 seznam podmíněno vydáním biometrických pasů. Důvodem byly
 nedostatky dřívějších systémů vydávání pasů v tomto regionu
 a s tím spojené problémy. Vzhledem k vysoké kvalitě bezpečnosti
 cestovních dokladů CARICOM vydaných zeměmi, na které se vztahuje tato
 změna nařízení, jakož i k jejich regionální spojitosti s jinými
 zeměmi tohoto regionu, které byly v minulosti převedeny na pozitivní
 seznam v rámci změny nařízení (ES) č. 539/2001
 (nařízení (ES) č. 1932/2006), by se však od Dominiky, Grenady, Svaté
 Lucie, Svatého Vincence a Grenadin a Trinidadu a Tobaga nemělo vydávání
 biometrických pasů jako podmínky pro jejich převedení na pozitivní
 seznam požadovat. Tyto třetí země mají vysoce bezpečné
 strojově čitelné pasy CARICOM a v blízké budoucnosti je hodlají
 vyměnit za pasy biometrické.
 Aby se zajistil
 soulad s dřívějším postupem při osvobozování od vízové
 povinnosti zemí v regionu Karibiku, s vědomím, že tato osvobození od
 vízové povinnosti neměla negativní důsledky, a s cílem zajistit s
 těmito zeměmi v budoucnu plnou vzájemnost, pokud jde o bezvízové
 krátkodobé tříměsíční pobyty v období šesti měsíců (v
 současnosti tomu tak zcela není, konkrétně v Trinidadu a Tobagu),
 osvobození od vízové povinnosti státních příslušníků těchto zemí
 by nemělo platit, dokud mezi Evropskou unií a dotčenými zeměmi
 nebude uzavřena a nevstoupí v platnost dohoda o zrušení vízové povinnosti.
 2.1.2. Ostrovní státy Tichomoří
 Poté co Komise přezkoumala kritéria
 ohledně nedovoleného přistěhovalectví, veřejného
 pořádku a bezpečnosti a vnějších vztahů Unie, domnívá se,
 že na pozitivní seznam nařízení (ES) č. 539/2001 by měly být
 převedeny Kiribati, Marshallovy ostrovy, Mikronésie, Nauru, Palau, Samoa,
 Šalamounovy ostrovy, Tonga, Tuvalu, Vanuatu a Východní Timor.
 Z aktuálních statistik vyplývá, že žádná z
 těchto zemí není zdrojem nedovoleného přistěhovalectví do EU.
 Pasy, které tyto země vydávají, jsou
 strojově čitelné[7]
 a obsahují dostatečný počet bezpečnostních prvků. Ze
 stejných důvodů jako v případě ostrovních států
 Karibiku (viz výše) by vydání biometrických pasů ostrovními státy
 Tichomoří nemělo být předpokladem pro osvobození státních
 příslušníků těchto zemí od vízové povinnosti.
 V těchto zemích mají zastoupení pouze dva
 členské státy: Portugalsko ve Východním Timoru a Francie ve Vanuatu.
 Omezená přítomnost členských států v tomto regionu může pro
 žadatele o schengenské vízum způsobovat vysoké náklady.
 K tomuto regionu patří rovněž Fidži.
 Vzhledem k současné politické situaci v této zemi a k nedostatečnému
 pokroku ohledně plnění důležitých prvků dohody z Cotonou se
 však Fidži nepovažuje za vhodného kandidáta pro převedení na pozitivní
 seznam.
 V tomto regionu také leží Papua-Nová Guinea.
 Ta se ovšem velmi odlišuje počtem obyvatel a rozlohou. Navíc zde v
 současnosti vládnou obtížné politické podmínky, které zatím brání
 začlenění Papuy-Nové Guiney na seznam zemí osvobozených od vízové povinnosti.
 Většina uvedených
 ostrovních států Tichomoří zrušila vízovou povinnost pro většinu
 členských států. Aby se však v budoucnu zaručila plná vzájemnost
 s těmito ostrovními státy Tichomoří, pokud jde o krátkodobé
 tříměsíční pobyty v období šesti měsíců, a by se
 zaručil soulad s dřívějším postupem při osvobozování od
 vízové povinnosti, státní příslušníci těchto zemí by neměli
 využívat osvobození od vízové povinnosti, dokud mezi Unií a dotčenými
 zeměmi nebude uzavřena a nevstoupí v platnost dohoda o zrušení vízové
 povinnosti.
 2.1.3. Zvláštní kategorie britských státních
 příslušníků
 Revize nařízení (ES) č. 539/2001[8] z roku 2006 se pokusila
 objasnit situaci britských občanů, kteří nejsou státními
 příslušníky Spojeného království Velké Británie a Severního Irska ve
 smyslu práva Unie. Někteří z nich (skupina britských státních
 příslušníků (v zámoří)) byli uvedeni v novém oddílu přílohy
 II, zatímco ostatní (občané britských zámořských území, kteří
 nemají právo na pobyt ve Spojeném království; britští občané v
 zámoří; poddaní britské koruny, kteří nemají právo na pobyt ve
 Spojeném království, a osoby pod britskou ochranou) byli uvedeni v novém oddílu
 přílohy I. Toto rozlišení se tehdy považovalo za nutné, mj. proto, že se
 počítalo s nebezpečím nedovoleného přistěhovalectví.
 Ze statistik o odmítnutí osob na hranicích a
 zatčení nelegálních migrantů provedených za poslední tři roky
 jednak vyplývá, že britští občané, na které se vztahuje vízová povinnost,
 nepředstavují pro schengenský prostor nebezpečí, pokud jde o
 nedovolené přistěhovalectví. Jejich počet byl totiž
 zanedbatelný. Někteří z nich mají právo na pobyt ve Spojeném
 království. Většina z nich navíc žije na ostrovech v Karibiku (Bermudy,
 Turks a Caicos, Montserrat atd.), které se velmi podobají zemím z tohoto
 regionu, které se postupně převádějí do přílohy II (viz
 2.1.1. výše). V zájmu regionální spojitosti by se s těmito osobami
 mělo zacházet podobně. Počet osob, které patří do uvedených
 čtyř skupin britských státních příslušníků aktuálně
 zmíněných v příloze I, se odhaduje na méně než 300 000.
 Cestovní doklady těchto britských
 státních příslušníků se považují za bezpečné, neboť se
 vyrábí ve Spojeném království podle přísných technických požadavků.
 Jsou strojově čitelné a obsahují řadu bezpečnostních
 prvků.
 2.2. Aktualizace negativního seznamu
 (příloha I): zařazení Jižního Súdánu
 Jižní Súdán dne 9. července 2011
 oficiálně vyhlásil nezávislost na Súdánu, který je uveden na negativním
 seznamu. Dne 14. července 2011 se Jižní Súdán stal členem Organizace
 spojených národů. Je proto třeba změnit přílohu I a
 zařadit do ní položku „Jižní Súdán“.
 3. Hlavní konzultované organizace/odborníci
 Byly konzultovány členské státy.
 4. Posouzení dopadů
 Není nutné.
 5. Právní základ
 Nařízení (ES) č. 539/2001
 původně vycházelo z čl. 62 odst. 2 písm. b) bodu i) Smlouvy o
 založení Evropského společenství. S ohledem na Smlouvu o fungování
 Evropské unie však tento návrh nyní dále rozvíjí společnou vízovou
 politiku podle čl. 77 odst. 2 písm. a) SFEU.
 6. Zásady proporcionality a subsidiarity:
 Nařízení (ES) č. 539/2001 stanoví
 seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci musí mít při
 překračování vnějších hranic vízum (negativní seznam), jakož i
 seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci jsou od této
 povinnosti osvobozeni (pozitivní seznam).
 Jakékoli rozhodnutí o změně
 těchto seznamů nebo o převedení zemí z negativního na
 pozitivní seznam či naopak spadá do výlučné pravomoci Unie
 v souladu s čl. 77 odst. 2 písm. a) SFEU.
 7. Volba nástrojů
 Nařízení (ES) č. 539/2001 je nutné
 změnit nařízením.
 8. Rozpočtové důsledky
 Tato navrhovaná změna nemá pro
 rozpočet Unie žádné důsledky.
 2012/0309 (COD)
 Návrh
 NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A
 RADY,
 kterým se mění nařízení (ES)
 č. 539/2001, kterým se stanoví seznam třetích zemí, jejichž státní
 příslušníci musí mít při překračování vnějších hranic
 vízum, jakož i seznam třetích zemí, jejichž státní
 příslušníci jsou od této povinnosti osvobozeni
 EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
 s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské
 unie, a zejména na čl. 77 odst. 2 písm. a) této smlouvy,
 s ohledem na návrh Komise,
 po postoupení návrhu legislativního aktu
 vnitrostátním parlamentům,
 v souladu s řádným legislativním
 postupem,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1) Složení seznamů
 třetích zemí obsažených v přílohách I a II nařízení Rady
 (ES) č. 539/2001 ze dne 15. března 2001[9] by mělo být a zůstat
 v souladu s kritérii stanovenými v 5. bodě odůvodnění uvedeného
 nařízení. Položky týkající se třetích zemí, u nichž došlo
 s ohledem na tato kritéria ke změně situace, by měly být
 převedeny z jedné přílohy do druhé.
 (2) Vízová povinnost již není
 opodstatněná pro státní příslušníky zemí Dominika, Grenada, Kiribati,
 Marshallovy ostrovy, Mikronésie, Nauru, Palau, Samoa, Svatá Lucie, Svatý
 Vincenc a Grenadiny, Šalamounovy ostrovy, Tonga, Trinidad a Tobago, Tuvalu,
 Vanuatu a Východní Timor. Tyto země nepředstavují pro Unii žádné
 nebezpečí nedovoleného přistěhovalectví či ohrožení
 veřejného pořádku v souladu s kritérii stanovenými v 5. bodě
 odůvodnění nařízení (ES) č. 539/2001. Státní
 příslušníci těchto zemí by proto měli být osvobozeni od vízové
 povinnosti, pokud jde o pobyty netrvající celkem déle než tři měsíce,
 a položky týkající se těchto zemí by měly být převedeny do
 přílohy II.
 (3) Osvobození od vízové
 povinnosti státních příslušníků zemí Dominika, Grenada, Kiribati,
 Marshallovy ostrovy, Mikronésie, Nauru, Palau, Samoa, Svatá Lucie, Svatý
 Vincenc a Grenadiny, Šalamounovy ostrovy, Tonga, Trinidad a Tobago, Tuvalu,
 Vanuatu a Východní Timor by nemělo vstoupit v platnost, dokud nebudou mezi
 Unií a dotčenými zeměmi za účelem zajištění plné
 vzájemnosti uzavřeny dvoustranné dohody o zrušení vízové povinnosti.
 (4) Ze statistických údajů
 vyplývá, že skupiny britských státních příslušníků aktuálně
 uvedené v bodě 3 přílohy I nepředstavují pro schengenský prostor
 nebezpečí nedovoleného přistěhovalectví a že většina z nich
 žije na ostrovech v Karibiku, které mají silné vazby se sousedními zeměmi,
 které byly osvobozeny od vízové povinnosti, a jsou těmto zemím velmi
 podobné. Tyto skupiny britských státních příslušníků by proto
 měly být osvobozeny od vízové povinnosti, pokud jde o pobyty netrvající
 celkem déle než tři měsíce, a položky týkající se těchto skupin
 by měly být převedeny do přílohy II.
 (5) Vývoj mezinárodního práva a s
 tím související změny postavení nebo označení některých
 států či subjektů by se měly odrazit v přílohách
 nařízení (ES) č. 539/2001. Do přílohy I uvedeného
 nařízení by měla být doplněna položka „Jižní Súdán“, neboť
 tato země dne 9. července 2011 vyhlásila svou nezávislost a dne 14.
 července 2011 se stala členem Organizace spojených národů.
 (6) Pokud jde o Island a Norsko,
 rozvíjí toto nařízení ustanovení schengenského acquis ve smyslu
 dohody uzavřené mezi Radou Evropské unie a Islandskou republikou a Norským
 královstvím o přidružení těchto států k provádění,
 uplatňování a rozvoji schengenského acquis[10], která spadají do oblasti
 uvedené v čl. 1 bodě B rozhodnutí Rady 1999/437/ES ze dne 17.
 května 1999 o některých opatřeních pro uplatňování uvedené
 dohody[11].
 (7) Pokud jde o Švýcarsko,
 rozvíjí toto nařízení ustanovení schengenského acquis ve smyslu
 dohody podepsané mezi Evropskou unií, Evropským společenstvím
 a Švýcarskou konfederací o přidružení Švýcarské konfederace k
 provádění, uplatňování a rozvoji schengenského acquis[12], která spadají do oblasti
 uvedené v čl. 1 bodech B a C rozhodnutí Rady 1999/437/ES ve spojení s
 článkem 3 rozhodnutí Rady 2008/146/ES[13].
 (8) Pokud jde o Lichtenštejnsko,
 rozvíjí toto nařízení ustanovení schengenského acquis ve smyslu
 Protokolu mezi Evropskou unií, Evropským společenstvím, Švýcarskou
 konfederací a Lichtenštejnským knížectvím o přistoupení
 Lichtenštejnského knížectví k Dohodě mezi Evropskou unií, Evropským
 společenstvím a Švýcarskou konfederací o přidružení Švýcarské
 konfederace k provádění, uplatňování a rozvoji schengenského acquis
 spadající do oblasti uvedené v čl. 1 bodech B a C rozhodnutí
 Rady 1999/437/ES ve spojení s článkem 3 rozhodnutí Rady
 2008/261/ES[14].
 (9) Toto nařízení rozvíjí ta
 ustanovení schengenského acquis, kterých se neúčastní Spojené
 království v souladu s rozhodnutím Rady 2000/365/ES ze dne
 29. května 2000 o žádosti Spojeného království Velké
 Británie a Severního Irska, aby se na ně vztahovala některá
 ustanovení schengenského acquis[15].
 Spojené království se tedy nepodílí na jeho přijímání a toto
 rozhodnutí pro ně není závazné ani použitelné.
 (10) Toto nařízení rozvíjí
 ustanovení schengenského acquis, kterých se neúčastní Irsko v
 souladu s rozhodnutím Rady 2002/192/ES ze dne 28. února 2002 o žádosti Irska,
 aby se na ně vztahovala některá ustanovení schengenského acquis[16]. Irsko se tedy nepodílí na
 přijímání tohoto rozhodnutí a toto rozhodnutí pro ně není
 závazné ani použitelné.
 (11) Pokud jde o Kypr, je toto
 nařízení aktem navazujícím na schengenské acquis nebo s ním jinak
 souvisejícím ve smyslu čl. 3 odst. 1 aktu o přistoupení z roku 2003.
 (12) Toto nařízení je aktem
 navazujícím na schengenské acquis nebo s ním jinak souvisejícím ve
 smyslu čl. 4 odst. 1 aktu o přistoupení z roku 2005,
 PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
 Článek 1
 Nařízení (ES) č. 539/2001 se
 mění takto:
 1.
 Příloha I se mění takto:
 a) v bodě 1 se zrušují položky
 „Dominika“, „Grenada“, „Kiribati“, „Marshallovy ostrovy“, „Mikronésie“,
 „Nauru“, „Palau“, „Samoa“, „Svatá Lucie“, „Svatý Vincenc a Grenadiny“,
 „Šalamounovy ostrovy“, „Tonga“, „Trinidad a Tobago“, „Tuvalu“, „Vanuatu“ a
 „Východní Timor“ a vkládá se položka „Jižní Súdán“;
 b) bod 3 se zrušuje;
 2.
 Příloha II se mění takto:
 a) v bodě 1 se vkládají nové
 položky, které znějí:
 „Dominika*“,
 „Grenada*“,
 „Kiribati*“
 „Marshallovy ostrovy*“,
 „Mikronésie*“,
 „Nauru*“,
 „Palau*“,
 „Samoa*“,
 „Svatá Lucie*“,
 „Svatý Vincenc a Grenadiny*“,
 „Šalamounovy ostrovy*“,
 „Tonga*“,
 „Trinidad a Tobago*“,
 „Tuvalu*“,
 „Vanuatu*“ a
 „Východní Timor*“.
 _________________
 *„Osvobození od vízové povinnosti se použije
 ode dne vstupu v platnost dohody o osvobození od vízové povinnosti, která má
 být uzavřena s Evropskou unií“.
 b) bod 3 se nahrazuje tímto:
 „3. Britští občané, kteří nejsou
 státními příslušníky Spojeného království Velké Británie a Severního Irska
 ve smyslu práva Unie:
 Britští státní příslušníci (v
 zámoří) (British Nationals (Overseas))
 Občané britských zámořských
 území (British Overseas Territories Citizens)
 Britští občané v zámoří (British
 Overseas Citizen)
 Osoby pod britskou ochranou (British
 Protected Persons)
 Poddaní britské koruny (British
 Subjects)“.
 Článek
 2
 Toto nařízení vstupuje v platnost
 dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
 Toto nařízení je závazné v celém
 rozsahu a přímo použitelné v členských státech v souladu se
 Smlouvami.
 V Bruselu dne
 Za Radu Za
 Evropský parlament
 předseda/předsedkyně předseda/předsedkyně
 [1] Úř. věst. L 81, 21.3.2001, s. 1.
 [2] Nařízení Rady (ES) č. 2414/2001 ze dne 7.
 prosince 2001 (Úř. věst. L 327, 12.12.2001, s. 1), (ES) č.
 453/2003 ze dne 6. března 2003 (Úř. věst. L 69, 13.3.2003, s.
 10), (ES) č. 851/2005 ze dne 2. června 2005 (Úř. věst.
 L 141, 4.6.2005, s. 3), (ES) č. 1791/2006 ze dne 20. listopadu 2006
 (Úř. věst. L 363, 20.12.2006, s. 1), (ES) č. 1932/2006 ze dne
 21. prosince 2006 (Úř. věst. L 405, 30.12.2006, s. 23), (ES) č.
 1244/2009 ze dne 30. listopadu 2009 (Úř. věst. L 336 18.12.2009,
 s. 1), (EU) č. 1091/2010 ze dne 24. listopadu 2010 (Úř. věst. L
 329, 14.12.2010, s.1) a (EU) č. 1211/2010 ze dne 15. prosince 2010
 (Úř. věst. L 339, 22.12.2010, s. 9).
 [3] KOM(2011) 290 v konečném
 znění.
 [4] Úř. věst. L 243,
 15.9.2009, s. 1.
 [5] V souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady
 (ES) č. 862/2007 ze dne 11. července 2007 (Úř. věst. L 199,
 31.7.2007, s. 23).
 [6] Nařízení (ES) č. 1932/2006 ze dne
 21. prosince 2006 (Úř. věst. L 405, 30.12.2006,
 s. 23).
 [7] Kiribati zanedlouho s podporou australského ministerstva
 pro přistěhovalectví vydá nové, strojově čitelné pasy.
 [8] Nařízení (ES) č. 1932/2006 ze dne
 21. prosince 2006 (Úř. věst. L 405, 30.12.2006,
 s. 23).
 [9] Úř. věst. L 81, 21.3.2001, s. 1.
 [10] Úř. věst. L 176, 10.7.1999, s. 36.
 [11] Úř. věst. L 176, 10.7.1999, s. 31.
 [12] Úř. věst. L 53, 27.2.2008, s. 52.
 [13] Úř. věst. L 53, 27.2.2008, s. 1.
 [14] Úř. věst. L 83, 26.3.2008, s. 3.
 [15] Úř. věst. L 131, 1.6.2000, s. 43.
 [16] Úř. věst. L 64, 7.3.2002, s. 20.


type: wikipedia

text:
Deportarea (din franceză déporter, latină deportare, în traducere "a muta în altă parte") reprezintă acțiunea de a lua unor persoane, cel mai adesea în grup, drepturile civice și bunurile de care dispuneau, pentru a le alunga din teritoriul lor de origine, sau din țara lor, adesea pentru a le ține în captivitate, sau pentru a le supune unui regim carceral de muncă forțată într-o regiune îndepărtată, ca măsură politică, represivă.
 Câteva exemple de deportări
 Deportarea în Antichitate a popoarelor învinse, ai căror membri erau vânduți ca sclavi ;
 Deportarea negrilor africani luați prizonieri de arabi sau de negustorii de sclavi europeni, către Asia sau către America ;
 Deportarea, în S.U.A., a triburilor „Indiene” învinse, conform decretului „Indian Removal Act” al președintelui Andrew Jackson, din plaiurile lor mănoase spre rezervații situate în teritorii semi-deșertice, în anii 1829-1837 și până la sfârșitul secolului XIX ;
 Deportarea și cvasi-exterminarea poporului Herero din Namibia de către trupele coloniale germane, în 1904 ;
 Deportarea și cvasi-exterminarea poporului armean din Imperiul Otoman în 1915-1916, din zonele unde locuiau (partea de nord-est a Turciei actuale) spre deșertul sirian (vezi Genocidul Armean) ;
 Deportarea, conform tratatului de la Lausanne din 1923, a peste un milion de creștini ortodocși din Anatolia spre Balcani și de aproape o jumătate de milion de musulmani din Balcani spre Turcia ;
 Deportarea continuă spre Gulag de către NKVD, în „valuri de arestări”, a cetățenilor sovietici decretați „dăunători”, „paraziți” sau „dușmani ai poporului” de către comuniști, îndeosebi în perioadele de „teroare roșie” (« Красный террор ») ;
 Deportarea și cvasi-exterminarea în al doilea război mondial, a mai multor categorii de cetățeni decretați „dăunători”, „paraziți” sau „dușmani ai rasei ariene” de către naziști, precum handicapații, homosexualii, evreii și romii;
 Deportarea, tot de către naziști, a mai multor milioane de etnici germani din zonele lor milenare de reședință spre Reich-ul hitlerist în cadrul procesului de recolonizare forțată „Generalplan Ost", și a circa 8 milioane de lucrători civili din țările ocupate pentru a înlocui soldații germani plecați pe front, sub conducerea „gauleiter”-ului Fritz Sauckel ;
 Deportarea în Transnistria a evreilor români ;
 Deportarea colectivă spre Gulag de către NKVD, a mai multor popoare din URSS în al doilea război mondial, acuzate colectiv de „trădare”, precum germanii de la Volga și carelii de la frontiera finlandeză în 1941, tătarii din Crimea, ingușii sau cecenii în 1944, polonezii și românii din teritoriile anexate de Uniunea sovietică în 1945 și 1946 (vezi și Deportările din Basarabia și Nordul Bucovinei) ;
 Deportarea spre Gulag de către NKVD, a germanilor din România ;
 Deplasarea forțată spre Apus a circa 14 milioane de etnici germani din Europa de Răsărit și din teritoriile pierdute de Germania în 1945, cu circa o jumătate de milion de morți în decursul deplasării ;
 Deportarea în 1949 a mai multor zeci de milioane de musulmani spre Pakistan și de hinduiști spre India, când Imperiul britanic al Indiilor a fost împărțit între aceste două state ;
 Deportările în Bărăgan și la munca silnică la „canal” a cetățenilor români acuzați de regimul comunist că-i erau potrivnici ;
 Deportarea continuă în deșerturile Gobi sau Taklamakan și în „Laogai” (Gulagul regimului Maoist) a cetățenilor chinezi acuzați de regimul comunist că-i erau potrivnici, mai ales în perioadele « revoluției culturale » și a « marelui salt înainte » ;
 Deportarea totalității orășenilor cambogieni și cvasi-exterminarea intelectualilor de către regimul Khmer roșu în anii 1975-79.
 Deportare și exil
 Deportarea nu trebuie confundată cu exilul forțat (surghiunul, după cuvântul turcesc surgün, alungare). Astfel, în istoria antică, poetul Ovidiu (43 î.d.Hr.-17 d.Hr.) a fost, în anul 8 î.e.n., exilat forțat, dar nu deportat la Tomis, instalându-se pe țărmul Pontului Euxin cu averea, servitorii și sclavii săi cu tot, și păstrându-și statutul de cetățean roman, cu posibilitatea de a participa la viața politică a noii sale cetăți. Mai aproape de noi, scriitorului Paul Goma și familiei sale li s-a impus domiciliu forțat la Lătești (Bărăgan) în 1960, apoi li s-a retras cetățenia română și au fost alungați din R.S.R. în 1977 de către regimul Ceaușescu, dar spre o țară democratică și îmbelșugată, anume spre Franța. În ambele cazuri respectivii și-au putut continua nestingherit activitatea literară iar nivelul lor de viață s-a menținut sau chiar ameliorat.
 Cultura populară
 În literatură, deportarea apare ca o temă imperativă în romanul din 1935, Strange Passage de Theodore D. Irwin. Filmele care prezintă sau tratează cazuri fictive de deportare sunt multe și variate. Printre ele se numără Insula Ellis (1936), Exile Express (1939), Five Came Back (1939), Deported (1950) și Gambling House (1951). Mai recent, Shottas (2002) a tratat problema deportării SUA în Caraibe după 1997.
 Vezi și
 Genocid
 Holocaust
 Holocaustul roșu
 Colonialism
 Sclavagism
 Referințe


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 16.1.2010
 LV
 Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
 C 11/41
 Prasība, kas celta 2009. gada 30. oktobrī — Marcuccio/Komisija
 (Lieta F-91/09)
 2010/C 11/79
 Tiesvedības valoda — itāļu
 Lietas dalībnieki
 Prasītājs:
 Luigi Marcuccio, Tricase (Itālija) (pārstāvis — G. Cipressa, advokāts)
 Atbildētāja: Eiropas Kopienu Komisija
 Strīda priekšmets un apraksts
 Komisijas lēmuma, ar kuru ir noraidīts prasītāja lūgums atlīdzināt kaitējumu, kas radies saistībā ar vēstuli, ar kuru Komisija lūdza kādam ārstam veikt medicīnisko izmeklēšanu darba terapijas ietvaros, lai pārbaudītu prasītāja faktisko spēju strādāt, atcelšana
 Prasītāja prasījumi:
 —
 atzīt par neesošu atbilstoši spēkā esošajiem noteikumiem vai arī, pakārtoti, atcelt lēmumu, kas faktiski bija netiešs lēmums, ar kuru Komisija noraidīja 2008. gada 3. septembra lūgumu;
 —
 tiktāl, ciktāl vajadzīgs, atzīt par neesošu atbilstoši spēkā esošajiem noteikumiem vai arī, pakārtoti, atcelt aktu neatkarīgi no tā formas, ar kuru Komisija noraidīja 2009. gada 16. marta sūdzību pret lēmumu, ar kuru tika noraidīts 2009. gada 9. septembra lūgums;
 —
 tiktāl, ciktāl vajadzīgs, atzīt par neesošu atbilstoši spēkā esošajiem noteikumiem vai arī, pakārtoti, atcelt 2009. gada 30. jūnija paziņojumu ADMIN.B.2/MB/ks/D(09) 16349;
 —
 tiktāl, ciktāl vajadzīgs, atzīt, ka Komisijas ierēdnis: a) nosūtīja vai arī lika nosūtīt A.S.L. Le 2 — Maglie direktoram 2003. gada 9. decembra paziņojumu attiecībā uz “Medicīnisko izmeklēšanu darba terapijas ietvaros Tricase (Le)”; b) lūdza viņam noorganizēt, lai prasītājam tiktu veikta medicīniskā izmeklēšana darba terapijas ietvaros; c) informēja viņu par to, ka ieilgušas slimības dēļ (vairāk nekā 365 dienas) attiecībā uz prasītāju 2003. gada 14. februārī ir uzsākta procedūra (sasaukta invaliditātes komiteja), lai izvērtētu, vai prasītājs ir spējīgs strādāt; d) darīja viņam zināmu savu pilnīgi nepamatoto viedokli, ka prasītājs “ir veicis vairākas darbības, lai novilcinātu invaliditātes komitejas sasaukšanu, ko kompetentais Eiropas Komisijas dienests pamatojuma trūkuma dēļ noraidīja”; e) informēja viņu, ka prasītājs “tika aicināts ierasties uz medicīnisko izmeklēšanu Briselē pirmdien, 2003. gada 8. decembrī”; f) norādīja viņam uz tās personas vārdu, kas tika iecelta, lai invaliditātes komitejā pārstāvētu iestādi; g) informēja viņu, ka 2003. gada 9. decembrī“Komisijas medicīnas dienests pa faksu nav saņēmis nevienu medicīnisko izziņu”; h) izteica viņam savu pilnībā nepamato viedokli, ka prasītājam medicīniskā izziņa pa faksu bija jānosūta Komisijas medicīniskajam dienestam, lai viņš varētu attaisnot neierašanos uz medicīnisko izmeklēšanu, kurai bija jānotiek pirmdien 2003. gada 8. decembrī Briselē; i) 2003. gada 9. decembra paziņojumam pievienoja divus dokumentus — vienu par apgalvoto invaliditātes komisijas sasaukšanu attiecībā uz prasītāju un otru par uzaicinājumu prasītājam ierasties uz medicīnisko izmeklēšanu;
 —
 tiktāl, ciktāl vajadzīgs, apstiprināt un atzīt, ka katra no attiecīgajām zaudējumus radošajām darbībām un tās visas kopā ir pretlikumīgas;
 —
 piespriest atbildētājai kā attiecīgo zaudējumu atlīdzību izmaksāt prasītājam EUR 300 000 vai lielāku vai mazāku naudas summu, kuru Civildienesta tiesa uzskatītu par taisnīgu atlīdzību;
 —
 piespriest Komisija izmaksāt prasītājam EUR 300 000, sākot ar nākamo dienu, kas seko tai, kurā Komisija saņēma 2008. gada 9. septembra lūgumu, līdz pat faktiskai minētās summas samaksas dienai, un samaksāt prasītājam procentus par šo summu ar likmi 10 % gadā ar ikgadējo kapitalizāciju;
 —
 piespriest atbildētājai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus, kas radušies šajā tiesvedībā.


type: contracts

text:
 23.11.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 305/24
 ROZHODNUTÍ RADY PŘIDRUŽENÍ EU-TUNISKO č. 1/2007
 ze dne 9. listopadu 2007
 o zřízení podvýboru pro lidská práva a demokracii
 (2007/754/ES)
 RADA PŘIDRUŽENÍ EU-TUNISKO,
 s ohledem na Evropsko-středomořskou dohodu zakládající přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Tuniskou republikou na straně druhé (dále jen „dohoda o přidružení“),
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)
 Dodržování demokratických zásad, lidských práv a základních svobod tvoří nedílnou a základní část rámce, kterým se řídí vztahy mezi Evropskou unií a jejími středomořskými partnery.
 (2)
 Tyto otázky jsou podstatným prvkem dohody o přidružení. Tato témata budou náležitě projednávána v jednotlivých orgánech zřízených dohodou.
 (3)
 Evropská politika sousedství si stanoví náročné cíle založené na oboustranné vůli rozvíjet společné hodnoty, jako je demokracie, právní stát a dodržování a prosazování všech lidských práv, včetně práva na rozvoj.
 (4)
 Vztahy Evropské unie se zeměmi jižního Středomoří se v důsledku provádění evropsko-středomořských dohod, akčních plánů politiky sousedství a trvajícího evropsko-středomořského partnerství stále více rozvíjejí. Provádění priorit evropské-středomořského partnerství s každou zemí a sbližování právních předpisů těchto zemí týkajících se těchto priorit vyžadují pravidelné monitorování.
 (5)
 Vztahy a spolupráce se středomořskými zeměmi se mohou rozvíjet způsobem, který zohledňuje pravomoci Evropské unie, soudržnost a vyváženost celého barcelonského procesu i zvláštnosti a potřeby jednotlivých středomořských zemí.
 (6)
 Ve snaze ustavit vhodný institucionální rámec pro provádění a posilování spolupráce již Rada přidružení EU-Tunisko rozhodla o vytvoření podvýborů Výboru pro přidružení.
 (7)
 Podle článku 84 dohody o přidružení mohou být zřízeny pracovní skupiny nebo orgány nezbytné pro její provádění,
 ROZHODLA TAKTO:
 Článek 1
 1. Při Výboru pro přidružení EU-Tunisko (dále jen „Výbor pro přidružení“) se zřizuje podvýbor pro lidská práva a demokracii.
 Jeho jednací řád je obsažen v příloze.
 2. Témata, která spadají do náplně činnosti podvýboru pro lidská práva a demokracii, lze rovněž řešit na vyšší úrovni v rámci politického dialogu mezi Evropskou unií a Tuniskem.
 3. Výbor pro přidružení navrhuje Radě přidružení veškerá další opatření nezbytná k zajištění řádného fungování podvýboru.
 Článek 2
 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem přijetí.
 V Bruselu dne 9. listopadu 2007.
 Za Radu přidružení EU-Tunisko
 L. AMADO
 PŘÍLOHA
 Jednací řád podvýboru pro lidská práva a demokracii
 1. Složení a předsednictví
 Podvýbor pro lidská práva a demokracii (dále jen „podvýbor“) je složen ze zástupců Evropské komise a členských států Evropského společenství na jedné straně a ze zástupců vlády Tuniské republiky na straně druhé. Předsednictví vykonávají obě strany střídavě.
 2. Úloha
 Podvýbor pracuje na základě zmocnění Výboru pro přidružení EU-Tunisko (dále jen „Výbor pro přidružení“), kterému po každém zasedání podává zprávu. Podvýbor nemá rozhodovací pravomoc. Může však Výboru pro přidružení předkládat návrhy.
 3. Témata
 Podvýbor projednává provádění dohody o přidružení EU-Tunisko v níže uvedených oblastech. Podvýbor je hlavním technickým mechanismem sledování provádění činností v oblasti lidských práv a demokracie obsažených v akčním plánu EU-Tunisko v rámci politiky sousedství. Zkoumá pokrok ve sbližování a provádění právních předpisů. V případě potřeby by se mohla zvážit spolupráce orgánů veřejné správy v souladu s akčním plánem v rámci politiky sousedství. Podvýbor přezkoumává pokrok dosažený v níže uvedených oblastech a navrhuje možná opatření, která by měla být přijata:
 a)
 právní stát a demokracie, včetně posílení demokracie a právního státu, nezávislosti soudnictví, přístupu ke spravedlnosti a modernizace soudnictví;
 b)
 provádění základních mezinárodních úmluv v oblasti lidských práv a základních svobod včetně zkoumání možností přistoupení k opčním protokolům připojeným k těmto úmluvám;
 c)
 posílení správní kapacity a vnitrostátních institucí.
 Výše uvedený seznam není vyčerpávající a Výbor pro přidružení může po dohodě obou stran doplnit další oblasti.
 Podvýbor na svém zasedání může jednat o otázkách týkajících se jedné, několika nebo všech výše uvedených oblastí.
 4. Sekretariát
 Jeden úředník Evropské komise a jeden úředník vlády Tuniské republiky společně působí ve funkci stálých tajemníků podvýboru a mají za úkol přípravu zasedání.
 5. Zasedání
 Podvýbor zasedá nejméně jednou ročně. Zasedání může být svoláno na žádost kterékoliv ze stran. Stálý tajemník žádající strany předá žádost druhé straně. Na žádost o zasedání podvýboru odpoví stálý tajemník druhé strany do patnácti pracovních dní po jejím obdržení.
 Každé zasedání podvýboru se koná v době a na místě schváleném oběma stranami.
 Zasedání svolává stálý tajemník každé strany po dohodě s předsedajícím. Před každým zasedáním je předsedající informován o složení delegací obou stran.
 Pokud se obě strany dohodnou, může podvýbor zadat vypracování odborného posudku s cílem získat konkrétní informace o předem dohodnutých tématech.
 6. Pořad jednání jednotlivých zasedání
 Všechny návrhy některé ze stran na zařazení bodů na pořad jednání podvýboru se postupují stálým tajemníkům podvýboru.
 Předběžný pořad jednání obsahuje body, o jejichž zařazení byli stálí tajemníci požádáni nejpozději patnáct dnů před zasedáním.
 Předběžný pořad jednání pro každé zasedání vypracovává předsedající po dohodě s druhou stranou nejpozději deset dnů před zasedáním.
 Podklady musí mít obě strany k dispozici nejpozději sedm dnů před zasedáním. Tyto lhůty mohou být se souhlasem obou stran zkráceny.
 Pořad jednání přijme podvýbor na začátku každého zasedání.
 7. Zápis z jednání
 Zápis z jednání pořizují a schvalují po každém zasedání oba stálí tajemníci. Kopii zápisu předávají stálí tajemníci podvýboru tajemníkům a předsedajícímu Výboru pro přidružení.
 8. Účast veřejnosti
 Zasedání podvýboru jsou neveřejná a zápisy z jednání jsou důvěrné.


text:
 21.6.2008
 FI
 Euroopan unionin virallinen lehti
 C 158/2
 Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 8.5.2008 (Finanzgericht Düsseldorfin ja Tribunal de grande instance de Nanterren (Saksa ja Ranska) esittämät ennakkoratkaisupyynnöt) — Zuckerfabrik Jülich AG (aiemmin Jülich AG) v. Hauptzollamt Aachen
 (Yhdistetyt asiat C-5/06 ja C-23/06–C-36/06) (1)
 (Sokeri - Tuotantomaksut - Kiintiöjärjestelmän soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt - Vietävän ylijäämän määrittäminen - Keskimääräisen tappion määrittäminen)
 (2008/C 158/03)
 Oikeudenkäyntikieli: saksa ja ranska
 Ennakkoratkaisua pyytäneet tuomioistuimet
 Finanzgericht Düsseldorf ja Tribunal de grande instance de Nanterre
 Pääasian asianosaiset
 Kantajat: Zuckerfabrik Jülich AG (aiemmin Jülich AG) (C-5/06), Saint Louis Sucre SNC (C-23/06), Société des Sucreries du Marquenterre SA (C-24/06), SA des Sucreries de Fontaine Le Dun, Bolbec, Auffray (SAFBA) (C-25/06), SA Lesaffre Frères (C-26/06), Tereos, joka on tullut Sucreries, Distilleries des Hauts de Francen sijaan (C-27/06), SA Sucreries & Distilleries de Souppes — Ouvré fils (C-28/06), SA Sucreries de Toury et Usines Annexes (C-29/06), Tereos (C-30/06), Tereos, joka on tullut SAS Sucrerie du Littoral Groupe SDHF:n sijaan (C-31/06), Cristal Union (C-32/06), Sucrerie Bourdon (C-33/06), SA Sucrerie de Bourgogne (C-34/06), SAS Vermendoise Industries (C-35/06) ja SA Sucreries et Raffineries d'Erstein (C-36/06)
 Vastaajat: Hauptzollamt Aachen (C-5/06), Directeur général des douanes et droits indirects ja Receveur principal des douanes et droits indirects de Gennevilliers (C-23/06–C-36/06)
 Oikeudenkäynnin kohde
 Ennakkoratkaisupyynnöt — Finanzgericht Düsseldorf ja Tribunal de grande instance de Nanterre — Sokerialan yhteisestä markkinajärjestelystä 19.6.2001 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1260/2001 (EYVL L 178, s. 1) 15 artiklan tulkinta — Kiintiöjärjestelmän soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä sokerialalla 20.2.2002 annetun komission asetuksen (EY) N:o 314/2002 (EYVL L 50, s. 40) 6 artiklan 4 kohdan pätevyys, jota on arvioitava sellaisena kuin kyseinen kohta on muutettuna yksityiskohtaisista säännöistä sokerialan tietojen ilmoittamiseksi annetun asetuksen (EY) N:o 779/96 ja kiintiöjärjestelmän soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä sokerialalla annetun asetuksen (EY) N:o 314/2002 muuttamisesta 27.6.2003 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1140/2003 (EUVL L 160, s. 33) — Sokerialan tuotantomaksumäärien vahvistamisesta markkinointivuodeksi 2003/2004 14.10.2004 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1775/2004 (EUVL L 316, s. 64) pätevyys — Vietävän ylijäämän määrittämisen osalta sokerin, isoglukoosin ja inuliinisiirapin kaikkien vientimäärien huomioon ottaminen, ja sokeritonnilta laskettavan keskimääräisen tappion määrittämisen osalta pelkästään sen määrän huomioon ottaminen, jolle on myönnetty vientitukea
 Tuomiolauselma
 Sokerialan yhteisestä markkinajärjestelystä 19.6.2001 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1260/2001 15 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaan riippumatta siitä, onko vientitukea tosiasiallisesti maksettu vai ei, kaikki kyseisen artiklan soveltamisalaan kuuluvat vietyjen tuotteiden määrät on vietävää ylijäämää laskettaessa vähennettävä kulutuksesta.
 Mainitun asetuksen 15 artiklan 1 kohdan d alakohtaa on tulkittava niin, että kaikki kyseisen artiklan soveltamisalaan kuuluvat vietyjen tuotteiden määrät siitä riippumatta, onko vientitukea tosiasiallisesti maksettu vai ei, on otettava huomioon sekä vietävää ylijäämää että keskimääräistä tappiota tuotetonnilta määritettäessä.
 Tuotantomaksumäärien vahvistamisesta markkinointivuodeksi 2002/2003 sokerialalle 7.10.2003 annettu komission asetus (EY) N:o 1762/2003 ja sokerialan tuotantomaksumäärien vahvistamisesta markkinointivuodeksi 2003/2004 14.10.2004 annettu komission asetus (EY) N:o 1775/2004 ovat pätemättömiä.
 Sokerialan tuotantomaksumäärien ja lisämaksukertoimen vahvistamisesta markkinointivuodeksi 2001/2002 15.10.2002 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1837/2002 tutkiminen ei ole tuonut esiin sellaisia seikkoja, jotka voisivat vaikuttaa sen pätevyyteen.
 (1) EUVL C 74, 25.3.2006.


text:
 Avis juridique important
 |
 22002D0165
 Afgørelse truffet af Det Blandede EØS-udvalg nr. 165/2002 af 6. december 2002 om ændring af bilag IX (finansielle tjenesteydelser) til EØS-aftalen
 EU-Tidende nr. L 038 af 13/02/2003 s. 0024 - 0025
 Afgørelse truffet af Det Blandede EØS-udvalgnr. 165/2002af 6. december 2002om ændring af bilag IX (finansielle tjenesteydelser) til EØS-aftalenDET BLANDEDE EØS-UDVALG HAR -under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde som ændret ved protokollen om tilpasning af aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, i det følgende benævnt "aftalen", særlig artikel 98, ogud fra følgende betragtninger:(1) Bilag IX til aftalen blev ændret ved afgørelse nr. 103/2002 truffet af Det Blandede EØS-udvalg den 12. juli 2002(1).(2) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/12/EF af 5. marts 2002 om ændring af Rådets direktiv 79/267/EØF for så vidt angår krav til solvensmargen for livsforsikringsselskaber(2) skal indarbejdes i aftalen -TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:Artikel 1Bilag IX til aftalen ændres således:1) Følgende led indsættes i punkt 11 (Rådets direktiv 79/267/EØF):"- 32002 L 0012: Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/12/EF af 5. marts 2002 (EFT L 77 af 20.3.2002, s. 11)."2) Tilpasningerne i punkt 11 (Rådets direktiv 79/267/EØF) ændres således:a) Teksten i tilpasning a) og første, andet og sjette led i tilpasning b) udgår.b) Følgende tilpasning indsættes efter tilpasning f):"g) I artikel 20a erstattes udtrykket 'Europæisk forbrugerprisindeks, der omfatter alle medlemsstater' med udtrykket 'EØS-forbrugerprisindeks, der omfatter alle kontraherende parter'."3) Teksten til tilpasning a) og b) i punkt 12a (Rådets direktiv 92/96/EØF) udgår.Artikel 2Teksterne til direktiv 2002/12/EF på islandsk og norsk, som offentliggøres i EØS-tillægget til De Europæiske Fællesskabers Tidende, er autentiske.Artikel 3Denne afgørelse træder i kraft den 7. december 2002, forudsat at Det Blandede EØS-udvalg har modtaget alle fornødne meddelelser i henhold til aftalens artikel 103, stk. 1(3).Artikel 4Denne afgørelse offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidendes EØS-afsnit og EØS-tillæg.Udfærdiget i Bruxelles, den 6. december 2002.På Det Blandede EØS-udvalgs vegneKjartan JóhannssonFormand(1) EFT L 298 af 31.10.2002, s. 19.(2) EFT L 77 af 20.3.2002, s. 11.(3) Forfatningsmæssige krav angivet.


text:
(1628) Strobel – planetoida z pasa głównego asteroid okrążająca Słońce w ciągu 5 lat i 83 dni w średniej odległości 3,01 au. Została odkryta 11 września 1923 roku w Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl w Heidelbergu przez Karla Reinmutha. Nazwa planetoidy pochodzi od Williego Strobla, niemieckiego astronoma z Astronomisches Rechen-Institut. Przed nadaniem nazwy planetoida nosiła oznaczenie tymczasowe (1628) 1923 OG.
 Zobacz też
 lista planetoid 1001–2000
 lista ponumerowanych planetoid
 Bibliografia
 Linki zewnętrzne
 Planetoidy pasa głównego
 Nazwane planetoidy
 Obiekty astronomiczne odkryte w 1923


type: legislation

text:
 Avis juridique important
 |
 52002SC1016
 Utkast till gemensamma EES-kommitténs beslut om ändring av protokoll 31 till EES-avtalet, om samarbete inom särskilda områden vid sidan om de fyra friheterna - Utkast till gemenskapens gemensamma ståndpunkt /* SEK/2002/1016 slutlig */
 Utkast till GEMENSAMMA EES-KOMMITTÉNS BESLUT om ändring av protokoll 31 till EES-avtalet, om samarbete inom särskilda områden vid sidan om de fyra friheterna - Utkast till gemenskapens gemensamma ståndpunkt(framlagt av kommissionen)MOTIVERING1. Protokoll 31 till EES-avtalet innehåller särskilda bestämmelser om samarbetet mellan gemenskapen och EFTA-/EES-staterna vid sidan om de fyra friheterna.2. Avsikten med bifogade utkast till Gemensamma EES-kommitténs beslut är att göra en ändring av protokoll 31 för att utvidga samarbetet inom forskning och teknisk utveckling. Genom beslutet tillhandahålls en ram för samarbetet och anges formerna för ett oinskränkt deltagande från EES-/EFTA-staternas sida i gemenskapens program och åtgärder på detta område:- 32002 D 1513: Europaparlamentets och rådets beslut nr 1513/2002/EG av den 27 juni 2002 om sjätte ramprogrammet för Europeiska gemenskapens verksamhet inom området forskning, teknisk utveckling och demonstration med syfte att främja inrättandet av det europeiska området för forskningsverksamhet samt innovation (2002-2006) (EGT L 232, 29.8.2002, s. 1).3. Enligt artikel 1.3 b i rådets förordning (EG) nr 2894/94 om formerna för genomförandet av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet skall rådet, på förslag av kommissionen, fastställa gemenskapens ståndpunkt när det gäller denna typ av beslut.4. Utkastet till Gemensamma EES-kommitténs beslut överlämnas till rådet för godkännande. Kommissionen hoppas kunna lägga fram gemenskapens ståndpunkt i Gemensamma EES-kommittén i november 2002.Utkast till GEMENSAMMA EES-KOMMITTÉNS BESLUT om ändring av protokoll 31 till EES-avtalet, om samarbete inom särskilda områden vid sidan om de fyra friheternaGEMENSAMMA EES-KOMMITTÉN HAR BESLUTAT FÖLJANDEmed beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, ändrat genom protokollet med justeringar av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, nedan kallat "avtalet", särskilt artiklarna 86 och 98 i detta, ochav följande skäl:(1) Protokoll 31 till avtalet ändrades genom Gemensamma EES-kommitténs beslut nr ... av den .... [1].[1] EGT L [...], [...], s. [...](2) Samarbetet mellan de avtalsslutande parterna bör utvidgas till att omfatta Europaparlamentets och rådets beslut nr 1513/2002/EG av den 27 juni 2002 om sjätte ramprogrammet för Europeiska gemenskapens verksamhet inom området forskning, teknisk utveckling och demonstration med syfte att främja inrättandet av det europeiska området för forskningsverksamhet samt innovation (2002-2006) [2].[2] EGT L 232, 29.8.2002, s. 1(3) Protokoll 31 till avtalet bör därför ändras så att det utvidgade samarbetet kan äga rum från och med det att sjätte ramprogrammet för perioden 2002-2006 träder i kraft.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1Följande nya strecksats skall läggas till i artikel 1.5 i protokoll 31 till avtalet:"- 32002 D 1513: Europaparlamentets och rådets beslut nr 1513/2002/EG av den 27 juni 2002 om sjätte ramprogrammet för Europeiska gemenskapens verksamhet inom området forskning, teknisk utveckling och demonstration med syfte att främja inrättandet av det europeiska området för forskningsverksamhet samt innovation (2002-2006) (EGT L 232, 29.8.2002, s. 1)".Artikel 2Detta beslut träder i kraft den [...] under förutsättning att alla anmälningar enligt artikel 103.1 i avtalet har gjorts till Gemensamma EES-kommittén [3].[3] [Inga konstitutionella krav angivna.] [Konstitutionella krav finns angivna.]Det skall tillämpas från och med ikraftträdandet av sjätte ramprogrammet för perioden 2002-2006.Artikel 3Detta beslut skall offentliggöras i EES-delen av och EES-supplementet till Europeiska gemenskapernas officiella tidning.Utfärdat i Bryssel den [...]På Gemensamma EES-kommitténs vägnarOrdförandeSekreterarna för Gemensamma EES-kommittén


text:
24.8.2002 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 202/7
 Ricorso presentato dalla società ABB Asea Brown Boveri Erronea interpretazione dell’art. 44, n. 1, lett. c): l’ABB
 Ltd il 7 giugno 2002 contro la sentenza pronunciata il riconosce che riferimenti generici ad altri documenti non
 20 marzo 2002 dalla Quarta Sezione del Tribunale di possono compensare carenze nella domanda di una parte.
 primo grado delle Comunità europee nella causa T-31/99, Tuttavia, il Tribunale non ha trovato lacune nell’atto introdutti-
 ABB Asea Brown Boveri Ltd contro Commissione delle vo né nella replica dell’ABB. Pertanto, non si può ritenere che
 Comunità europee l’ABB abbia compensato una domanda incompleta con un
 riferimento generico al parere. Inoltre, non vi è fondamento
 — né il Tribunale l’ha dimostrato — per richiamarsi in via
 (Causa C-213/02 P) analogica all’art. 44, n. 1, lett. c), del regolamento di procedura
 del Tribunale.
 (2002/C 202/08)
 Erronea interpretazione del principio del legittimo affidamen-
 to: la sentenza non riconosce che il legittimo affidamento può
 sorgere da una prassi della Commissione in materia di
 applicazione delle ammende, che la comunicazione sulla
 Il 7 giugno 2002 la società ABB Asea Brown Boveri Ltd, con cooperazione invita le imprese a fare riferimento a tali prassi
 sede in Zurigo (Svizzera), rappresentata dai sigg. A. Weitbrecht, in materia di ammende e che il livello di tutela del legittimo
 M. Bay and S. Seelmann-Eggebert, lawyers, con domicilio affidamento è in tal modo rafforzato, limitando il potere
 eletto in Lussemburgo, ha presentato alla Corte di giustizia discrezionale della Commissione nel discostarsi da una prassi
 delle Comunità europee un ricorso contro la sentenza pronun- consolidata.
 ciata il 20 marzo 2002 dalla Quarta Sezione del Tribunale di
 primo grado delle Comunità europee nella causa T-31/99 (1),
 ABB Asea Brown Boveri Ltd contro Commissione delle La sentenza ha applicato in maniera erronea l’art. 15, n. 2, del
 Comunità europee. regolamento n. 17 (2): la Commissione ha utilizzato il giro
 d’affari realizzato dalle imprese della convenuta con i prodotti
 interessati dall’infrazione al solo scopo di dividere tali imprese
 in quattro categorie; al fine di «riflettere l’importanza di
 La ricorrente chiede che il Tribunale voglia:
 ciascuna impresa nel settore dei tubi preisolati», non ha usato
 il giro d’affari interessato dall’infrazione per stabilire la gravità
 1. annullare i punti 2 e 3 del dispositivo della sentenza; dell’infrazione (prima di prendere in considerazione la durata,
 le circostanze attenuanti e aggravanti e la riduzione secondo la
 2. annullare l’art. 3 della decisione per la parte relativa comunicazione sulla cooperazione).
 all’appellante;
 (1) GU C 121, 01.05.1999, pag. 16.
 3. ridurre ulteriormente l’ammontare dell’ammenda inflitta (2) del Consiglio 6 febbraio 1962, Primo regolamento d’applicazione
 all’appellante dalla decisione; degli articoli 85 e 86 del trattato (GU L 13, 21.2.1962, pag. 204).
 in alternativa ai punti 2 e 3;
 4. rinviare la causa al Tribunale perché statuisca in confor-
 mità della sentenza della Corte di giustizia;
 5. condannare la Commissione alle tutte le spese di causa,
 comprese quelle sostenute dall’appellante. Domanda di pronuncia pregiudiziale proposta dal Sozial-
 gericht Stuttgart, con ordinanza 4 giugno 2002, nella
 causa Karin Müller contro Postbeamtenkrankenkasse; con
 l’intervento di: Bundesversicherungsanstalt für Ange-
 stellte
 Motivi e principali argomenti
 (Causa C-215/02)
 Erronea applicazione del regolamento di procedura del Tribu- (2002/C 202/09)
 nale che ha condotto a rigettare in quanto irricevibile il parere
 presentato dalla ABB come allegato al controricorso.
 Con ordinanza 4 giugno 2002, pervenuta nella cancelleria
 Erronea interpretazione dell’art. 48, n. 2: la sentenza non della Corte il 10 giugno 2002, nella causa Karin Müller contro
 distingue tra nuovi motivi e argomenti a sostegno di motivi Postbeamtenkrankenkasse; con l’intervento di: Bundesversiche-
 già dedotti. L’introduzione del parere era ricevibile in quanto rungsanstalt für Angestellte, il Sozialgericht Stuttgart ha sotto-
 essa amplia un motivo dedotto nell’atto introduttivo, senza posto alla Corte di giustizia delle Comunità europee le seguenti
 introdurre un nuovo motivo. questioni pregiudiziali:
 ---pagebreak--- C 202/8 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 24.8.2002
 1) Se una persona che presta assistenza (assistente) ai sensi del per quanto riguarda l’aspetto della parità di retribuzione,
 § 44 dell’Undicesimo Libro del Sozialgesetzbuch (codice il gruppo di lavoratori/lavoratrici a cui si riferisce l’art. 8
 della previdenza sociale, in prosieguo: SGB XI), sia un dell’APSG (gruppo A),
 lavoratore dipendente ai sensi dell’art. 48 del Trattato CE e/
 o dell’art. 1 del regolamento (CEE) n. 1408/71 (1). in un sistema di retribuzione, che riconosce ai lavoratori
 un’indennità di licenziamento proporzionata alla durata
 In caso di soluzione negativa della questione sub 1):
 del rapporto di lavoro, principalmente per ragioni di
 2) Considerata la giurisprudenza della Corte di giustizia fedeltà all’impresa nel passato, e con lo scopo di prestare
 contenuta nelle sentenze 24 giugno 1996 (causa 150/ loro aiuto in caso di una effettiva risoluzione del rapporto,
 85) (2) e 5 marzo 1998 (causa C-160/96) (3), se sia la cui iniziativa non viene dal lavoratore senza motivo
 contrario agli artt. 19, 25 e 28 del regolamento (CEE) rilevante o per sua colpa, in cui ai singoli periodi in cui é
 n. 1408/71 subordinare il diritto alla concessione delle durato il rapporto di servizio viene attribuito carattere del
 misure previdenziali disposte dal § 44 SGB XI a favore tutto autonomo e consente l’esclusione dei periodi di
 dell’assistente in caso di assistenza nello Stato di affiliazio- congedo quando tale messa in congedo avviene per
 ne dell’assistito alla residenza dell’assistente nello stesso motivi di interesse del lavoratore e per sua iniziativa e tali
 Stato, e non in un altro Stato membro. motivi non rappresentano un motivo grave che potrebbe
 giustificare il lavoratore stesso a risolvere il contratto di
 (1) GU L 149, pag. 2. lavoro conservando il diritto all’indennità di licenzia-
 (2) Racc. pag. 1995. mento,
 (3) Racc. pag. I-843.
 sia paragonabile al gruppo di lavoratrici che, dopo la
 scadenza delle 16 settimane di regolare «congedo di
 maternità», per accudire il proprio figlio, facendo valere
 le disposizioni di cui all’art. 15 Mutterschutzgesetz (legge
 Domanda di pronuncia pregiudiziale proposta dall’Ober- relativa alla protezione della madre; in prosieguo: il
 ster Gerichtshof, Repubblica d’Austria, con ordinanza «MSchG») decidono di prendere un congedo parentale
 22 maggio 2002, nella causa Österreichischer Gewerk- («congedo per l’educazione dei figli») con sospensione
 schaftsbund, Gewerkschaft der Privatangestellten, contro delle retribuzioni in corso — al massimo — fino al
 Wirtschaftskammer Österreich secondo anno di vita del bambino (gruppo B)
 3. Se l’art. 141 CE e l’art. 1 della direttiva 75/117/CEE
 (Causa C-220/02)
 debbano essere interpretati nel senso che le differenze tra
 (2002/C 202/10) i gruppi di lavoratori/lavoratrici indicati nella seconda
 questione,
 Con ordinanza 22 maggio 2002, pervenuta nella cancelleria che consistono essenzialmente nella circostanza che nel
 della Corte il 14 giugno 2002, nella causa Österreichischer gruppo A di «chi presta servizio militare»
 Gewerkschaftsbund, Gewerkschaft der Privatangestellten, con-
 tro Wirtschaftskammer Österreich, l’Oberster Gerichtshof, 1. di regola sussiste un obbligo di «entrata in servizio»
 Repubblica d’Austria, ha sottoposto alla Corte di giustizia delle ma, perlomeno, anche in caso di presentazione
 Comunità europee le seguenti questioni pregiudiziali: volontaria la
 1. Se la nozione di retribuzione di cui all’art. 141 CE, e 2. entrata in servizio è possibile solo subordinatamente
 all’art. 1 della direttiva del Consiglio 10 febbraio 1975, all’interesse pubblico alla stessa e
 75/117/CEE, per il ravvicinamento delle legislazioni degli 3. generalmente non è possibile effettuare prestazioni
 Stati Membri relative all’applicazione del principio della di lavoro nell’ambito di un rapporto di lavoro di
 parità delle retribuzioni tra i lavoratori di sesso maschile diritto privato — anche se si tratta di un altro
 e quelli di sesso femminile (GU L 45 del 19.2.1975, rapporto di lavoro
 pag. 19) debba essere interpretata nel senso che essa
 comprende anche disposizioni di legge generali come mentre nel gruppo B di lavoratori/lavoratrici il «congedo
 quelle contenute nell’art. 8 del Bundesgesetz über die parentale»
 Sicherung des Arbeitsplatzes für zum Präsenz- oder
 1. lascia unicamente alla scelta del lavoratore di avva-
 Ausbildungsdienst einberufene oder zum Zivildienst
 lersi, nell’ambito di un determinato rapporto di
 zugewiesene Arbeitsnehmer (legge federale sulla salva-
 lavoro, di un congedo parentale per accudire il figlio
 guardia del posto di lavoro per i lavoratori chiamati al
 e
 servizio militare o all’addestramento militare o assegnati
 al servizio civile; in prosieguo: l’«APSG»), secondo le quali, 2. durante tale periodo di congedo parentale, nel
 nell’interesse pubblico, i periodi di servizio svolti nei tempo restante nonostante l’accudimento del figlio,
 settori definiti da tale testo di esecuzione di funzioni possono continuare a prestare in forma limitata
 pubbliche, durante i quali generalmente non è possibile attività lavorative nell’ambito di un rapporto di
 l’esecuzione di prestazioni di lavoro private, devono lavoro privato,
 essere presi in considerazione ai fini dei diritti dei
 lavoratori calcolati sulla base della durata del rapporto di sono sufficienti a giustificare oggettivamente il diverso
 lavoro di diritto privato. riconoscimento di questi periodi ai fini dei diritti dipen-
 denti dall’anzianità di servizio.
 2. Se l’art. 141 CE e l’art. 1 della direttiva 75/117/CEE
 debbano essere interpretati nel senso che,