type: legislation

jurisdiction: US

text:
 IV
 111th CONGRESS
 2d Session
 H. RES. 1620
 In the House of Representatives, U. S.,
 September 16, 2010
 RESOLUTION
 Providing for consideration of the bill (H.R. 4785) to amend the miscellaneous rural development provisions of the Farm Security and Rural Investment Act of 2002 to authorize the Secretary of Agriculture to make loans to certain entities that will use the funds to make loans to consumers to implement energy efficiency measures involving structural improvements and investments in cost-effective, commercial off-the-shelf technologies to reduce home energy use.
 That at any time after the adoption of this resolution the Speaker may, pursuant to clause 2(b) of rule XVIII, declare the House resolved into the Committee of the Whole House on the state of the Union for consideration of the bill (H.R. 4785) to amend the miscellaneous rural development provisions of the Farm Security and Rural Investment Act of 2002 to authorize the Secretary of Agriculture to make loans to certain entities that will use the funds to make loans to consumers to implement energy efficiency measures involving structural improvements and investments in cost-effective, commercial off-the-shelf technologies to reduce home energy use. The first reading of the bill shall be dispensed with. All points of order against consideration of the bill are waived except those arising under clause 9 or 10 of rule XXI. General debate shall be confined to the bill and amendments specified in this resolution and shall not exceed one hour equally divided among and controlled by the chair and ranking minority member of the Committee on Agriculture and the chair and ranking minority member of the Committee on Energy and Commerce. After general debate the bill shall be considered for amendment under the five-minute rule. In lieu of the amendment in the nature of a substitute recommended by the Committee on Agriculture now printed in the bill, it shall be in order to consider as an original bill for the purpose of amendment under the five-minute rule the amendment in the nature of a substitute printed in part A of the report of the Committee on Rules accompanying this resolution. That amendment in the nature of a substitute shall be considered as read. All points of order against that amendment in the nature of a substitute are waived except those arising under clause 10 of rule XXI. Notwithstanding clause 11 of rule XVIII, no amendment to that amendment in the nature of a substitute shall be in order except those printed in part B of the report of the Committee on Rules. Each amendment may be offered only in the order printed in the report, may be offered only by a Member designated in the report, shall be considered as read, shall be debatable for the time specified in the report equally divided and controlled by the proponent and an opponent, shall not be subject to amendment, and shall not be subject to a demand for division of the question. All points of order against such amendments are waived except those arising under clause 9 or 10 of rule XXI. At the conclusion of consideration of the bill for amendment the Committee shall rise and report the bill to the House with such amendments as may have been adopted. The previous question shall be considered as ordered on the bill and amendments thereto to final passage without intervening motion except one motion to recommit with or without instructions.
 2.The Chair may entertain a motion that the Committee rise only if offered by the chair of the Committee on Agriculture or his designee. The Chair may not entertain a motion to strike out the enacting words of the bill (as described in clause 9 of rule XVIII).
 Lorraine C. Miller,Clerk.


type: contracts

jurisdiction: EU

text:
28 . 1 . 74 Official Journal of the European Communities No L 23 /65
 AGREEMENT
 between the European Economic Community and the Islamic Republic of Mauritania
 on the supply of common wheat and maize as food aid
 THE COUNCIL OF THE EUROPEAN COMMUNITIES,
 on the one part,
 THE GOVERNMENT OF THE ISLAMIC REPUBLIC OF MAURITANIA,
 on the other part,
 HAVE DECIDED to conclude this Agreement and to this end have designated as theit
 PLENIPOTENTIARIES :
 THE COUNCIL OF THE EUROPEAN COMMUNITIES :
 THE GOVERNMENT OF THE ISLAMIC REPUBLIC OF MAURITANIA ;
 WHO HAVE AGREED AS FOLLOWS :
 Article I ance of the delivered products from the ports of
 discharge to the places of destination .
 As part of its Food Aid Programme ( Cereals ) for
 the year 1972/73 , the European Economic Commu
 nity, hereinafter referred to as the 'Community ', Article V
 shall supply as a gift to the Islamic Republic of
 Mauritania, hereinafter referred to as the ' country The country of destination undertakes to use the
 of destination', 5 000 metric tons of cereals , products received as aid for purposes of consump
 consisting of 3 000 metric tons of common wheat tion and to distribute such products to people in
 and 2 000 metric tons of maize .
 need free of charge .
 Article 11
 Deliveries shall be made cif at ports of discharge of Article VI
 the country of destination in new jute sacks of a net
 weight of 50 kilogrammes each . The Community shall grant the country of destina
 tion a lump sum as its share of the costs incurred
 Article III by that country for the transport of the delivered
 products from the ports of discharge to the places
 The obligations and responsibilities of the Commu of destination .
 nity and of the country of destination relating to
 delivery and the taking of delivery are defined in This amount shall amount to 30 units of account
 the Annex which forms an integral part of this per metric ton of goods delivered .
 Agreement.
 Article IV The Community undertakes to pay this as soon as
 possible after receipt by the Commission of the
 The country of destination undertakes to make all European Communities of the information referred
 necessary arrangements for the transport and insur to in the first indent of Article 9
 ---pagebreak--- No L 23 /66 Official Journal of the European Communities 28 . 1 . 74
 Article VU mented. To this end, it shall provide the Commis
 sion of the European Communities with the
 The Contracting Parties undertake to implement following information :
 this Agreement in such manner as to avoid any pre
 judice to the normal structure of domestic produc — not more than 30 days after discharge of each
 tion and international trade. To this end they shall consignment : port and date of vessel's arrival ;
 take any measures required to ensure that aid nature, quantity and quality of the products
 supplies are in addition to, and do not replace, discharged ; date on which discharge was com
 commercial transactions which might reasonably be pleted ;
 expected to take place in the absence of such
 supplies . — every three months until the quantities received
 as aid have been fully used : the quantities distri
 Article VIII
 buted, the number and type of recipient, place
 and method of distribution .
 The country of destination shall take all appro
 priate measures to prevent :
 Article X
 — the re-export of the product received as aid and
 of products and by-products derived from it ;
 At the request of either of them, the Contracting
 — the export, commercially or otherwise, within Parties shall consult each other on any questions
 six months of the last delivery, either of the concerning the implementation of this Agreement.
 products obtained locally, of the same nature as
 the products received as aid, or of any products
 or by-products derived from them . Article XI
 Article IX
 This Agreement is drawn up in duplicate in the
 The country of destination undertakes to inform the Danish, Dutch, English, French, German and Italian
 Community as to how this Agreement is imple languages, each of these texts being authentic.
 ANNEX
 Provisions laid down in Article III of the Agreement
 Article 1
 Delivery shall be effected and all risk shall pass from the Community to the country of destin
 ation at the moment at which the goods are actually taken in charge in the ship's hold at the
 port of discharge.
 The country of destination shall ipay all costs subsequent to delivery of the goods, including
 the costs of unloading ( breaking bulk, hoisting, taking delivery, for example) as well as any
 lighterage costs.
 Any demurrage or dispatch money at the port of unloading shall be borne by or paid to the
 country of destination. The rates and conditions of payment laid down in the contract between
 the authorized agent of the Community referred to in Article 5 and the carrier must have been
 agreed in advance between that agent and the receiving agent of the country of destination
 referred to in j^rticle 5 .
 Article 2
 The Community shall forward to the country of destination, as soon as possible after the
 goods have been shipped, a notice giving the name of the ship, the date of loading, the quan
 tity and quality of the goods on loading and the port of discharge.
 ---pagebreak--- 28 . 1 . 74 Official Journal of the European Communities No L 25/67
 Article 3
 The Community shall inform the - country of destination of the ship's estimated date of arrival
 at the port of discharge at least 10 clear days "before that date.
 It shall have inserted in the charter party an undertaking ' by the captain to give the country
 of destination at least 72 hours' notice of the probable date of the ship's arrival in the port
 of discharge.
 Article 4
 On delivery of the cargo, a tolerance of 5 %> less than the quantity laid down under Article I
 of the Agreement shall be permitted .
 Article 5
 To implement the provisions of this Annex, the Community shall appoint an authorized agent,
 whose name and address it shall imake known in good time to the country of destination.
 The country of destination shall appoint a receiving agent in each port of discharge, whose
 name and address it shall make known to the Community before the Agreement is imple
 mented .
 Information on the signing of the Agreement between the European Economic Com
 munity and the Islamic Republic of Mauritania on the supply of food aid
 The Agreement between the European Economic Community and Mauritania on the
 supply of common wheat and maize as food aid, which the Council decided to con
 clude on 10 December 1973 , was signed in Brussells on 10 December 1973 , on behalf
 of the Council of the European Communities by :
 Mr Niels Ersboll , Ambassador Extraordinary and Plenipotentiary, Chairman of the
 Permanent Representatives Committee, and
 Mr Hans-Broder Krohn , Director-General for Development and Cooperation , of the
 Commission of the European Communities , and on behalf of the Government of
 Mauritania by :
 Mr Ely Ould Aillaf, Ambassador, Representative of the Government of Mauritania to
 the European Communities .


type: other

text:
Publikacijos - Kauno zoologijos muziejus
 Lietuvos moliuskų sąrašas/Check list of Mollusca living in Lithuania
 Lietuvos šimtakojai (Myriapoda)
 Lietuvos vėdarėliai (Isopoda terrestria)
 Straipsniai moksliniuose leidiniuose:
 Balalaikins M., Tamutis V., Ferenca R. 2010 New data on two similar species of Cionus Clairville& Schellenberg, 1798 (Coleoptera: Curculionidae) from Lithuania. Acta Zoologica Lituanica 20 (4): 225–228.
 Balalaikins M., Alekseev V.I., Ferenca R., Tamutis V., Bukejs A. 2011 New records of Larinus turbinatus Gyllenhal, 1935 (Coleoptera: Curculionidae) in the east Baltic region. Acta Zoologica Lituanica 20 (2): 103–106.
 Bukejs A., Ferenca R. 2010 The first record of Oulema duftschmidi (Redtenbacher, 1874) (Coleoptera:Chrysomelidae) in the Lithuanian fauna. Acta Zoologica Lituanica 20 (4): 229– 231.
 Bukejs A., Ferenca R., Tamutis V. 2011 New and insufficiently known leaf-beetles species (Coleoptera: Chrysomelidae) of the Lithuanian fauna. Acta Zoologica Lituanica 21 (2): 107 – 112.
 Bukejs A., Ferenca R. 2011 Cryptocephalus ochroleucus Fairmaire, 1859 (Coleoptera: Chrysomelidae): a new leaf-beetle species for the Lithuanian fauna. Journal of the Entomological Research Society 13 (3): 49 -51.
 Ehnström B., Ivinskis P., Ferenca R. 2003 Kertinių miško buveinių vabzdžiai. Vilnius, Lithuania, 80 p.
 Ferenca R., Ivinskis P., Meržijevskis A. 2002 New and rare Coleoptera species in Lithuania. Ekologija 3: 25–31.
 Ferenca R. 2003 New and rare for the Lithuanian fauna Coleoptera species collected in 1997–2002. New and Rare for Lithuania Insect Species 15: 32–36.
 Ferenca R. 2004 New and rare for Lithuania beetles (Coleoptera) species registered in 1978 – 2004. New and Rare for Lithuania Insect Species. Records and Description 16: 11–22.
 Ferenca R., Ivinskis P., Tamutis V. 2007 New and rare for Lithuania beetles (Coleoptera) species. Acta Biologica Universitatis Daugavpiliensis 7 (2): 181–190.
 Ferenca R., Tamutis V. 2009 Data on seventeen beetle (Coleoptera) species new for Lithuanian fauna. New and Rare for Lithuania Insect Species. Records and Description 21: 32–39.
 Ferenca R., Ivinskis P., Rimšaitė J. 2010 The ant-like flowerbeetles (Coleoptera: Anthicidae) of the Curonian Spit (Lithuania). New and Rare for Lithuania Insect Species. Records and Description 22: 17–22.
 Ferenca R., Ivinskis P., Meržijevskis A., Rimšaitė J., Karalius S. 2011. Twenty Beetle (Insecta Coleoptera) species new for the Lithuanian fauna. New and rare for Lithuania insect species. Records and descriptions 23:15 – 22.
 Ferenca R., Tamutis V., Kinduris R. 2013 New records of rare false blister beetle (Coleoptera: Oedemeridae) species in Lithuania. New and rare for Lithuania insect species. Records and descriptions 25: 10 – 17.
 Ferenca R., Tamutis V., Stankutė R. 2014 Data on new species of true bugs (Hemiptera: Hetroptera) of Lithuania. New and rare for Lithuania insect species. Records and descriptions 26:19 – 25.
 Meržijevskis A., Tamutis V. 2010 Elater ferrugineus Linnaeus, 1758 (Coleoptera: Elateridae) – a new species for Lithuania. Acta zoologica Lituanica 20 (4): 242–245.
 Ostrauskas H., Ferenca R. 2010 Beetles (Coleoptera) caught in traps baited with pheromones for Dendroctonus rufipennis (Kirby) (Curculionidae: Scolytinae) in Lithuania. Ekologija 56 (1–2): 41–46.
 Tamutis V., Ferenca R. 2006 Recordings of beetles species (Coleoptera) new for the Lithuania fauna. Baltic Journal of Coleopterology 6 (1): 59–64.
 Tamutis V., Ferenca R., Ivinskis P., Rimšaitė J., Meržijevskis A. 2008 New data on Lithuanian beetle (Coleoptera) fauna. New and Rare for Lithuania Insect Species. Records and Descriptions 20: 29–38.
 Tamutis V., Ferenca R., Ivinskis P., Mulerčikas P. 2010 New data on little known species of click beetles (Coleoptera: Elateridae) in Lithuania. Baltic Journal of Coleopterology 10 (1): 45–60.
 Tamutis V., Tamutė B., Ferenca R. 2011. A catalogue of Lithuanian beetles (Insecta, Coleoptera). Zookeys 121: 1 – 494.
 Tamutis V. 2012 New and rare (insuficiently known) beetles species Found in the litter of coniferous and mixed forest in Lithuania New data on Lithuanian beetle (Coleoptera) fauna. New and Rare for Lithuania Insect Species. Records and Descriptions 24: 6 – 17
 Tamutis V., Barševskis A. 2014. A faunistic review of ground beetles of Lebiinae Bonelli, 1810 (Coleoptera: Carabidae) of Lithuania.// Entomologica Fennica 25: 65-85
 Tamutis V., Dapkus D. 2014. Distribution of Oxythyrea funesta (Poda, 1761) (Coleoptera: Scarabaeidae, Cetoninae) in Lithuania. Zoology and Ecology 24(1): 33-39
 Gurskas A. Zoologinių rinkinių saugojimo savitumai. Kaunas, 2002.
 Gurskas A. Lietuvos sausumos sraigės. Kaunas, 1997.
 Gurskas A. Profesoriaus Pranciškaus Šivickio malakologinė kolekcija. Kaunas, 2002.
 Gurskas A. Unio crassus (Philipsson, 1788). Lietuvos raudonoji knyga. Vilnius, 2007, p. 29.
 Gurskas A. Šlapieji rinkiniai. Kn. Kauno Tado Ivanausko zoologijos muziejus 2007'2. Kaunas, 2007, p. 7-13.
 Gurskas A. Eksponatų iš odos ir kailio priežiūra. Kn. Kauno Tado Ivanausko zoologijos muziejus 2007'2. Kaunas, 2007, p. 14-20.
 Gurskas A., Patapavičienė A. Prof. P. B. Šivickio malakologinės kolekcijos rinkimo vietos. Kn. Kauno Tado Ivanausko zoologijos muziejus 2008′ 3, Kaunas, 2008, p 18-47.
 Gurskas A. Etiketė zoologijos muziejaus rinkiniuose. Kn. Kauno Tado Ivanausko zoologijos muziejus 2008'3. Kaunas, 2008, p. 48-55.
 Gurskas A. Rinkinių saugojimas. Kenkėjų problemos sprendimai. Kn. Kauno Tado Ivanausko zoologijos muziejus 2008'3. Kaunas, 2008, p. 56-61.
 Gurskas A. Lietuvos moliuskų katalogas. Kauno Tado Ivanausko zoologijos muziejus 2010′ 4. Kaunas, 2010.
 Gurskas A. Prof. P. B. Šivickio moliuskų medžioklę minint. Kn.; Kauno Tado Ivanausko zoologijos muziejus 2008`3. Kaunas, 2008 m., p. 6-10.
 Gurskas A. Lietuvos moliuskai. Kn.: Kauno Tado Ivanausko zoologijos muziejus 2016`6. Kaunas, 2016, 101 p.
 Dementavičius D. (2004) Common buzzard (Buteo buteo) and White-tailed eagle (Haliaeetus albicilla): breeding parasitism or atypical feeding behaviour? Acta Zool Lituanica 14 (1): 76-79.>>>
 Treinys R., Dementavičius D. (2004) Productivity and diet of Lesser spoted eagle (Aquila pomarina) in Lithuania in 2001-2003. Acta Zool Lituanica 14 (2): 83-87.
 Dementavičius D. (2007) White-tailed eagle (Haliaeetus albicilla) in Lithuania: population numbers and trends 1900-2007. Acta Zool Lituanica 17 (4): 281-285.
 Treinys R., Lohmus A., Stončius D., Skuja S., Drobelis E., Šablevičius B., Rumbutis S., Dementavičius D., Naruševičius V., Petraška A., Augutis D. (2008) At the border of ecological change: status and nest sites of the Lithuanian Black Stork Ciconia nigra population 2000-2006 versus 1976-1992. Journal of Ornithology 149 (1): 75-81.
 Dementavičius D., Treinys R. (2009) Nest-site attendance of the resident white-tailed sea eagle (Haliaeetus albicilla) outside the breeding season. Acta Zool Lituanica 19 (1): 10-17.
 Treinys R., Dementavičius D., Mozgeris G., Skuja S., Rumbutis S., Stončius D. Coexistence of protected avian predators: does a recovering population of White-tailed Eagle threaten to exclude other avian predators? European Journal of Wildlife Research ISSN 1612-4642, Volume 57, Number 6, (2011) 57:1165-1174
 Blaževičius P., Rumbutis S., Zarankaitė T. (2012) Medžiokliniai, medžiojamieji ir naminiai paukščiai Vilniaus pilyje XIV–XVI a. naujausių tyrimų duomenimis. Cronicon Palatii magnorum Ducum Lithuaniae, t. II, 229-318 p.


type: caselaw

text:
 26.1.2008
 DE
 Amtsblatt der Europäischen Union
 C 22/43
 Urteil des Gerichts erster Instanz vom 12. Dezember 2007 — Irland u. a./Kommission
 (Verbundene Rechtssachen T-50/06, T-56/06, T-60/06, T-62/06 und T-69/06) (1)
 (Staatliche Beihilfen - Richtlinie 92/81/EWG - Verbrauchsteuer auf Mineralöle - Mineralöle, die als Brennstoff zur Tonerdegewinnung verwendet werden - Von den französischen, den irischen und den italienischen Behörden durchgeführte Befreiung - Neue Beihilfen - Bestehende Beihilfen - Begründungspflicht - Prüfung von Amts wegen)
 (2008/C 22/80)
 Verfahrenssprache: Englisch, Französisch und Italienisch
 Parteien
 Kläger in der Rechtssache T-50/06: Irland (Prozessbevollmächtigter: D. O'Hagan im Beistand von Barrister P. McGarry)
 Klägerin in der Rechtssache T-56/06: Französische Republik (Prozessbevollmächtigte: G. de Bergues und S. Ramet)
 Klägerin in der Rechtssache T-60/06: Italienische Republik (Prozessbevollmächtigter: Avvocato dello Stato G. Aiello)
 Klägerin in der Rechtssache T-62/06: Eurallumina SpA (Portoscuso, Italien) (Prozessbevollmächtigte: Solicitors L. Martin Alegi, R. Denton und M. Garcia)
 Klägerin in der Rechtssache T-69/06: Aughinish Alumina Ltd (Askeaton, Irland) (Prozessbevollmächtigte: Solicitors J. Handoll und C. Waterson)
 Beklagte: Kommission der Europäischen Gemeinschaften (Prozessbevollmächtigte: V. Di Bucci, N. Khan, P. Stancanelli und K. Walkerová)
 Gegenstand
 Nichtigerklärung der Entscheidung 2006/323/EG der Kommission vom 7. Dezember 2005 über die Befreiung von der Verbrauchsteuer auf Mineralöle, die als Brennstoff zur Tonerdegewinnung in den Regionen Gardanne und Shannon und auf Sardinien verwendet werden, durch Frankreich, Irland und Italien (ABl. 2006, L 119, S. 12)
 Tenor
 1.
 Die Rechtssachen T-50/06, T-56/06, T-60/06, T-62/06 und T-69/06 werden zu gemeinsamer Entscheidung verbunden.
 2.
 Die Entscheidung 2006/323/EG der Kommission vom 7. Dezember 2005 über die Befreiung von der Verbrauchsteuer auf Mineralöle, die als Brennstoff zur Tonerdegewinnung in den Regionen Gardanne und Shannon und auf Sardinien verwendet werden, durch Frankreich, Irland und Italien wird für nichtig erklärt.
 3.
 Im Übrigen wird die Klage in der Rechtssache T-62/06 abgewiesen.
 4.
 Die Kommission trägt ihre eigenen Kosten und die Kosten der Kläger einschließlich der Kosten des Verfahrens der einstweiligen Anordnung in der Rechtssache T-69/06 R.
 (1) ABl. C 86 vom 8.4.2006.


text:
 11.5.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 136/9
 Žádost o poradní stanovisko Soudního dvora ESVO předložená soudem Héraðsdómur Reykjavíkur dne 16. prosince 2011 ve věci Vín Tríó ehf v. Island
 (Věc E-19/11)
 2012/C 136/06
 Dopisem ze dne 16. prosince 2011, který podatelna Soudního dvora ESVO obdržela dne 26. prosince 2011, požádal Héraðsdómur Reykjavíkur (okresní soud v Reykjavíku) Soudní dvůr ESVO o poradní stanovisko ve věci Vín Tríó ehf. v. Island, týkající se následujících otázek:
 1)
 Je v rozporu s článkem 11 nebo čl. 16 odst. 1 Dohody o Evropském hospodářském prostoru, pokud smluvní strana stanoví v právních předpisech nebo správních aktech, že subjekt mající státní monopol na maloobchodní prodej alkoholu může odmítnout prodávat ve svých maloobchodních prodejnách alkoholické nápoje obsahujících stimulanty, jako např. kofein?
 2)
 Pokud se Soudní dvůr ESVO domnívá, že opatření, které je popsáno v první otázce, představuje množstevní omezení dovozu nebo opatření s rovnocenným účinkem ve smyslu článku 11 Dohody o Evropském hospodářském prostoru, žádá se Soudní dvůr ESVO o odpověď na otázku, zda takové opatření může být přesto považováno za odůvodněné odkazem na článek 13 Dohody.
 3)
 Pokud takové opatření, jako je popsáno v první otázce, je považováno za opatření, které je v rozporu s článkem 11 nebo čl. 16 odst. 1 Dohody o Evropském hospodářském prostoru, žádá se Soudní dvůr ESVO o odpověď na otázku, zda je názoru (v rozsahu, v němž tyto otázky posuzuje), že podmínky, které žalobce musí splňovat, aby měl nárok na náhradu škody od státu ESVO z důvodu porušení Dohody, jsou splněny.


type: wikipedia

text:
La meloja es un dulce producto de las levaduras de la miel tras un proceso de hervido y extracción de jugos. Con la adición de zumos de otras frutas se consigue un producto similar a la mermelada. Es típico en diferentes localidades de Andalucía como Jerez de la Frontera o en varios municipios de la Sierra de Aracena y Picos de Aroche, en Huelva.
 Repostería
 Postres y dulces de España


text:
 Důležité právní upozornění
 |
 21998A0812(01)
 Úřední věstník L 225 , 12/08/1998 S. 0005 - 0012
 Dohodao zřízení Střediska pro vědu a techniku na UkrajiněKANADA, ŠVÉDSKO, UKRAJINA A SPOJENÉ STÁTY AMERICKÉ,ZNOVU POTVRZUJÍCE nezbytnost zamezit šíření technologií a odborných znalostí týkajících se zbraní hromadného ničení – jaderných, chemických a biologických;VZHLEDEM k současnému kritickému období v zemích bývalého Sovětského svazu, období, kdy dochází k přechodu k tržnímu hospodářství, pokračuje postupný proces odzbrojování a mění se využití průmyslového a technického potenciálu od vojenského k mírovému;UZNÁVAJÍCE v této souvislosti nezbytnost zřídit Mezinárodní středisko pro vědu a techniku na Ukrajině, které by snížilo podněty k účasti na činnostech, jež by mohly přispět k tomuto šíření, tím, že přijetím opatření na pomoc a podporu povzbudí činnosti sloužící mírovým účelům prováděné vědci a inženýry odborníky na zbrojení na Ukrajině a v případě zájmu z jejich strany, i v dalších zemích bývalého Sovětského svazu.UZNÁVAJÍCE nezbytnost přispívat prostřednictvím projektů a činností střediska k přechodu zemí bývalého Sovětského svazu k tržnímu hospodářství a nezbytnost podpořit výzkum a vývoj pro mírové účely;S PŘÁNÍM, aby projekty střediska poskytly popud a podporu zúčastněným vědcům a inženýrům tím, že jim otevřou vyhlídku dlouhodobých profesních možností, které posílí výzkumný a vývojový potenciál Ukrajiny, aVĚDOMY SI, že úspěch střediska bude vyžadovat účinnou podporu vlád, nadací, akademických a vědeckých institucí a ostatních mezivládních a nevládních organizací,SE DOHODLY NA TĚCHTO USTANOVENÍCH:Článek ITouto dohodou se zřizuje Středisko pro vědu a techniku (dále jen "středisko") jako mezivládní organizace. Každá strana na svém území usnadní činnost střediska. Za účelem plnění svých cílů má středisko v souladu se zákony a právními předpisy stran právní subjektivitu pro uzavírání smluv, nabývání a zcizování nemovitého a movitého majetku a pro vystupování před soudy.Článek IIA. Středisko vypracovává, schvaluje, financuje a sleduje vědecké a technické projekty k mírovým účelům, které budou prováděny především v ústavech a zařízeních na Ukrajině, popřípadě v dalších zemí bývalého Sovětského svazu.B. Cíle střediska jsoui) nabízet vědcům a inženýrům v oblasti zbrojení, zejména těm, kteří mají znalosti a kvalifikaci v oblasti zbraní hromadného ničení nebo systémů nosičů řízených střel na Ukrajině, popřípadě v dalších zemích bývalého Sovětského svazu, možnosti zaměřit své schopnosti na mírové činnosti, aii) prostřednictvím svých projektů a činností přispívat k řešení vnitrostátních nebo mezinárodních technických problémů a k širším cílům, jako je upevnění přechodu k tržnímu hospodářství odpovídajícímu občanským potřebám, podpora základního a užitého výzkumu a technického rozvoje mimo jiné v oblastech ochrany životního prostředí, výroby energie a bezpečnosti jaderných zařízení, jakož i podpora následného začleňování vědců z Ukrajiny a dalších zemí bývalého Sovětského svazu do mezinárodního vědeckého společenství.Článek IIIK dosažení svých cílů je středisko oprávněnoi) podporovat a posilovat s využitím finančních a jiných prostředků vědecké a technické projekty v souladu s článkem II této dohody;ii) sledovat projekty střediska v souladu s článkem VIII a zajistit jejich finanční kontrolu;iii) šířit informace popřípadě za účelem podpory svých projektů, povzbuzení návrhů a rozšíření mezinárodní účasti;iv) stanovit vhodné formy spolupráce s vládami, mezivládními organizacemi, nevládními organizacemi (které pro účely této dohody zahrnují i soukromý sektor) a programy;v) přijímat finanční prostředky nebo dary od vlád, mezivládních organizací a nevládních organizací;vi) popřípadě zřizovat pobočky;vii) vykonávat další činnosti se souhlasem stran.Článek IVA. Středisko má správní radu a sekretariát, který se skládá z výkonného ředitele, náměstků výkonného ředitele a dalších zaměstnanců považovaných za nezbytné v souladu se stanovami střediska.B. Správní rada je pověřenai) přijetím politiky střediska a jeho jednacího řádu;ii) stanovením obecných zásad a pokynů pro sekretariát;iii) schvalováním provozního rozpočtu střediska;iv) řízením finančních a jiných záležitostí střediska, včetně schvalování postupů při přípravě rozpočtu střediska, zakládání účtů a jejich kontroly;v) stanovením obecných hledisek a priorit pro schvalování projektů;vi) schvalováním projektů v souladu s článkem VI;vii) přijetím stanov a dalších nezbytných prováděcích ustanovení aviii) výkonem všech dalších úkolů, které jí ukládá tato dohoda nebo které jsou nezbytné k jejímu uplatňování.Nestanoví-li tato dohoda jinak, vyžaduje přijetí rozhodnutí správní rady obecnou shodu všech stran zastoupených ve správní radě s výhradou pravidel a podmínek vymezených podle článku V této dohody.C. Každá ze signatářských stran má ve správní radě pouze jeden hlas. Každá strana jmenuje do sedmi dnů od vstupu této dohody v platnost do správní rady jednoho zástupce.D. Správní rada přijme podle této dohody stanovy. Ve stanovách určí:i) složení sekretariátu;ii) způsob výběru, vývoje, schvalování, financování, provádění a kontroly projektů;iii) způsob, jakým výkonný ředitel získává vědecké a jiné nezbytné odborné konzultace ohledně navrhovaných projektů přímo od mezinárodních odborníků;iv) postupy pro sestavení rozpočtu střediska, jakož i pro sestavení a ověření účtů;v) vhodné obecné zásady týkající se práv duševního vlastnictví vyplývajících z projektů střediska, jakož i šíření výsledků projektů;vi) postupy upravující účast vlád, mezivládních organizací a nevládních organizací na projektech střediska;vii) ustanovení o rozdělení majetku střediska při ukončení platnosti této dohody nebo v případě odstoupení jedné strany;viii) personální politiku aix) další opatření nezbytná pro provádění této dohody.Článek VSprávní rada má právo a výlučnou pravomoc rozšířit podle pravidel a podmínek, které může přijmout, okruh svých členů o zástupce jmenované stranami, které přistoupí k této dohodě. Strany nezastoupené ve správní radě, jakož i mezivládní a nevládní organizace mohou být vyzvány k účasti na jednáních správní rady bez hlasovacího práva.Článek VIKaždý projekt předložený správní radě ke schválení je doplněn písemným souhlasem státu nebo států, v nichž mají být práce provedeny. Vedle předchozího souhlasu dotčeného státu nebo států vyžaduje schválení projektů obecnou shodu stran ve správní radě jiných než států, které přicházejí v úvahu pro projekty v souladu s čl. II odst. A. (Tato obecná shoda podléhá podmínkám a náležitostem stanoveným podle článku V).Článek VIIA. Projekty schválené správní radou mohou být financovány nebo podporovány střediskem, vládami a mezivládními nebo nevládními organizacemi buď přímo, nebo prostřednictvím střediska. Financování a podpora schválených projektů jsou zajištěny podle pravidel a podmínek vymezených jejich poskytovateli s ohledem na tuto dohodu.B. Zástupci stran ve správní radě a zaměstnanci sekretariátu střediska nemohou žádat o příspěvky poskytované na projekt ani přímo požívat žádný z těchto příspěvků.Článek VIIIA. Na území Ukrajiny nebo dalších států bývalého Sovětského svazu, které přistoupily k této dohodě, je středisko oprávněno:i) na místě posuzovat činnosti, materiál, dodávky a používání finančních prostředků na projekty střediska, jakož i služby a používání finančních prostředků v souvislosti s projekty, na základě oznámení nebo podle pravidel vymezených v dohodě o projektu, aii) na svoji žádost prohlížet a ověřovat všechny spisy a jiné dokumenty, které se vztahují na činnosti v rámci projektů střediska a používání finančních prostředků, bez ohledu na to, kde se zmíněné spisy nebo dokumenty nacházejí, a to po dobu, kdy středisko poskytuje finance a po jejím uplynutí podle toho, jak je stanoveno v dohodě o projektu.Písemný souhlas uvedený v článku VI zahrnuje závazek státu bývalého Sovětského svazu, kde práce probíhají, jakož i přijímajícího orgánu, který středisku zajistí nezbytný přístup k ověřování a sledování projektu v souladu s tímto odstavcem.B. Každá strana zastoupená ve správní radě rovněž požívá práva popsaná v odstavci A koordinovaná střediskem, pokud jde o projekty, které zcela nebo zčásti financuje buď přímo, nebo prostřednictvím střediska.C. Je-li zjištěno, že nebyla dodržena pravidla a podmínky projektu, může středisko, jakákoli vláda nebo jiná organizace, které jej financují poté, co sdělí své důvody správní radě, projekt ukončit a přijmout vhodná opatření v souladu s dohodou o projektu.Článek IXA. Sídlo střediska je na Ukrajině.B. Vláda Ukrajiny poskytne středisku v rámci své hmotné pomoci na vlastní náklady vhodná zařízení určená pro středisko a zajistí jejich údržbu, obsluhu a bezpečnost.C. Středisko má na Ukrajině právní subjektivitu a je tedy zmocněno uzavírat smlouvy, nabývat a zcizovat nemovitý a movitý majetek a vystupovat před soudy.Článek XVláda Ukrajiny zajistí, aby:i) a) finanční prostředky a majetek střediska nebo kterékoli jeho pobočky, včetně veškerých úroků plynoucí z uložení těchto finančních prostředků v bankách na Ukrajině, byly osvobozeny od daní nebo jiných poplatků uložených vládou Ukrajiny nebo jejím podřízeným orgánem;b) výrobky, zásoby a ostatní majetek dodaný nebo používaný v souvislosti se střediskem a jeho projekty a činnostmi mohly být na Ukrajinu dováženy, z Ukrajiny vyváženy nebo na Ukrajině užívány a byly přitom osvobozeny od všech poplatků, dávek, cel, dovozních poplatků a jiných obdobných daní nebo dávek uvalených vládou Ukrajiny. Za účelem požívání výjimek podle tohoto odstavce musejí být výrobky, zásoby a ostatní majetek přesně uvedeny v dohodě o projektu nebo osvědčeny výkonným ředitelem jako položky užívané střediskem nebo při jeho projektech. Postupy pro vydávání těchto osvědčení jsou popsány ve stanovách;c) finanční prostředky přijaté fyzickými a právnickými osobami, včetně ukrajinských vědeckých organizací nebo vědců a odborníků v souvislosti s projekty a činnostmi střediska, nepodléhají daním ani jiným poplatkům uvaleným ukrajinskou vládou nebo jí podřízeným orgánem;ii) a) středisko, vlády, mezivládní a nevládní organizace jsou oprávněny bez omezení převádět finanční prostředky související se střediskem a jeho projekty nebo činnostmi v jiné než ukrajinské měně na Ukrajinu nebo z Ukrajiny pro částky nepřesahující celkovou částku jím převedenou na Ukrajinu;b) k financování střediska a jeho projektů může středisko prodávat na Ukrajině devizy pro vlastní potřebu a jménem subjektů uvedených v písmenu a).Článek XIA. Strany úzce spolupracují, aby usnadnily soudní řízení a uplatňování nároků před soudy podle tohoto článku.B. Nedojde-li k jiné dohodě, zavazuje se vláda Ukrajiny pro případ soudního řízení nebo uplatňování nároků před soudy zahájenými ukrajinskými státními příslušníky nebo organizacemi, které se týkají jednání nebo opomenutí střediska nebo jeho zaměstnanců při výkonu činností střediska, vyjma nároků ze smluv, že:i) nezahájí soudní řízení proti středisku a jeho zaměstnancům;ii) převezme odpovědnost za soudní řízení a uplatnění nároků před soudy zahájenými výše zmíněnými osobami nebo organizacemi a uplatňovanými vůči středisku a jeho zaměstnancům;iii) zbaví středisko a jeho zaměstnance jakékoli odpovědnosti pro případ soudních řízení a nároků uplatněných před soudy uvedených v bodě ii).C. Ustanovení tohoto článku nejsou v rozporu s platbou náhrady nebo odškodnění na základě mezinárodních dohod nebo platného vnitrostátního práva jakéhokoli státu.D. Žádné ustanovení odstavce B nelze vykládat tak, že brání soudnímu řízení nebo uplatňování nároků před soudy proti ukrajinským státním příslušníkům.Článek XIIA. Zaměstnancům vlád Spojených států, Kanady a Švédska, kteří se nacházejí na Ukrajině z důvodů souvisejících se střediskem nebo jeho projekty a činnostmi, je vládou Ukrajiny přiznán status odpovídající statusu přiznávanému administrativním a technickým zaměstnancům podle Vídeňské úmluvy ze dne 18. dubna 1961 o diplomatických vztazích.B. Zaměstnancům střediska přiznává vláda Ukrajiny výsady a imunity obvykle udělované zaměstnancům mezinárodních organizací, zejména:i) imunitu před zatčením a zadržením a soudním řízením, vynětí z trestní, občanské a správní pravomoci v souvislosti s ústními nebo písemnými vyjádřeními a jakýmkoli jednáním, které učiní při výkonu svých funkcí;ii) osvobození od všech daní z příjmu a dávek sociálního pojištění a jakýchkoli jiných poplatků nebo dávek vyjma těch, které jsou obvykle obsaženy v ceně zboží nebo poskytnutých služeb;iii) vynětí z předpisů o sociálním zabezpečení, imigračních omezení, registrační povinnosti cizích státních příslušníků aiv) dovézt při nástupu do funkce zařízení bytu a osobní majetek osvobozené od všech poplatků, dávek, cel, dovozních poplatků a jiných obdobných daní nebo dávek ukládaných na Ukrajině.C. Zástupcům stran ve správní radě, výkonnému řediteli a náměstkům výkonného ředitele uděluje vláda Ukrajiny vedle výsad a imunit uvedených v odstavcích A a B tohoto článku rovněž výsady, imunity, osvobození a úlevy obecně přiznávané zástupcům členů a vedoucím sekretariátů mezinárodních organizací v souladu s mezinárodním právem.D. Každá strana ohlašuje výkonnému řediteli všechny osoby, s výjimkou osob uvedených v odstavcích A a C, které budou na Ukrajině v souvislosti s projekty a činnostmi střediska. Uvedená strana uvědomí tyto osoby o povinnosti respektovat ukrajinské právní a správní předpisy. Výkonný ředitel uvědomí vládu Ukrajiny, která přizná těmto osobám výsady popsané v bodech ii) až iv) odstavce B tohoto článku.E. Žádné ustanovení tohoto článku neukládá vládě Ukrajiny přiznávat výsady a imunity uvedené v odstavcích A, B a C tohoto článku svým státním příslušníkům.F. Aniž jsou dotčeny výše uvedené výsady, imunity a další výhody, jsou všechny osoby, které požívají výsad, imunit nebo jiných výhod podle tohoto článku, povinny dodržovat zákony a ostatní právní předpisy Ukrajiny.G. Žádné ustanovení této dohody nelze vykládat tak, že ruší výsady, imunity a jiné výhody přiznávané zaměstnancům uvedeným v odstavcích A až D na základě jiných dohod.Článek XIIIKaždý stát, který si přeje stát se stranou této dohody, o tom uvědomí správní radu prostřednictvím výkonného ředitele. Správní rada poskytne tomuto státu prostřednictvím výkonného ředitele ověřené kopie této dohody. Po schválení správní radou je tento stát oprávněn přistoupit k této dohodě. V případě, že stát nebo státy bývalého Sovětského svazu k této dohodě přistoupí, musí tento stát nebo tyto státy splnit povinnosti převzaté vládou Ukrajiny v článku VIII, článku IX odstavci C a článcích X až XII.Článek XIVPřestože tato dohoda neomezuje práva stran provádět projekty bez účasti střediska, vynasnaží se strany kontaktovat středisko, kdykoli provádějí projekty, jejichž druh a cíle odpovídají úkolu střediska.Článek XVA. Strany přezkoumají tuto dohodu dva roky po jejím vstupu v platnost. Při tomto přezkoumání přihlédnou k finančním závazkům a platbám stran.B. Tuto dohodu lze změnit písemnou dohodou všech stran.C. Každá strana může od této dohody odstoupit po uplynutí lhůty šesti měsíců od písemného oznámení ostatním stranám.Článek XVIVšechny spory nebo otázky týkající se uplatňování nebo výkladu této dohody jsou předmětem konzultací mezi stranami.Článek XVIIS cílem zajistit co nejrychlejší financování projektů přijmou signatáři, dokud správní rada nepřijme stanovy, nezbytná přechodná ustanovení. Tato ustanovení zahrnují zejména jmenování výkonného ředitele a přijetí nezbytných zaměstnanců, jakož i vymezení pravidel pro předkládání, posuzování a schvalování projektů.Článek XVIIIA. Každý signatář oznámí ostatním signatářům diplomatickou cestou splnění všech vnitrostátních postupů nezbytných, aby byl touto dohodou vázán.B. Tato dohoda vstupuje v platnost třicátým dnem po dni posledního oznámení uvedeného v odstavci A.Na důkaz čehož připojili níže podepsaní řádně za tímto účelem zplnomocnění k této dohodě své podpisy.V Kyjevě dne 25. října 1993 v jednom vyhotovení v jazyce anglickém, francouzském a ukrajinském, přičemž všechna znění mají stejnou platnost.ZA KANADU:+++++ TIFF +++++ZA ŠVÉDSKÉ KRÁLOVSTVÍ:+++++ TIFF +++++ZA UKRAJINU:+++++ TIFF +++++ZA SPOJENÉ STÁTY AMERICKÉ:+++++ TIFF +++++--------------------------------------------------


text:
Milenii: Mileniul I î.Hr. - Mileniul I - Mileniul al II-lea
 Secole: Secolul al VIII-lea - Secolul al IX-lea - Secolul al X-lea
 Decenii: Anii 820 Anii 830 Anii 840 Anii 850 Anii 860 - Anii 870 - Anii 880 Anii 890 Anii 900 Anii 910 Anii 920
 Ani: 872 873 874 875 876 - 877 - 878 879 880 881 882
 Evenimente
 august 877-20/21 mai 878: Al doilea asediu arab al Siracuzei. Comandantul musulman Jafar ibn Muhammad al-Tamini a trecut la conducerea unei puternice forțe împotriva Siracuzei, vechea capitală romană și bizantină a Siciliei, pe care reușește să o cucerească.
 Arte, științe, literatură și filozofie
 Nașteri
 Decese
 6 octombrie: Carol cel Pleșuv, 54 ani, fiul lui Ludovic cel Pios, a purtat din 829 titlul de dux Alemanniae, în 843 a moștenit partea vestică (aprox. teritoriul de Franței de astăzi) a Imperiului Carolingian, iar pe 25 decembrie 875 a fost încoronat la Roma ca împărat al Occidentului (n. 823)
 Ioan Scotus Eriugena, 66 ani, primul mare gânditor scolastic irlandez (n. 810)
 Vezi și
 Listă de conducători de stat din 877
 877


text:
predstavljeni 29. januarja 2020(1)
 Zadeva C‐762/18
 (Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Rayonen sad Haskovo (okrajno sodišče v Haskovu, Bolgarija))
 Zadeva C‐37/19
 (Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Corte suprema di cassazione (vrhovno kasacijsko sodišče, Italija))
 „Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Socialna politika – Direktiva 2003/88/ES – Člen 7 – Člen 31 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah – Zaščita varnosti in zdravja delavcev – Delavec, ki mu je bila nezakonito odpovedana pogodba o zaposlitvi, in njegova vrnitev na delo, odrejena na podlagi sodne odločbe – Izključitev pravice do plačanega letnega dopusta, ki ni bil izrabljen, za obdobje od odpovedi do vrnitve na delo – Neobstoj pravice do finančnega nadomestila za neizrabljen letni dopust za isto obdobje v primeru naknadne odpovedi delovnega razmerja“
 1. Ali ima delavec pravico do plačanega letnega dopusta v obdobju od datuma odpovedi pogodbe s strani delodajalca do datuma vrnitve na delo, če se ugotovi, da je bila pogodba o zaposlitvi temu delavcu odpovedana nezakonito? To je v bistvu vprašanje, ki je skupno tema predlogoma za sprejetje predhodne odločbe in ki se nanaša na razlago člena 7 Direktive 2003/88/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. novembra 2003 o določenih vidikih organizacije delovnega časa.(2)
 2. Predloga sta bila vložena v dveh postopkih, od katerih je prvi potekal med osebo QH in Varhoven kasatsionen sad na Republika Bulgaria (vrhovno kasacijsko sodišče, Bolgarija) (v nadaljevanju: VKS), drugi pa med osebo CV in njenim nekdanjim delodajalcem, Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativo (v nadaljevanju: Iccrea Banca). Tudi če predloga za sprejetje predhodne odločbe nista bila združena za pisni in ustni del postopka, so vprašanja, ki se postavljajo v teh postopkih, podobna. Zato je primerno, da se v zvezi z obema zadevama predstavijo eni sklepni predlogi.
 3. Člen 31 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina), naslovljen „Pošteni in pravični delovni pogoji“, določa:
 „1. Vsak delavec ima pravico do zdravih in varnih delovnih pogojev ter delovnih pogojev, ki spoštujejo njegovo dostojanstvo.
 2. Vsak delavec ima pravico do omejenega delovnega časa, dnevnega in tedenskega počitka ter plačanega letnega dopusta.“
 2. Direktiva 2003/88
 4. Člen 7 Direktive 2003/88, naslovljen „Letni dopust“, določa:
 B. Bolgarsko pravo
 5. V skladu s členom 224(1) Kodeks na truda (zakonik o delovnih razmerjih) ima „[o]b prenehanju delovnega razmerja delavec pravico do denarnega nadomestila za neizrabljen plačan letni dopust [...], če pravica do izrabe dopusta ni ugasnila“.
 6. Člen 354(1) zakonika o delovnih razmerjih določa, da se „[z]a delovni čas šteje tudi obdobje, ko delovno razmerje ne obstaja, [...] [kadar] je bil] delavec brezposeln zaradi odpovedi pogodbe o zaposlitvi s strani delodajalca, za katero so pristojni organi ugotovili, da je nezakonita, in sicer obdobje med odpovedjo in vrnitvijo na delo“.
 C. Italijansko pravo
 7. V skladu s členom 10 Decreto legislativo 8 aprile 2003, n. 66, Attuazione delle direttive 93/104/CE e 2000/34/CE concernenti taluni aspetti dell’organizzazione dell’orario di lavoro (zakonska uredba št. 66 z dne 8. aprila 2003 o izvajanju direktiv 93/104/ES(3) in 2000/34/ES(4) o določenih vidikih organizacije delovnega časa) (GURI št. 87 z dne 14. aprila 2003) obdobja plačanega letnega dopusta ni mogoče nadomestiti z ustreznim nadomestilom za neizrabljen dopust, razen v primeru prenehanja delovnega razmerja.
 8. Člen 52 Contratto collettivo nazionale di lavoro (CCNL) del 7.12.2000 per le Banche di Credito Cooperativo, Casse Rurali ed Artigiane (nacionalna kolektivna pogodba z dne 7. decembra 2000 za zadružne in kmetijske banke ter banke za mala podjetja), ki se uporablja ratione temporis, določa, da je „[p]ravica do dopusta neodtujljiva. [...] V primeru prenehanja delovnega razmerja delavcu, ki v celoti ali deloma ni izrabil dopusta za tekoče koledarsko leto, [ki ga je pridobil], [...] pripada nadomestilo, ki ustreza plačilu za neizrabljene dni dopusta. V primeru odsotnosti z delovnega mesta se pripadajoči letni dopust zmanjša za toliko dvanajstin, kolikor je bilo celih mesecev odsotnosti [...]“.
 9. V skladu s členom 53 iste pogodbe se pridobljeni dopust in/ali plačani prosti dnevi za „ukinjene praznike“, ki niso bili izrabljeni v koledarskem letu, izplačajo na podlagi zadnjega prejetega plačila v zadevnem letu.
 III. Postopka v glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
 A. Zadeva C‐762/18
 10. QH je bila od 1. septembra 1985 zaposlena kot učiteljica glasbe na osnovni šoli. Ravnatelj se je 29. aprila 2004 odločil to delovno razmerje odpovedati. QH je zoper to odločitev vložila pravno sredstvo, s pravnomočno sodbo Rayonen sad Plovdiv (okrajno sodišče v Plovdivu, Bolgarija) pa je bilo ugotovljeno, da je odpoved pogodbe o zaposlitvi nezakonita, zaradi česar je bila odrejena njena vrnitev na delo.
 11. Z odločbo z dne 13. novembra 2008 je ravnatelj delovno razmerje QH ponovno odpovedal, vendar ta tokrat te odpovedi pogodbe o zaposlitvi ni izpodbijala.
 12. QH je pri Rayonen sad Plovdiv (okrajno sodišče v Plovdivu) 1. julija 2009 proti šoli vložila tožbo, s katero je zahtevala plačilo 7125 bolgarskih levov (BGN) (približno 3641 EUR) kot denarno nadomestilo za neizrabljen plačan letni dopust v trajanju 285 dni, in sicer 57 dni na leto za obdobje med 30. aprilom 2004 in 30. novembrom 2008. Poleg tega je zahtevala plačilo 1100 BGN (približno 562 EUR) kot odškodnino zaradi zamude s plačilom prvonavedenega zneska za obdobje med 30. novembrom 2008 in 1. julijem 2009. Rayonen sad Plovdiv (okrajno sodišče v Plovdivu) je s sodbo z dne 15. aprila 2010 navedena tožbena zahtevka zavrnilo.
 13. QH je vložila pritožbo pri Okrazhen sad Plovdiv (okrožno sodišče v Plovdivu, Bolgarija), ki je s sodbo z dne 10. februarja 2011 prvostopenjsko sodbo potrdilo v delu, s katerim sta bila tožbena zahtevka za plačilo denarnega nadomestila in odškodnine zavrnjena. QH je pri VKS zoper sodbo Okrazhen sad Plovdiv (okrožno sodišče v Plovdivu) vložila kasacijsko pritožbo. Toda VKS s sklepom z dne 25. oktobra 2011 pritožbe ni dopustilo.
 14. V zvezi z zastavljenim materialnopravnim vprašanjem tožeče stranke v postopku v glavni stvari o tem, ali delavcu, ki mu je bila nezakonito odpovedana pogodba o zaposlitvi, na podlagi člena 224(1) zakonika o delovnih razmerjih pripada denarno nadomestilo za neizrabljen plačan letni dopust za obdobje med prenehanjem delovnega razmerja in vrnitvijo na delo na podlagi pravnomočne sodbe, je VKS odgovorilo, da je odgovor Okrazhen Sad Plovdiv (okrožno sodišče v Plovdivu) skladen z zavezujočo sodno prakso VKS. V skladu s to sodno prakso v obdobju med prenehanjem delovnega razmerja in razveljavitvijo odpovedi pogodbe o zaposlitvi na podlagi pravnomočne sodbe in vrnitvijo na delo nezakonito odpuščenega delavca le‐ta dejansko ni delal. Posledično za to obdobje ni upravičen do plačanega letnega dopusta na podlagi člena 224(1) zakonika o delovnih razmerjih.
 15. QH je nato pri predložitvenem sodišču Rayonen Sad Haskovo (okrajno sodišče v Haskovu, Bolgarija) proti VKS vložila tožbo v zvezi s plačilom nadomestila za premoženjsko škodo, ki naj bi tožeči stranki nastala, ker naj bi VKS s sklepom z dne 25. oktobra 2011 kršilo pravo Unije. Poleg kršitve člena 267 PDEU QH meni, da bi moralo VKS uporabiti člen 7 Direktive 2003/88 in ji zagotoviti pravico do plačanega letnega dopusta za obdobje, v katerem je ni mogla izkoristiti zaradi nezakonite odpovedi pogodbe o zaposlitvi s strani delodajalca.
 16. Ker Rayonen Sad Haskovo (okrajno sodišče v Haskovu) dvomi, da je sodna praksa VKS skladna s členom 7 Direktive 2003/88, je z odločbo z dne 26. novembra 2018, ki jo je Sodišče prejelo 4. decembra 2018, prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:
 „1. Ali je treba člen 7(1) Direktive 2003/88 razlagati tako, da nasprotuje nacionalni zakonodaji in/ali sodni praksi, v skladu s katero delavec, ki mu je bila pogodba o zaposlitvi nezakonito odpovedana, in je bila kasneje s sodno odločbo odrejena njegova ponovna zaposlitev, nima pravice do plačanega letnega dopusta za obdobje med odpovedjo in ponovno zaposlitvijo?
 2. Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen, ali je treba člen 7(2) Direktive 2003/88 razlagati tako, da nasprotuje nacionalni zakonodaji in/ali sodni praksi, v skladu s katero ta delavec v primeru ponovnega prenehanja delovnega razmerja nima pravice do denarnega nadomestila za neizrabljen plačan letni dopust za obdobje med prejšnjo odpovedjo in ponovno zaposlitvijo?“
 B. Zadeva C‐37/19
 17. CV, zaposleni v Iccrea Banca, je bila 11. julija 2002 po postopku kolektivnega odpuščanja odpovedana pogodba o zaposlitvi. Po tožbi, ki jo je vložila CV, je Tribunale di Roma (okrožno sodišče v Rimu, Italija) odredilo njeno vrnitev na delo in CV je bila 6. oktobra 2003 ponovno zaposlena.
 18. Z dopisoma z dne 13. oktobra in 15. novembra 2003 je Iccrea Banca CV ponovno odpovedala delovno razmerje s takojšnjim učinkom in jo oprostila opravljanja dela v času odpovednega roka. S sodbama, ki sta postali pravnomočni, sta bili zgoraj navedeni odpovedi pogodb o zaposlitvi razglašeni za nezakoniti in CV je bila ponovno vključena v delovno razmerje. CV je bila pogodba o zaposlitvi nazadnje odpovedana 17. septembra 2010.
 19. Medtem je CV pred italijanskimi sodišči vložila tožbo, da bi od Iccrea Banca prejela nadomestilo za pridobljen, a v letih 2003 oziroma 2004 neizrabljen plačan letni dopust in plačane proste dneve za ukinjene praznike.
 20. V zvezi z vprašanjem, ki ga je postavila CV, je Corte d’appello di Roma (višje sodišče v Rimu, Italija) razglasilo, da nadomestila za pridobljen, a neizrabljen dopust ni treba plačati za obdobje med odpovedjo pogodbe o zaposlitvi s strani delodajalca in vrnitvijo na delo, saj je nadomestilo nujno povezano z „zamujenim počitkom“, ki ni podan, saj CV v času navedenega obdobja ni delala.
 21. CV je zoper navedeno sodbo vložila kasacijsko pritožbo pri Corte suprema di cassazione (vrhovno kasacijsko sodišče, Italija). Po tem, ko je to sodišče opozorilo na sodno prakso Sodišča v zvezi s členom 7 Direktive 2003/88, je izpostavilo nekaj upoštevnih vidikov lastne nacionalne sodne prakse o odpovedi pogodb o zaposlitvi s strani delodajalca, vrnitvi na delo in pravici do denarnega nadomestila.
 22. Ker Corte suprema di cassazione (vrhovno kasacijsko sodišče) dvomi, da je ta sodna praksa združljiva s členom 31 Listine in členom 7 Direktive 2003/88, je z odločbo z dne 27. novembra 2018, ki jo je Sodišče prejelo 21. januarja 2019, prekinilo odločanje in v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
 „Ali je treba člen 7(2) Direktive 2003/88 in člen 31(2) [Listine], tudi obravnavana ločeno, razlagati tako, da nasprotujeta nacionalnim določbam ali praksi, po katerih po prenehanju delovnega razmerja delavcu ne pripada pravica do plačila denarnega nadomestila za pridobljen in neizkoriščen letni dopust (ter za pravni institut, t. i. „Festività soppresse“ [(ukinjeni prazniki)], ki je po naravi in funkciji primerljiv s plačanim letnim dopustom) za obdobje od odpovedi delovnega razmerja do ponovne vključitve v delovno razmerje v primeru, ko delavec te pravice ni mogel izkoristiti pred prenehanjem delovnega razmerja, ki se je prenehalo nezakonito (odpoved pogodbe o zaposlitvi, o kateri je dokončno odločilo nacionalno sodišče z izrekom, ki zahteva ponovno vzpostavitev delovnega razmerja za nazaj) zaradi dejstva, za katerega je odgovoren delodajalec?“
 IV. Postopka pred Sodiščem
 23. V zadevi C‐762/18 so pisna stališča predložili QH, VKS, bolgarska, italijanska in poljska vlada ter Evropska komisija. V zadevi C‐37/19 so pisna stališča predložili CV, Iccrea Banca, italijanska in poljska vlada ter Komisija.
 24. Na obravnavi 11. decembra 2019 so vse te stranke, razen VKS in Iccrea Banca, navedbe podale tudi ustno.
 A. Pristojnost Sodišča in dopustnost vprašanj za predhodno odločanje
 1. Pristojnost Sodišča v zadevi C‐762/18
 25. Prvič, bolgarska vlada trdi, da Sodišče ni pristojno za preučitev vprašanj, ki ju je postavilo Rayonen Sad Haskovo (okrajno sodišče v Haskovu), ker je bila tožeči stranki pogodba o zaposlitvi prvič odpovedana 29. aprila 2004, tj. pred pristopom Republike Bolgarije k Evropski uniji 1. januarja 2007. Sodišče naj ne bi bilo pristojno za odgovor na vprašanje o razlagi prava Unije, ki ga je v postopku predhodnega odločanja predložilo sodišče države članice, če so dejstva, za katera bi bilo treba uporabiti pravo Unije, nastala pred pristopom te države članice k Uniji.
 26. V zvezi s tem je treba opozoriti, da je v skladu s členom 2 Akta o pogojih pristopa Republike Bolgarije in Romunije ter prilagoditvah Pogodb, na katerih temelji Evropska unija,(5) Bolgarija z določbami izvirnih pogodb in aktov, ki so jih institucije sprejele pred pristopom – kot je Direktiva 2003/88 – zavezana od datuma svojega pristopa, zato se te uporabljajo za prihodnje učinke položajev, nastalih pred njenim pristopom.(6)
 27. Drži, da je bila v obravnavani zadevi pogodba o zaposlitvi prvič odpovedana pred pristopom Bolgarije. Vendar se ne izpodbija, da je bila navedena odpoved pogodbe o zaposlitvi razveljavljena in vrnitev na delo odrejena po njenem pristopu. V nasprotju s stališčem bolgarske vlade menim, da sta vprašanji za predhodno odločanje povezani s pravnimi posledicami nezakonitosti odpovedi pogodbe o zaposlitvi in vrnitve na delo, ne pa z odpovedjo pogodbe o zaposlitvi. Kot taki so ti elementi in njihovi pravni učinki dovolj neodvisni in jasno povezani z dogodki po januarju 2007, da bi utemeljili pristojnost Sodišča v obravnavani zadevi.(7)
 28. Iz zgoraj navedenega izhaja, da je treba trditve, ki jih je predložila bolgarska vlada, s katerimi izpodbija pristojnost Sodišča za obravnavo vprašanj predložitvenega sodišča, zavrniti. Menim, da se v zvezi s pravnimi učinki, ki se zgodijo po 1. januarju 2007, Direktiva 2003/88 uporablja ratione temporis.
 29. Drugič, tako VKS kot bolgarska vlada zatrjujeta, da v obdobju med datumom, ko je bila tožeči stranki pogodba o zaposlitvi odpovedana prvič, in datumom njene vrnitve na delo tožeča stranka ni bila „delavec“ v smislu Direktive 2003/88 in je zato bila izključena s področja uporabe te direktive ali na splošno prava Unije ter da naj Sodišče zato ne bi bilo pristojno za odločanje o vprašanjih za predhodno odločanje.
 30. Tudi to trditev je treba zavrniti. Vprašanji za predhodno odločanje namreč zadevata prav pravico do plačanega letnega dopusta v povezavi z nezakonito odpovedjo pogodbe o zaposlitvi delavcu in njegovo ponovno vključitvijo v delovno razmerje po sprejetju sodne odločbe. Z drugimi besedami, predložitveno sodišče želi ugotoviti, ali bi bilo treba obdobje med nezakonito odpovedjo pogodbe o zaposlitvi delavcu in njegovo ponovno vključitvijo v prejšnje delovno razmerje obravnavati kot obdobje dejanskega opravljanja dela, da bi se ugotovilo, ali ima ponovno zaposleni delavec pravico do plačanega letnega dopusta. Ker je pravica do plačanega letnega dopusta zagotovljena z Direktivo 2003/88, spada to vprašanje na področje razlagalne pristojnosti Sodišča.
 2. Dopustnost vprašanja, postavljenega v zadevi C‐37/19
 31. Italijanska vlada je v pisnem stališču predlagala, naj se vprašanje za predhodno odločanje, ki ga je predložilo Corte suprema di cassazione (vrhovno kasacijsko sodišče), zaradi pomanjkljivih dejstev in nenavedbe specifične upoštevne nacionalne zakonodaje in nacionalnih praks razglasi za nedopustno.
 32. Najprej je treba opozoriti, da čeprav Sodišče v postopku, začetem na podlagi člena 267 PDEU, ni pristojno odločati o združljivosti pravil nacionalnega prava s pravom Unije niti razlagati nacionalnih zakonov ali predpisov, predložitvenemu sodišču vseeno lahko posreduje vse ustrezne elemente razlage prava Unije, ki mu lahko omogočijo presojo take združljivosti za izdajo sodbe v zadevi, o kateri odloča.(8)
 33. V zvezi s tem zadostuje opozorilo, da čeprav drži, da je morda razlaga v zvezi z vsemi razlogi, ki se navajajo v pritožbi, ki se obravnava pred predložitvenim sodiščem, nejasna, Corte suprema di cassazione (vrhovno kasacijsko sodišče) kljub vsemu jasno opredeljuje razlog, povezan z vprašanjem za predhodno odločanje, in okoliščine, v katerih se vprašanje postavlja. Poleg tega predložitveno sodišče natančno opredeljuje akte Unije, katerih razlaga je potrebna, in nacionalno sodno prakso, ki je morda v nasprotju z njimi.
 34. Zato iz teh elementov predloga za sprejetje predhodne odločbe jasno izhaja, da je odgovor na vprašanje za predhodno odločanje koristen za rešitev spora, ki poteka pred predložitvenim sodiščem, in je to vprašanje zato dopustno.
 B. Prvo vprašanje v zadevi C‐762/18
 35. Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem sprašuje, ali je treba člen 7(1) Direktive 2003/88 razlagati tako, da nasprotuje nacionalni zakonodaji in/ali sodni praksi, v skladu s katero delavec, ki mu je bila pogodba o zaposlitvi nezakonito odpovedana in je bila kasneje s sodno odločbo odrejena njegova vrnitev na delo, nima pravice do plačanega letnega dopusta za obdobje med odpovedjo in vrnitvijo na delo?
 36. Okvir, v katerem je treba razlagati člen 7(1) Direktive 2003/88, je zdaj jasno opredeljen.
 37. Prvič, iz besedila člena 7(1) Direktive 2003/88 je razvidno, da ima vsak delavec pravico do plačanega letnega dopusta najmanj štirih tednov, to pravico pa je treba v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča šteti za načelo socialnega prava Unije, ki je posebnega pomena.(9) Poleg tega je ta pravica, ki jo uživajo vsi delavci, kot bistveno načelo socialnega prava Unije, izraženo v členu 7 Direktive 93/104 in členu 7 Direktive 2003/88, zdaj izrecno določena kot temeljna pravica v členu 31(2) Listine.(10) Iz tega torej sledi, da se pravica do plačanega letnega dopusta ne bi smela razlagati ozko.(11)
 38. Drugič, treba je spomniti, da je namen pravice do plačanega letnega dopusta, ki jo člen 7(1) Direktive 2003/88 podeljuje vsakemu delavcu, delavcu omogočiti, da se po eni strani spočije od izvajanja nalog, ki jih ima v skladu s svojo pogodbo o zaposlitvi, ter da ima po drugi strani na voljo čas za sprostitev in razvedrilo.(12) Ta namen, ki razlikuje med pravico do plačanega letnega dopusta in drugimi vrstami dopusta, katerih namen je drugačen, pa temelji na predpostavki, da je delavec dejansko delal v referenčnem obdobju.(13)
 39. Kot je pojasnilo Sodišče v sodbi z dne 4. oktobra 2018, Dicu (C‐12/17, EU:C:2018:799), „[c]ilj, da se delavcu omogoči, da se spočije, namreč predpostavlja, da je delavec opravljal dejavnost, ki – za zagotovitev njegove varnosti ter varovanja njegovega zdravja, ki ju določa Direktiva 2003/88 – upravičuje obdobje počitka, sprostitve in razvedrila. Zato bi bilo pravice do plačanega letnega dopusta načeloma treba izračunati na podlagi obdobij dejanskega dela, dopolnjenih v skladu s pogodbo o zaposlitvi.“(14)
 40. Tretjič, kljub temu je jasno, da – če uporabimo besede generalnega pravobranilca P. Mengozzija – je Sodišče v nekaterih posebnih primerih „prekinilo domnevno neločljivo povezavo med opravljanjem dejanskega dela na eni strani in pravico do plačanega letnega dopusta na drugi strani“.(15)
 41. Ta povezava je bila prekinjena, ker je Sodišče ugotovilo, da obstajajo takšne okoliščine, na katere v bistvu delavec ne more vplivati, v katerih država članica pravice do plačanega letnega dopusta ne more pogojevati s tem, da je delavec dejansko delal. Dozdajšnji primeri vključujejo bolezen(16) in porodniški dopust.(17) Nasprotno pa se ta sodna praksa ne uporablja za položaj delavca, ki je starševski dopust izkoristil v referenčnem obdobju(18), ali za položaj delavca, čigar obveznost opravljanja dela (in obveznost delodajalca glede izplačila plače) je mirovala zaradi uporabe načela „delovnega časa, skrajšanega na nič“ (Kurzarbeit Null).(19)
 42. V tem okviru je zato za odgovor na prvo vprašanje, ki ga je postavilo Rayonen Sad Haskovo (okrajno sodišče v Haskovu), potrebno ugotoviti, ali je položaj delavca, ki ni mogel delati, ker mu je bila pogodba o zaposlitvi nezakonito odpovedana, in je bila kasneje s sodno odločbo odrejena njegova vrnitev na delo, „povsem drugačen“(20) od položaja delavca, ki zaradi bolezni ali porodniškega dopusta ni zmožen za delo.
 43. Ob upoštevanju meril, ki so potrebna za izpolnitev pogojev za obstoj izjeme glede dejanskega opravljanja dela v referenčnem obdobju, da bi bil lahko priznan plačan letni dopust, menim, da zadevni položaj v obravnavanih zadevah ni povsem drugačen od bolniškega ali porodniškega dopusta.
 44. Na podlagi že omenjene sodne prakse v teh sklepnih predlogih bi bilo namreč mogoče sklepati, da sta merili, ki urejata to izjemo, v bistvu ti, da je odsotnost z dela, prvič, nepredvidljiva(21) in, drugič, neodvisna od volje delavca.(22) Z drugimi besedami, tema položajema je skupno, da ustrezata fizičnemu ali duševnemu stanju, v katerem se je ta znašel.(23)
 45. Zadnjenavedeno merilo je tudi izrecno uporabljeno v členu 5(4) Konvencije št. 132 Mednarodne organizacije dela z dne 24. junija 1970 o plačanem letnem dopustu, kot je bila revidirana, za odsotnosti z dela, ki jih je treba „vračunati v delovni čas“. Kot pa je navedeno v uvodni izjavi 6 Direktive 2003/88 in kot je Sodišče že večkrat izpostavilo, je treba pri razlagi navedene direktive upoštevati načela te konvencije.(24)
 46. Poleg tega so za položaje, za katere se priznava izjema, značilne tudi neke telesne ali duševne omejitve delavca(25) ali potreba po varstvu posebnega biološkega stanja(26).
 47. Zdi se mi, da so vsa ta merila izpolnjena, če je bila delavcu nezakonito odpovedana pogodba o zaposlitvi, kasneje pa je bila s sodno odločbo odrejena njegova vrnitev na delo. Delavec namreč v takem položaju ni mogel opravljati svojih dolžnosti iz razloga, ki je bil nepredvidljiv in neodvisen od njegove volje.
 48. Še bolj bistveno se zdi, da na koncu ne bi smel škode utrpeti delavec, ki se mu je odrekla možnost opravljanja dela v obdobju odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz razlogov, ki so bili po definiciji napaka delodajalca. Z drugimi besedami, dejstvo, da bi zadevni delavec v zadevnem obdobju delal, če delodajalec ne bi storil napake pri odpovedi pogodbe o zaposlitvi delavcu, posledično ne bi smelo okrniti njegove pravice do plačanega letnega dopusta. V tem okviru velja spomniti, da mora delodajalec zagotoviti, da ima delavec možnost pravico do plačanega letnega dopusta uveljaviti.(27)
 49. Dodal bi, da se v teh okoliščinah odstopanje za delodajalce, ki se morajo soočiti z nevarnostjo prevelikega kopičenja obdobij odsotnosti delavca in težavami, ki bi jih te odsotnosti lahko pomenile za organizacijo dela, ne uporablja.(28)
 50. Prvič, to odstopanje se lahko uporabi le v „posebnih okoliščinah“.(29) Drugič, delodajalec, ki delavcu ne omogoči uresničiti njegove pravice do plačanega letnega dopusta, mora nositi posledice, pri čemer se razume, da je vsaka morebitna napaka delodajalca v zvezi s tem neupoštevna.(30) Vendar je treba opozoriti, da to velja tudi primeru delavca, ki mu je bila nezakonito odpovedana pogodba o zaposlitvi. Temu delavcu namreč zaradi napake njegovega delodajalca ni bilo omogočeno, da bi pravočasno uresničil pravico do plačanega letnega dopusta.
 51. V takih okoliščinah zato ne morem potrditi obstoja „posebnih okoliščin“, ki jih je Sodišče izrecno omenilo v svoji predhodni sodni praksi. V nasprotnem primeru ni mogoče izključiti tveganja, da bo delodajalec, ki je delavcu nezakonito odpovedal pogodbo o zaposlitvi, oproščen svojih obveznosti. Takemu položaju pa se je treba izogibati.(31)
 52. Ta razlaga odstopanja je tudi v skladu z načelom, na katero je že bilo opozorjeno, da temeljne pravice do plačanega letnega dopusta ni mogoče razlagati ozko. Iz tega sledi, da je treba vsako odstopanje od ureditve Evropske unije glede organizacije delovnega časa iz Direktive 2003/88 razlagati tako, da je njegov obseg omejen na to, kar je nujno potrebno za zaščito interesov, varovanih s tem odstopanjem.
 53. Ob upoštevanju zgornjih ugotovitev zato sklepam, da kadar nacionalna zakonodaja določa, da je treba delavca, ki mu je bila pogodba o zaposlitvi nezakonito odpovedana, vrniti na delo, člen 7(1) Direktive 2003/88 in člen 31(2) Listine nasprotujeta nacionalni zakonodaji ali sodni praksi ali praksam, v skladu s katerimi ta delavec nima pravice do plačanega letnega dopusta za obdobje med odpovedjo in vrnitvijo na delo.
 C. Drugo vprašanje v zadevi C‐762/18 in vprašanje v zadevi C‐37/19
 54. Predložitveni sodišči z drugim vprašanjem v zadevi C‐762/18 in s prvim vprašanjem v zadevi C‐37/19 v bistvu sprašujeta, ali je treba člen 7(2) Direktive 2003/88 in člen 31(2) Listine razlagati tako, da nasprotujeta določbam nacionalne zakonodaje ali sodni praksi ali nacionalnim praksam, v skladu s katerimi se po prenehanju delovnega razmerja ne prizna pravica do nadomestila za pridobljen, a neizrabljen plačan letni dopust, kadar delavec ni mogel izrabiti dopusta pred prenehanjem delovnega razmerja zaradi odpovedi, ki jo je nacionalno sodišče razglasilo za nezakonito in je odredilo retroaktivno ponovno vključitev v delovno razmerje, za obdobje med tem nezakonitim dejanjem delodajalca in vrnitvijo na delo.
 55. V skladu z ustaljeno sodno prakso je pravica do letnega dopusta le eden od dveh delov pravice do plačanega letnega dopusta kot temeljne pravice prava Unije, saj ta pravica vključuje tudi pravico do plačila.(32)
 56. Prvič, iz tega sledi, da mora biti – kadar gre za delavca, ki iz razlogov, za katere ne odgovarja, ni mogel izvršiti pravice do plačanega letnega dopusta pred prenehanjem delovnega razmerja – denarno nadomestilo, do katerega ima pravico, izračunano tako, da je navedeni delavec postavljen v položaj, ki je primerljiv s tistim, v katerem bi bil, če bi izvršil navedeno pravico med trajanjem delovnega razmerja.(33) Kot je Sodišče že razsodilo, je denarno nadomestilo za letni dopust, ki ni bil izrabljen po prenehanju delovnega razmerja, pravica, ki je neposredno povezana s pravico do „plačanega“ letnega dopusta.(34)
 57. Drugič, jasno je tudi, da člen 7(2) Direktive 2003/88 za nastanek pravice do denarnega nadomestila ne določa nobenega drugega pogoja kot tega, da delovno razmerje preneha in da delavec ni izrabil celotnega plačanega letnega dopusta, do katerega je bil upravičen na dan prenehanja delovnega razmerja.(35) Poleg tega razlog za prenehanje delovnega razmerja v zvezi s pravico do denarnega nadomestila, določeno v členu 7(2) Direktive 2003/88, ni pomemben.(36)
 58. Kot sem že pojasnil, bi se moral odgovor na prvo vprašanje glasiti, da mora imeti delavec, ki mu je bila nezakonito odpovedana pogodba o zaposlitvi in ki se je vrnil na delo, pravico do plačanega letnega dopusta za obdobje od datuma odpovedi pogodbe o zaposlitvi do datuma vrnitve na delo. Iz tega torej sledi, da se mora odgovor na drugo vprašanje nujno glasiti, da je treba člen 7(2) Direktive 2003/88 in člen 31(2) Listine razlagati tako, da spet nasprotujeta določbam nacionalne zakonodaje ali sodni praksi ali nacionalnim praksam, v skladu s katerimi se po prenehanju delovnega razmerja pravica do denarnega nadomestila za pridobljen, a neizrabljen plačan letni dopust ne prizna, kadar delavec ni mogel izrabiti dopusta pred prenehanjem delovnega razmerja zaradi odpovedi, ki jo je nacionalno sodišče razglasilo za nezakonito in je odredilo retroaktivno ponovno vključitev v delovno razmerje, za obdobje med tem nezakonitim dejanjem delodajalca in naknadno ponovno zaposlitvijo.
 59. Če pa je delavec v obdobju med nezakonito odpovedjo pogodbe o zaposlitvi in vrnitvijo na delo našel drugo zaposlitev, ne more od prvega delodajalca zahtevati denarnega nadomestila, ki ustreza obdobju opravljanja dela v novi službi. V teh posebnih okoliščinah bi prejemanje celotnega denarnega nadomestila od prvega delodajalca povzročilo kopičenje pravic do plačanega letnega dopusta, ki ne izraža več dejanskega namena pravice do plačanega letnega dopusta.
 60. Poleg tega bi to presegalo načelo, ki ga je izrazilo Sodišče v zadevah, kot je Dicu(37), in sicer da pravica delavca do plačanega letnega dopusta v bistvu ne bi smela biti okrnjena zaradi dogodkov, ki niso odvisni od njegove volje. Tako kot delavec v zvezi s tem ne bi smel utrpeti škode zaradi napak delodajalca pri odpovedi pogodbe o zaposlitvi, tudi ne bi smel biti nagrajen z zagotavljanjem nadomestila za plačani letni dopust, ki je večje od tistega, do katerega bi imel pravico, če mu pogodba o zaposlitvi sploh ne bi bila odpovedana.
 61. Lahko bi dodali, da je imel delavec v teh posebnih okoliščinah možnost, da se spočije od izvajanja nalog, ki jih je imel v skladu s svojo novo pogodbo o zaposlitvi, ali da ima eventualno pravico, da od svojega novega delodajalca prejme denarno nadomestilo za obdobje opravljanja dela v skladu s to pogodbo.
 VI. Sklep
 62. Glede na zgornje preudarke zato Sodišču predlagam, naj na vprašanja za predhodno odločanje, ki sta jih predložila Rayonen Sad Haskovo (okrajno sodišče v Haskovu, Bolgarija) in Corte suprema di cassazione (vrhovno kasacijsko sodišče, Italija), odgovori:
 1. Kadar nacionalna zakonodaja določa, da je treba delavca, ki mu je bila pogodba o zaposlitvi nezakonito odpovedana, vrniti na delo, je treba člen 7(1) Direktive 2003/88/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. novembra 2003 o določenih vidikih organizacije delovnega časa in člen 31(2) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah razlagati tako, da nasprotujeta nacionalni zakonodaji ali sodni praksi ali praksam, v skladu s katerimi ta delavec nima pravice do plačanega letnega dopusta za obdobje med odpovedjo in vrnitvijo na delo.
 2. Člen 7(2) Direktive 2003/88 in člen 31(2) Listine je treba razlagati tako, da nasprotujeta določbam nacionalne zakonodaje ali sodni praksi ali nacionalnim praksam, v skladu s katerimi se po prenehanju delovnega razmerja ne prizna pravica do denarnega nadomestila za pridobljen, a neizrabljen plačan letni dopust, kadar delavec ni mogel izrabiti dopusta pred prenehanjem delovnega razmerja zaradi odpovedi, ki jo je nacionalno sodišče razglasilo za nezakonito in je odredilo retroaktivno ponovno vključitev v delovno razmerje, za obdobje med tem nezakonitim dejanjem delodajalca in naknadno vrnitvijo na delo, razen za obdobje, v katerem je ta delavec delal za drugega delodajalca.
 2 UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 4, str. 381.
 3 Direktiva Sveta z dne 23. novembra 1993 o določenih vidikih organizacije delovnega časa (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 2, str. 197).
 4 Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. junija 2000 o spremembah Direktive Sveta 93/104 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 4, str. 27).
 5 UL 2005, L 157, str. 203.
 6 Glej po analogiji sodbo z dne 14. junija 2019, Milivojević (C‐630/17, EU:C:2019:123, točka 42).
 7 Glej, a contrario, sklep z dne 11. maja 2011, Semerdzhiev (C‐32/10, neobjavljen, EU:C:2011:288, točki 27 in 29).
 8 Glej v tem smislu sodbi z dne 9. septembra 2003, Jaeger (C‐151/02, EU:C:2003:437, točka 43), in z dne 18. septembra 2019, VIPA (C‐222/18, EU:C:2019:751, točka 28).
 9 Glej v tem smislu sodbe z dne 26. junija 2001, BECTU (C‐173/99, EU:C:2001:356, točka 43); z dne 20. januarja 2009, Schultz-Hoff in drugi (C‐350/06 in C‐520/06, EU:C:2009:18, točka 54), in z dne 4. oktobra 2018, Dicu (C‐12/17, EU:C:2018:799, točka 24).
 10 Glej v tem smislu sodbo z dne 6. novembra 2018, Bauer in Willmeroth (C‐569/16 in C‐570/16, EU:C:2018:871, točka 58). Za drugačno opredelitev pravice do plačanega letnega dopusta kot temeljne pravice delavca glej tudi sodbi z dne 12. junija 2014, Bollacke (C‐118/13, EU:C:2014:1755, točka 22), in z dne 6. novembra 2018, Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften (C‐684/16, EU:C:2018:874, točka 31).
 11 Glej v tem smislu sodbi z dne 8. novembra 2012, Heimann in Toltschin (C‐229/11 in C‐230/11, EU:C:2012:693, točka 23), in z dne 29. novembra 2017, King (C‐214/16, EU:C:2017:914, točka 58).
 12 Glej v tem smislu sodbe z dne 20. januarja 2009, Schultz-Hoff in drugi (C‐350/06 in C‐520/06, EU:C:2009:18, točka 25); z dne 4. oktobra 2018, Dicu (C‐12/17, EU:C:2018:799, točka 27), in z dne 6. novembra 2018, Bauer in Willmeroth (C‐569/16 in C‐570/16, EU:C:2018:871, točka 41).
 13 Glej v tem smislu sodbo z dne 4. oktobra 2018, Dicu (C‐12/17, EU:C:2018:799, točka 28)
 14 Točka 28.
 15 Sklepni predlogi generalnega pravobranilca P. Mengozzija v zadevi Dicu (C‐12/17, EU:C:2018:195, točka 21).
 16 Glej v tem smislu sodbe z dne 20. januarja 2009, Schultz-Hoff in drugi (C‐350/06 in C‐520/06, EU:C:2009:18, točka 41); z dne 24. januarja 2012, Dominguez (C‐282/10, EU:C:2012:33, točka 20), in z dne 4. oktobra 2018, Dicu (C‐12/17, EU:C:2018:799, točka 29).
 17 Glej v tem smislu sodbo z dne 18. marca 2004, Merino Gómez (C‐342/01, EU:C:2004:160, točki 33 in 41).
 18 Glej v tem smislu sodbo z dne 4. oktobra 2018, Dicu (C‐12/17, EU:C:2018:799, točka 31).
 19 Glej v tem smislu sodbo z dne 8. novembra 2012, Heimann in Toltschin (C‐229/11 in C‐230/11, EU:C:2012:693, točka 26).
 20 Te besede je uporabilo Sodišče v sodbi z dne 8. novembra 2012, Heimann in Toltschin (C‐229/11 in C‐230/11, EU:C:2012:693, točka 27).
 21 Glej v tem smislu sodbi z dne 20. januarja 2009, Schultz-Hoff in drugi (C‐350/06 in C‐520/06, EU:C:2009:18, točka 51), in z dne 4. oktobra 2018, Dicu (C‐12/17, EU:C:2018:799, točka 32). A contrario glej tudi sodbo z dne 8. novembra 2012, Heimann in Toltschin (C‐229/11 in C‐230/11, EU:C:2012:693, točka 29).
 22 Glej v tem smislu sodbi z dne 29. novembra 2017, King (C‐214/16, EU:C:2017:914, točka 49), in z dne 4. oktobra 2018, Dicu (C‐12/17, EU:C:2018:799, točka 32).
 23 Glej v tem smislu Gardin, A., „Acquisition de droits à congés payés par un salarié en congé parental: l’assimilation à du temps de travail effectif ne s’impose pas, Note sous CJUE 4 octobre 2018“, Revue de jurisprudence sociale, 2/19, str. 83.
 24 Glej v tem smislu sodbe z dne 20. januarja 2009, Schultz-Hoff in drugi (C‐350/06 in C‐520/06, EU:C:2009:18, točki 37 in 38); z dne 4. oktobra 2018, Dicu (C‐12/17, EU:C:2018:799, točka 32), in z dne 6. novembra 2018, Bauer in Willmeroth (C‐569/16 in C‐570/16, EU:C:2018:871, točka 81).
 25 Glej v tem smislu sodbo z dne 4. oktobra 2018, Dicu (C‐12/17, EU:C:2018:799, točka 33 in navedena sodna praksa).
 26 Glej v tem smislu sodbo z dne 4. oktobra 2018, Dicu (C‐12/17, EU:C:2018:799, točka 34 in navedena sodna praksa).
 27 Glej v tem smislu sodbo z dne 6. novembra 2018, Kreuziger (C‐619/16, EU:C:2018:872, točka 51).
 28 V zvezi s tem odstopanjem glej sodbi z dne 22. novembra 2011, KHS (C‐214/10, EU:C:2011:761), in z dne 29. novembra 2017, King (C‐214/16, EU:C:2017:914).
 29 Glej v tem smislu sodbo z dne 29. novembra 2017, King (C‐214/16, EU:C:2017:914, točki 55 in 56).
 30 Glej v tem smislu sodbo z dne 29. novembra 2017, King (C‐214/16, EU:C:2017:914, točki 61 in 63).
 31 Glej v tem smislu sodbo z dne 6. novembra 2018, Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften (C‐684/16, EU:C:2018:874, točka 43).
 32 Glej v tem smislu sodbe z dne 20. januarja 2009, Schultz-Hoff in drugi (C‐350/06 in C‐520/06, EU:C:2009:18, točka 60); z dne 12. junija 2014, Bollacke (C‐118/13, EU:C:2014:1755, točka 20); z dne 29. novembra 2017, King (C‐214/16, EU:C:2017:914, točka 35), in z dne 6. novembra 2018, Bauer in Willmeroth (C‐569/16 in C‐570/16, EU:C:2018:871, točki 39 in 58).
 33 Glej v tem smislu sodbi z dne 20. januarja 2009, Schultz-Hoff in drugi (C‐350/06 in C‐520/06, EU:C:2009:18, točka 61), in z dne 29. novembra 2017, King (C‐214/16, EU:C:2017:914, točka 52).
 34 Sodbi z dne 6. novembra 2018, Bauer in Willmeroth (C‐569/16 in C‐570/16, EU:C:2018:871, točki 58 in 83), in Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften (C‐684/16, EU:C:2018:874, točki 72 in 75).
 35 Glej v tem smislu sodbi z dne 12. junija 2014, Bollacke (C‐118/13, EU:C:2014:1755, točka 23), in z dne 6. novembra 2018, Bauer in Willmeroth (C‐569/16 in C‐570/16, EU:C:2018:871, točka 44).
 36 Glej v tem smislu sodbi z dne 20. julija 2016, Maschek (C‐341/15, EU:C:2016:576, točka 28), in z dne 6. novembra 2018, Bauer in Willmeroth (C‐569/16 in C‐570/16, EU:C:2018:871, točka 45).
 37 Sodba z dne 4. oktobra 2018, Dicu (C‐12/17, EU:C:2018:799).


text:
23 Cdo 60/2017
 Dotčené předpisy: § 32 odst. 2 předpisu č. 216/1994Sb.
 Nejvyšší soud České republiky rozhodl v senátě složeném z předsedkyně JUDr. Kateřiny Hornochové a soudců JUDr. Zdeňka Dese a JUDr. Ing. Pavla Horáka, Ph.D., ve věci žalobce Ing. M. P. , zastoupeného Mgr. Tomášem Ferencem, advokátem se sídlem v Praze 5, Nádražní 58/110, proti žalovanému 1) M. Š. , podnikateli se sídlem v Hluku, Mladá 771, IČO 12415308, zastoupeného JUDr. Luďkem Lisse, Ph.D. LL.M. MPA, advokátem se sídlem v Praze 7, Jablonského 640/2, a žalované 2) DRINKY s.r.o. se sídlem v Praze 7, Letohradská 711/10, IČO 25123483, o zrušení rozhodčího nálezu a odkladu vykonatelnosti, vedené u Krajského soudu v Brně pod sp. zn. 50 Cm 54/2016, o dovolání žalovaného 1) proti usnesení Vrchního soudu v Olomouci ze dne 2. srpna 2016, č. j. 8 Cmo 173/2016-109, takto:
 Usnesení Vrchního soudu v Olomouci ze dne 2. srpna 2016, č. j. 8 Cmo 173/2016-109, a usnesení Krajského soudu v Brně ze dne 6. dubna 2016, č. j. 50 Cm 54/2016-69 se zrušují a věc se vrací Krajskému soudu v Brně k dalšímu řízení.
 Krajský soud v Brně jako soud prvního stupně usnesením ze dne 6. dubna 2016, č. j. 50 Cm 54/2016-69, odložil vykonatelnost rozhodčího nálezu vydaného dne 7. prosince 2015 rozhodkyní Mgr. Ing. Taťánou Malou, č. j. TM002/2015-53. Soud prvního stupně usnesení odůvodnil tím, že jsou zde důvody pro zrušení rozhodčího nálezu, neboť z rozhodčího nálezu vyplývá, že rozhodce nález vydal bez slyšení stran, což je v rozporu s § 18 zákona č. 216/1994 Sb., o rozhodčím řízení a o výkonu rozhodčích nálezů, ve znění pozdějších předpisů (dále jen zákon o rozhodčím řízení ). Vzhledem k tomu, že žalobci bylo v rozhodčím nálezu uloženo zaplatit 1 000 000 Kč s příslušenstvím a dále náklady řízení za rozhodčí řízení a za právní zastoupení, a to do 3 dnů od právní moci rozhodčího nálezu, dospěl soud prvního stupně k závěru, že žalobci s ohledem na výši částky a krátkou lhůtu k plnění hrozí závažná újma, pokud by tato částka byla po žalobci vymáhána a přitom by došlo ke zrušení rozhodčího nálezu. Soud prvního stupně proto na základě výše uvedeného aplikoval § 32 odst. 2 zákona o rozhodčím řízení a odložil vykonatelnost předmětného rozhodčího nálezu.
 K odvolání žalovaného 1) Vrchní soud v Olomouci jako soud odvolací usnesením ze dne 2. srpna 2016, č. j. 8 Cmo 173/2016-109, potvrdil usnesení soudu prvního stupně. Odvolací soud se neztotožnil s právním názorem soudu prvního stupně, že stranám nebylo umožněno v rozhodčím řízení plné uplatnění jejich práv podle § 18 zákona o rozhodčím řízení, neboť z protokolu z ústního jednání ve věci vedené pod sp. zn. TM 002/2015 plyne, že proběhlo ústní jednání před rozhodcem, kterého se obě strany aktivně účastnily. Odvolací soud proto neshledal, že by byl naplněn důvod pro odklad vykonatelnosti rozhodčího nálezu spočívající v tom, že z návrhu na zrušení rozhodčího nálezu je možné usuzovat, že je důvodný (§ 32 odst. 2 zákona o rozhodčím řízení).
 Odvolací soud ovšem shledal, že je zde naplněn druhý důvod pro odložení vykonatelnosti rozhodčího nálezu, na který § 32 odst. 2 zákona o rozhodčím řízení pamatuje, a to hrozící závažná újma způsobená možným výkonem rozhodčího nálezu. Odvolací soud se v tomto ohledu ztotožnil s právním posouzením soudu prvního stupně, že žalobci výkonem rozhodčího nálezu hrozí závažná újma vzhledem k výši částky, jejíž zaplacení mu bylo uloženo rozhodčím nálezem, a také vzhledem ke krátké lhůtě k jejímu zaplacení. Na základě tohoto odvolací soud potvrdil usnesení soudu prvního stupně.
 Žalovaný 1) napadl usnesení odvolacího soudu včasně podaným dovoláním, jehož přípustnost dovozuje z § 237 o. s. ř., neboť napadené rozhodnutí spočívá na vyřešení právní otázky, která je dovolacím soudem rozhodována rozdílně. Podle názoru dovolatele odvolací soud nesprávně posoudil otázku, za jakých okolností může být odložena vykonatelnost rozhodčího nálezu, a nerespektoval názory vyjádřené v judikatuře dovolacího soudu.
 Podle dovolatele soudy při posuzování toho, zda žalobci hrozí závažná újma, nesprávně vycházely pouze z částky, jejíž zaplacení mu bylo uloženo v rozhodčím nálezu, a nijak nezkoumaly majetkové poměry žalobce. Podle názoru a informací dovolatele je finanční situace žalobce příznivá a případné plnění předmětné částky by se na jeho majetkových poměrech neodrazilo. Dovolatel připomněl, že odklad vykonatelnosti rozhodčího nálezu představuje významný zásah do práv osoby z tohoto exekučního titulu oprávněné a soudy by proto neměly bez dalšího upřednostnit zájmy povinného před zájmy oprávněného.
 Dovolatel na podporu své argumentace odkázal na usnesení Nejvyššího soudu ze dne 25. listopadu 2014, sp. zn. 23 Cdo 168/2014, podle kterého při zkoumání závažné újmy není dostačující poukaz navrhovatele například jen na výši částky, která by na něm mohla být vymáhána, nýbrž musí konkretizovat, jaká závažná újma mu neprodleným výkonem rozhodnutí hrozí a z jakých konkrétních okolností tato skutečnost plyne.
 Naopak dovolatel uvedl, že nesouhlasí se závěry usnesení Nejvyššího soudu ze dne 24. března 2014, sp. zn. 23 Cdo 3022/2013, podle kterého o tom, zda povinnému hrozí závažná újma, může svědčit například výše vymáhané částky či skutečnost, zda osoba oprávněná k vymáhání této částky přistoupila. Podle názoru dovolatele je výše vymáhané částky absolutně nerozhodná, protože vymáhání exekučním titulem uložené povinnosti nelze vůbec považovat za újmu.
 Na základě výše uvedeného dovolatel navrhl, aby Nejvyšší soud napadené usnesení změnil tak, že návrh žalobce na odklad vykonatelnosti rozhodčího nálezu vydaného dne 7. prosince 2015 rozhodkyní Mgr. Ing. Taťánou Malou, č. j. TM002/2015-53, se zamítá, nebo aby Nejvyšší soud napadené rozhodnutí zrušil a věc vrátil odvolacímu soudu k dalšímu řízení.
 Podle § 32 odst. 2 zákona o rozhodčím řízení podání návrhu podle odstavce 1 nemá odkladný účinek na vykonatelnost rozhodčího nálezu. Na žádost povinného může však soud vykonatelnost rozhodčího nálezu odložit, jestliže by neprodleným výkonem rozhodčího nálezu hrozila závažná újma nebo jestliže je z návrhu na zrušení rozhodčího nálezu možné usuzovat, že je důvodný.
 Dovolateli lze přisvědčit v tom, že soudy obou stupňů nesprávně posoudily otázku, zda žalobci hrozí výkonem rozhodčího nálezu závažná újma a zda jsou tedy naplněny podmínky pro odklad jeho vykonatelnosti podle § 32 odst. 2 zákona o rozhodčím řízení. Jestliže soudy obou stupňů dovodily hrozící závažnou újmu pouze z výše částky, kterou by žalobce měl podle rozhodčího nálezu zaplatit, a podle délky lhůty k jejímu plnění, pak je jejich právní posouzení neúplné a tedy nesprávné.
 Podle ustálené rozhodovací praxe dovolacího soudu je možné za závažnou újmu považovat konkrétní důsledek výkonu rozhodčího nálezu (např. dopad na hospodářskou situaci povinného). Pro závěr o hrozící závažné újmě podle § 32 odst. 2 zákona o rozhodčím řízení je tedy třeba posuzovat celkové majetkové poměry žalobce a zabývat se tím, jaká konkrétní újma žalobci hrozí a z jakých okolností by tato újma vyplývala. Žalobce je pak povinen osvědčit konkrétní nepříznivé následky, které by mu hrozily v případě neprodleného výkonu rozhodčího nálezu. Viz usnesení Nejvyššího soudu ze dne 25. listopadu 2014, sp. zn. 23 Cdo 168/2014.
 V řešené věci ovšem soudy obou stupňů uzavřely, že žalobci hrozí závažná újma pouze na základě výše částky, kterou měl žalobce podle rozhodčího nálezu zaplatit, aniž by zkoumaly další okolnosti nutné k posouzení toho, zda žalobci hrozí výkonem rozhodčího nálezu závažná újma (celkové majetkové poměry žalobce a dopad případného výkonu rozhodčího nálezu na žalobcovu majetkovou situaci). Soudy obou stupňů tímto neúplným právním posouzením pochybily a odchýlily se tak od citované rozhodovací praxe dovolacího soudu.
 K tvrzení dovolatele, že dovolací soud rozhoduje tuto otázku rozdílně, je třeba uvést, že dovolatelem citovaná judikatura není rozporná, konkrétně usnesení Nejvyššího soudu ze dne 25. listopadu 2014, sp. zn. 23 Cdo 168/2014, není v rozporu s usnesením Nejvyššího soudu ze dne 24. března 2014, sp. zn. 23 Cdo 3022/2013, neboť při posuzování hrozící závažné újmy hraje roli i výše částky, jejíž zaplacení bylo rozhodčím nálezem uloženo, ovšem kritérium výše částky nemůže být jediným důvodem k závěru, že žalobci hrozí závažná újma. Citovaná rozhodnutí tedy nepředstavují rozdílné rozhodování téže právní otázky, nýbrž se vzájemně doplňují a z jejich závěrů je možné dovodit, jaké skutečnosti je třeba zkoumat při posuzování toho, zda jsou naplněny podmínky pro odklad vykonatelnosti rozhodčího nálezu podle § 32 odst. 2 zákona o rozhodčím řízení.
 Z výše uvedeného vyplývá, že soudy obou stupňů pochybily a odchýlily se od ustálené rozhodovací praxe dovolacího soudu, jestliže závěr o naplnění podmínek pro odklad vykonatelnosti rozhodčího nálezu dovodily pouze z výše částky, k jejímuž plnění byl žalobce rozhodčím nálezem zavázán, a nezkoumaly další okolnosti podstatné pro závěr o hrozící závažné újmě.