text:
Akademický titul je vyjádření stupně spjatého s určitým vzděláním, značí udělenou formální kvalifikaci určité úrovně, a to řádně zakončeného studijního programu v rámci terciárního vzdělávání zpravidla na univerzitě či jiné vysoké škole. Tyto instituce většinou udílejí akademické tituly spjaté s určitými stupni studia, studijními programy, typicky se jedná o bakalářské studijní programy (Bachelor's degree), magisterské studijní programy (Master's degree) a doktorské studijní programy (Doctor's degree, Doctoral degree, Doctorate), v některých případech často též vedle určitých profesních titulů či případně i jiných akademických certifikátů.
 Ve světě nejběžnější pregraduální vysokoškolskou kvalifikací je bakalářský stupeň (bakalářský program), resp. bakalářské tituly, ačkoli v některých zemích to mohou být i kvalifikace nižší (titled degrees – např. associate degrees v USA či foundation degrees v UK), zatímco v jiných zemích mohou být obvyklejší vyšší kvalifikace.
 České vysokoškolské tituly
 V Česku je udělují české vysoké školy v současnosti na základě vysokoškolského zákona. V rámci procesu tzv. nostrifikace lze případně též uznat studium (kvalifikaci) na zahraniční vysoké škole ve světě, příp. na pobočce zahraniční vysoké školy v Česku. Titul a jeho zkratku zákon kodifikuje, latinský význam nikoliv.
 Akademické tituly
 Akademické tituly získávají absolventi bakalářských studijních programů (Bachelor's degree, bakalářský stupeň, bakalářská kvalifikace, 6 v ISCED), kteří studium řádně zakončili státní závěrečnou zkoušku. Dříve (1990–1998) se toto studium nazývalo jako „(obsahově) ucelená část vysokoškolského studia.“ Další akademické tituly získávají řádní absolventi magisterských studijních programů (Master's degree, magisterský stupeň, magisterská kvalifikace, 7 v ISCED), kteří řádně zakončili státní závěrečnou zkouškou, popřípadě státní rigorózní zkouškou (tzv. malý doktorát). Dříve, před Boloňským procesem, respektive do roku 1998, se tento program nazýval jako „vysokoškolské studium.“ V současnosti je možno se historicky setkat s uvedenými tituly, z nichž některé již byly nahrazeny titulem jiným (např. PhMr. – Mgr., PaedDr. – PhDr. apod.) a jiné se přestaly udělovat zcela (RSDr., RTDr. apod.). Uváděn je kodifikovaný přehled v současnosti i v minulosti udělovaných titulů včetně jejich zkratek, jakož i latinský význam, byť se mohly v historii různě vyvíjet.
 Pro Česko, přesněji české země, byl bakalářský titul znovu zaveden po revoluci zákonem z roku 1990, aby také i české akademické tituly lépe odpovídaly titulům ve světě, respektive titulům (přesněji: určitým stupňům formální kvalifikace) z anglosaského světa. Do té doby bylo v tehdejším socialistickém Československu charakteristické „dlouhé“ vysokoškolské studium a případně následná aspirantura, tedy „dvoustupňový systém,“ následně zde byla zákonem z roku 1990 zavedena standardní třístupňová vysokoškolská soustava, přičemž tato soustava bývá obecně označována jako ekonomicky únosnější pro nekomunistické (kapitalistické) státy, a to právě kvůli rozdělení „dlouhého“ (magisterského) studia.
 Dle zákona absolventi magisterských studijních programů, kteří získali akademický titul „magistr“ (Mgr.), mohou vykonat v téže oblasti studia státní rigorózní zkoušku, jejíž součástí je obhajoba rigorózní práce. Za úkony spojené s přijetím přihlášky k této zkoušce a s konáním této zkoušky může vysoká škola stanovit poplatek, jehož výše je zákonem omezena. Tito absolventi mají právo za úplatu používat zařízení a informační technologie potřebné pro přípravu k této zkoušce v souladu s pravidly určenými vysokou školou. Po jejím vykonání se udělují uvedené akademické tituly.
 Historicky se lze případně v současnosti setkat i s dalšími v minulosti udělovanými akademickými tituly, které byly uděleny, v současnosti ale již udělovány nejsou. Dosažená kvalifikace uvedených je dnes řazena na úroveň v současnosti udělovaných akademických titulů magisterských (7 v ISCED).
 Zkratka akademického titulu se případně uvádí před jménem. Speciální situace je u těchto titulů: akademický architekt, akademický malíř či akademický sochař, které neměly v zákoně kodifikovánu svou zkratku. Z praktických důvodů se proto používaly a stále používají neoficiální zkratky akad. arch., ak. mal., ak. soch. (psané s malým počátečním písmenem). Zvláštním případem pak bylo bývalé označení řádného člena Československé akademie věd – akademik, to se uvádělo před jménem jakožto náhrada za všechny tituly (zrušeno po roce 1989, resp. šlo o období 1953–1992).
 Akademicko-vědecké tituly
 Akademicko-vědecké tituly (či akademicko-umělecké tituly nebo jen akademické tituly) získávají absolventi doktorských studijních programů (Doctor's degree, doktorský stupeň, doktorská kvalifikace, 8 v ISCED), kteří studium řádně zakončili státní doktorskou zkoušku, respektive obhájili disertační práci. Jedná se o nejvyšší možnou kvalifikaci, kterou lze studiem dosáhnout (tzv. velký doktorát). Dříve, do roku 1998, se tento program nazýval jako „postgraduální studium,“ v předchozím období bylo též označováno jako vědecká aspirantura, případně též jako vědecká výchova. V současnosti je možno se historicky setkat s uvedenými tituly, z nichž některé již byly nahrazeny titulem jiným (např. Dr. – Ph.D., Th.D. – Ph.D. apod.) a jiné se přestaly udělovat zcela (CSc., DrSc. apod.). Uváděn je kodifikovaný přehled v současnosti i v minulosti udělovaných titulů včetně jejich zkratek, jakož i latinský význam, byť se mohly v historii různě vyvíjet.
 Titul ve zkratce Ph.D. se uděluje absolventům od roku 1998 ve všech oblastech, včetně oblasti umění a (od roku 2016) i teologie. Absolventi doktorských studijních programů, resp. absolventi s ekvivalentní kvalifikací, mohou na Akademii věd České republiky (AV ČR) případně též podstoupit řízení k udělení vědeckého titulu, jehož součástí je i obhajoba disertace. Po úspěšném absolvování se uděluje uvedený „neoficiální“ vědecký titul (tzv. vyšší doktorát):
 Titul ve zkratce DSc. je vědecký titul neznámý českému právnímu řádu, zavedla jej od 18. prosince 2002 AV ČR jako určitou náhradu za DrSc.
 Historicky se lze případně v současnosti setkat i s dalšími v minulosti udělovanými akademicko-vědeckými tituly, resp. vědeckými hodnostmi, které již udělovány nejsou. Dosažená kvalifikace uvedených je dnes řazena na úroveň v současnosti udělovaných akademických titulů doktorských (8 v ISCED).
 Udílení „nižší vědecké hodnosti“ ve zkratce CSc. probíhalo od roku 1953, zrušeno bylo v roce 1998, přičemž ti, kteří již byli v průběhu studia, jej mohli dokončit do konce roku 2001. Udílení „vyšší vědecké hodnosti“ ve zkratce DrSc. bylo v Česku zavedeno, resp. zcela zrušeno, obdobně jako u CSc., přičemž na Slovensku pak udílení po jistých změnách pokračuje. Titul ve zkratce Dr. byl udělován v přechodném období mezi lety 1990–1998, a to před zavedením Ph.D., kterým byl zcela nahrazen; jeho držitelé mohou požádat příslušnou univerzitu o jeho změnu na Ph.D. Titul ve zkratce Th.D. se udílel od roku 1998, zrušení jeho udělování pak bylo v roce 2016, přičemž byl nově nahrazen Ph.D. (jeho držitelé mohou požádat příslušnou univerzitu o jeho změnu na Ph.D., případně mohou udělený titul užívat i nadále).
 Uvedené akademicko-vědecké tituly (vědecké tituly, či umělecké tituly, nebo hodnosti) se píší za jménem a oddělují se z obou stran čárkou (jedná se o přístavek). Rozlišování mezi tituly akademickými a akademicko-vědeckými však může být sporné, protože DrSc. i CSc. nebyly tituly, ale podle práva vědecké hodnosti, DSc. je titul neoficiální a také jen vědecký a tituly Ph.D. (dříve také Th.D.) český vysokoškolský zákon považuje za tituly standardně akademické. Jako jediný akademicko-vědecký titul tudíž byl až do svého zrušení podle práva jen titul ve zkratce Dr. Současný vysokoškolský zákon již mezi pojmy titul a hodnost zcela striktně nerozlišuje – samotný pojem čes. titul, z lat. titulus, znamená hodnost ve svém překladu, tedy jedná se de facto o synonyma.
 Vědecko-pedagogické tituly
 Vědecko-pedagogické tituly (či umělecko-pedagogické tituly nebo hodnosti) jsou získávány na základně příslušných řízení: docentura na základě habilitačního řízení, profesura na základě řízení ke jmenování profesorem. Pouze hodnosti docent a profesor jsou dosaženy vědecko-pedagogickou (nebo umělecko-pedagogickou) činností, např. publikační činností, pedagogickou činností, vědeckou činností, příp. uměleckou činností atp., tedy nikoliv dalším formálním studiem. Pouze hodnosti „docent“ a „profesor“ jsou však též i těmito tituly – dnes přesněji označením, jedná se tedy o doživotní označení uvedené kvalifikace. Nižší akademické hodnosti (asistent, odborný asistent) tituly nejsou, jedná se pouze o funkce, pracovní zařazení, a v rámci akademického prostředí jsou pak zpravidla spjaté s nutností absolvovat příslušný studijní program.
 Nejvyšším možným akademickým titulem (dosaženým vzděláním) je v rámci Boloňského procesu, tedy i dle českého vysokoškolského zákona, titul získaný v doktorském studijním programu, tedy doktor – Ph.D. (blíže ISCED). Vysokoškolský zákon neupravuje uváděné jako tituly, ve všech uvedených případech se pak též jedná o funkce akademických pracovníků, pracovní pozice v rámci vysoké školy, tedy akademické pozice či zařazení, a případně tedy jde též o shodně pojmenovaná označení (kvalifikaci) – k uvedeným tedy už současný zákon neuvádí ani jejich zkratky, ty se zde tvoří dle úzu (zvyklosti, tradice z minulosti). Tabulka uvádí akademické (či univerzitní) hodnosti včetně uvedených titulů (označení).
 Kupříkladu pro zastávání akademické pozice odborného asistenta není ve všech případech zcela nutné doktorské studium absolvovat – v některých případech může tuto funkci zastávat i absolvent magisterského studia, nicméně zpravidla je tomu tak, jak uvádí tabulka výše. V případě umělců vysokoškolský zákon též uvádí pro další akademický postup i možnou výjimku a pro jmenování docentem, či později profesorem, ani není vysokoškolské vzdělání nezbytně nutné. Dotyční s uvedenými vyššími hodnostmi docent a profesor obdrží při svém jmenování jmenovací dekret, nikoliv vysokoškolský diplom jako v případě akademickým titulů – v minulosti se však výslovně o tituly podle starých vysokoškolských zákonů jednalo – v současnosti je však zákon chápe jakožto označení a shodně pojmenované pracovní pozice; což do jisté míry korigoval Boloňský proces. Všechny výše uvedené se případně píší před jménem, či případnými akademickými tituly a je doporučeno je psát, pokud jimi nezačíná větný celek, s malým počátečním písmenem. Zákon též uvádí vedle (řádných) profesorů i mimořádné profesory, emeritní profesory, event. hostující profesory.
 Historie
 Už ve starověku byli ve starém Římě jako doktoři označováni ti, kteří konali veřejné přednášky.
 Do roku 1953
 Od středověku byly udíleny tituly bakalář, magistr (svobodných umění) a doktor. Nejdříve bylo třeba získat titul bakaláře (baccalaureatus – vavřínem ověnčený), aby mohl student ve studiu pokračovat a získat některý titul vyšší. Titul magistra svobodných umění (magister – mistr) byl stejně jako titul bakalářský udělován na přípravné fakultě svobodných umění (tzv. artistická fakulta), doktorské tituly na vyšších fakultách odborných (teologické, právnické a lékařské).
 Později fakulta artistická zanikla a byla nahrazena odbornou fakultou filozofickou, čímž vzniká titul doktora filosofie a naopak přestává být užíván bakalářský a magisterský titul. Na této nové fakultě zůstalo zachováno jen magisterium farmacie (PhMr.). Doktorský titul se pak rozlišoval podle toho, na které z odborných fakult byl získán. Podle jednotného studijního řádu ministerstva kultu a vyučování z roku 1850, doplněného nařízeními o jednotlivých rigorózních řádech, šlo konkrétně o tyto tituly:
 doktor teologie (ThDr.)
 doktor práv (JUDr.)
 doktor medicíny (MUDr.)
 doktor filozofie (PhDr.)
 Později byly zavedeny také tituly doktora technických věd (RTDr.), doktora montánních věd (Dr. mont.), doktora zemědělství (Dr. agr.) a doktora zvěrolékařství (MVDr.). Akademický titul ale nebyl získáván automaticky absolvováním univerzity, protože systém vysokoškolského studia byl postaven jen na obligatorních státních zkouškách, kterých mohlo být během studia více a teprve po jejich úspěšném absolvování student mohl, ale nemusel, podstoupit obdobné zkoušky, tzv. „rigoróza“, neboli přísné zkoušky doktorské. Tedy až po absolvování všech nutných rigoróz mu byl doktorský titul přiznán, i bez titulu ale mohl vysokou školu úspěšně dokončit.
 Po vzniku první republiky byla tato úprava zachována, pouze díky tomu, že došlo k rozdělení původních filozofických fakult na fakulty filozofické a fakulty přírodovědecké vznikl další nový titul doktora přírodních věd (RNDr.) a později přibyl i titul doktora obchodních věd (RCDr.).
 Mezi lety 1953 a 1990
 Zásadní změna přišla po převzetí moci komunisty se zákonem č. 58/1950 Sb., o vysokých školách, který sice už získané akademické tituly jejich nositelům ponechal, ale pro nové studenty je zrušil s tím, že absolventi vysoké školy s účinností od roku 1953 získávali jen profesní označení. To bylo někdy i poněkud nezvyklé, např. promovaný biolog, inženýr architekt, promovaný lékař, promovaný právník, promovaný historik apod.
 Návrat k tradici akademických titulů znamenal zákon č. 19/1966 Sb., o vysokých školách. Podle něj sice zakončením vysokoškolského studia státní závěrečnou zkouškou k udělení titulu nedošlo, ale následným vykonáním nepovinné státní rigorózní zkoušky už absolvent titul získat mohl. Šlo konkrétně o tituly doktora práv (JUDr.), doktora přírodních věd (RNDr.) nebo doktora filozofie (PhDr.). Jiná situace byla u absolventů lékařských fakult, technických, ekonomických, zemědělských a uměleckých vysokých škol, protože jim tituly udělovány ihned po ukončení studia byly, a to sice doktor medicíny (MUDr.), doktor veterinární medicíny (MVDr.), inženýr (Ing.), inženýr architekt (Ing. arch.), akademický architekt, akademický malíř a akademický sochař. Pro tři posledně uvedené tituly z uměleckých oborů navíc platilo, že bylo také možné vykonat státní rigorózní zkoušku a získat titul doktor filozofie. Kromě toho tento zákon napravil situaci vzniklou předchozím vysokoškolským zákonem z roku 1950 a dřívějším absolventům lékařských fakult, technických, ekonomických, zemědělských a uměleckých vysokých škol přiznal příslušné akademické tituly automaticky, ostatním umožnil jejich získání státní rigorózní zkouškou.
 Podobnou úpravu udílení akademických titulů zachoval i následující zákon č. 39/1980 Sb., o vysokých školách, který pouze navíc umožnil státní rigorózní zkouškou získat tituly doktora pedagogiky (PaedDr.), doktora farmacie (PharmDr.) a doktora sociálně politických věd (RSDr.) (tento titul byl však udílen již od roku 1966 na Vysoké škole politické ÚV KSČ). Navíc pro absolventy, kteří vystudovali s výbornými výsledky a s vyznamenáním, bylo výjimečně možné udělit takový akademický titul již po státní závěrečné zkoušce.
 Po roce 1990
 Po sametové revoluci začal platit nový vysokoškolský zákon č. 172/1990 Sb., který umožnil získat akademický titul už absolvováním vysoké školy. Oproti pozdější právní úpravě ale šlo jen o tyto:
 titul bakalář (Bc.)
 akademické tituly:
 magistr (Mgr.)
 inženýr (Ing.)
 doktor všeobecné medicíny (MUDr.)
 doktor veterinární medicíny (MVDr.)
 akademicko-vědecký titul doktor (Dr.)
 Dřívější absolventi vysokoškolského studia univerzitního směru, kteří nepodstoupili státní rigorózní zkoušku a titul tak dříve nezískali, měli možnost začít automaticky používat akademické tituly podle tohoto zákona. Příslušná univerzita jim k tomu vydala osvědčení.
 Boloňský proces pak sjednotil evropské vzdělávání.
 Zákon č. 172/1990 Sb. byl v roce 1998 nahrazen zákonem č. 111/1998 Sb., o vysokých školách, který, včetně pozdějších novelizací, k dosavadním vysokoškolským titulům přidal následující: bakalář umění (BcA.), magistr umění (MgA.), inženýr architekt (Ing. arch.) a doktor zubního lékařství (MDDr.). Dále zrušil akademicko-vědecký titul doktor (Dr.) a nahradil jej titulem se stejným názvem, ale s mezinárodně obvyklou zkratkou – tedy doktor (Ph.D.), v oboru teologie s názvem doktor teologie a zkratkou Th.D. Také opětovně umožnil vykonat státní rigorózní zkoušku, a to absolventům s titulem „magistr“. Po jejím vykonání se pak udělují akademické tituly doktora práv (JUDr.), doktora filozofie (PhDr.), doktora přírodních věd (RNDr.), doktora farmacie (PharmDr.), licenciáta teologie (ThLic.) či doktora teologie, ale se zkratkou ThDr., kdy jde na rozdíl od akademicko-vědeckých titulů „Ph.D.“ a „Th.D.“ jen o tzv. malé doktoráty.
 Novela (zákon č. 137/2016 Sb.) vysokoškolského zákona (tedy zákona č. 111/1998 Sb., o vysokých školách, ve znění pozdějších předpisů) od 1. září 2016 pak zrušila udělování titulu doktora teologie (Th.D.) nahrazením i v oblasti teologie titulem doktor (Ph.D.); rovněž umožnila udílet titul licenciáta teologie (ThLic.) i v jiné oblasti teologie než pouze katolické – tedy nyní stejně jako titul doktor teologie (ThDr.).
 České nevysokoškolské tituly
 V Česku je udělují vyšší odborné školy a konzervatoře v současnosti na základě školského zákona. Titul (přesněji označení) a jeho zkratku zákon kodifikuje. V rámci procesu tzv. nostrifikace lze případně též uznat zahraniční studium (kvalifikaci).
 Neakademické tituly
 Neakademický titul uvedený níže získávají absolventi, kteří řádně zakončili absolutoriem výše uvedené studium (blíže ISCED).
 Neakademický titul se píše správně vždy za jménem a odděluje se z obou stran čárkou (jedná se o přístavek, podobně jako výše u akademicko-vědeckých titulů).
 Historie
 Dosažený stupeň kvalifikace je u VOŠ podle mezinárodních klasifikačních stupňů pro vzdělání (ISCED) 6, tedy stejně jako bakalářský studijní program (na rozdíl od něj však neumožňuje další studium ve vyšších studijních programech); vyšší odborné školy jsou zařazeny do českého vzdělávacího systému od roku 1995 a již od roku 1994 přiznalo Ministerstvo školství, mládeže a tělovýchovy České republiky absolventům vyššího odborného studia legislativně právo používat za svým příjmením titul podle druhu završeného studia: diplomovaný specialista, diplomovaný umělec, diplomovaný technik, diplomovaný ekonom, diplomovaný fyzioterapeut, diplomovaný ergoterapeut, diplomovaný správní specialista, diplomovaný informační specialista, diplomovaný sociální pedagog. V roce 1996 přibyl titul diplomovaný sociální pracovník. Tato označení se nikterak ze zákona nezkracovala.
 V roce 1998 bylo označení školským zákonem sjednoceno. Za svým jménem mohou všichni absolventi vyšších odborných škol, a od roku 2005 i konzervatoří (zde je kvalifikace jiná – podrobněji ISCED), používat označení (neakademický titul) diplomovaný specialista (ve zkratce DiS. uváděné za jménem a oddělené od něj čárkou). Na diplomu se uvádí celé označení „Diplomovaný specialista v“ + jméno vystudovaného oboru. Mezi jménem a označením se píše čárka, ve větě se píše (stejně jako u jiných titulů uváděných za jménem) čárka i za titulem, neboť se jedná o volný přívlastek (přístavek).
 Užívání, zápis a pořadí titulů
 Právo užívat akademický titul vzniká už absolvováním studia, respektive úspěšným složením státní závěrečné, rigorózní, či doktorské zkoušky. Případný akademický obřad – promoce, již jen slavnostně potvrzuje existující stav. Jestliže někdo úmyslně užívá akademický titul, který mu nenáleží, jde o přestupek.
 Ve světě, kupř. v USA, se většinou běžně užívá (píše atd.) jen jeden nejvyšší titul, a to až od doktorské úrovně, případně pouze jiný nejvyšší (typicky prof.), tedy nižší tituly (typicky bakalářské, magisterské) se většinou běžně neužívají, tedy neuvádějí atp., výjimkou však často bývají některé profesní tituly, tedy tituly spjaté s určitou profesí, jako třeba doktor medicíny apod. V ČR i SR se často užívá současně navíc i nižší magisterský titul (před jménem), například: Ing. Jan Novák, Ph.D.; Mgr. Jana Nováková, Ph.D.; MUDr. Jan Novák, Ph.D.; MVDr. Jana Nováková, Ph.D.; prof. MUDr. Jana Nováková, Ph.D.; doc. ThDr. Jan Novák, Ph.D., Th.D.; PhDr. Jana Nováková, Ph.D. et Ph.D. atp., v některých zemích, typické jsou v tomto ve světě Česko, Slovensko, či Rakousko, se často samostatně uvádějí i zmíněné nižší tituly – magisterské (Ing. Jana Nováková, MUDr. Jan Novák, PhDr. Jana Nováková), někdy dokonce i ty bakalářské, nicméně ani v ČR se tyto (Bc., BcA.) zpravidla k formálnímu oslovování neužívají.
 Užívání, formální oslovování
 Před formálním oslovováním nejvyšším dosaženým titulem bývá vhodné upřednostnit nejvyšší dosaženou funkci, či hodnost, např. pane vedoucí, paní rektorko, pane generále atp.; běžné je samozřejmě rovněž formální oslovování příjmením. V ČR se tak případně k formálnímu oslovování používají pouze tyto: pane inženýre / paní inženýrko (Ing., Ing. arch.), pane magistře / paní magistro (Mgr., MgA.), nebo event. pane doktore / paní doktorko (MUDr., MDDr., MVDr., JUDr., PhDr., RNDr., PharmDr., ThDr., Th.D., Ph.D., Dr., DrSc., DSc.), příp. pokud je dotyčný nositelem vyšší hodnosti typu docent, nebo profesor, je vhodné upřednostnit tuto. Licenciátní titul (ThLic.) se k formálnímu oslovování běžně neužívá, taktéž CSc., rovněž označení DiS. v podobě pane specialisto / paní specialistko se k formálnímu oslovování taktéž neužívá.
 Od oslovování titulem se v Česku obecně upouští, běžnější je v akademické sféře, zdravotnictví a státních institucích.
 Pořadí, zápis
 Podle Ústavu pro jazyk český AV ČR pořadí titulů ČR sice žádná norma striktně neurčuje, ale praxe je poměrně ustálená. Pokud nějaká osoba získala více titulů, a chce se uvést, píše se vyšší titul před nižším, např. „Mgr. Bc. Jan Svoboda“, případně se tento nižší neuvádí vůbec. Magisterský titul se pak neuvádí nikdy, pokud absolvent úspěšně vykonal rigorózní zkoušku a získal např. titul JUDr. U rovnocenných titulů se píše hned u jména ten, který daná osoba získala dříve, tedy např. „Mgr. Ing. Karel Novotný“, pokud tento nejdříve vystudoval techniku. České, či latinské, „a“, resp. „et“, případně symbol „&“, se píší jen mezi stejnými tituly, např. „Mgr. et Mgr. Alena Dvořáková“, a to proto, aby bylo zřejmé, že nejde o písařskou chybu.
 Slovenské vysokoškolské tituly uznávané v Česku
 Na Slovensku akademické tituly, stejně jako akademicko-vědecké tituly a hodnosti, udílené slovenskými vysokými školami, jsou v Česku uznány jako rovnocenné. To stejné platí i naopak.
 Uváděnému titulu (resp. označení „docent“ či „profesor“) získanému v ČR se ze zákona za rovnocenný pokládá odpovídající titul získaný v SR v době od 1. ledna 1993 do 28. března 2015, kdy vypršela platnost příslušné mezivládní dohody.
 Britské, americké, kanadské a australské vysokoškolské tituly a ocenění
 Anglická slova se často překladem do češtiny se svým ekvivalentem neshodují nebo mu neodpovídají. Např. české slovo titul poukazuje společenskou skupinu či vysokoškolské vzdělání. Anglické slovo title znamená pouze společenskou skupinu (př. sir). Kvalifikace získaná na vysoké škole se označuje slovem degree (stupeň). Titles se píší před jménem, zatímco degrees se píší za jménem. Dále se ještě udílí v anglosaském světě spousta dalších certifikátů a některé další tituly po absolvování různých kvalifikačních kurzů a nástaveb k běžnému vysokoškolskému studiu – tyto tituly se uvádějí většinou za jménem.
 Akademický titul nebo ocenění (certifikát či diplom) uděluje akademická instituce (univerzita, vysoká škola) ve své zemi dle příslušných zákonů. Pokud je v České republice takový cizí titul udělován jako akademický titul (obdoba řádného vysokoškolského studia), potom česká škola musí mít akreditaci od zahraniční vzdělávací instituce, která má řádnou akreditaci ve své zemi. Pokud je však v České republice titul udělován českou univerzitou, potom nemá povahu akademického titulu, ale titulu profesního. Udělování profesních titulů není upraveno zákonem, nejedná se o řádné vysokoškolské vzdělání, ale o jistý druh profesní nástavby – kurzu. Profesní tituly nepodléhají žádné akreditaci nebo kontrole ze strany státního dozoru a proto kvalita poskytovaného vzdělání může být zpochybněna. Zejména profesní titul však umožňuje dále studovat některý z dalších programů těm uchazečům, kteří nesplňují podmínku ukončeného vysokoškolského vzdělání, nebo nemohou doložit dostatečnou praxi. V rámci procesu tzv. nostrifikace lze případně též uznat v tuzemsku studium na vysoké škole ve světě.
 Stávající soustava se v podstatě skládá ze čtyř základních typů:
 Bachelor degrees jsou undergraduate degrees, v některých školských systémech dále děleny na ordinary a honours
 Master degrees jsou základní postgraduate degrees
 Lower doctorates jsou PhD/DPhil degrees s úrovní nad Master degrees
 Higher doctorates jsou DSc/DLitt degrees
 Zahraniční tituly nikde soustavně popsány nejsou. Způsob jejich psaní není zcela jednotný, kolísá hlavně (ne)psaní teček a mezer po tečce. Ve většině případů tyto tituly píšeme po čárce za příjmením.
 Přehled univerzitních stupňů
 Tyto stupně jsou více méně podobné v anglicky mluvících zemí (řazeny od nejnižšího k nejvyššímu):
 Diploma – jednoleté studium, možnost postupu do druhého ročníku bakalářského studia
 Advanced diploma – dvouleté studium, možnost postupu do třetího ročníku bakalářského studia
 Bachelor degree – tří až čtyřleté studium standardního bakalářského studia; následující dělení je typické pro školský systém Velké Británie, v ostatních zemích se většinou takovéto dělení nevyskytuje a délka studia jsou 4 roky (např. Spojené státy americké):
 Honours degree – značí se vyšší náročností; vystudovaný titul může obsahovat přídatek Hons (např. „BSc Hons“), který značí dosažení „vyššího“ bakalářského studia; často studován tři roky, ve skotském školském systému je délka studia většinou čtyři roky; dělen na tři stupně podle prospěchu studenta: First class („titul první třídy“), Upper second class (2:1, „titul vyšší druhé třídy“; často požadavek pro postup do postgraduate – magisterské studium), Lower second class (2:2, „titul nižší druhé třídy“), Third class („titul třetí třídy“)
 Ordinary degree – značí se nižší náročností, často není nutné odevzdat disertační práci či vypracovat finální projekt, považován za čtvrtý stupeň bakalářského diplomu; prakticky bez výjimek studován tři roky (celá Velká Británie, včetně Skotska); dá se studovat samostatně, v mnoha případech je udělován studentům Honours, kteří nesplnili požadavky na udělení nejnižší třídy Honours (Third class).
 Graduate certificate – jednosemestrální studium, možnost postupu do druhého semestru Graduate Diploma nebo Masters Degree
 Graduate diploma – dvousemestrální studium, možnost postupu do třetího semestru Masters Degree
 Postgraduate diploma – dvousemestrální studium
 Career – Career & Vocational Training
 Kariérní diplom nebo certifikát je listina, která se uděluje po dokončení postsekundárního odborného programu nebo technického vzdělávacího programu, ale není stejná jako vysokoškolský diplom nebo titul. Kariérní programy se zaměřují na poskytování specifického vzdělávání pro pracovní příležitosti a pokrok. Dokončení diplomové programu může být formálně nutné pro zaměstnání nebo odborné udělení licence, nebo to může být volitelný způsob, jak získat a prokázat odborné znalosti, která vyžadují diplom či vyšší vzdělání nebo specializaci. Kariérní vzdělávání je obvykle unaccredited, neakreditované vzdělávání. Akreditace programy konkrétních škol mohou být také uznány a může jim být umožněno převést jejich kredity z těchto programů k pokračovaní či dokončení přidruženého titulu (AS) v oboru příbuzném nebo příslušnému bakalářského programu (BA), například Penn Foster global.
 Certificate – Certifikační programy se obvykle specializují na jednu konkrétní dovednost, kterou lze studovat a učit se v jednom nebo ve dvou kurzech. Tyto programy jsou často dobrou volbou pro někoho, kdo již má titul nebo pracovní zkušenosti v oboru. Studijní program trvá obvykle týdny až tři měsíce.
 Diploma – Hlavním rozdílem je, že kariérní diplom je specifický pro jednu oblast. Tím lze získat vzdělání či stupeň specifických podmínek pro převod na vyšší stupeň. Kariérní diplom umožňuje pouze přenos určité třídy podle požadavků Associates nebo bakalářský titul. Studijní program trvá obvykle půl roku až rok.
 Seznam většiny titulů z anglicky mluvících zemí:
 Další vysokoškolské hodnosti
 Čestné hodnosti
 Čestná hodnost je titul (honorary degree) dosažený jmenováním, nikoliv studiem.
 Tyto čestné hodnosti, respektive čestné tituly, ani jejich zkratky, nejsou v současné době kodifikovány v Česku zákonem, ale tvoří se zde dle úzu – zvyklosti, na základě určité tradice z minulosti (protože jsou „pouze čestné,“ může je fakticky udělovat kdykoliv kdokoliv komukoliv); většinou jsou udíleny akademickými institucemi.
 Univerzitní hodnosti
 Univerzitní hodnosti, resp. funkce, či tituly, a slavnostní oslovení představitelů vysokých škol a univerzit, tedy akademických funkcionářů, která zejména požívají při slavnostních akademických obřadech jako je imatrikulace, promoce apod.
 Pokud prorektor zastupuje rektora (ten není na ceremoniálu přítomen), je oslovován jako rektor, tedy Vaše Magnificence, obdobně pokud proděkan zastupuje děkana (ten není na obřadu přítomen), požívá oslovení jako děkan, tedy Spectabilis.
 Titulární medaile
 Specifickou formou dárku za získání akademického titulu může být titulární medaile.
 Kontroverze a podvody
 V dějinách se vyskytly také případy, kdy se akademická hodnost udělovala nelegálně za úplatu. V Českých zemích se taková kauza vyskytla už v 30. letech 20. století, kdy podvodná firma Via (se sídlem v ulici Národní 43) v Praze prodávala fiktivní tituly z belgických a francouzských univerzit a cestovní pasy. Z novější doby je známá kauza plzeňských práv nebo kontroverzní univerzita ve slovenském Sládkovičove, kde si ze zákona povinné vzdělání doplňovali mnozí čeští státní zaměstnanci nebo politici.
 Odkazy
 Reference
 Související články
 Seznam nejstarších univerzit
 Externí odkazy
 Zkratky akademických titulů podle Ústavu pro jazyk český Akademie věd České republiky
 Aktuální přehled vysokých škol v ČR – Ministerstvo školství, mládeže a tělovýchovy České republiky
 Aktuální přehled vysokých škol v SR – Ministerstvo školstva, vedy, výskumu a športu Slovenskej republiky
 Aktuální přehled VOŠ, konzervatoří a dalších škol v ČR – Ministerstvo školství, mládeže a tělovýchovy České republiky


type: wikipedia

text:
 Tapahtui vuosikymmenen aikana
 Persia löi Lyydian Sardesin taistelussa, ja valloitti koko Vähän-Aasian. (noin 546 eaa)
 Sparta kukisti Argoksen ja valtasi Kynurian.
 Syntyneitä
 Kuolleita
 n. 546 eaa. – Anaksimandros (s. 610 eaa.), antiikin kreikan esisokraattisista filosofeista.
 n. 546 eaa. – Kroisos, Lyydian viimeinen kuningas
 546 eaa. - Thales Miletoslainen, antiikin kreikkalainen esisokraattinen filosofi, valtiomies, insinööri, matemaatikko, tähtitieteilijä ja kosmologi
 546 eaa. - Anaksimandros, antiikin Kreikan esisokraattinen filosofi
 Lähteet
 500-luku eaa.


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 16.3.2013
 RO
 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
 C 79/22
 Acțiune introdusă la 7 ianuarie 2013 — Ronja/Comisia
 (Cauza T-3/13)
 2013/C 79/39
 Limba de procedură: germana
 Părțile
 Reclamantă: Ronja s.r.o (Znojmo, Republica Cehă) (reprezentant: E. Engin-Deniz, avocat)
 Pârâtă: Comisia Europeană
 Concluziile
 Reclamanta solicită Tribunalului:
 —
 desfășurarea unei proceduri orale;
 —
 anularea deciziei Comisiei în dosarul Gestdem 2012/3329 și acordarea accesului la toate documentele;
 —
 constatarea unei încălcări a dispozițiilor legale de către Comisie, întrucât, din cauza încălcării articolului 13 din Directiva 2001/37CE (1) și a articolului 34 TFUE de către articolul 7a din legea austriacă a tutunului, nu a inițiat împotriva Republicii Austria o procedură în constatarea neîndeplinirii obligațiilor;
 —
 obligarea Comisiei la plata cheltuielilor cu procesul și a cheltuielilor legate de reprezentare.
 Motivele și principalele argumente
 În susținerea acțiunii, reclamanta invocă, printre altele, următoarele motive:
 1.
 Încălcarea articolului 4 alineatul (2) a doua liniuță din Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 (2)
 În acest context, reclamanta susține, în esență, că, în principal pe baza argumentelor invocate de autoritățile austriece, Comisia a refuzat accesul integral la documentele solicitate (corespondența dintre Republica Austria și Comisie în legătură cu plângerea înregistrată sub nr. 2008/4340 ca urmare a pretinsei neconformități a legii austriece a tutunului cu Directiva 2001/37), fără ca aceste argumente să fi fost analizate pe fond. În opinia reclamantei, nu accesul la documente, ci refuzul accesului a produs efecte negative asupra procedurii de stabilire a răspunderii statului pe care a inițiat-o la Curtea Constituțională austriacă. Reclamanta adaugă că, dimpotrivă, scopul normei de excepție cuprinse la articolul 4 alineatul (2) a doua liniuță din Regulamentul nr. 1049/2001 ar fi impus acordarea accesului la documentele respective.
 2.
 Neinițierea unei proceduri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor împotriva Republicii Austria din cauza încălcării articolului 13 din Directiva 2001/37CE și a articolului 34 TFUE de către articolul 7a din legea austriacă a tutunului
 Cu privire la acest aspect, reclamanta susține, printre altele, că în cazul în care ar fi fost inițiată o procedură de constatare a neîndeplinirii obligațiilor, în decizia privind cererea de stabilire a răspunderii statului formulată de reclamantă, Curtea Constituțională austriacă nu a putut concluziona în sensul că Directiva 2001/37 instituie drepturi numai în favoarea consumatorilor, iar nu și în favoarea întreprinderilor.
 (1) Directiva 2001/37/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 iunie 2001 privind apropierea actelor cu putere de lege și a actelor administrative ale statelor membre în materie de fabricare, prezentare și vânzare a produselor din tutun (JO L 194, p. 26, Ediție specială, 15/vol. 7, p. 125).
 (2) Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei (JO L 145, p. 43, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 76).


type: legislation

text:
 20.9.2011
 HU
 Az Európai Unió Hivatalos Lapja
 L 242/2
 A BIZOTTSÁG 931/2011/EU VÉGREHAJTÁSI RENDELETE
 (2011. szeptember 19.)
 a 178/2002/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletnek az állati eredetű élelmiszerek nyomonkövethetőségével kapcsolatban megállapított követelményeiről
 (EGT-vonatkozású szöveg)
 AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
 tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre,
 tekintettel az élelmiszerjog általános elveiről és követelményeiről, az Európai Élelmiszerbiztonsági Hatóság létrehozásáról és az élelmiszer-biztonságra vonatkozó eljárások megállapításáról szóló, 2002. január 28-i 178/2002/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletre (1) és különösen annak 18. cikke (5) bekezdésére,
 mivel:
 (1)
 A 178/2002/EK rendelet 18. cikke állapítja meg az élelmiszerek nyomonkövethetőségének általános elveit. A rendelet szerint az élelmiszereknek a termelés, a feldolgozás és a forgalmazás minden szakaszában nyomonkövethetőnek kell lenniük. A rendelet rendelkezik továbbá arról, hogy az élelmiszer-ipari vállalkozóknak kötelezően tudniuk kell azonosítani azokat a személyeket, akiktől élelmiszereket vesznek át. E vállalkozóknak is kötelezően tudniuk kell azonosítani azokat a vállalkozásokat, amelyeknek termékeiket szállították. Ezeket az információkat az illetékes hatóságok kérésére azok rendelkezésére kell bocsátani.
 (2)
 Az élelmiszer-biztonság és a fogyasztók számára nyújtott tájékoztatás megbízhatóságának biztosításához a nyomonkövethetőség alapvető fontosságú. A nem biztonságos élelmiszerek piacról történő eltávolításában való közreműködés és ezáltal a fogyasztók védelme érdekében fontos különösen, hogy az állati eredetű élelmiszerek nyomonkövethetősége biztosítva legyen.
 (3)
 A 178/2002/EK rendelet 18. cikkében előírt nyomonkövethetőség megvalósítása érdekében szükség van mind az élelmiszert szállító, mind pedig a szállított élelmiszert átvevő élelmiszer-ipari vállalkozó nevére és címére. E követelmény az „egy lépést előre, egy lépést hátra” megközelítésen alapul, amely azt jelenti, hogy az élelmiszer-ipari vállalkozók rendelkezésére áll egy olyan rendszer, amely lehetővé teszi számukra közvetlen beszállítóik és közvetlen vásárlóik azonosítását, kivéve, ha végső fogyasztókról van szó.
 (4)
 Az élelmiszerek terén a múltban előállt vészhelyzetek rávilágítottak, hogy a nyilvántartások nem minden esetben biztosították a gyanús élelmiszerek teljes nyomonkövethetőségét. A 178/2002/EK rendelet, az élelmiszer-higiéniáról szóló, 2004. április 29-i 852/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (2), az állati eredetű élelmiszerek különleges higiéniai szabályainak megállapításáról szóló, 2004. április 29-i 853/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (3) és az emberi fogyasztásra szánt állati eredetű termékek hatósági ellenőrzésének megszervezésére vonatkozó különleges szabályok megállapításáról szóló, 2004. április 29-i 854/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (4) végrehajtása során a tapasztalatok azt mutatták, hogy az élelmiszer-ipari vállalkozók nem rendelkeznek azokkal az információval, amelyek szükségesek annak biztosításához, hogy az általuk az élelmiszerek kezelésének vagy tárolásának azonosítására használt rendszerek a követelményeknek megfeleljenek, különösen az állati eredetű élelmiszerek ágazatában. Ez szükségtelenül nagy gazdasági veszteségeket eredményezett az ágazatban, hiszen az élelmiszereket nem lehetett gyorsan és teljes mértékben nyomon követni.
 (5)
 Ezért szükség van az állati eredetű élelmiszerek külön ágazatán belül bizonyos szabályok meghatározására, hogy azok biztosítsák a 178/2002/EK rendelet 18. cikkében előírt követelmények megfelelő alkalmazását. A szükséges információk rendelkezésre bocsátásának módja terén e szabályoknak (némi) rugalmasságot kell lehetővé tenniük.
 (6)
 Helyénvaló például további tájékoztatást adni az állati eredetű élelmiszer volumenére vagy mennyiségére, referenciát az adott küldemény, tétel, illetve szállítmány azonosítására, valamint az élelmiszer részletes leírására és a szállítás megkezdésének napjára vonatkozóan.
 (7)
 Az e rendeletben előírt intézkedések összhangban vannak az Élelmiszerlánc- és Állategészségügyi Állandó Bizottság véleményével,
 ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
 1. cikk
 Tárgy
 E rendelet a 178/2002/EK rendeletben előírt nyomonkövethetőségi követelmények végrehajtásával kapcsolatban állapít meg rendelkezéseket az élelmiszer-ipari vállalkozók számára az állati eredetű élelmiszerekre vonatkozóan.
 2. cikk
 Hatály
 (1) E rendeletet a 852/2004/EK rendelet 2. cikkének (1) bekezdése szerint a feldolgozatlan termékként, illetve a feldolgozott termékként meghatározott élelmiszerekre kell alkalmazni.
 (2) E rendeletet a növényi eredetű termékeket és állati eredetű feldolgozott termékeket is tartalmazó élelmiszerekre nem kell alkalmazni.
 3. cikk
 Nyomonkövethetőségi követelmények
 (1) Az élelmiszer-ipari vállalkozóknak gondoskodniuk kell arról, hogy az állati eredetű élelmiszer-szállítmányokkal kapcsolatos alábbi információkhoz a szállított élelmiszert átvevő élelmiszer-ipari vállalkozó, valamint – kérésére – az illetékes hatóság hozzáférhessen:
 a)
 az élelmiszer pontos leírása;
 b)
 az élelmiszer volumene vagy mennyisége;
 c)
 azon élelmiszer-ipari vállalkozó neve és címe, akitől az élelmiszert szállították;
 d)
 a feladó (tulajdonos) neve és címe, ha az eltér attól az élelmiszer-ipari vállalkozótól, akitől az élelmiszert szállították;
 e)
 azon élelmiszer-ipari vállalkozó neve és címe, aki az élelmiszert átveszi;
 f)
 azon címzett (tulajdonos) neve és címe, ha az eltér attól élelmiszer-ipari vállalkozótól, aki az élelmiszert átveszi;
 g)
 az adott küldemény, tétel, illetve szállítmány azonosítására vonatkozó referencia; és
 h)
 az elszállítás dátuma.
 (2) Az állati eredetű élelmiszerek nyomonkövethetőségére vonatkozó uniós szabályozás szerint megkövetelt információk mellett az (1) bekezdésben hivatkozott információkat is hozzáférhetővé kell tenni.
 (3) Az (1) bekezdésben említett információkat napi rendszerességgel kell frissíteni, és legalább addig elérhetővé kell tenni, amíg ésszerűen nem feltételezhető, hogy az élelmiszert már elfogyasztották.
 Az illetékes hatóság kérelmére az élelmiszer-ipari vállalkozó indokolatlan késedelem nélkül köteles az információt kiadni. Az élelmiszer szállítója választhatja meg, hogy az előírt kötelező információhoz milyen módon biztosít hozzáférést, amennyiben az élelmiszert átvevő élelmiszer-ipari vállalkozó számára az (1) bekezdésben meghatározott információk világosan és egyértelműen hozzáférhetők és lekérdezhetők.
 4. cikk
 Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő huszadik napon lép hatályba.
 Ezt a rendeletet 2012. július 1-jétől kell alkalmazni.
 Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
 Kelt Brüsszelben, 2011. szeptember 19-én.
 a Bizottság részéről
 az elnök
 José Manuel BARROSO
 (1) HL L 31., 2002.2.1., 1. o.
 (2) HL L 139., 2004.4.30., 1. o.
 (3) HL L 139., 2004.4.30., 55. o.
 (4) HL L 139., 2004.4.30., 206. o.


text:
 EUROPEISKA KOMMISSIONEN
 Bryssel den 16.9.2019
 COM(2019) 414 final
 2019/0194(NLE)
 Förslag till
 RÅDETS BESLUT
 om den ståndpunkt som ska intas på Europeiska unionens vägnar vid det tredje mötet i partskonferensen för Minamatakonventionen om kvicksilver, vad gäller antagandet av ett beslut om utfasning av tandamalgam och om ändring av bilaga A till denna konvention
 MOTIVERING
 1.Fråga som behandlas i förslaget
 Detta förslag avser beslutet om den ståndpunkt som ska intas på unionens vägnar vid den tredje partskonferensen för Minamatakonventionen om kvicksilver när det gäller det planerade antagandet av ett beslut om utfasning av tandamalgam och om ändring av bilaga A till den konventionen.
 2.Bakgrund till förslaget
 2.1.Minamatakonventionen om kvicksilver
 Minamatakonventionen om kvicksilver (nedan kallad avtalet) är den viktigaste internationella rättsliga ramen för att skydda människors hälsa och miljön från antropogena utsläpp och frisättningar av kvicksilver och kvicksilverföreningar till luft, vatten och mark.
 Den avser hela livscykeln för kvicksilver från primär kvicksilverbrytning till omhändertagande av kvicksilverhaltigt avfall, även mellanlagring av kvicksilver och blandningar av kvicksilver och andra ämnen, inbegripet kvicksilverlegeringar, med en kvicksilverhalt på minst 95 viktprocent (nedan kallade kvicksilverblandningar), och sex kvicksilverföreningar, nämligen kvicksilver(I)klorid, kvicksilver(II)oxid, kvicksilver(II)sulfat, kvicksilver(II)nitrat, cinnober och kvicksilversulfid, som inte är kvicksilverhaltigt avfall. Avtalet trädde i kraft den 16 augusti 2017. Europeiska unionen är part i avtalet
 1
 liksom de flesta av medlemsstaterna
 2
 .
 2.2.Partskonferensen
 Partskonferensen för avtalet (nedan kallad partskonferensen) utför de uppgifter den tilldelas genom avtalet och ska i detta syfte överväga och vidta bland annat alla ytterligare åtgärder som kan krävas för att uppnå avtalets mål, inbegripet antagandet av relevant vägledning.
 Enligt artikel 28 i avtalet och beslut MC-1/1 om en arbetsordning, vilket antogs av partskonferensen vid dess första möte (24–29 september 2017), har varje part en röst. Som regional organisation för ekonomisk integration utövar dock unionen, i frågor inom sitt behörighetsområde, sin rösträtt med ett antal röster som motsvarar det antal av dess medlemsstater som är parter i avtalet. Unionen får inte utöva sin rösträtt om någon av dess medlemsstater utövar sin, och vice versa.
 2.3.Akt som planeras av partskonferensen
 På grundval av uppgifter som gjorts tillgängliga för parterna i avtalet förväntas partskonferensen den 25 november 2019, vid sitt tredje möte, anta ett beslut om utfasning av tandamalgam och om ändring av bilaga A till konventionen som en uppföljning till ett gemensamt förslag från sex afrikanska länder som är parter i avtalet (Botswana, Gabon, Guinea-Bissau, Niger, Senegal och Tchad), i enlighet med artiklarna 26 och 27 i avtalet (nedan kallad den planerade akten).
 Del I i bilaga A till avtalet innehåller en förteckning över produkter med tillsatt kvicksilver (t.ex. vissa lysrörslampor för allmänna belysningsändamål) för vilka tillverkning, import och export är förbjudet från och med 2021 i enlighet med artikel 4.1 i avtalet.
 Del II i bilaga A till avtalet innehåller en förteckning över nio åtgärder för utfasning av användningen av tandamalgam. I enlighet med artikel 4.1 och del II i bilaga A till avtalet ska parterna vidta minst två åtgärder (t.ex. begränsa användningen av tandamalgam till dess inkapslade form).
 Syftet med den planerade akten är att fasa ut användningen av tandamalgam. För att uppnå detta föreslås i den planerade akten att tillverkningen av och den internationella handeln med tandamalgam regleras i två steg. För det första föreskrivs utfasning från och med 2022 av tillverkning, import och export av tandamalgam som är avsedd att användas vid behandling av mjölktänder, tänder hos barn under 15 år samt för gravida och ammande kvinnor. För det andra föreskrivs att detta förbud ska tillämpas från och med 2025 för tillverkning, import och export av tandamalgam för alla andra användningsområden, utom när det inte finns några kvicksilverfria alternativ tillgängliga. I detta avseende föreslås i den planerade akten att del II i bilaga A till avtalet ska utgå och att tandamalgam ska tas upp i den förteckning över produkter med tillsatt kvicksilver som avses i del I i bilaga A till avtalet.
 3.Den ståndpunkt som ska intas på unionens vägnar
 Den föreslagna ståndpunkt som ska intas på unionens vägnar är att vid partskonferensens tredje möte stödja antagandet av ett beslut som är förenligt med EU: regelverk.
 I artikel 10.2 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2017/852 av den 17 maj 2017 om kvicksilver
 3
 (nedan kallad förordning (EU) 2017/852) förbjuds från och med den 1 juli 2018 användningen av tandamalgam i EU för behandling av mjölktänder, tänder hos barn under 15 år samt gravida och ammande kvinnor.
 I artikel 19 i förordning (EU) 2017/852 föreskrivs bland annat att kommissionen senast den 30 juni 2020 ska rapportera till Europaparlamentet och rådet om möjligheten för en utfasning av användningen av tandamalgam i EU på längre sikt, helst till 2030, med beaktande av medlemsstaternas nationella handlingsplaner för utfasning av användningen av tandamalgam i enlighet med artikel 10.3, samtidigt som deras nationella behörighet att organisera och ge hälso- och sjukvård respekteras fullt ut. Mot bakgrund av detta inledde Europeiska kommissionen i september 2018 en bedömning av möjligheten för en sådan utfasning i EU senast 2030. Undersökningens resultat kommer att innehålla en teknisk bedömning, inbegripet en analys av de ovannämnda nationella handlingsplanerna som alla medlemsstater skulle lämna in senast den 1 juli 2019. Undersökningen kommer att avslutas i februari 2020 och kommer att ligga till grund för ovannämnda rapport från kommissionen som ska vara slutförd senast i slutet av juni 2020.
 EU:s regelverk reglerar således användningen av tandamalgam men förhindrar för närvarande inte tillverkning, import och export av tandamalgam. I framtiden kan man överväga möjligheten att utvidga användningsbegränsningarna till att omfatta ett förbud mot tillverkning, import och export av tandamalgam, bland annat beroende på resultatet av översynen av förordning (EU) 2017/852 i enlighet med artikel 19.
 Följaktligen kan EU vid det tredje mötet i partskonferensen för avtalet endast stödja antagandet av ett beslut som är förenligt med EU:s regelverk. Det krävs en ståndpunkt från unionen eftersom parterna i avtalet måste genomföra den planerade akten när den väl har antagits.
 4.Rättslig grund
 4.1.Förfarandemässig rättslig grund
 4.1.1.Principer
 I artikel 218.9 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (nedan kallat EUF-fördraget) föreskrivs att beslut ska antas ”om fastställande av vilka ståndpunkter som på unionens vägnar ska intas i ett organ som inrättas genom ett avtal, om detta organ ska anta akter med rättslig verkan, med undantag av sådana akter som kompletterar eller ändrar avtalets institutionella ram”. Begreppet ”akter med rättslig verkan” inbegriper akter som har rättslig verkan med stöd av de regler i internationell rätt som tillämpas på organet i fråga. Det omfattar även instrument som inte har bindande verkan enligt internationell rätt, men som är ”ägnade att på ett avgörande sätt påverka innehållet i de bestämmelser som antas av unionslagstiftaren”
 4
 .
 4.1.2.Tillämpning i det aktuella fallet
 Partskonferensen är ett organ som inrättats genom ett avtal, närmare bestämt Minamatakonventionen om kvicksilver.
 Den planerade akt som ska antas av partskonferensen utgör en akt med rättslig verkan. Den planerade akten har rättslig verkan eftersom parterna i avtalet ska vidta åtgärder för att säkerställa att den genomförs och efterlevs.
 Den planerade akten varken kompletterar eller ändrar avtalets institutionella ram. Den förfarandemässiga rättsliga grunden för det föreslagna beslutet är därför artikel 218.9 i EUF-fördraget.
 4.2.Materiell rättslig grund
 4.2.1.Principer
 Den materiella rättsliga grunden för ett beslut enligt artikel 218.9 i EUF-fördraget är främst beroende av syftet med och innehållet i den planerade akt avseende vilken en ståndpunkt intas på unionens vägnar. Om den planerade akten har två syften eller två beståndsdelar av vilka det ena syftet eller den ena beståndsdelen kan identifieras som det eller den huvudsakliga, medan det eller den andra endast är av underordnad betydelse, måste det beslut som antas enligt artikel 218.9 i EUF-fördraget ha en enda materiell rättslig grund, nämligen den som krävs med hänsyn till det huvudsakliga eller avgörande syftet eller den huvudsakliga eller avgörande beståndsdelen.
 4.2.2.Tillämpning i det aktuella fallet
 Det huvudsakliga syftet med och innehållet i den planerade akten rör miljön. Den materiella rättsliga grunden för det föreslagna beslutet är därför artikel 192.1 i EUF-fördraget.
 4.3.Slutsats
 Den rättsliga grunden för det föreslagna beslutet bör vara artikel 192.1 jämförd med artikel 218.9 i EUF-fördraget.
 2019/0194 (NLE)
 Förslag till
 RÅDETS BESLUT
 om den ståndpunkt som ska intas på Europeiska unionens vägnar vid det tredje mötet i partskonferensen för Minamatakonventionen om kvicksilver, vad gäller antagandet av ett beslut om utfasning av tandamalgam och om ändring av bilaga A till denna konvention
 EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA BESLUT
 med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 192.1 jämförd med artikel 218.9,
 med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, och
 av följande skäl:
 (1)Minamatakonventionen om kvicksilver
 5
 (nedan kallad avtalet) ingicks av unionen genom rådets beslut (EU) 2017/939
 6
 och trädde i kraft den 16 augusti 2017.
 (2)I enlighet med beslut MC-1/1 om en arbetsordning, vilket antogs av partskonferensen för avtalet vid dess första möte, ska parterna göra sitt yttersta för att nå en överenskommelse om alla sakfrågor i samförstånd.
 (3)Partskonferensen för avtalet förväntas vid sitt tredje möte den 25–29 november 2019 anta ett beslut (nedan kallat det föreslagna beslutet) om utfasning av tandamalgam och om ändring av bilaga A till avtalet.
 (4)Det är lämpligt att fastställa den ståndpunkt som ska intas på unionens vägnar vid partskonferensen för avtalet, med tanke på att det föreslagna beslutet, om det godkänns, kommer att ha rättslig verkan eftersom parterna i avtalet måste vidta åtgärder för att genomföra det på nationell och/eller regional nivå.
 (5)I det föreslagna beslutet föreskrivs ett förbud från och med 2022 för tillverkning, import och export av tandamalgam för användning vid behandling av mjölktänder och tänder hos barn under 15 år samt gravida och ammande kvinnor. Enligt det föreslagna beslutet ska detta förbud från och med 2025 utvidgas till tillverkning, import och export av tandamalgam för alla andra användningsområden, utom när det inte finns några kvicksilverfria alternativ tillgängliga. I det föreslagna beslutet föreskrivs en ändring av bilaga A till avtalet som ett sätt att genomföra dessa förbud i avtalet.
 (6)Genom artikel 10.2 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2017/852 om kvicksilver
 7
 förbjuds från och med den 1 juli 2018 användning i unionen av tandamalgam vid behandling av mjölktänder och tänder hos barn under 15 år samt gravida och ammande kvinnor. I artikel 19 i samma förordning föreskrivs att kommissionen senast den 30 juni 2020 ska bedöma och rapportera till Europaparlamentet och rådet om möjligheten för en utfasning av användningen av tandamalgam i unionen på längre sikt, helst till 2030.
 (7)Det föreslagna beslutet bör därför endast stödjas när det gäller dess aspekter på utfasningen av användning av tandamalgam vid behandling av mjölktänder och tänder hos barn under 15 år samt gravida och ammande kvinnor. Unionen bör endast stödja antagandet av ett sådant beslut av partskonferensen för avtalet som är förenligt med unionens regelverk.
 HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
 Artikel 1
 Den ståndpunkt som ska intas på unionens vägnar är att vid det tredje mötet i partskonferensen för avtalet stödja antagandet av ett sådant beslut om utfasning av användningen av tandamalgam som är förenligt med unionens regelverk.
 Artikel 2
 Detta beslut riktar sig till kommissionen.
 Utfärdat i Bryssel den
 På rådets vägnar
 Ordförande
 (1)
 Rådets beslut (EU) 2017/939 av den 11 maj 2017 om ingående på unionens vägnar av Minamatakonventionen om kvicksilver (EUT L 142, 2.6.2017, s. 4).
 (2)
 Den 20 juni 2019 hade tjugotre medlemsstater ratificerat Minamatakonventionen om kvicksilver, närmare bestämt Belgien, Bulgarien, Tjeckien, Danmark, Tyskland, Estland, Irland, Frankrike, Kroatien, Lettland, Litauen, Luxemburg, Ungern, Malta, Nederländerna, Österrike, Portugal, Rumänien, Slovenien, Slovakien, Finland, Sverige och Förenade kungariket.
 (3)
 EUT L 137, 24.5.2017, s. 1.
 (4)
 Domstolens dom av den 7 oktober 2014, Tyskland/rådet, C-399/12, ECLI: EU:C:2014:2258, punkterna 61–64.
 (5)
 En bestyrkt kopia av Minamatakonventionen om kvicksilver finns på:
 https://treaties.un.org/doc/Treaties/2013/10/20131010%2011-16%20AM/CTC-XXVII-17.pdf
 (6)
 Rådets beslut (EU) 2017/939 av den 11 maj 2017 om ingående på unionens vägnar av Minamatakonventionen om kvicksilver (EUT L 142, 2.6.2017, s. 4).
 (7)
 Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2017/852 av den 17 maj 2017 om kvicksilver och om upphävande av förordning (EG) nr 1102/2008 (EUT L 137, 24.5.2017, s. 1).


text:
 5.2.2011
 EL
 Επίσημη Εφημερίδα της Ευρωπαϊκής Ένωσης
 C 38/18
 Απόφαση του Δικαστηρίου Δημόσιας Διοίκησης (3o τμήμα) της 15ης Δεκεμβρίου 2010 — Almeida Campos κ.λπ. κατά Συμβουλίου
 (Υπόθεση F-14/09) (1)
 (Υπαλληλική υπόθεση - Υπάλληλοι - Προαγωγή - Προαγωγές 2008 - Συγκριτική εξέταση των προσόντων μεταξύ μονίμων υπαλλήλων του γλωσσικού κλάδου και μονίμων υπαλλήλων γενικών καθηκόντων)
 2011/C 38/34
 Γλώσσα διαδικασίας: η γαλλική
 Διάδικοι
 Προσφεύγουσες: Ana Maria Almeida Campos (Βρυξέλλες, Βέλγιο) κ.λπ. (εκπρόσωποι: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis και É. Marchal, δικηγόροι)
 Καθού: Συμβούλιο της Ευρωπαϊκής Ένωσης (εκπρόσωποι: M. Bauer, G. Kimberley)
 Αντικείμενο
 Ακύρωση των αποφάσεων της ΑΔΑ περί μη προαγωγής των προσφευγουσών στον βαθμό AD 12 κατά τις προαγωγές του 2008 και, κατά το μέτρο του αναγκαίου, των αποφάσεων περί προαγωγής στον βαθμό αυτό, για το ίδιο έτος προαγωγών, των υπαλλήλων των οποίων τα ονόματα περιλαμβάνονται στον κατάλογο των προαχθέντων που δημοσιεύθηκε στην CP (εσωτερική ανακοίνωση) αριθ. 72/08 της 21ης Απριλίου 2008.
 Διατακτικό
 Το Δικαστήριο Δημόσιας Διοίκησης αποφασίζει:
 1)
 Ακυρώνει τις αποφάσεις με τις οποίες το Συμβούλιο της Ευρωπαϊκής Ένωσης αρνήθηκε να προαγάγει στον βαθμό AD 12 τις Α. Μ. Almeida Campos, R. Dariol, S. Morello και K. Verstreken κατά τις προαγωγές του 2008.
 2)
 Απορρίπτει την προσφυγή κατά τα λοιπά.
 3)
 Το Συμβούλιο της Ευρωπαϊκής Ένωσης φέρει το σύνολο των δικαστικών εξόδων.
 (1) EE C 90 της 18.4.09, σ. 40.


type: other

text:
IUS-INFO - Odločitev iz Karlsruheja grožnja celotnemu pravnemu redu EU
 Odločitev iz Karlsruheja grožnja celotnemu pravnemu redu EU 13.05.2020 Odločitev nemškega ustavnega sodišča o programu odkupovanja obveznic, ki ga je leta 2015 vzpostavila Evropska centralna banka, zadeva samo srce EU. Evropska komisija, soočena s težko dilemo, kako se odzvati na to potezo, ki ogroža celoten pravni red EU, tehta prednosti in slabosti sprožitve pravnega postopka proti Nemčiji.
 Nemško ustavno sodišče s sedežem v Karlsruheju je minuli teden odločilo, da mora ECB v treh mesecih utemeljiti sorazmernost programa odkupovanja obveznic, sicer bo nemška centralna banka Bundesbank iz njega izključena. Ukrep ima namreč lahko po mnenju sodnikov številne stranske učinke, na primer na javni dolg, pokojninske in varčevalne sheme ter cene nepremičnin.
 Kontekst sodbe
 Spor so nemškemu ustavnemu sodišču predložili posamezniki, ki so se pritožili proti nemški vladi in nemški centralni banki. Jedro spora je veljavnost programa za odkupovanje obveznic.
 Nemško ustavno sodišče je zadevo julija 2017 napotilo na Sodišče EU. Vprašalo ga je, ali je ta program veljaven z vidika podelitve te pristojnosti ECB in ali ni to kršitev prepovedi monetarnega financiranja držav, ki je zapisana v 123. členu pogodbe o delovanju EU. Decembra 2018 je veliki senat Sodišča EU v celoti potrdil veljavnost odločitev ECB.
 Naslednji korak je odločitev nemškega ustavnega sodišča iz minulega tedna. V prvem koraku nemško ustavno sodišče odloči, da sodba Sodišča EU ni zavezujoča v Nemčiji, kar sproža temeljno vprašanje avtoritete Sodišča EU in postavlja pod vprašaj načelo prednosti prava unije pred nacionalnim pravom.
 V drugem koraku pa presodi, da je odločanje o veljavnosti programa ECB "ultra vires", torej onkraj pristojnosti Sodišča EU, ter nemški vladi in centralni banki naloži ukrepanje v odnosu do ECB, kar sproža pravna vprašanja glede neodvisnosti ECB in Bundesbank, pojasnjujejo v Bruslju.
 Odločitev iz Karlsruheja zadeva samo srce EU
 Odločitev nemškega ustavnega sodišča po navedbah virov iz Evropske komisije zadeva samo srce EU, saj ta temelji na enotnem tolmačenju in uporabi prava.
 V Bruslju ob tem izpostavljajo 267. člen pogodbe o delovanju unije, ki se nanaša na predhodno odločanje. Po njem lahko nacionalni sodniki vprašajo Sodišče EU o veljavnosti prava unije.
 Izpostavljajo tudi sodbo Foto-Frost iz leta 1987, po kateri noben nacionalni sodnik ne more sam odločiti, da nek del evropske zakonodaje ne velja, temveč je končni razsodnik Sodišče EU, ter načelo prednosti prava unije, ki temelji na primeru Costa proti Enel iz leta 1964.
 Temeljni spor je torej v tem, da sodišče v Karlsruheju ni sprejelo sodbe Sodišča EU iz leta 2018 z argumentom, da je evropsko sodišče delovalo onkraj svojih pristojnosti.
 Grožnja verodostojnosti ECB
 Čeprav po nekaterih tolmačenjih z ekonomskega vidika ta odločitev ni prelomna, pa se odpira vprašanje, kakšen vpliv bo imela na verodostojnost ECB v odnosu do finančnih trgov.
 Prvo vprašanje je, kaj sodba pomeni za nov program odkupovanja obveznic v vrednosti 750 milijard evrov, ki ga je ECB sprejela nekaj dni po razglasitvi pandemije novega koronavirusa in o katerem nemški ustavni sodniki tokrat niso presojali.
 Grožnja celotnemu pravnemu redu EU
 Še znatno pomembnejši vpliv kot na ekonomske politike pa bo ta odločitev po mnenju opazovalcev imela na evropsko pravo, na razmerje med Sodiščem EU in nacionalnimi sodišči.
 "Gre za evropski pravni red," je za britanski tednik Economist poudaril guverner finske centralne banke Olli Rehn, bivši evropski komisar za finančne in gospodarske zadeve. "Ne nacionalna sodišča, temveč Sodišče EU ima izključno jurisdikcijo nad ECB. To je za EU eksistencialno vprašanje," je opozoril.
 Nevaren presedan ali priložnost v krizi
 Kljubovanje nemškega ustavnega sodišča vrhovni denarni ustanovi evrskega območja in končnemu razsodniku unije je tudi nevaren presedan, saj odpira vrata izmikanju odločitvam Sodišča EU tudi v drugih članicah. Na Poljskem, kjer je vlada že leta v pravnih sporih z Evropsko komisijo, so pohiteli z oceno, da je odločitev iz Karlsruheja izjemnega pomena.
 Nekateri analitiki pa menijo, da lahko odločitev nemški ustavnih sodnikov, ki postavlja pod vprašaj moč ECB, morda zdrami članice k odločnejšemu fiskalnemu odzivu na pandemijo novega koronavirusa, kar bi bilo v času pogajanj o skladu za okrevanje in novem večletnem proračunu EU zelo dobrodošlo.
 Pasti pravnega ukrepanja komisije
 V komisiji sedaj tehtajo prednosti in slabosti sprožitve pravnega postopka proti Nemčiji. Komisija lahko namreč pravno ukrepa le proti državi kot celoti, tudi zaradi delovanja katere koli od njenih institucij, ne pa proti posamezni instituciji.
 Za sprožitev pravnega postopka je potrebno dvoje: pravna analiza, ki to utemeljuje, in preučitev širšega konteksta, ki je v tem primeru še posebej občutljiv, saj gre za najvišje sodišče v ključni članici unije. Poleg tega je sodba nemškega ustavnega sodišča končna, tako da se zastavlja vprašanje, kam bi torej pravni postopek privedel, pojasnjujejo v komisiji.
 Temeljni cilj pravnega postopka naj bi bil sicer ohranitev dialoga ter lojalnega sodelovanja med unijo in državo. Pravni postopek je pri tem ustreznejši od političnega, saj je bolj osredotočen in formalen. Zanimivo bo zlasti videti, kako se bo odzvala nemška vlada, izpostavljajo viri v komisiji.
 Opozarjajo tudi, da neposredna posledica odločitve Sodišča EU nikoli ni razveljavitev sodbe nacionalnega sodišča, temveč ugotoviti, ali gre v danem primeru za kršitev prava unije.
 ECB lahko sproži pravni postopek proti nemški centralni banki
 Poleg pravnega postopka, ki ga lahko komisija uvede proti članici, obstaja tudi možnost pravnega postopka, ki ga lahko ECB uvede proti centralni banki članice območja evra. Bundesbank sicer za zdaj na podlagi odločitve iz Karlsruheja ni storila ničesar, tako da je o tem prezgodaj govoriti. ECB tega postopka doslej ni uporabila še nikoli.