type: wikipedia

text:
Nåletræ eller Nåletræsved er ved fra nåletræ-rækken (Pinophyta).
 Veddet fra nåletræ høstes som tømmer og benyttes som træ til en række forskellige materialer.
 Vedcellerne i nåletræ viser mere primitive træk end løvtræernes. Det skal ikke forstås sådan, at arterne er tilbagestående, for de er tvært imod meget levedygtige og hårdføre på deres naturlige biotoper. Nåletræer kendes i reglen på, at langt de fleste af dem har nåle i stedet for blade.
 Almindeligvis tiltager veddets styrke, jo smallere årringene er, og det gælder i høj grad for nåletræsved. Årringenes bredde hænger sammen med levevilkårene: jo dårligere vilkår, jo smallere årringe (og altså: jo bedre ved), men de kan naturligt nok blive for smalle.
 De mest almindelige sorter af nåletræstømmer er:
 Gran, Ædelgran, Rødgran som ikke er særligt stærkt og holdbart.
 Fyr, Skovfyr som er lidt mere holdbart, og stærkere.
 Lærk og Douglasgran, som er blødt, stærkt, stift og temmelig holdbart.
 Sibirisk Lærk, som kan være skørt.
 Ceder, som normalt er veddet af Kæmpe-Thuja. Det er let, stift, skørt, men meget varigt.
 Se også
 Danske skovtræer
 Malmfyr
 Træ
 Tømmer


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 28.7.2011
 RO
 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
 L 196/6
 REGULAMENTUL DE PUNERE ÎN APLICARE (UE) NR. 740/2011 AL COMISIEI
 din 27 iulie 2011
 de aprobare a substanței active bispiribac, în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1107/2009 al Parlamentului European și al Consiliului privind introducerea pe piață a produselor fitosanitare și de modificare a anexei la Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 540/2011 al Comisiei
 (Text cu relevanță pentru SEE)
 COMISIA EUROPEANĂ,
 având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
 având în vedere Regulamentul (CE) nr. 1107/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 21 octombrie 2009 privind introducerea pe piață a produselor fitosanitare și de abrogare a Directivelor 79/117/CEE și 91/414/CEE ale Consiliului (1), în special articolul 13 alineatul (2) și articolul 78 alineatul (2),
 întrucât:
 (1)
 În conformitate cu articolul 80 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 1107/2009, Directiva 91/414/CEE a Consiliului (2) trebuie să se aplice substanțelor active pentru care s-a adoptat o hotărâre în conformitate cu articolul 6 alineatul (3) din directiva respectivă înainte de 14 iunie 2011, în ceea ce privește procedura și condițiile de aprobare. Pentru bispiribac, condițiile prevăzute la articolul 80 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 1107/2009 sunt îndeplinite prin Decizia 2003/305/CE a Comisiei (3).
 (2)
 În conformitate cu articolul 6 alineatul (2) din Directiva 91/414/CEE, Italia a primit la 26 februarie 2002 o cerere din partea societății Bayer CropScience pentru includerea substanței active bispiribac (denumită, de asemenea, bispiribac de sodiu în conformitate cu forma sub care substanța activă este prezentă în formula reprezentativă pe care se bazează dosarul) în anexa I la Directiva 91/414/CEE. Decizia 2003/305/CE a Comisiei a confirmat faptul că dosarul este „complet”, în sensul că se poate considera că acesta îndeplinește, în principiu, cerințele privind datele și informațiile prevăzute de anexa II și anexa III la Directiva 91/414/CEE.
 (3)
 Efectele acestei substanțe active asupra sănătății umane și a mediului au fost evaluate pentru utilizările propuse de solicitant, în conformitate cu dispozițiile articolului 6 alineatele (2) și (4) din Directiva 91/414/CEE. La 1 august 2003, statul membru raportor desemnat a prezentat un proiect de raport de evaluare.
 (4)
 Proiectul de raport de evaluare a fost reexaminat inter pares de către statele membre și de către Autoritatea Europeană pentru Siguranța Alimentară (EFSA) sub forma concluziei EFSA privind reexaminarea inter pares a evaluării riscului utilizării ca pesticid a substanței active bispiribac la data de 12 iulie 2010 (4). Raportul în cauză a fost revizuit de statele membre și de Comisie în cadrul Comitetului permanent pentru lanțul alimentar și sănătatea animală și a fost finalizat la data de 17 iunie 2011 sub forma unui raport de reexaminare al Comisiei privind substanța bispiribac.
 (5)
 Diferitele examinări efectuate au arătat că produsele de protecție a plantelor care conțin bispiribac pot îndeplini, în general, cerințele prevăzute la articolul 5 alineatul (1) literele (a) și (b) și la articolul 5 alineatul (3) din Directiva 91/414/CEE, în special în ceea ce privește utilizările examinate și detaliate în raportul de reexaminare al Comisiei. Prin urmare, este indicat să se aprobe substanța bispiribac.
 (6)
 Fără a aduce atingere obligațiilor prevăzute de Regulamentul (CE) nr. 1107/2009, ca urmare a aprobării, luând în considerare situația specifică creată de tranziția de la Directiva 91/414/CEE la Regulamentul (CE) nr. 1107/2009 următoarele ar trebui, cu toate acestea, să se aplice. Statelor membre ar trebui să li se acorde o perioadă de șase luni după aprobare pentru a reexamina autorizațiile pentru produsele de protecție a plantelor care conțin bispiribac. Statele membre ar trebui, după caz, să modifice, să înlocuiască sau să retragă autorizațiile. Prin derogare de la termenul menționat anterior, ar trebui să se prevadă o perioadă mai lungă pentru prezentarea și evaluarea actualizărilor din întregul dosar prevăzut în anexa III, astfel cum se prevede în Directiva 91/414/CEE, ale fiecărui produs de protecție a plantelor pentru fiecare utilizare preconizată, în conformitate cu principiile uniforme.
 (7)
 Experiența dobândită în urma includerii în anexa I la Directiva 91/414/CEE a substanțelor active evaluate în cadrul Regulamentului (CEE) nr. 3600/92 al Comisiei din 11 decembrie 1992 de stabilire a normelor de punere în aplicare a primei etape a programului de lucru prevăzut la articolul 8 alineatul (2) din Directiva 91/414/CEE a Consiliului privind introducerea pe piață a produselor de protecție a plantelor (5) a arătat că pot interveni dificultăți de interpretare a obligațiilor titularilor de autorizații existente în ceea ce privește accesul la informații. Prin urmare, pentru a se evita noi dificultăți, este necesar să se precizeze obligațiile statelor membre, în special obligația de a verifica dacă titularul unei autorizații demonstrează că are acces la un dosar care respectă cerințele din anexa II la directiva menționată anterior. Cu toate acestea, această clarificare nu impune nici o nouă obligație statelor membre sau titularilor de autorizații în raport cu directivele care au fost adoptate până în prezent de modificare a anexei I la directiva menționată sau cu regulamentele de aprobare a substanțelor active.
 (8)
 În conformitate cu articolul 13 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 1107/2009, anexa la Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 540/2011 al Comisiei din 25 mai 2011 de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1107/2009 al Parlamentului European și al Consiliului în ceea ce privește lista de substanțe active aprobate (6) ar trebui să fie modificat în consecință.
 (9)
 Din motive de claritate, Directiva 2011/22/UE a Comisiei din 3 martie 2011 de modificare a Directivei 91/414/CEE a Consiliului în vederea includerii substanței active bispiribac (7) ar trebui să fie abrogată.
 (10)
 Măsurile prevăzute în prezentul regulament sunt conforme cu avizul Comitetului permanent pentru lanțul alimentar și sănătatea animală,
 ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
 Articolul 1
 Aprobarea substanței active
 Substanța activă bispiribac, astfel cum se specifică în anexa I, se aprobă în conformitate cu condițiile stabilite în anexa respectivă.
 Articolul 2
 Reevaluarea produselor de protecție a plantelor
 (1) În conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1107/2009, statele membre modifică sau retrag, după caz, autorizațiile existente pentru produsele de protecție a plantelor care conțin bispiribac ca substanță activă, până la 31 ianuarie 2012.
 Până la această dată, acestea verifică în special respectarea condițiilor prevăzute de anexa I la prezentul regulament, cu excepția celor care au fost identificate în partea B din coloana privind dispoziții specifice din această anexă, dacă titularul autorizației deține sau are acces la un dosar care îndeplinește cerințele din anexa II la Directiva 91/414/CEE, în conformitate cu condițiile din articolul 13 alineatele (1)-(4) din directiva menționată și articolul 62 din Regulamentul (CE) nr. 1107/2009.
 (2) Prin derogare de la alineatul (1), pentru fiecare produs de protecție a plantelor autorizat care conține bispiribac fie ca substanță activă unică, fie ca una din mai multe substanțe active care au fost enumerate în anexa la Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 540/2011 până la 31 iulie 2011, cel târziu, statele membre reevaluează produsul în conformitate cu principiile uniforme prevăzute la articolul 29 alineatul (6) din Regulamentul (CE) nr. 1107/2009, pe baza unui dosar care îndeplinește cerințele din anexa III la Directiva 91/414/CEE și ținând seama de partea B din coloana privind dispoziții specifice din anexa I la prezentul regulament. Pe baza acestei evaluări, statele membre stabilesc dacă produsul îndeplinește condițiile stabilite la articolul 29 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1107/2009.
 În urma respectivei determinări, statele membre:
 (a)
 în cazul unui produs care conține bispiribac ca substanță activă unică, modifică sau retrag autorizația, după caz, până la 31 ianuarie 2013, cel târziu; sau
 (b)
 în cazul unui produs care conține bispiribac ca una dintre mai multe substanțe active, modifică sau retrag autorizația, după caz, până la 31 ianuarie 2013 sau până la data stabilită pentru o astfel de modificare sau retragere în actul sau actele respective care au adăugat substanța sau substanțele relevante în anexa I la Directiva 91/414/CEE sau au aprobat substanța sau substanțele respective, oricare dintre acestea este mai recentă.
 Articolul 3
 Modificări la Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 540/2011
 Anexa la Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 540/2011 se modifică în conformitate cu anexa II la prezentul regulament.
 Articolul 4
 Abrogare
 Directiva 2011/22/UE se abrogă.
 Articolul 5
 Intrarea în vigoare și data aplicării
 Prezentul regulament intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
 Se aplică de la 1 august 2011.
 Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.
 Adoptat la Bruxelles, 27 iulie 2011.
 Pentru Comisie
 Președintele
 José Manuel BARROSO
 (1) JO L 309, 24.11.2009, p. 1.
 (2) JO L 230, 19.8.1991, p. 1.
 (3) JO L 112, 6.5.2003, p. 10.
 (4) EFSA Journal (2010) 8(1):1692, Conclusion on the peer review of the pesticide risk assessment of the active substance bispyribac (Concluzia reexaminării inter pares a evaluării riscului utilizării ca pesticid a substanței active bispiribac) (în lipsa unor dispoziții contrare, toate datele evaluate se referă la varianta bispiribac de sodiu) doi:10.2903/j.efsa.2010.1692. Document disponibil la adresa: www.efsa.europa.eu
 (5) JO L 366, 15.12.1992, p. 10.
 (6) JO L 153, 11.6.2011, p. 1.
 (7) JO L 59, 4.3.2011, p. 26.
 ANEXA I
 Denumire comună, numere de identificare
 Denumire IUPAC
 Puritate (1)
 Data autorizării
 Expirarea autorizării
 Dispoziții specifice
 Bispiribac
 Nr. CAS:
 125401-75-4
 Nr. CIPAC
 748
 2,6-bis(4,6-dimetoxipirimidin-2-iloxi)acid benzoic
 ≥ 930 g/kg (denumit în continuare bispiribac de sodiu)
 1 august 2011
 31 iulie 2021
 PARTEA A
 Se pot autoriza numai utilizările ca erbicid în orez.
 PARTEA B
 Pentru punerea în aplicare a principiilor uniforme prevăzute la articolul 29 alineatul (6) din Regulamentul (CE) nr. 1107/2009, se va ține cont de concluziile raportului de reexaminare pentru bispiribac, și, în special, de anexele I și II la acesta, în versiunea definitivă elaborată de Comitetul permanent pentru lanțul alimentar și sănătatea animală, la 17 iunie 2011.
 În cadrul acestei evaluări generale, statele membre vor acorda o atenție deosebită protecției apelor subterane, atunci când substanța activă este utilizată în regiuni cu sol și/sau condiții climatice vulnerabile.
 Condițiile de autorizare vor include, după caz, măsuri de reducere a riscului.
 Statele membre în cauză vor solicita prezentarea unor informații suplimentare cu privire la posibila contaminare a apei subterane cu metaboliții M03 (2), M04 (3) și M10 (4).
 Statele membre se vor asigura că solicitantul transmite aceste informații Comisiei până la data de 31 iulie 2013.
 (1) Detalii suplimentare privind identitatea și specificațiile substanțelor active se găsesc în raportul de reexaminare.
 (2) 2-hidroxi-4,6-dimetoxipirimidină
 (3) 2,4-dihidroxi-6-metoxipirimidină
 (4) sodiu 2-hidroxi-6-(4-hidroxi-6-metoxipirimidină-2-yl)oxibenzoat
 ANEXA II
 În partea B din anexa la Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 540/2011, se adaugă următoarea rubrică:
 „1
 Bispiribac
 Nr. CAS:
 125401-75-4
 Nr. CIPAC
 748
 2,6-bis(4,6-dimetoxipirimidin-2-iloxi)acid benzoic
 ≥ 930 g/kg (denumit în continuare bispiribac de sodiu)
 1 august 2011
 31 iulie 2021
 PARTEA A
 Se pot autoriza numai utilizările ca erbicid în orez.
 PARTEA B
 Pentru punerea în aplicare a principiilor uniforme prevăzute la articolul 29 alineatul (6) din Regulamentul (CE) nr. 1107/2009, se va ține cont de concluziile raportului de reexaminare pentru bispiribac, și, în special, de anexele I și II la acesta, în versiunea definitivă elaborată de Comitetul permanent pentru lanțul alimentar și sănătatea animală, la 17 iunie 2011.
 În cadrul acestei evaluări generale, statele membre vor acorda o atenție deosebită protecției apelor subterane, atunci când substanța activă este utilizată în regiuni cu sol și/sau condiții climatice vulnerabile.
 Condițiile de autorizare vor include, după caz, măsuri de reducere a riscului.
 Statele membre în cauză vor solicita prezentarea unor informații suplimentare cu privire la posibila contaminare a apei subterane cu metaboliții M03 (1), M04 (2) și M10 (3).
 Statele membre se vor asigura că solicitantul transmite aceste informații Comisiei până la data de 31 iulie 2013.
 (1) 2-hidroxi-4,6-dimetoxipirimidină
 (2) 2,4-dihidroxi-6-metoxipirimidină
 (3) sodiu 2-hidroxi-6-(4-hidroxi-6-metoxipirimidină-2-il)oxibenzoat.”


type: other

text:
Avalik teenistus – Ametnikud – Personalieeskirjade artikkel 42c – Teenistuse huvides puhkusele saatmine – Automaatselt pensionile jäämine – Vaidlustamatu akt – Osaline vastuvõetamatus – Seaduse kohaldamisala – Tõstatamine omal algatusel – Grammatiline, kontekstipõhine ja teleoloogiline tõlgendamine
 Kohtuasjas T‐167/17,
 RV, Euroopa Komisjoni endine ametnik, esindajad: advokaadid J.‐N. Louis ja N. de Montigny, hiljem J.‐N. Louis,
 Euroopa Komisjon, esindajad: G. Berscheid ja D. Martin,
 Euroopa Parlament, esindajad: J. Steele ja D. Nessaf, hiljem J. Steele ja M. Rantala, lõpuks J. Steele ja C. González Argüelles,
 Euroopa Liidu Nõukogu, esindajad: M. Bauer ja R. Meyer,
 mille ese on ELTL artikli 270 alusel esitatud nõue tühistada komisjoni 21. detsembri 2016. aasta otsus saata hageja vastavalt Euroopa Liidu personalieeskirjade artiklile 42c teenistuse huvides puhkusele ja samal ajal vastavalt nimetatud sätte viiendale lõigule automaatselt pensionile,
 kohtusekretär: ametnik M. Marescaux,
 arvestades menetluse kirjalikku osa ja 18. jaanuari 2019. aasta kohtuistungil esitatut,
 1 Euroopa Liidu ametnike personalieeskirjad (edaspidi „personalieeskirjad“) on kehtestatud nõukogu 29. veebruari 1968. aasta määrusega (EMÜ, Euratom, ESTÜ) nr 259/68, millega kehtestatakse Euroopa ühenduste ametnike personalieeskirjad ja muude teenistujate teenistustingimused ning komisjoni ametnike suhtes ajutiselt kohaldatavad erimeetmed (EÜT 1968, L 56, lk 1; ELT eriväljaanne 01/02, lk ), mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. oktoobri 2013. aasta määrusega nr 1023/2013 (ELT 2013, L 287, lk 15).
 2 Personalieeskirjade artikkel 35, mis asub personalieeskirjade III jaotise 2. peatükis „Halduslik seisund“, näeb ette, et ametnikule omistatakse üks järgmistest halduslikest seisunditest: teenistuses, lähetuses, isiklikel põhjustel võetud puhkusel, reservi arvatud, puhkusel seoses sõjaväeteenistusega, lapsehoolduspuhkusel või perepuhkusel ja puhkusele saadetud teenistuse huvides.
 3 Personalieeskirjade artikkel 42c, mis asub samas peatükis, näeb ette järgmist:
 4 Personalieeskirjade artikkel 47 asub personalieeskirjade III jaotise 4. peatükis „Teenistuse lõpetamine“. Selles artiklis on sätestatud, et teenistus võib lõppeda ametist lahkumise korral, tagandamise korral, teenistuse huvides teenistusest vabastamise korral, ebapädevuse tõttu teenistusest vabastamise korral, teenistusest vabastamise korral, pensionile jäämise korral või surma korral.
 5 Samuti 4. peatükis asuva artikli 52 esimese lõigu punktides a ja b on muu hulgas sätestatud, et ilma et see piiraks artikli 50 (mis puudutab kõrgemate ametnike teenistuse huvides teenistusest vabastamist) sätete kohaldamist, jääb ametnik pensionile kas automaatselt selle kuu viimasel päeval, mille jooksul ta saab 66‐aastaseks, või tema enda taotluse põhjal selle kuu viimasel päeval, mille kohta on taotlus esitatud, kui ta on jõudnud pensioniikka.
 7 Personalieeskirjade XIII lisa artikli 22 lõikes 1 on sätestatud järgmiselt:
 8 Personalieeskirjade XIII lisa artikli 23 lõige 1 näeb muu hulgas ette, et enne 1. jaanuari 2014 teenistuses olnud ametnik läheb automaatselt pensionile selle kuu viimasel päeval, mille jooksul ta saab 65‐aastaseks.
 9 Hageja RV on Euroopa Komisjoni endine ametnik. Ta on sündinud 10. jaanuaril 1956 ja asus selle institutsiooni teenistusse 1. septembril 1992. Alates 1. veebruarist 2009 määrati ta regionaal‐ ja linnapoliitika peadirektoraati. 1. jaanuaril 2013 edutati ta palgaastmele AST 9.
 10 Personalihalduse ja julgeoleku peadirektoraat andis 30. novembri 2016. aasta kirjas hagejale teada, et ametisse nimetamise õigust omav isik kavatseb ta personalieeskirjade artikli 42c alusel alates 1. aprillist 2017 teenistuse huvides puhkusele saata.
 11 Hageja kinnitas 6. detsembri 2016. aasta e‐kirjas 30. novembri 2016. aasta kirja kättesaamist ning palus selgitada oma pensioniõigusi ja erinevaid praktilisi aspekte seoses tema teenistuse huvides puhkusele saatmisega personalieeskirjade artikli 42c alusel.
 12 Komisjoni individuaalsete maksete haldamise ja maksmise amet saatis 8. detsembri 2016. aasta e‐kirjas hagejale esialgse arvutuse talle personalieeskirjade artikli 42c alusel makstava toetuse kohta, täpsustades sealjuures, et see e‐kiri on talle saadetud teavitamise eesmärgil ega kujuta endast ametisse nimetamise õigust omava isiku otsust, mis on edasikaevatav.
 13 15. detsembril 2016 toimunud kohtumisel teatas personalihalduse ja julgeoleku peadirektoraadi karjäärijuhtimise ja liikuvuse üksuse juht hagejale, et kuna ta on jõudnud personalieeskirjade XIII lisa artikli 22 lõike 1 mõistes „pensioniikka“ ja juhul, kui ametisse nimetamise õigust omav isik teeb otsuse ta teenistuse huvides puhkusele saata, jääb ta alates 1. aprillist 2017 kohe pensionile. Selleks kuupäevaks oleks hageja individuaalsete maksete haldamise ja maksmise ameti arvutuste järgi omandanud 54,9% pensioniõigustest ja tema pension oleks 4040,99 eurot. Hageja teatas, et ta ei saanud teenistuse huvides puhkusele saatmise tagajärgede kohta nõuetekohast teavet ja kui ta oleks sellist teavet saanud, ei oleks ta teenistuse huvides puhkusele saatmiseks oma nõusolekut andnud. Samuti teatas hageja, et ta ei soovi alates 1. aprillist 2017 automaatselt pensionile jääda, vaid soovib teenistusse jääda, et ta saaks omandada täiendavad pensioniõigused. Juhul kui ametisse nimetamise õigust omav isik otsustab hageja teenistuse huvides puhkusele saata, siis on hageja väidete kohaselt 1. aprill 2017 liiga varajane kuupäev ja tal oleks vaja täiendavalt kahte või kolme kuud, et pensionile jäämiseks valmistuda.
 14 Kõnealuse kohtumise tulemusena andis personalihalduse ja julgeoleku peadirektoraadi karjäärijuhtimise ja liikuvuse üksus 20. detsembril 2016 ametisse nimetamise õigust omavale isikule heakskiitva arvamuse seoses personalieeskirjade artikli 42c kohaldamisega hageja suhtes.
 15 Ametisse nimetamise õigust omav isik otsustas 21. detsembri 2016. aasta otsusega (edaspidi „vaidlustatud otsus“) saata hageja esiteks teenistuse huvides puhkusele alates 1. aprillist 2017 personalieeskirjade artikli 42c alusel ja teiseks samal kuupäeval automaatselt pensionile personalieeskirjade artikli 42c viienda lõigu alusel, kuna hageja oli juba jõudnud „pensioniikka“ vastavalt personalieeskirjade XIII lisa artikli 22 lõikele 1.
 16 Hageja esitas vaidlustatud otsuse peale 13. märtsil 2017 personalieeskirjade artikli 90 lõike 2 alusel kaebuse.
 17 Individuaalsete maksete haldamise ja maksmise ameti pensionide üksus edastas hagejale 16. märtsil 2017 arvamuse personalieeskirjade artiklis 42c sätestatud toetuse arvutamise kohta. Selle arvamuse järgi makstakse hagejale 1. aprillist 2017 kuni 30. aprillini 2017 nimetatud toetust, mille suurus on sada protsenti tema põhipalgast, ning alates 1. maist 2017 tekib tal õigus vanaduspensionile.
 18 Hageja nõustaja saatis 31. märtsil 2017 komisjonile e‐kirja, milles märkis, et individuaalsete maksete haldamise ja maksmise ameti 16. märtsi 2017. aasta „otsus“ asendas vaidlustatud otsuse, kuna sellega muudeti hageja halduslikku seisundit, ning väitis, et seda otsust ei tehtud talle teatavaks, millega rikuti personalieeskirjade artiklit 25 ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklist 41 tulenevat hea juhtimistava ja hea halduse põhimõtet. Hageja nõustaja täpsustas sellest tulenevalt, et kaebus on esitatud komisjoni 16. märtsi 2017. aasta „uue otsuse“ peale.
 19 Hageja kaebus jäeti ametisse nimetamise õigust omava isiku 27. juuli 2017. aasta sõnaselge otsusega rahuldamata.
 20 Hageja esitas hagiavalduse, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 16. märtsil 2017.
 21 Hageja palus Üldkohtu kantseleisse samal päeval saabunud eraldi dokumendiga anonüümsust vastavalt Üldkohtu kodukorra artiklile 66. Üldkohus rahuldas selle taotluse 19. mai 2017. aasta otsusega.
 22 Hageja esitas 16. märtsil 2017 Üldkohtu kantseleisse saabunud eraldi dokumendiga Üldkohtu kodukorra artikli 152 alusel taotluse lahendada asi kiirendatud menetluses.
 23 Hageja esitas samal päeval eraldi dokumendiga ELTL artiklite 278 ja 279 alusel ajutiste meetmete kohaldamise taotluse, milles palus vaidlustatud otsuse täitmise peatada. Personalieeskirjade artikli 91 lõike 4 alusel põhimenetlus peatati.
 24 Üldkohtu president jättis 24. märtsi 2017. aasta kohtumäärusega RV vs. komisjon (T‐167/17 R, ei avaldata, EU:T:2017:218) hageja ajutiste meetmete kohaldamise taotluse kiireloomulisuse puudumise tõttu rahuldamata.
 25 Euroopa Parlament ja Euroopa Liidu Nõukogu palusid vastavalt 8. ja 12. mail 2017 Üldkohtu kantseleisse saabunud dokumentides luba astuda käesolevas asjas komisjoni nõuete toetuseks menetlusse.
 26 Vastavalt personalieeskirjade artikli 91 lõikele 4 jätkati põhimenetlust pärast seda, kui 27. juulil 2017 tehti sõnaselge otsus jätta hageja kaebus rahuldamata.
 27 Üldkohtu teise koja president rahuldas 16. augusti ja 11. augusti 2017. aasta otsustega vastavalt parlamendi ja nõukogu taotluse astuda komisjoni nõuete toetuseks menetlusse.
 28 Üldkohus (teine koda) jättis 18. augusti 2017. aasta otsusega hageja esitatud kiirendatud menetluse kohaldamise taotluse rahuldamata.
 29 Parlament ja nõukogu esitasid oma menetlusse astuja seisukohad vastavalt 29. ja 30. novembril 2017.
 30 Üldkohtu kantselei teavitas 22. veebruaril 2018 pooli menetluse kirjaliku osa lõpetamisest.
 31 Hageja esitas Üldkohtu kantseleisse 7. märtsil 2018 saabunud eraldi dokumendiga põhjendatud taotluse Üldkohtu kodukorra artikli 106 alusel tema ärakuulamiseks suulise menetluse raames.
 32 Ettekandja‐kohtuniku ettepanekul otsustas Üldkohus (teine koda) avada suulise menetluse ning palus kodukorra artiklis 89 ette nähtud menetlust korraldavate meetmete raames komisjonil lisada toimikusse üks dokument ja kummalgi poolel vastata kirjalikult ühele küsimustele. Mõlemad pooled täitsid need nõuded ettenähtud tähtaja jooksul, välja arvatud hageja, kes ei esitanud oma kirjalikku vastust tähtaegselt. Üldkohtu teise koja presidendi 15. jaanuari 2019. aasta otsusega lisati toimikusse hageja kirjalik vastus ja mittetähtaegset esitamist põhjendav kiri.
 33 Poolte kohtukõned ja Üldkohtu küsimustele antud vastused kuulati ära 18. jaanuari 2019. aasta kohtuistungil
 34 Hageja palub hagiavalduses Üldkohtul:
 35 Repliigis palub hageja Üldkohtul „tühistada vajalikus ulatuses komisjoni 16. märtsi 2017. aasta otsus, millega määrati tema automaatselt pensionile jäämise kuupäevaks 1. mai 2017“.
 37 Parlament palub Üldkohtul jätta hagi rahuldamata.
 Komisjoni 16. märtsi 2017. aasta „otsuse“ tühistamise nõude vastuvõetavus
 39 Komisjon väidab, et nõue tühistada tema 16. märtsi 2017. aasta „otsus“ hageja rahaliste õiguste kindlaksmääramise kohta on vastuvõetamatu. Ta väidab esiteks, et see küsimus ei ole esitatud Üldkohtule nõuetekohaselt, kuna nimetatud nõuet ei sisaldu hagiavalduses ning hageja ei ole esitanud sellekohast hagiavalduse lisa. Komisjon leiab seega, et hageja ei saa oma hagi laiendada, et see hõlmaks ka 16. märtsi 2017. aasta „otsust“. Teiseks väidab komisjon, et see „otsus“ tehti vaidlustatud otsuse jätkuks ja selles üksnes määrati kindlaks hageja rahalised õigused vastavalt personalieeskirjade VIII lisa artiklile 10. Hageja õiguslikku olukorda sellega järelikult ei muudetud.
 40 Hageja väidab omalt poolt, et kuna ta sai kaebusele antud vastuse teada alles pärast Üldkohtusse pöördumist, võis ta oma nõudeid kohandada ja laiendada, et need sisaldaksid ka 16. märtsi 2017. aasta „otsust“.
 41 Olgu siinkohal märgitud, et personalieeskirjade artikli 91 lõike 1 kohaselt on vastuvõetavad üksnes hagid, mis on esitatud hageja huve kahjustava akti peale.
 42 Väljakujunenud kohtupraktika järgi on toiminguteks ja otsusteks, mille peale saab esitada tühistamishagi, üksnes sellised meetmed, mis tekitavad otseselt ja vahetult hageja huve mõjutavaid õiguslikke tagajärgi, tuues kaasa selge muutuse tema õiguslikus olukorras (vt 23. novembri 2016. aasta kohtuotsus Alsteens vs. komisjon, T‐328/15 P, ei avaldata, EU:T:2016:671, punkt 113 ja seal viidatud kohtupraktika).
 43 Käesolevas asjas tuleb esiteks märkida, et hageja saadeti vaidlustatud otsusega teenistuse huvides puhkusele ja samal ajal alates 1. aprillist 2017 automaatselt pensionile vastavalt personalieeskirjade artiklile 42c, ning teiseks, et individuaalsete maksete haldamise ja maksmise ameti 16. märtsi 2017. aasta arvamus (vt eespool punkt 17), mida hageja peab „otsuseks“, täpsustab, et 2017. aasta aprillis makstakse hagejale personalieeskirjade artikli 42c seitsmendas lõigus sätestatud toetust, mille suurus on sada protsenti tema põhipalgast, ja tema õigus vanaduspensionile tekib 1. mail 2017.
 44 Sellega seoses olgu meenutatud, et personalieeskirjade VIII lisa artikkel 10 näeb ette järgmist:
 „Õigus saada vanaduspensioni tekib selle kalendrikuu esimesel päeval, mis järgneb kuule, mil ametnikule kas automaatselt või oma taotluse põhjal määratakse pension; ta saab oma töötasu edasi, kuni talle hakatakse maksma pensioni.“
 45 Nagu komisjon täpsustas, ja ilma et talle oleks vastu vaieldud, kohaldati individuaalsete maksete haldamise ja maksmise ameti 16. märtsi 2017. aasta arvamuses personalieeskirjade VIII lisa artiklit 10. Selle sätte kohaselt pidi hageja hakkama vanaduspensioni saama alates 2017. aasta maist, see tähendab alates kalendrikuust, mis järgneb kuule (aprill 2017), mil talle oli vaidlustatud otsuse alusel määratud vanaduspension. Vahepealsel ajal ehk 2017. aasta aprillis tuli hagejale nimetatud sätte alusel maksta „palka“, mida tuleb tema puhul, nagu ka komisjon väidab, mõista personalieeskirjade artikli 42c seitsmendas lõigus sätestatud toetusena, võttes arvesse asjaolu, et ta saadeti vaidlustatud otsusega alates 1. aprillist 2017 teenistuse huvides puhkusele.
 46 Sellest järeldub, et individuaalsete maksete haldamise ja maksmise ameti 16. märtsi 2017. aasta arvamus üksnes täpsustab hageja rahalisi õigusi, mis vaidlustatud otsusest ja personalieeskirjade VIII lisa artiklist 10 tulenevad, ning seetõttu on see jätk vaidlustatud otsusele. Neil asjaoludel ja eespool punktis 42 osutatud kohtupraktikat arvestades tuleb tõdeda, et kõnealune arvamus ei tekita otseselt ja vahetult hageja huve mõjutavaid õiguslikke tagajärgi, tuues kaasa selge muutuse tema õiguslikus olukorras, kuna see olukord on määratletud üksnes vaidlustatud otsuses, mis on käesoleval juhul ainus huve kahjustav akt.
 47 Järelikult ei ole individuaalsete maksete haldamise ja maksmise ameti 16. märtsi 2017. aasta arvamus vaidlustatav akt ja selle tühistamiseks esitatud nõue tuleb vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata jätta.
 Üldkohtu pädevus hinnata käesolevas asjas väidet, et on rikutud seaduse kohaldamisala
 48 Hageja esitab oma hagi põhjendamiseks neli väidet, millest esimene puudutab oluliste menetlusnormide rikkumist ja seda, et ametisse nimetamise õigust omava isikule on õigusvastaselt antud personalieeskirjade artikli 42c kohaldamiseks piiramatud volitused; teine väide puudutab võrdse kohtlemise põhimõtte ja diskrimineerimiskeelu põhimõtte rikkumist; kolmas väide puudutab personalieeskirjade artikli 42c õigusvastasust osas, milles see säte ei ole kooskõlas määruse nr 1023/2013 põhjendustega 2, 14 ja 29 ega näe ette üleminekumeetmeid selle järkjärguliseks kohaldamiseks, ning neljas väide puudutab proportsionaalsuse põhimõtte, õiguspärase ootuse põhimõtte ja hoolitsemiskohustuse rikkumist ning ilmset hindamisviga. Hageja teatas kohtuistungil, et ta loobub teisest väitest.
 49 Lisaks tsiteeris hageja oma märkustes parlamendi ja nõukogu menetlusse astuja seisukohtade kohta lõike 18. mai 2017. aasta kohtumäärusest RW vs. komisjon (T‐170/17 R, ei avaldata, EU:T:2017:351), ilma et ta oleks nende põhjal mingeid selgeid järeldusi teinud.
 50 Nimelt peatas Üldkohtu president ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustava kohtunikuna 18. mai 2017. aasta kohtumääruses RW vs. komisjon (T‐170/17 R, ei avaldata, EU:T:2017:351) komisjoni otsuse täitmise, millega hageja oli selles kohtuasjas saadetud teenistuse huvides puhkusele ja samal ajal personalieeskirjade artikli 42c viienda alusel automaatselt pensionile, kuna ta oli jõudnud personalieeskirjade XIII lisa artikli 22 lõike 1 mõistes „pensioniikka“ (18. mai 2017. aasta kohtumäärus RW vs. komisjon, T‐170/17 R, ei avaldata, EU:T:2017:351, punkt 16). Ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik esitas fumus boni iuris’e analüüsimisel ja vastuseks kahele esimese väitele, mis puudutasid vastavalt personalieeskirjade artiklite 47 ja 52 rikkumist ning personalieeskirjade artikli 42c kohaldamisala rikkumist, järgmised kaalutlused.
 51 Esiteks sedastas ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik, et personalieeskirjade XIII lisa artiklid 22 ja 23 – nagu ka personalieeskirjade artikkel 52 – teevad esmapilgul selget vahet seadusjärgsel pensionieal, mille saabumisel ametnik automaatselt pensionile jääb, ja minimaalsel pensionieal, mida tuleb käsitada vanusena, millest alates võib ametnik taotleda pensionile jäämist (18. mai 2017. aasta kohtumäärus RW vs. komisjon, T‐170/17 R, ei avaldata, EU:T:2017:351, punkt 50).
 52 Teiseks leidis ajutiste meetme kohaldamise üle otsustav kohtunik, et kuigi esmapilgul võivad tekkida mõningad raskused õigusakti ülesehituse seisukohalt seoses sellega, kuidas suhestuvad omavahel ühelt poolt pensionile jäämist ja teenistuse lõpetamist üldiselt reguleerivad personalieeskirjade sätted ja teiselt poolt personalieeskirjade artikkel 42c, siis selle artikli viiendas lõigus on sõnaselgelt öeldud, et „[k]ui ametnik jõuab teenistuse huvides puhkusel viibimise ajal pensioniikka, jääb ta automaatselt pensionile“. Seega leiab ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik, et kui personalieeskirjade artiklit 42c pidada erinormiks, tuleb siiski kindlaks määrata selle ulatus (18. mai 2017. aasta kohtumäärus RW vs. komisjon, T‐170/17 R, ei avaldata, EU:T:2017:351, punktid 52 ja 54).
 53 Niisiis, kolmandaks leidis ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik, et tuleb kindlaks teha, kas personalieeskirjade artikkel 42c lubab esmapilgul saata minimaalsesse pensioniikka jõudnud ametniku tema tahte vastaselt teenistuse huvides puhkusele ja samal ajal automaatselt pensionile (18. mai 2017. aasta kohtumäärus RW vs. komisjon, T‐170/17 R, ei avaldata, EU:T:2017:351, punkt 55). Ta jõudis järeldusele, et kui seda sätet grammatiliselt tõlgendada, siis esmapilgul asjaomane säte seda ei luba (18. mai 2017. aasta kohtumäärus RW vs. komisjon, T‐170/17 R, ei avaldata, EU:T:2017:351, punktid 56–63).
 54 Eespool toodud kaalutlused 18. mai 2017. aasta kohtumääruses RW vs. komisjon (T‐170/17 R, ei avaldata, EU:T:2017:351) käsitlevad personalieeskirjade artikli 42c kohaldamisala, kuna selle sätte kohaldamise tulemusena saadeti teenistuse huvides puhkusele ja samal ajal automaatselt pensionile ametnik, kes oli teenistusse asunud enne 1. jaanuari 2014 ja kes oli jõudnud „pensioniikka“, mida komisjon tõlgendas personalieeskirjade XIII lisa artikli 22 lõike 1 viiendas lõigus määratletud pensionieana. Personalieeskirjade artikli 42c viienda lõigu ja personalieeskirjade XIII lisa artikli 22 lõike 1 viienda lõigu koostoime tõi komisjoni hinnangul kõnesolevas asjas kaasa selle, et asjaomane ametnik tuleb saata teenistuse huvides puhkusele ja samal ajal automaatselt pensionile (18. mai 2017. aasta kohtumäärus RW vs. komisjon, T‐170/17 R, ei avaldata, EU:T:2017:351, punkt 16).
 55 Ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustava kohtuniku eelnevatest kaalutlustest ilmneb seega, et ta leidis personalieeskirjade artikli 42c kohaldamisalasse puutuvalt, et see säte ei ole „pensioniikka“ jõudnud ametniku suhtes esmapilgul kohaldatav, kuna selle sätte kohaldamise tagajärjeks on teenistuse huvides puhkusele saatmine ja samal ajal automaatne pensionile jäämine.
 56 Käesolevas asjas puudub vaidlus selle üle, et personalieeskirjade artiklit 42c kohaldati hageja suhtes 1. aprillil 2017, kui ta oli 61‐aastane ja ületanud seega „pensioniea“, mis tema puhul oli personalieeskirjade XIII lisa artikli 22 lõike 1 teises lõigus toodud tabeli kohaselt 60 aastat ja 4 kuud. Seega saadeti hageja vaidlustatud otsuse alusel teenistuse huvides puhkusele ja samal ajal automaatselt pensionile. Järelikult tuleb enne hageja esitatud väidete hindamist analüüsida personalieeskirjade artikli 42c kohaldamisala ehk teisisõnu seda, kas kõnealust sätet saab kohaldada ametniku suhtes, kes sarnaselt hagejaga on juba jõudnud „pensioniikka“.
 57 Tuleb küll tõdeda, et hageja ei ole esitanud seaduse kohaldamisala rikkumist puudutavat väidet, mis sisaldaks eespool punktis 56 tõstatatud küsimust.
 58 Kuid tuleb märkida, et kolmandas ja neljandas väites on hageja esitanud argumente, mille hindamine eeldab personalieeskirjade artikli 42c tõlgendamist ja selle kohaldamisala määratlemist. Konkreetsemalt märkis hageja kolmandas väites, et personalieeskirjade artikli 42c ja XIII lisa artikli 22 koos kohaldamine võimaldab juhtkonnal „järsult ja märkimisväärselt alandada ametniku vanust teenistuse lõpetamisel, ilma et oleks ette nähtud üleminekumeetmed, mis kaitseksid tema põhjendatud ootust, et ta jääb teenistusse kuni ta jõuab vanusesse, mil ta jääb personalieeskirjade artikli 52 ja XIII lisa alusel automaatselt pensionile (vt hagiavalduse punkt 109). Neljandas väites osutas hageja, et vaidlustatud otsusega jäi ta õigusvastaselt ilma personalieeskirjade IV lisa kohaselt arvutatud toetusest ja sellega rikuti personalieeskirjade XIII lisa artikli 22 lõike 2 esimest lõiku, kuna ta jäi ilma õigusest omandada täiendavad pensiõigused viimati nimetatud sätte alusel (hagiavalduse punktid 125–127). Need argumendid puudutavad seega personalieeskirjade artikli 42c ja muude personalieeskirjade sätete vahelist seost ning nende argumentide hindamine eeldab niisiis nimetatud artikli tõlgendamist ja selle kohaldamisala määratlemist.
 59 Sellega seoses tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et kuigi otsus tuleb teha üksnes nõuete kohta, mille on esitanud vaidluse raamistiku piiritlemiseks pädevad pooled, ei pea kohus piirduma üksnes argumentidega, mille pooled on esitanud oma nõuete toetuseks, sest vastasel korral võib ta olla sunnitud oma otsuses tuginema vääradele õiguslikele kaalutlustele (vt 8. juuli 2010. aasta kohtuotsus komisjon vs. Putterie‐De‐Beukelaer, T‐160/08 P, EU:T:2010:294, punkt 65 ja seal viidatud kohtupraktika). Sellest järeldub, et Üldkohus on käesolevas asjas kohustatud hindama, kas personalieeskirjade artiklit 42c saab kohaldada ametniku suhtes, kes sarnaselt hagejaga on juba jõudnud personalieeskirjade XIII lisa artikli 22 lõike 1 viienda lõigu mõistes „pensioniikka“, ja seega hindama selle sätte kohaldamisala, kuna selline hinnang on üheks vajalikuks eeltingimuseks, et hinnata teatavaid hageja esitatud argumente (vt selle kohta 8. juuli 2010. aasta kohtuotsus komisjon vs. Putterie‐De‐Beukelaer, T‐160/08 P, EU:T:2010:294, punkt 66).
 60 Isegi kui oletada, et eespool osutatud küsimus, mis puudutab personalieeskirjade artikli 42c kohaldamisala, jääb poolte määratletud vaidluse raamistikust väljapoole, on kohus varem otsustanud, et seaduse kohaldamisala rikkumist puudutav väide on igal juhul avalikul huvil põhinev väide, mida liidu kohus peab omal algatusel hindama (15. juuli 1994. aasta kohtuotsus Browet jt vs. komisjon, T‐576/93–T‐582/93, EU:T:1994:93, punkt 35).
 61 Nimelt eiraks Üldkohus käesolevas asjas ilmselgelt oma pädevust õiguspärasuse kontrolli teostava kohtuna, kui ta ei tõstataks omal algatusel väidet, et vaidlustatud otsuse aluseks on õigusnorm, s.o personalieeskirjade artikkel 42c, mida ei saa käesoleval juhul kohaldada, ning kui ta peaks seejärel tema menetluses oleva vaidluse lahendama seda õigusnormi ise kohaldades (vt selle kohta 21. veebruari 2008. aasta kohtuotsus Putterie‐De‐Beukelaer vs. komisjon, F‐31/07, EU:F:2008:23, punkt 51, mida ei ole selles küsimuses tühistatud 8. juuli 2010. aasta kohtuotsusega komisjon vs. Putterie‐De‐Beukelaer (T‐160/08 P, EU:T:2010:294)).
 62 Pooltel oli oma kirjalikes vastustes kodukorra artikli 89 alusel esitatud Üldkohtu küsimusele (vt eespool punkt 32) võimalus anda oma seisukoht nii Üldkohtu õiguse kohta tõstatada omal algatusel seaduse kohaldamisala rikkumist puudutavat väidet, nagu on täpsustatud eespool punktis 56, kui ka asjaomase väite põhjendatuse kohta.
 63 Vastuvõetavuse küsimuse puhul möönis komisjon, et seaduse kohaldamisala rikkumist puudutav väide on avalikul huvil põhinev väide, mille Üldkohus võib oma algatusel tõstatada. Komisjon leiab, et seaduse kohaldamisala rikkumisega on tegemist siis, kui vaidlustatud otsuse aluseks on „õigusnorm, mida ei saa käesoleva juhtumi suhtes kohaldada“, nagu asjakohasest kohtupraktikast tuleneb. Nii on see näiteks üldiste rakenduseeskirjade või sätete puhul, mis on tühistatud ja seega ratione temporis kohaldamatud. Komisjon on seisukohal, et kuna personalieeskirjade artikkel 42c on kehtiv ja käesolevas vaidluses kohaldatav õigusnorm, ei puuduta Üldkohtu tõstatatud küsimus seaduse kohaldamisala, vaid puudutab selle sätte tõlgendamist ehk käesolevas asjas küsimust, kas seda sätet saab asjaomase ametniku suhtes kohaldada juhul, kui teenistuse huvides puhkusele saatmise tulemuseks on ka asjaomase isiku automaatselt pensionile jäämine. Lisaks väidab komisjon, et seaduse kohaldamisala võimalikku rikkumist puudutavat väidet ei ole igal juhul kaebuses esitatud ja seega on see vastavuse põhimõtte rikkumise tõttu vastuvõetamatu.
 64 Nõukogu väidab, et seaduse kohaldamisala rikkumist puudutav väide, mida on täpsustatud eespool punktis 56, on vaidlustatud otsuse materiaalset õiguspärasust käsitlev väide ja seega ei võinud liidu kohus seda omal algatusel tõstatada.
 65 Nõukogu vastuväite kohta olgu märgitud, et liidu kohus on varem otsustanud, et liidu kohtul on õigus ja vajadusel ka kohustus tõstatada omal algatusel teatud väiteid, mis käsitlevad sisemist õiguspärasust. Nii on see seaduse kohaldamisala rikkumist puudutava väite puhul (vt eespool punkt 60). Ka kohtuotsuse seadusjõud on avalikul huvil põhinev sisemist õiguspärasust käsitlev väide, mille kohus peab tõstatama omal algatusel (1. juuni 2006. aasta kohtuotsus P & O European Ferries (Vizcaya) ja Diputación Foral de Vizcaya vs. komisjon, C‐442/03 P ja C‐471/03 P, EU:C:2006:356, punkt 45).
 66 Komisjoni vastuväite kohta (vt eespool punkt 63) tuleb vaid märkida, et kohtupraktikast ei tulene, et seaduse kohaldamisala rikkumist puudutava väite puhul peetakse silmas ainult asjassepuutuva õigusnormi ratione temporis kohaldamatust, vaid selle väite puhul peetakse silmas kõiki juhtumeid, kus vaidlustatud akti aluseks olevat õigusnormi ei saa kohaldada (vt selle kohta 21. veebruari 2008. aasta kohtuotsus Putterie‐De‐Beukelaer vs. komisjon, F‐31/07, EU:F:2008:23, punkt 51, mida ei ole selles küsimuses tühistatud 8. juuli 2010. aasta kohtuotsusega komisjon vs. Putterie‐De‐Beukelaer (T‐160/08 P, EU:T:2010:294)). Peale selle asjaolu, et Üldkohus on kohustatud personalieeskirjade artiklit 42c tõlgendama, et teha kindlaks selle kohaldamisala, ei tähenda, et eespool punktis 56 tõstatatud küsimus ei puuduta personalieeskirjade artikli 42c kohaldamisala. Viimaseks tuleb märkida, et kaebuse ja hagiavalduse vastavuse põhimõte ei takista liidu kohtul tõstatada avalikul huvil põhinevat väidet omal algatusel (vt selle kohta 14. veebruari 2017. aasta kohtuotsus Kerstens vs. komisjon, T‐270/16 P, ei avaldata, EU:T:2017:74, punktid 66–70).
 67 Eespool punktides 50–66 esitatud kaalutlusi arvestades tuleb käesolevas asjas hinnata personalieeskirjade artikli 42c kohaldamisala rikkumist puudutavat väidet, mis on seondub küsimusega, kas seda sätet saab kohaldada ametniku suhtes, kes sarnaselt hagejaga on juba jõudnud „pensioniikka“.
 Seaduse kohaldamisala rikkumist puudutava väite põhjendatus
 68 Nagu juba märgitud (vt eespool punkt 62), oli pooltel võimalus anda kirjalikult oma seisukoht seaduse kohaldamisala rikkumist puudutava väite kohta.
 69 Komisjon, kes tugineb eelkõige personalieeskirjade artikli 42c sõnastust ja selle sätte ratio legis’t puudutavatele argumentidele, väidab, et see säte ei ole kohaldatav ametnike suhtes, kes on jõudnud „pensioniikka“.
 70 Parlament väidab üksnes, et ei saa kindlalt öelda, et liidu seadusandja oleks tahtnud seda sätet sel moel piirata, ning täpsustas, et praeguse ajani ei ole ta personalieeskirjade artiklit 42c kohaldanud ametnike suhtes, kes on jõudnud personalieeskirjade XIII lisa artiklis 22 määratletud „pensioniikka“ või selle ületanud.
 71 Nõukogu ei võtnud ülaltoodud väite põhjendatuse osas seisukohta ja märkis, et ta ei ole kohaldanud personalieeskirjade artiklit 42c ametnike suhtes, kes on ületanud „pensioniea“.
 72 Alustuseks tuleb tähelepanu juhtida, et hageja saadeti teenistuse huvides puhkusele ja samal ajal automaatselt pensionile vastavalt personalieeskirjade artikli 42c viiendale lõigule koostoimes personalieeskirjade XIII lisa artikli 22 lõikega 1 (vt eespool punkt 15).
 73 Personalieeskirjade artikli 42c viiendast lõigust nähtub ühemõtteliselt, et asjassepuutuvaid ametnikke võib teenistuse huvides puhkusele saata kuni „pensionieani“, mis on enne 1. jaanuari 2014 teenistusse asunud ametnike puhul kindlaks määratud personalieeskirjade XIII lisa artikli 22 lõike 1 viienda lõigus, mis tähendab, et kui teenistuse huvides pensionile saatmine puudutab ametnikku, kes on juba jõudnud eelmainitud „pensioniikka“, peab see ametnik samal ajal automaatselt pensionile jääma. Sama seisukohta kohaldati vaidlustatud otsuses, võttes arvesse asjaolu, et vaidlustatud otsuse jõustumise kuupäevaks oli hageja juba jõudnud „pensionikka“ (vt eespool punkt 56).
 74 Järelikult, käsitledes küsimust, kas personalieeskirjade artiklit 42c saab kohaldada ametniku suhtes, kes on jõudnud „pensioniikka“, peab liidu kohus võtma arvesse asjaolu, et selline kohaldamine toob kaasa kõnealuse ametniku teenistuse huvides puhkusele saatmise ja samal ajal tema automaatselt pensionile jäämise.
 75 Selle küsimuse hindamiseks on vaja tõlgendada personalieeskirjade artiklit 42c.
 – Grammatiline tõlgendus
 76 Personalieeskirjade artikli 42c esimeses lõigus on ette nähtud, et asjassepuutuvat ametnikku võib teenistuse huvides pensionile saata „kõige varem viis aastat enne ametniku pensioniiga“. Nagu komisjon sisuliselt väitis, personalieeskirjade artikli 42c esimeses lõigus toodud väljend „ametniku pensioniiga“ vastab selle sätte neljandas ja viiendas lõigus toodud väljendile „pensioniiga“. Seetõttu, et teha kindlaks „ametniku pensioniiga“ personalieeskirjade artikli 42c esimese lõigu alusel, mis puudutab enne 1. jaanuari 2014 teenistusse asunud ametnikke, tuleb sarnaselt personalieeskirjade artikli 42c neljanda ja viienda lõigu kohaselt „pensioniea“ kindlaksmääramiseks lähtuda personalieeskirjade XIII lisa artikli 22 lõike 1 viiendast lõigust, milles on täpsustatud järgmiselt:
 77 Personalieeskirjade XIII lisa artikli 22 lõike 1 viiendas lõigus olev väljend „eespool esitatud sätted“ viitab kõnealuse sätte neljale esimesele lõigule, kus on täpsustatud vanus, millest alates võivad enne 1. jaanuari 2014 teenistusse asunud ametnikud taotleda pensionile jäämist, saades vanaduspensioni.
 78 Mis puudutab pärast 1. jaanuari 2014 teenistusse asunud ametnikke, siis personalieeskirjade artikli 42c esimeses lõigus mainitud mõiste „ametniku pensioniiga“ viitab personalieeskirjade artikli 52 esimese lõigu punktis a sätestatud automaatsele pensionile jäämise eale, mis on 66 eluaastat, mida pooled on kohtuistungil kinnitanud.
 79 Personalieeskirjade artikli 42c esimese lõigu sõnastusest seega nähtub, et kõnealuses sättes on antud teavet kuupäeva kohta, millest alates kõnealust sätet võib ametniku suhtes kohaldada, nimelt „[k]õige varem viis aastat enne ametniku pensioniiga“. Nagu komisjon õigesti märgib, siis enne 1. jaanuari 2014 teenistusse asunud ametnike puhul ei ole kõnealuse sätte sõnastusega pealegi välistatud, et seda võidakse kohaldada ametniku suhtes, kes on „pensioniikka“ jõudnud ja seda a fortiori ületanud.
 80 Olgu märgitud, et personalieeskirjade artikli 42c neljandas lõigus on siiski ette nähtud, et puhkus teenistuse huvides kestab „üldjuhul“ seni, kuni ametnik jõuab „pensioniikka“, kuid „erandkorras“ võib ametisse nimetamise õigust omav isik otsustada puhkuse katkestada ja ametniku tööle tagasi kutsuda.
 81 Personalieeskirjade artikli 42c neljanda lõigu esimeses lauses ette nähtud väljendid „puhkus kestab“ ja „seni, kuni ametnik jõuab pensioniikka“ kinnitavad 18. mai 2017. aasta kohtumääruses RW vs. komisjon (T‐170/17 R, ei avaldata, EU:T:2017:351, punkt 59) ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustava kohtuniku antud seisukohta, mille kohaselt peab olema puhkus teenistuse huvides kindla kestusega. Vastupidi sellele, mida väidab komisjon, ei sea kõnealuses lauses sätestatud sõna „üldjuhul“ eespool nimetatud järeldust kahtluse alla. Neid sõnu tuleb nimelt mõista personalieeskirjade artikli 42c neljanda lõigu teise lause põhjal, mille kohaselt:
 „Erandkorras võib [ametisse nimetamise õigust omav isik] otsustada puhkuse katkestada ja ametniku tööle tagasi kutsuda.“
 82 Niisiis ilmneb, et sõna „üldjuhul“ ei tõenda, et võib esineda erand põhimõttest, mille kohaselt puhkus teenistuse huvides peab olema kindla kestusega, vaid tõendab, et on võimalik teha erandit põhimõttest, mille kohaselt puhkus teenistuse huvides lõpeb kuupäeval, mil asjaomane ametnik jõuab „pensioniikka“, sest kõnealune võimalik erand on seotud olukorraga, kui ametisse nimetamise õigust omav isik võib „erandkorras“ otsustada nimetatud ametniku tööle tagasi kutsuda, lõpetades seega puhkuse teenistuse huvides.
 83 Seisukohta, mille kohaselt puhkus teenistuse huvides peab olema kindla kestusega, kinnitab personalieeskirjade artikli 42c viienda lõigu sõnastus, milles on sätestatud, et „[k]ui ametnik jõuab teenistuse huvides puhkusel viibimise ajal pensioniikka, jääb ta automaatselt pensionile“. Kõnealusest sõnastusest ja täpsemalt tegusõna „jõudma“ kasutamisest järeldub, et automaatselt pensionile jäämine eeldab, et asjassepuutuv ametnik on teenistuse huvides puhkusel kuupäeval, mil ta jõuab „pensioniikka“, ja et kõnealune puhkus on kindla kestusega.
 84 Eespool esitatud kaalutlusi arvestades tuleb nentida, et personalieeskirjade artikli 42c sõnastus kinnitab seisukohta, mille kohaselt puhkus teenistuse huvides peab olema kindla kestusega, millega on välistatud, et kõnealune puhkus võib kokku langeda automaatse pensionile jäämisega. Välistades võimaluse, et puhkus teenistuse huvides langeb kokku asjaomase ametniku automaatse pensionile jäämisega, tähendab eespool punktides 73 ja 74 sisalduvatest kaalutlustest lähtudes, et eespool viidatud sätet ei saa kohaldada ametnike suhtes, kes nagu hageja on jõudnud „pensioniikka“.
 85 Tuleb analüüsida, kas kõnealust järeldust ei kummuta personalieeskirjade artikli 42c kontekstipõhine ja teleoloogiline tõlgendamine.
 – Kontekstipõhine tõlgendamine
 86 Olgu märgitud, et personalieeskirjade artikkel 42c kuulub personalieeskirjade III jaotise 2. peatükki „Halduslik seisund“. Kooskõlas personalieeskirjade artikliga 35, mis sisaldub samas peatükis, võidakse ametnikule omistada üks järgmistest halduslikest seisunditest: teenistuses, lähetuses, isiklikel põhjustel võetud puhkusel, reservi arvatud, puhkusel seoses sõjaväeteenistusega, lapsehoolduspuhkusel või perepuhkusel ja puhkusele saadetud teenistuse huvides.
 87 „Teenistuse lõpetamine“ on seevastu sätestatud personalieeskirjade III jaotise 4. peatükis. Personalieeskirjade artiklis 47, mis sisaldub kõnealuses peatükis, on määratletud teenistuse lõpetamise olukorrad, milleks on ametist lahkumine, tagandamine, teenistuse huvides teenistusest vabastamine, ebapädevuse tõttu teenistusest vabastamine, teenistusest vabastamine, pensionilejäämine ja surm.
 88 Sellest järeldub, et kuigi puhkust teenistuse huvides on liidu seadusandja pidanud „halduslikuks seisundiks“, mis võib ametnikul olla liidu institutsioonides tema ametiaja jooksul, siis komisjoni seisukoht võimaluse kohta kohaldada personalieeskirjade artiklit 42c ametniku suhtes, kes on jõudnud „pensioniikka“, ja seega võimaluse kohta saata ta teenistuse huvides puhkusele samal ajal automaatse pensionile jäämisega, muudab kõnealuse „haldusliku seisundi“ meetme „teenistuse lõpetamiseks“. Nagu ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik 18. mai 2017. aasta kohtumääruses RW vs. komisjon (T‐170/17 R, ei avaldata, EU:T:2017:351, point 61) märkis, siis komisjoni poolt personalieeskirjade artikli 42c kohaldamine võrdub nimelt „automaatse pensionile jäämisega teenistuse huvides“ huvitatud isiku tahte vastaselt.
 89 Eespool esitatud kaalutlustest nähtub, et personalieeskirjade artikli 42c asukoht III jaotise 2. peatükis ei sobi hästi kokku eespool esitatud komisjoni seisukohaga ega lükka igal juhul ümber eespool punktis 84 esitatud järeldust.
 – Teleoloogiline tõlgendus
 90 Komisjon väidab, et personalieeskirjade artikli 42c ratio legis on optimeerida institutsioonide personali haldamist. Kõnealune säte võimaldab teatud paindlikkust peagi pensionile jääva või pensionile jääva personali haldamisel, pakkudes asjaomastele isikutele mõistlikku toetust. Komisjoni sõnul ei ole liidu seadusandja soovinud, et sätte kohaldamisala piirduks ametnikega, kes ei ole pensionile jäämas. Taotletav optimeerimine eeldab seda enam laiemat kaalutlusõigust, kuna esiteks toimub see asjaomase ametniku huve järgides ja teiseks peab meede eelkõige silmas ametnikke, kes jäävad peagi pensionile. Oleks paradoksaalne, kui meedet ei kohaldataks ametnike suhtes, kes on juba jõudnud pensioniikka. Komisjon väidab seetõttu, et personalieeskirjade artikli 42c kohaldamisala selline piiramine jätab selle sätte osaliselt ilma selle tõhususest ja eesmärgist.
 91 Nagu komisjon õigesti väidab, kui ta viitab määruse nr 1023/2013 põhjendusele 7, on personalieeskirjade artikli 42c eesmärk lõpuks tõesti institutsioonide inimressursside haldamise optimeerimine (vt selle kohta 14. detsembri 2018. aasta kohtuotsus FV vs. nõukogu, T‐750/16, edasi kaevatud, EU:T:2018:972, punktid 106, 118, 121 ja 123). Nagu komisjon muu hulgas ise märgib, on liidu seadusandja siiski taganud, et puhkusele saatmine teenistuse huvides toimuks asjassepuutuvate ametnike huve austades.
 92 Selle kohta olgu märgitud, et personalieeskirjade artikli 42c seitsmendas lõigus on sätestatud, et teenistuse huvides puhkusele saadetud ametnik saab toetust, mida arvutatakse personalieeskirjade IV lisa kohaselt. Kõnealuse lisa artikli 1 esimesest lõigust nähtub koostoimes personalieeskirjade artikliga 42c, et kõnealune igakuine toetus kolme esimese kuu jooksul meetme kohaldamisest on võrdne asjaomase ametniku põhipalgaga. Neljandast kuuenda kuuni on see kuni 85% tema põhipalgast ning seejärel kuni automaatselt pensionile jäämiseni 70% tema põhipalgast.
 93 Sättena, mille on ette näinud liidu seadusandja, kes leevendab ebamugavusi teenistuse huvides puhkusele saadetud asjaomaste ametnike jaoks, tuleb veel lähtuda personalieeskirjade artikli 42c kaheksandast lõigust, mis võimaldab asjaomasel ametnikul sisuliselt jätkata sissemaksete tegemist pensioniskeemi ajavahemikus, kui ta on teenistuse huvides puhkusel, et suurendada pensioni summat, mida ta pensionil olles saab.
 94 Olgu märgitud, et kui oleks lubatud personalieeskirjade artikli 42c kohaldamine ametniku suhtes, kes on jõudnud „pensioniikka“, mistõttu tema automaatselt pensionile jäämine langeb kokku tema puhkusele saatmisega teenistuse huvides, ei saaks viimati nimetatud ametnik mingit kasu personalieeskirjade artikli 42c seitsmendas ja kaheksandas lõigus ette nähtud sätetest, kuna teenistuse huvides puhkuse kestus on olematu. Neil asjaoludel on tasakaal, mida liidu seadusandja on personalieeskirjade artikli 42c vastuvõtmise raames püüdnud saavutada institutsioonide inimressursside optimeeritud haldamist käsitlevate kaalutluste ja asjaomaste ametnike huvide piisavat kaitset käsitlevate kaalutluste vahel, häiritud viimati nimetatud kaalutluste kahjuks.
 95 Muu hulgas olgu veel märgitud, et automaatselt pensionile jäämise korral samal ajal teenistuse huvides puhkusele saatmisega ei ole ametisse nimetamise õigust omaval isikul võimalust, mida pakub personalieeskirjade artikli 42c neljas lõik, isegi kui see on ainult „erandkorras“ puhkuse katkestamine ja ametniku tööle tagasi kutsumine. Sellest järeldub, et eespool viidatud olukord ei sobi hästi kokku kõnealuse sättega, sest esiteks on selle tagajärg jätta institutsioonid automaatselt ilma – neilt kogu kaalutlusõigust ära võttes – personalihalduse vahendist, mida kujutab endast võimalus kutsuda asjassepuutuv ametnik tööle tagasi, ja teiseks võtab see nimetatud ametnikult niisuguse võimaluse tagasi tööle tulla.
 96 Eespool esitatud kaalutlustest lähtudes tuleb nentida, et personalieeskirjade artikli 42c teleoloogiline tõlgendus ei kinnita komisjoni seisukohta, vaid kinnitab hoopis eespool punktis 84 esitatud järeldust. Seda tõdemust ei sea mingil moel kahtluse alla 14. detsembri 2018. aasta kohtuotsus FV vs. nõukogu (T‐750/16, edasi kaevatud, EU:T:2018:972), millele institutsioonid kohtuistungil viitasid. On tõsi, et selles kohtuotsuses, milles Üldkohus hindas personalieeskirjade artikli 42c kohaldamist käsitleva otsuse õiguspärasust ametniku suhtes, kes ei ole jõudnud „pensioniikka“, märkis ta, et liidu seadusandja eesmärk oli selle sätte vastuvõtmisega optimeerida kulutõhususe seisukohast ametnike tööalaseks koolituseks tehtud investeeringuid ja luua lõpptulemusena institutsioonide jaoks täiendav personalihalduse vahend (14. detsembri 2018. aasta kohtuotsus FV vs. nõukogu, T‐750/16, edasi kaevatud, EU:T:2018:972, punktid 106, 118, 121 ja 123). Need Üldkohtu kaalutlused ei lähe vastuollu eespool punktides 91 ja 94 esitatud kaalutlustega, mis käsitlevad tasakaalu, mida liidu seadusandja püüdis personalieeskirjade artikli 42c vastuvõtmise raames saavutada.
 97 Personalieeskirjade artikli 42c tõlgendamise lõpetuseks tuleb seetõttu järeldada, et kõnealust sätet ei saa kohaldada ametnike suhtes, kes nagu hageja on jõudnud „pensioniikka“ nimetatud sätte tähenduses. Sellest järeldub, et kuna komisjon võttis vaidlustatud otsuse vastu kõnealuse sätte alusel, rikkus ta nimetatud sätte kohaldamisala, ja seetõttu tuleb vaidlustatud otsus tühistada, ilma et oleks vaja analüüsida eespool punktis 48 esitatud väiteid.
 98 Kodukorra artikli 134 lõike 1 kohaselt on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
 99 Kuna komisjon on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud, sealhulgas ajutiste meetmete kohaldamise menetluses kantud kohtukulud, vastavalt hageja nõudele välja mõista komisjonilt.
 100 Kodukorra artikli 138 lõike 1 alusel kannavad parlament ja nõukogu ise oma kohtukulud.
 1. Tühistada Euroopa Komisjoni 21. detsembri 2016. aasta otsus, millega RV saadeti teenistuse huvides puhkusele ja samal ajal automaatselt pensionile.
 3. Jätta komisjoni kohtukulud tema enda kanda ning mõista temalt välja RV kohtukulud, sealhulgas ajutiste meetmete kohaldamise menetluses kantud kohtukulud.
 4. Jätta Euroopa Parlamendi ja Euroopa Liidu Nõukogu kohtukulud nende endi kanda.
 Kuulutatud avalikul kohtuistungil 12. juunil 2019 Luxembourgis.


text:
Ο Μανουήλ Β ́ Παλαιολόγος (27 Ιουνίου 1350 – 21 Ιουλίου 1425) ήταν Βυζαντινός αυτοκράτορας από το 1391 έως το 1425. Λίγο πριν το θάνατό του, έγινε μοναχός και έλαβε το όνομα Ματθαίος. Η σύζυγός του, Ελένη Δραγάση, είδε τους γιους τους, Ιωάννη Η ́ Παλαιολόγο και Κωνσταντίνο ΙΑ ́ Παλαιολόγο, να γίνονται αυτοκράτορες.
 Με την πολυσχιδή δραστηριότητά του ως πολιτικός, στρατιωτικός, λόγιος και θεολόγος σφράγισε τις τελευταίες δραματικές δεκαετίες της φθίνουσας αυτοκρατορίας.
 Βιογραφία
 Μετά τον θάνατο του πατέρα του Ιωάννη Ε ́ Παλαιολόγου και δεδομένου του πραξικοπήματος του ανηψιού του, γιου του Ανδρονίκου Δ ́ (και νομίμου διαδόχου με βάση τη συμφωνία του 1379) Ιωάννου Ζ ́, ο Μανουήλ Β ́ ανέλαβε την εξουσία.
 Στα πρώτα χρόνια της βασιλείας του, διατήρησε το καθεστώς της υποτέλειας που είχε εγκαινιάσει ο πατέρας του. Έτσι, κλήθηκε να υπηρετήσει στο πλευρό του Βαγιαζήτ Α ́ σε στρατιωτικές επιχειρήσεις των Τούρκων όπως στην άλωση της Φιλαδελφείας το 1390, τελευταίου βυζαντινού προπυργίου στη δυτική Μικρά Ασία. Αργότερα όμως, μετά από κάποιες εκρήξεις αστάθειας του Σουλτάνου, αποφάσισε να διακόψει κάθε υπηρεσία στους Τούρκους. Έξαλλος ο Βαγιαζήτ απάντησε με άμεση πολιορκία της Πόλεως το 1394, η οποία έμελλε να κρατήσει με κυμαινόμενη ένταση, για πολλά χρόνια.
 Την ίδια περίπου εποχή, η Δύση κινητοποίησε στρατεύματα που έφταναν τις 100.000 κατά των Τούρκων. Η ήττα των νέων Σταυροφόρων στη Νικόπολη το 1396, σήμανε και το τέλος των ουσιωδών προσπαθειών της Δύσης. Ο Μανουήλ Β ́ πάντως, συνέχισε τις διπλωματικές του προσπάθειες, ερχόμενος σε επαφή με τον Κάρολο ΣΤ ́ της Γαλλίας, ο οποίος τον προσκάλεσε για επίσημη επίσκεψη. Γρήγορα φρόντισε να συμφιλιωθεί με τον παλαιό του αντίπαλο Ιωάννη Ζ ́, τον οποίο άφησε στη θέση του στη Βασιλεύουσα, και αφού μετέφερε την οικογένειά του στον ασφαλή περίγυρο του Μυστρά, ξεκίνησε για το Παρίσι το 1399.
 Οι τελετές για την υποδοχή του Μανουήλ Β ́, ήταν σε πλήρη αντίθεση με τις αντίστοιχες που είχαν γίνει κατά την περιοδεία του πατέρα του το 1370. Ο Ιωάννης Ε ́ είχε πάει σαν ζητιάνος, ενώ ο Μανουήλ Β ́ ως περήφανος άρχοντας. Το πέρασμα του Μανουήλ Β ́ από τις διάφορες ευρωπαϊκές πόλεις, έχει καταγραφεί από τους Δυτικούς χρονογράφους της εποχής, τους οποίους εντυπωσίασε η ευγενής μορφή, η βαθιά λόγια μόρφωση και οι αυτοκρατορικοί τρόποι του Μανουήλ Β ́, ο οποίος «αλλάζοντας άλογα, δεν καταδεχόταν να πατήσει στο χώμα». Ήταν στα μάτια τους ο Αυτοκράτορας της Ανατολής, ο οποίος αγωνιζόταν «ως στρατιώτης του Χριστού στις επάλξεις των μαχών κατά των απίστων βαρβάρων» (Τζον Τζούλιους Νόργουιτς). Οι διπλωματικές προσπάθειες του Μανουήλ Β ́ βρήκαν ανταπόκριση σε λόγια και κάποιες οικονομικές ενισχύσεις, από τη Βενετία, Γαλλία, Αγγλία, Αραγονία και Πορτογαλία. Οι άρχοντες της Δύσης δεν κατόρθωσαν να συμφωνήσουν στην ανάληψη μεγάλης κλίμακας στρατιωτικής πρωτοβουλίας, ίσως και Σταυροφορίας, που ήταν ο μόνος τρόπος να διασωθεί το Βυζάντιο από τους Τούρκους. Η περιοδεία είχε ήδη συμπληρώσει δύο χρόνια, όταν έφτασαν τα νέα της καταστροφής του Βαγιαζήτ Α ́ από τον Ταμερλάνο στη μάχη της Άγκυρας και τον μαρτυρικό θάνατο του Σουλτάνου το 1401. Μετά από αυτό, ο Μανουήλ Β ́ επέστρεψε στη Βασιλεύουσα.
 Αμέσως, άρχισαν οι έριδες διαδοχής μεταξύ των τεσσάρων γιων του Βαγιαζήτ Α ́, που επέτρεψαν στο Βυζάντιο να σταθεί κάπως στα πόδια του. Ο Μανουήλ Β ́ ακολούθησε στο σημείο αυτό ήπια πολιτική, παρακολουθώντας από μακριά τις εσωτερικές διαμάχες των Τούρκων, προκειμένου να ανασυνταχθεί, με μακροπρόθεσμο στόχο την οργάνωση μεγάλης ευρωπαϊκής εκστρατείας οριστικής εξάλειψης του Τουρκικού κινδύνου. Δεν ήταν δυνατόν όμως να μείνει εντελώς εκτός των εξελίξεων, και έτσι όταν δεν μπορούσε να κάνει αλλιώς, πρόσφερε υποστήριξη στον Μωάμεθ Α ́, ο οποίος ήταν ο πλέον συνεννοήσιμος από τους επίδοξους διαδόχους. Τα επόμενα χρόνια, ο Μανουήλ Β ́ εξεστράτευσε στην Ελληνική χερσόνησο για να ενισχύσει τις εκεί κτήσεις της Θεσσαλονίκης και του Δεσποτάτου του Μυστρά. Συναντήθηκε με τον Πλήθωνα Γεμιστό και ανακαίνισε το Εξαμίλιο τείχος που είχε κτισθεί από την εποχή του Ιουστινιανού Α ́. Δυστυχώς όμως, την ίδια περίοδο η Δύση βυθίστηκε στις δικές της διαμάχες, με βασικότερη αυτή του παπικού προβλήματος και των αντιπάλων παπών. Υπ' αυτές τις συνθήκες, δεν ήταν δυνατό να αναμένει κανείς οποιαδήποτε βοήθεια.
 Ο γιος του Αυτοκράτορα Ιωάννης Η ́, συμμετείχε ενεργά και σε ολοένα μεγαλύτερο βαθμό στις υποθέσεις του κράτους, ιδιαίτερα προς το τέλος της ζωής του Μανουήλ Β ́, όταν η κατάσταση της υγείας του είχε επιδεινωθεί. Η γνώμη του Ιωάννη Η ́ ήταν να ακολουθηθεί πιο επιθετική πολιτική έναντι των Τούρκων. Δυστυχώς, η εσφαλμένη τακτική που εφάρμοσε στο θέμα των διαδόχων του Σουλτανάτου, παρά τις προειδοποιήσεις του πατέρα του, οδήγησε στη νέα πολιορκία της Πόλεως από τον Μουράτ Β ́, γιο του Μωάμεθ Α ́, το 1422. Ανυπόμονος καθώς ήταν, ο Μουράτ παραιτήθηκε γρήγορα από την προσπάθειά του, τόσο γιατί βρήκε τα τείχη της Πόλεως πολύ ισχυρά για τον στρατό του, όσο και γιατί επενέβη ο έμπειρος Μανουήλ Β ́ και η παραδοσιακή Βυζαντινή διπλωματία.
 Ένα εγκεφαλικό επεισόδιο το 1423 σήμανε το ουσιαστικό τέλος της ενεργού διακυβέρνησης από το Μανουήλ Β ́. Πέθανε το 1425, αφού πρώτα εκάρη μοναχός, κατά την υστεροβυζαντινή αυτοκρατορική παράδοση, με το όνομα Ματθαίος. Η μορφή του ξεχωρίζει στο στερέωμα των Βυζαντινών Αυτοκρατόρων τόσο για τις ικανότητές του, διπλωματικές, διοικητικές και στρατιωτικές, όσο και γι ́ αυτή καθεαυτή την προσωπικότητά του. Μπορούσε να ηγηθεί των στρατευμάτων του σε μάχη το ίδιο εύκολα, όσο μπορούσε να συζητήσει και να αναλύσει με τους εκλεκτότερους λόγιους της εποχής του τα λεπτότερα θεολογικά ζητήματα. Ο Μανουήλ Β ́ έδωσε ανάσα επιβίωσης και παράταση ζωής στο Βυζάντιο, χωρίς βέβαια να κατορθώσει να αναστρέψει το αναπόφευκτο της πτώσης, γεγονός που είναι βέβαιο ότι είχε από νωρίς συνειδητοποιήσει.
 Οικογένεια
 Ο Μανουήλ Β ́ νυμφεύτηκε την Ελένη Δραγάση, κόρη του Κωνσταντίνου Δραγάση ηγεμόνα της Ν.Α. Σερβίας. Ο Κωνσταντίνος ήταν εγγονός του Στέφανος-Ούρος Γ ́ των Νεμάνιτς βασιλιά των Σέρβων και της συζύγου του Μαρίας Παλαιολογίνας, η οποία ήταν δισέγγονη του Μιχαήλ Η ́ Παλαιολόγου. Παιδιά τους:
 Ιωάννης Η ́ 1392-1448, Αυτοκράτορας των Ρωμαίων (1425-48).
 Κωνσταντίνος π. 1393/8-πριν το 1405, απεβίωσε ανήλικος.
 Θεόδωρος Β ́ π. 1396-1448, δεσπότης του Μωρέως (1407-43).
 Ανδρόνικος απεβ. 1429, δεσπότης της Θεσσαλονίκης (1408-23).
 Κωνσταντίνος ΙΑ ́ (ή ΙΒ ́) 1405-1453, Αυτοκράτορας των Ρωμαίων (1448-53).
 Μιχαήλ 1406/7-1409/10 απεβίωσε ανήλικος από επιδημία πανώλους.
 Δημήτριος π. 1407-1470, δεσπότης του Μωρέως (1449-60) φίλος των Οθωμανών, φιλόδοξος, δημιουργούσε προβλήματα με τη συμπεριφορά του. Ακολούθησε τον Μωάμεθ Β ́.
 Θωμάς π. 1409-1465, δεσπότης του Μωρέως (1428-60) δυτικόφιλος. Νυμφεύθηκε την Κατερίνα Ζακκαρία, κληρονόμο του τελευταίου τμήματος του πριγκιπάτου της Αχαΐας, ενώνοντας έτσι όλο τον Μωρέα. Μετά τον θάνατο του αδελφού του Κωνσταντίνου ΙΑ ́ τον διαδέχθηκε στον τίτλο του Αυτοκράτορα των Ρωμαίων. Η κόρη του
 Ζωή (Σοφία) Παλαιολογίνα παντρεύτηκε τον Ιβάν Γ ́ των Ρουρικιδών μεγάλο πρίγκιπα της Ρωσίας. Οι απόγονοί τους έφεραν τον τίτλο του Αυτοκράτορα (καίσαρ, tsar).
 (κόρη).
 (νόθη) Ισαβέλα, παντρεύτηκε τον Ιλάριο Ντόρια.
 Νομίσματα
 Ο Μανουήλ Β ́ έκοψε αργυρά ήμιση υπέρπυρου, ενός τετάρτου του υπέρπυρου, και ενός δεκάτου έκτου του υπέρπυρου. Επίσης χάλκινα τορνέζια, φόλλαρα, ασσάρια, σταυράτα. Το ότι δεν έκοψε χρυσά (ολόκληρα) υπέρπυρα φανερώνει τη δύσκολη οικονομική κατάσταση.
 Τα νομισματοκοπεία ήταν στην Κωνσταντινούπολη και στη Θεσσαλονίκη.
 Στο μισό υπέρπυρο εικονίζεται η προτομή του και γύρω οι επιγραφές ΜΑΝΟΥΗΛ ΔΕCΠΟΤΗC Ο ΠΑΛΑΙΟΛΟΓΟC / ΘΕΟΥ ΧΑΡΙΤΙ ΒΑCIΛΕΥC TΩΝ ΡΩΜΑΙΩΝ και στην άλλη όψη η προτομή του Χριστού.
 Έργα
 Ο Μανουήλ Β ́ Παλαιολόγος ήταν ο συγγραφέας πολλών έργων σε διάφορους τομείς, που περιλαμβάνουν γράμματα, ποιήματα, τη ζωή ενός Αγίου, θεολογικές πραγματείες (περιλαμβανομένης της «Προσευχής για την Κοίμηση της Θεοτόκου») και έργα ρητορικής, καθώς και έναν επιτάφιο λόγο για τον αδελφό του Θεόδωρο Α ́ δεσπότη του Μωρέως. Έγραψε επίσης μια πραγματεία σε 157 κεφάλαια για την Λιτανεία του Αγίου Πνεύματος, ένα από τα θεμελιώδη προβλήματα της θεολογίας της Ανατολής Ελλήνων. Το πιο σημαντικό έργο του είναι οι Διάλογοι με έναν Πέρση, του 1397, σε 26 διαλόγους. Οι διάλογοι αυτοί που διηγείται έγιναν το 1391 στην Άγκυρα, και το έργο είναι αφιερωμένο στον αδελφό του Θεόδωρο Α ́. Οι διάλογοι είναι μια προσπάθεια του Μανουήλ Β ́ να κατανοήσει το Ισλάμ, λόγω της αναμενόμενης κατάκτησης της Κωνσταντινούπολης από τους Οθωμανούς. Ήθελε να καταλάβει ποιός ήταν αυτός ο πολιτισμός που απειλούσε να καταλάβει την Βυζαντινή Αυτοκρατορία. Ευρισκόμενος στην Θεσσαλονίκη όταν αυτή πολιορκείτο από τους Τούρκους, περί το 1383-87, έγραψε ομιλία παραινετική προς τους Θεσσαλονικείς να αγωνιστούν μέχρι θανάτου για την υπεράσπιση της πόλης. Τους υπενθυμίζει μάλιστα ότι είναι διάδοχοι του Φιλίππου και του Αλεξάνδρου.
 Άποψη περί Ισλάμ
 Τον Σεπτέμβριο του 2006, ο Πάπας Βενέδικτος ΙΣΤ ́ χρησιμοποίησε σε διάλεξη αυτούσιο τμήμα των «Διαλόγων με ένα Πέρση» του Μανουήλ Β ́ Παλαιολόγου, οι οποίοι έχουν θέμα τα πιστεύω του Ισλάμ και του Χριστιανισμού, και ανέφερε: «Δείξε μου τι νέο έφερε ο Μωάμεθ και εκεί θα βρεις μόνον πράγματα διαβολικά και απάνθρωπα, όπως η διαταγή του να διαδοθεί η πίστη που κήρυττε με το σπαθί». Η φράση αυτή προέρχεται από απόσπασμα που έχει ως εξής:
 Η αναφορά της φράσης του Μανουήλ Β ́ Παλαιολόγου προκάλεσε μεγάλες αντιδράσεις στο μουσουλμανικό κόσμο. Διαδηλώσεις, βανδαλισμοί, αλλά και μια δολοφονία ιταλίδας καλόγριας στην Σομαλία φέρεται να αποτέλεσαν απάντηση στην «προσβολή».
 Πρόγονοι
 Δείτε επίσης
 Γενεαλογία Βυζαντινών Αυτοκρατόρων
 Υποσημειώσεις
 Βιβλιογραφία
 Σουλτάνα Δ. Λάμπρου, Ο αυτοκράτωρ Μανουήλ Β ́ Παλαιολόγος ως Θεολόγος. Συμβολή στην έρευνα της Παλαιολόγειας Γραμματείας, Θεσσαλονίκη 2012. ISBN 978-960-6668-11-1.
 G. Dennis, The Riegen of Manuel II Palaeologus in Thessalonica 1382-1387, Ρώμη 1960.
 J. J. Norwich, «Byzantium», Vol. III-The Decline and Fall.
 Athanasios D. Angelou, Manuel Palaiologos, Dialogue with the Empress - Mother on Marriage. Introduction, Text and Translation, Βιέννη, Ακαδημία Επιστημών της Αυστρίας 1991.
 A. Vasiliev, «History of the Byzantine Empire, 324-1453.
 G. Ostrogorsky, «History of the Byzantine State».
 Εξωτερικοί σύνδεσμοι
 Δυναστεία των Παλαιολόγων
 Ορθόδοξοι λόγιοι
 Βυζαντινοί του 14ου αιώνα


type: contracts

text:
 30.11.2011
 MT
 Il-Ġurnal Uffiċjali tal-Unjoni Ewropea
 L 317/13
 Emenda għall-Konvenzjoni Internazzjonali dwar l-Armonizzazzjoni tal-Kontrolli tal-Oġġetti fil-Fruntieri (Konvenzjoni tal-Armonizzazzjoni), ta' Ġinevra, 21 ta' Ottubru 1982 (1)
 Skont in-Notifika dwar id-Depożitarji tan-NU C.N.534.2011. IT-TRATTATI – 1 it-test li jsegwi tal-Anness 9 tal-Konvenzjoni tal-Armonizzazzjoni jidħol fis-seħħ fit-30 ta' Novembru 2011:
 “ANNESS 9
 TĦAFFIF TAL-PROĊEDURI TA' QSIM BEJN IL-FRUNTIERI GĦAT-TRASPORT INTERNAZZJONALI TAL-MERKANZIJA BIL-FERROVIJA
 Artikolu 1
 Prinċipji
 1. Dan l-Anness, li jissupplimenta d-dispożizzjonijiet tal-Konvenzjoni, hu maħsub biex jiddefinixxi l-passi li jridu jittieħdu sabiex jitħaffef u jitgħaġġel il-qsim tal-fruntieri għat-trasport internazzjonali tal-merkanzija bil-ferrovija.
 2. Il-Partijiet Kontraenti għandhom jagħmlu ħilithom biex jikkooperaw sabiex jistandardizzaw kemm jista' jkun il-formalitajiet u r-rekwiżiti fir-rigward tad-dokumenti u l-proċeduri fl-oqsma kollha marbuta mat-trasport tal-oġġetti bil-ferrovija.
 Artikolu 2
 Definizzjonijiet
 "Stazzjon fuq il-fruntiera (ta' skambju)" għandha tfisser stazzjon tal-ferrovija fejn proċeduri operattivi u amministrattivi jitwettqu bil-ħsieb li jkun jista' jsir qsim tal-fruntiera tat-trasport tal-merkanzija bil-ferrovija. Dan l-istazzjon tal-ferrovija jista' tkun fil-fruntiera jew viċin tal-fruntiera.
 Artikolu 3
 Qsim tal-fruntieri minn uffiċjali u persuni oħra li jaħdmu fit-trasport internazzjonali bil-ferrovija
 1. Il-Partijiet Kontraenti għandhom jagħmlu ħilithom biex iħaffu l-proċeduri għall-għoti tal-viżi għall-ekwipaġġ ta' ferroviji, ekwipaġġ ta' unitajiet imkessħa, persuni li jakkumpanjaw il-merkanzija ttrasportata bil-baħar u persunal fi stazzjonijiet fuq il-fruntiera (ta' skambju) impjegati fit-trasport internazzjonali bil-ferrovija skont l-aħjar prattiki nazzjonali għall-applikanti kollha għall-viża.
 2. Il-proċedura tal-qsim tal-fruntieri għall-persuni mniżżla fil-paragrafu 1, inklużi d-dokumenti uffiċjali li jikkonfermaw l-istatus tagħhom, għandhom ikunu ddeterminati fuq il-bażi ta' ftehimiet bilaterali.
 3. Meta jitwettaq kontroll konġunt, l-uffiċjali tal-fruntieri, dwani u aġenziji oħra li jwettqu kontrolli fl-istazzjonijiet fuq il-fruntiera (ta' skambju) għandhom, fil-qadi tad-dmirijiet uffiċjali tagħhom, jaqsmu l-fruntiera tal-Istat billi jużaw id-dokumenti stipulati mill-Partijiet Kontraenti għaċ-ċittadini tagħhom.
 Artikolu 4
 Rekwiżiti għall-istazzjonijiet fuq il-fruntiera (ta' skambju)
 Sabiex jirazzjonalizzaw u jgħaġġlu l-formalitajiet meħtieġa fl-istazzjonijiet fuq il-fruntiera (ta' skambju), il-Partijiet Kontraenti għandhom josservaw dawn ir-rekwiżiti minimi li ġejjin għall-istazzjonijiet fuq il-fruntiera (ta' skambju) miftuħa għat-traffiku tat-trasport internazzjonali tal-merkanzija bil-ferrovija:
 (1)
 L-istazzjonijiet fuq il-fruntiera (ta' skambju) għandhom ikollhom bini, fabbriki, faċilitajiet u tgħamir tekniku li jippermettilhom iwettqu l-kontrolli 24 siegħa kuljum, jekk dan hu ġġustifikat u xieraq skont il-volum tat-traffiku tat-trasport tal-merkanzija;
 (2)
 L-istazzjonijiet fuq il-fruntieria (ta' skambju) fejn jitwettqu kontrolli fitosanitarji, veterinarji u oħrajn għandhom ikunu pprovduti b'tagħmir tekniku;
 (3)
 Il-kapaċitajiet ta' ġarr u ta' traffiku tal-istazzjonijiet fuq il-fruntiera (ta' skambju) u l-linji tal-ferroviji ta' ħdejhom għandhom ikunu xierqa għall-volum tat-traffiku;
 (4)
 Żoni ta' spezzjoni għandhom ikunu disponibbli, kif ukoll maħżen għall-ħażna temporanja ta' oġġetti soġġetti għall-kontrolli doganali jew tipi oħra ta' kontrolli;
 (5)
 Tagħmir, faċilitajiet, teknoloġija tal-informatika u sistemi ta' komunikazzjoni għandhom ikunu disponibbli sabiex jippermettu l-iskambju minn qabel tal-informazzjoni, inkluż dwar oġġetti resqin lejn stazzjonijiet fuq il-fruntiera (ta' skambju), kif imniżżla fin-nota ta' konsenja tal-ferrovija u dikjarazzjoni doganali;
 (6)
 Persunal ikkwalifikat biżżejjed tal-aġenziji tal-ferrovija, tad-dwana, tal-fruntiera u aġenziji oħra jridu jkunu disponibbli fl-istazzjonijiet fuq il-fruntiera (ta' skambju) sabiex ilaħħqu mal-volumi ta' merkanzija involuti;
 (7)
 L-Istazzjonijiet fuq il-fruntiera (ta' skambju) għandhom ikollhom it-tagħmir tekniku, il-faċilitajiet, it-teknoloġija tal-informatika u s-sistemi ta' komunikazzjoni sabiex ikunu jistgħu, qabel il-wasla ta' vetturi ferrovjarji fil-fruntiera, jirċievu u jużaw dejta dwar l-approvazzjoni teknika u l-ispezzjonijiet tekniċi tal-vetturi ferrovjarji mwettqa mill-awtoritajiet u l-ferroviji fi ħdan il-qafas tal-kompetenza tagħhom, ħlief jekk il-Partijiet Kontraenti idaħħlu fis-seħħ arranġamenti alternattivi sabiex iwettqu dawn il-funzjonijiet.
 Artikolu 5
 Kooperazzjoni bejn pajjiżi ġirien fl-istazzjonijiet fuq il-fruntieri (ta' skambju)
 Skont id-dispożizzjonijiet tal-Artikolu 7 tal-Konvenzjoni, il-Partijiet Kontraenti għandhom jikkoordinaw azzjonijiet fir-rigward tal-kontrolli ta' vetturi ferrovjarji, kontejners, piggyback semi-trailers u oġġetti kif ukoll l-ipproċessar ta' dokumentazzjoni ta' spedizzjoni u d-dokumentazzjoni mehmuża magħhom u għandhom jagħmlu ħilithom biex jagħmlu arranġamenti għal kull tip ta' kontroll konġunt fuq il-bażi ta' ftehimiet bilaterali.
 Artikolu 6
 Kontrolli
 Il-Partijiet Kontraenti:
 (1)
 Għandhom jistabbilixxu mekkaniżmu għar-rikonoxximent reċiproku tat-tipi kollha ta' kontrolli ta' vetturi ferrovjarji, kontejners, piggyback semi-trailers u oġġetti, bil-kundizzjoni li jikkoinċidu l-għanijiet tagħhom;
 (2)
 Għandhom iwettqu kontrolli doganali msejsa fuq il-prinċipju ta' għażla fuq il-bażi tal-evalwazzjoni u ġestjoni tar-riskju. Bħala regola ġenerali, jekk l-informazzjoni meħtieġa dwar l-oġġetti ġiet ipprovduta u jekk l-oġġetti jinsabu f'unità ta' vetturi ferrovjarji, kontejner, semi-trailer jew vagun piggyback magħluqa sew u ssiġillati, m'għandhiex titwettaq eżaminazzjoni fiżika;
 (3)
 Għandhom iwettqu kontrolli ssimplifikati fl-istazzjonijiet fuq il-fruntiera (ta' skambju) u għandhom, kemm jista' jkun, iċaqilqu ċerti tipi ta' kontrolli lejn l-istazzjonijiet ta' tluq u ta' destinazzjoni;
 (4)
 Mingħajr ħsara għall-Artikolu 10 tal-Konvenzjoni, l-Artikolu 4 tal-Anness 2, l-Artikolu 5 tal-Anness 3 u l-Artikolu 5 tal-Anness 4, għandhom iwettqu spezzjonijiet ta' oġġetti ta' tranżitu biss f'każijiet fejn dawn huma ġġustifikati miċ-ċirkustanzi jew riskji attwali.
 Artikolu 7
 Limiti ta’ żmien
 1. Il-Partijiet Kontraenti għandhom jiżguraw konformità mal-limiti ta' żmien speċifikati fi ftehimiet bilaterali għall-operazzjonijiet tekniċi li jinvolvu l-wasla u t-trasferiment ta' ferroviji fl-istazzjonijiet fuq il-fruntiera (ta' skambju) inkluż kull tip ta' kontroll, u għandhom jagħmlu ħilithom biex inaqqsu dawn il-limiti ta' żmien billi jtejbu t-teknoloġija u t-tagħmir użat. Il-Partijiet Kontraenti għandhom jagħmlu ħilithom biex jiksbu tnaqqis massimu fil-limitu ta' żmien fis-snin li ġejjin.
 2. Il-Partijiet Kontraenti għandhom jirreġistraw dewmien tal-ferroviji u tal-vaguni fl-istazzjonijiet fuq il-fruntiera (ta' skambju) u jibagħtu l-informazzjoni lill-partijiet involuti li jwettqu analiżi sussegwenti u jipproponu miżuri biex inaqqsu d-dewmien.
 Artikolu 8
 Dokumentazzjoni
 1. Il-Partijiet Kontraenti għandhom jiżguraw li d-dokumenti ta' spedizzjoni u d-dokumenti mehmuża magħhom huma miktuba sew skont il-leġiżlazzjoni tal-pajjiżi li jimpurtaw u ta' tranżitu.
 2. Fir-relazzjonijiet reċiproċi tagħhom, il-Partijiet Kontraenti għandhom jagħmlu ħilithom biex inaqssu d-dokumenti f'forma ta' karta u biex jissimplifikaw il-proċeduri ta' dokumentazzjoni billi jużaw sistemi elettroniċi għall-iskambju tal-informazzjoni li tikkorrispondi mal-informazzjoni li tinsab fin-noti ta' konsenja tal-ferroviji u fid-dikjarazzjonijiet doganali li jakkumpanjaw l-oġġetti, imfassla skont il-leġiżlazzjoni tal-Partijiet Kontraenti.
 3. Il-Partijiet Kontraenti għandhom jagħmlu minn kollox biex jipprovdu minn qabel lill-awtoritajiet doganali bl-informazzjoni dwar l-oġġetti li jaslu fl-istazzjonijiet fuq il-fruntiera (ta' skambju) kif jinsabu fin-nota ta' konsenja tal-ferrovija u d-dikjarazzjoni doganali. Il-format, u l-proċedura u l-iskadenzi għall-għoti tal-informazzjoni, għandhom ikunu ddeterminati mill-Partijiet Kontraenti.
 Artikolu 9
 L-użu tan-nota ta' konsenja tal-ferroviji CIM/SMGS
 Il-Partijiet Kontraenti jistgħu jużaw, minflok id-dokumenti l-oħra ta' trasport bil-baħar attwalment stipulati minn trattati internazzjonali, in-nota ta' konsenja tal-ferroviji CIM/SMGS, li fl-istess ħin tista' tkun dokument doganali.”
 (1) ĠU L 126, 12.5.1984, p. 1.