type: contracts

jurisdiction: EU

text:
 17.5.2007
 ET
 Euroopa Liidu Teataja
 L 129/40
 KOKKULEPE
 Vene Föderatsiooni ja Euroopa Ühenduse vaheline tagasivõtuleping
 LEPINGUOSALISED,
 EUROOPA ÜHENDUS, edaspidi „ühendus”,
 ja
 VENE FÖDERATSIOON,
 OLLES KINDLALT OTSUSTANUD tugevdada koostööd tõhusamaks võitlemiseks ebaseadusliku sisserändega,
 VIIDATES ühelt poolt ühenduse ja selle liikmesriikide ning teiselt poolt Vene Föderatsiooni vahel 24. juunil 1994 Korful sõlmitud partnerlus- ja koostöölepingule, eriti selle artiklile 84 ja lepingu lõppakti artikleid 26, 32 ja 37 käsitlevale ühisdeklaratsioonile,
 VÕTTES ARVESSE 31. mail 2003 Peterburi tippkohtumisel kokku lepitud ühisavaldust, milles kinnitatakse, et Euroopa Liit ja Vene Föderatsioon lepivad kokku tagasivõtulepingut käsitlevate läbirääkimiste õigeaegses lõpetamises,
 SOOVIDES käesoleva lepinguga ja vastastikkuse põhimõtte alusel kehtestada nende isikute kiire ja tõhusa tuvastamise ja tagasitoimetamise korra, kes ei vasta või enam ei vasta Vene Föderatsiooni või Euroopa Liidu mõne liikmesriigi territooriumile sisenemise, seal viibimise või elamise kohta kehtivatele tingimustele, ning vastastikuse koostöö vaimus soodustada selliste isikute transiiti,
 RÕHUTADES, et käesolev leping ei piira ühenduse, Euroopa Liidu liikmesriikide ega Vene Föderatsiooni õigusi, kohustusi ega vastutust, mis tulenevad rahvusvahelisest õigusest, sealhulgas rahvusvahelisi inimõigusi käsitlevatest õigusaktidest, nagu need on sätestatud eelkõige 10. detsembri 1948. aasta inimõiguste ülddeklaratsioonis, 16. detsembri 1966. aasta kodaniku- ja poliitiliste õiguste rahvusvahelises paktis, 28. juuli 1951. aasta pagulasseisundi konventsioonis ja 31. jaanuari 1967. aasta pagulasseisundi protokollis, 4. novembri 1950. aasta inimõiguste ja põhivabaduste kaitse Euroopa konventsioonis ja selle 16. septembri 1963. aasta protokollis ning 10. detsembri 1984. aasta piinamise ja muul julmal, ebainimlikul või alandaval moel kohtlemise või karistamise vastases konventsioonis,
 VÕTTES ARVESSE 7. veebruari 1992. aasta Euroopa Liidu lepingule ja 25. märtsi 1957. aasta Euroopa Ühenduse asutamislepingule lisatud Taani seisukohta käsitlevat protokolli ning kinnitades, et käesolevat lepingut ei kohaldata Taani Kuningriigi suhtes,
 ON KOKKU LEPPINUD JÄRGMISES:
 Artikkel 1
 Mõisted
 Käesolevas lepingus on kasutatud järgmisi mõisteid:
 a) „tagasivõtmine”– nende isikute (taotluse saanud riigi kodanikud, kolmandate riikide kodanikud ja kodakondsuseta isikud) üleandmine taotluse esitanud riigist taotluse saanud riigile, kes on käesoleva lepingu kohaselt ebaseaduslikult ületanud piiri, viibinud või elanud taotluse esitanud riigis;
 b) „liikmesriik”– Euroopa Liidu liikmesriik, välja arvatud Taani Kuningriik;
 c) „liikmesriigi kodanik”– isik, kellel on ühenduse määratluse kohane liikmesriigi kodakondsus;
 d) „Vene Föderatsiooni kodanik”või„Venemaa kodanik”– isik, kellel on vastavalt Vene Föderatsiooni õigusaktidele Venemaa kodakondsus;
 e) „kolmanda riigi kodanik”– isik, kellel on muu riigi kui Vene Föderatsiooni või liikmesriigi kodakondsus;
 f) „kodakondsuseta isik”– isik, kellel ei ole ei Vene Föderatsiooni ega ka mõne liikmesriigi kodakondsust ja kellel puudub mõne muu riigi kodakondsust tõendav dokument;
 g) „elamisluba”– Vene Föderatsiooni või mõne liikmesriigi välja antud mis tahes liiki ametlik luba, mis annab isikule õiguse elada Vene Föderatsiooni või mõne liikmesriigi territooriumil. See ei hõlma ajutisi lubasid, mis võimaldavad isikul jääda riigi territooriumile seoses tema varjupaigataotluse või elamisloa taotluse menetlemisega;
 h) „viisa”– Vene Föderatsiooni või mõne liikmesriigi luba või otsus, mida on vaja Vene Föderatsiooni või mõne liikmesriigi territooriumile sisenemiseks või selle läbimiseks. See ei hõlma lennujaama transiidiviisat;
 i) „taotluse esitanud riik”– riik (Vene Föderatsioon või mõni liikmesriik), kes esitab käesoleva lepingu III jao kohase tagasivõtutaotluse või IV jao kohase transiiditaotluse;
 j) „taotluse saanud riik”– riik (Vene Föderatsioon või mõni liikmesriik), kellele on esitatud käesoleva lepingu III jao kohane tagasivõtutaotlus või IV jao kohane transiiditaotlus;
 k) „pädev asutus”– Vene Föderatsiooni või liikmesriigi ametiasutus, kelle ülesanne on käesoleva lepingu rakendamine vastavalt kahepoolsele rakendusprotokollile, mis on sõlmitud Vene Föderatsiooni ja liikmesriigi vahel vastavalt käesoleva lepingu artikli 20 lõike 1 punktile a;
 l) „piiriala”– kuni 30kilomeetrine ala alates liikmesriigi ja Vene Föderatsiooni vahelisest maismaapiirist, samuti liikmesriigi ja Vene Föderatsiooni meresadamate territooriumid, sealhulgas tolliterritooriumid, ning rahvusvahelised lennujaamad;
 m) „piiriületuskoht”– koht, mille kaudu liikmesriikide ja Vene Föderatsiooni pädevad asutused on lubanud ületada oma maismaa- ja merepiiri, sealhulgas rahvusvahelised lennujaamad ja meresadamad;
 n) „transiit”– kolmanda riigi kodaniku või kodakondsuseta isiku läbisõit taotluse saanud riigi territooriumilt, reisides taotluse esitanud riigist sihtriiki.
 I JAGU
 VENE FÖDERATSIOONI TAGASIVÕTUKOHUSTUSED
 Artikkel 2
 Venemaa kodanike tagasivõtmine
 1. Vene Föderatsioon võtab liikmesriigi taotluse saamisel ja vastavalt käesolevas lepingus sätestatud korrale tagasi iga isiku, kes ei vasta või enam ei vasta taotluse esitanud liikmesriigi territooriumile sisenemise, seal viibimise või elamise kohta kehtivatele tingimustele, juhul kui käesoleva lepingu artikli 9 kohaselt on tõendatud, et isik on Vene Föderatsiooni kodanik.
 Sama sätet kohaldatakse ebaseaduslikult riigis viibivate või elavate isikute suhtes, kellel oli liikmesriigi territooriumile sisenemisel Vene Föderatsiooni kodakondsus, kuid kes on hiljem sellest loobunud Vene Föderatsiooni õigusaktide kohaselt ega ole saanud liikmesriigi või mõne teise riigi kodakondsust või elamisluba.
 2. Pärast seda kui Vene Föderatsioon on tagasivõtutaotluse heaks kiitnud, väljastab Vene Föderatsiooni pädev diplomaatiline või konsulaaresindus vastavalt vajadusele ja ilma viivituseta ning tagasivõetava isiku tahtest sõltumata isiku tagasipöördumiseks vajaliku reisidokumendi, mille kehtivusaeg on 30 kalendripäeva. Kui mingil põhjusel ei saa asjaomast isikut kõnealuse reisidokumendi kehtivusaja jooksul üle anda, väljastab Vene Föderatsiooni diplomaatiline või konsulaaresindus viivitamata uue sama kehtivusajaga reisidokumendi.
 Artikkel 3
 Kolmandate riikide kodanike ja kodakondsuseta isikute tagasivõtmine
 1. Vene Föderatsioon võtab liikmesriigi taotlusel ja vastavalt käesolevas lepingus sätestatud korrale tagasi iga kolmanda riigi kodaniku või kodakondsuseta isiku, kes ei vasta või enam ei vasta taotluse esitanud liikmesriigi territooriumile sisenemise, seal viibimise või elamise kohta kehtivatele tingimustele, juhul kui käesoleva lepingu artikli 10 kohaselt saab tõendada, et:
 a)
 tagasivõtutaotluse esitamise ajal on kõnealusel isikul, kes on liikmesriigi territooriumile sisenenud otse Vene Föderatsiooni territooriumilt, viimase väljastatud kehtiv viisa või
 b)
 kõnealusel isikul on tagasivõtutaotluse esitamise ajal kehtiv Vene Föderatsiooni väljastatud elamisluba või
 c)
 kõnealune isik on sisenenud liikmesriikide territooriumile ebaseaduslikult otse Vene Föderatsiooni territooriumilt.
 2. Käesoleva artikli lõikes 1 sätestatud tagasivõtukohustust ei kohaldata, kui:
 a)
 kolmanda riigi kodanik või kodakondsuseta isik läbib Vene Föderatsiooni transiitreisijana rahvusvahelise lennujaama kaudu või
 b)
 taotluse esitanud liikmesriik või mõni muu liikmesriik on kolmanda riigi kodanikule või kodakondsuseta isikule väljastanud viisa või elamisloa, välja arvatud juhul, kui asjaomasel isikul on Vene Föderatsiooni väljastatud pikema kehtivusajaga viisa või elamisluba;
 c)
 kolmanda riigi kodanikule või kodakondsuseta isikule on võimaldatud viisavaba sissepääs taotluse esitanud liikmesriigi territooriumile.
 3. Pärast seda, kui Vene Föderatsioon on tagasivõtutaotluse heaks kiitnud, väljastab taotluse esitanud liikmesriik asjaomasele isikule Vene Föderatsiooni tunnustatud reisidokumendi (ELi ühtne reisidokument väljasaatmiseks, mille vorm on kooskõlas Euroopa Liidu Nõukogu 30. novembri 1994. aasta soovituses kehtestatud vormiga).
 II JAGU
 ÜHENDUSE TAGASIVÕTUKOHUSTUSED
 Artikkel 4
 Liikmesriikide kodanike tagasivõtmine
 1. Liikmesriik võtab Vene Föderatsiooni taotlusel ja vastavalt käesolevas lepingus sätestatud korrale tagasi iga isiku, kes ei vasta või enam ei vasta Vene Föderatsiooni territooriumile sisenemise, seal viibimise või elamise kohta kehtivatele tingimustele, juhul kui käesoleva lepingu artikli 9 kohaselt on tehtud kindlaks, et isik on kõnealuse liikmesriigi kodanik.
 Sama sätet kohaldatakse ebaseaduslikult riigis viibivate või elavate isikute suhtes, kellel oli Vene Föderatsiooni territooriumile sisenemisel liikmesriigi kodakondsus, kuid kes on hiljem liikmesriigi kodakondsusest selle liikmesriigi õigusaktide kohaselt loobunud ega ole saanud Vene Föderatsiooni või mõne teise riigi kodakondsust või elamisluba.
 2. Pärast seda kui liikmesriik on tagasivõtutaotluse heaks kiitnud, väljastab asjaomase liikmesriigi pädev diplomaatiline või konsulaaresindus vastavalt vajadusele ja ilma viivituseta ning tagasivõetava isiku tahtest sõltumata isiku tagasipöördumiseks vajaliku reisidokumendi, mille kehtivusaeg on 30 kalendripäeva. Kui mingil põhjusel ei saa asjaomast isikut kõnealuse reisidokumendi kehtivusaja jooksul üle anda, väljastab asjaomase liikmesriigi diplomaatiline või konsulaaresindus viivitamata uue sama kehtivusajaga reisidokumendi.
 Artikkel 5
 Kolmandate riikide kodanike ja kodakondsuseta isikute tagasivõtmine
 1. Liikmesriik võtab Vene Föderatsiooni taotlusel ja vastavalt käesolevas lepingus sätestatud korrale tagasi iga kolmanda riigi kodaniku või kodakondsuseta isiku, kes ei vasta või enam ei vasta Vene Föderatsiooni territooriumile sisenemise, seal viibimise või elamise kohta kehtivatele tingimustele, juhul kui käesoleva lepingu artikli 10 kohaselt saab tõendada, et:
 a)
 tagasivõtutaotluse esitamise ajal on kõnealusel isikul, kes on Vene Föderatsiooni territooriumile sisenenud otse taotluse saanud liikmesriigist, viimase väljastatud kehtiv viisa või
 b)
 kõnealusel isikul on tagasivõtutaotluse esitamise ajal kehtiv taotluse saanud liikmesriigi väljastatud elamisluba või
 c)
 kõnealune isik on sisenenud Vene Föderatsiooni territooriumile ebaseaduslikult otse taotluse saanud liikmesriigi territooriumilt.
 2. Käesoleva artikli lõikes 1 sätestatud tagasivõtukohustust ei kohaldata, kui:
 a)
 kolmanda riigi kodanik või kodakondsuseta isik läbib riiki transiitreisijana taotluse saanud liikmesriigi rahvusvahelise lennujaama kaudu;
 b)
 Vene Föderatsioon on kolmanda riigi kodanikule või kodakondsuseta isikule väljastanud viisa või elamisloa, välja arvatud juhul, kui asjaomasel isikul on taotluse saanud liikmesriigi väljastatud pikema kehtivusajaga viisa või elamisluba;
 c)
 kolmanda riigi kodanikule või kodakondsuseta isikule on võimaldatud viisavaba sissepääs Vene Föderatsiooni territooriumile.
 3. Käesoleva artikli lõikes 1 sätestatud tagasivõtukohustus kehtib viisa või elamisloa väljastanud liikmesriigi suhtes. Juhul kui viisa või elamisloa on väljastanud kaks või enam liikmesriiki, on käesoleva artikli lõikes 1 osutatud tagasivõtukohustus liikmesriigil, kes on väljastanud pikema kehtivusajaga dokumendi või, kui üks või mitu nendest on oma kehtivuse kaotanud, siis hetkel veel kehtiva dokumendi. Kui kõik dokumendid on kehtivuse kaotanud, on käesoleva artikli lõikes 1 osutatud tagasivõtukohustus liikmesriigil, kes on väljastanud kõige hilisema kehtivusaja lõpukuupäevaga dokumendi.
 4. Pärast seda kui liikmesriik on tagasivõtutaotluse heaks kiitnud, väljastab Vene Föderatsioon tagasivõetavale isikule asjaomase liikmesriigi poolt tunnustatud reisidokumendi.
 III JAGU
 TAGASIVÕTUTAOTLUS
 Artikkel 6
 Tagasivõtutaotlus
 1. Kui lõikest 2 ei tulene teisiti, tuleb käesoleva lepingu artiklites 2–5 esitatud kohustuse alusel tagasivõetava isiku mis tahes üleandmiseks esitada taotluse saanud riigi pädevale asutusele tagasivõtutaotlus.
 2. Erandina käesoleva lepingu artiklitest 2–5 ei tule tagasivõtutaotlust esitada, kui tagasivõetaval isikul on kehtiv pass või kui isik on kolmanda riigi kodanik või kodakondsuseta isik, siis ka selle riigi kehtiv viisa või elamisluba, kes peab ta tagasi võtma.
 3. Kui taotluse esitanud riigi piirialal on kinni peetud isik, kes on riiki sisenenud otse taotluse saanud riigi territooriumilt ja kes on ületanud piiri ebaseaduslikult, võib taotluse esitanud riik esitada tagasivõtutaotluse kahe tööpäeva jooksul pärast kõnealuse isiku kinnipidamist (kiirmenetlus).
 Artikkel 7
 Tagasivõtutaotluste sisu
 1. Igas tagasivõtmistaotluses tuleb esitada järgmine teave:
 a)
 tagasivõetava isiku andmed (nt tema nimed, perekonnanimed, sünniaeg ja võimaluse korral sünnikoht ning viimane elukoht);
 b)
 kodakondsust, ebaseaduslikku riiki sisenemist ja seal elamist tõendavate dokumentide kirjeldus ning kolmandate riikide kodanike ja kodakondsuseta isikute tagasivõtmise alused vastavalt käesoleva lepingu artikli 3 lõikele 1 ja artikli 5 lõikele 1.
 2. Tagasivõtutaotluses tuleks võimaluse korral esitada ka järgmine teave:
 a)
 teade selle kohta, et üleantav isik võib vajada abi või hooldust, tingimusel et asjaomane isik on selgelt väljendanud oma nõusolekut selle teate esitamise kohta;
 b)
 mis tahes muu kaitse- või turvameede, mis võib olla vajalik konkreetse isiku üleandmisel.
 3. Tagasivõtutaotluse ühtne vorm on esitatud käesoleva lepingu 1. lisas.
 Artikkel 8
 Tagasivõtutaotlusele vastamine
 Tagasivõtutaotlusele vastatakse kirjalikult.
 Artikkel 9
 Kodakondsuse tõendamine
 1. Artikli 2 lõikele 1 ja artikli 4 lõikele 1 vastavat kodakondsust saab tõendada vähemalt ühe käesoleva lepingu 2. lisas loetletud dokumendiga ka juhul, kui dokumendi kehtivusaeg on lõppenud. Kui nimetatud dokumendid esitatakse, tunnustavad liikmesriigid ja Vene Föderatsioon vastastikku kodakondsust ning täiendav kontrollimine ei ole vajalik.
 2. Kui ei ole võimalik esitada ühtegi käesoleva lepingu 2. lisas loetletud dokumenti, saab käesoleva lepingu artikli 2 lõikele 1 ja artikli 4 lõikele 1 vastavat kodakondsust tõendada vähemalt ühe käesoleva lepingu 3. lisas loetletud dokumendiga ka juhul, kui dokumendi kehtivusaeg on lõppenud.
 —
 Kui esitatakse käesoleva lepingu lisas 3A loetletud dokumendid, peavad liikmesriigid ja Vene Föderatsioon vastastikku kodakondsuse tõendatuks, kui nad ei suuda tõestada vastupidist;
 —
 kui esitatakse käesoleva lepingu lisas 3B loetletud dokumendid, käsitlevad liikmesriigid ja Vene Föderatsioon vastastikku neid asjakohase kontrolli alustamise alusena.
 3. Kodakondsust ei saa tõendada valedokumentidega.
 4. Kui ei ole võimalik esitada ühtegi 2. või 3. lisas loetletud dokumenti, korraldab Vene Föderatsiooni või asjaomase liikmesriigi pädev diplomaatiline esindus taotluse saamisel koostöös taotluse esitanud riigi pädeva asutusega asjatu viivituseta tagasivõetava isiku küsitlemise, et teha kindlaks tema kodakondsus. Küsitluste kord kehtestatakse käesoleva lepingu artiklis 20 sätestatud rakendusprotokollidega.
 Artikkel 10
 Kolmandate riikide kodanikke ja kodakondsuseta isikuid käsitlevad tõendid
 1. Käesoleva lepingu artikli 3 lõikes 1 ja artikli 5 lõikes 1 sätestatud kolmandate riikide kodanike ja kodakondsuseta isikute tagasivõtmise aluse olemasolu saab tõendada vähemalt ühe käesoleva lepingu 4. lisas loetletud dokumendiga. Liikmesriigid ja Vene Föderatsioon tunnustavad selliseid tõendeid vastastikku ning nende täiendav kontrollimine ei ole vajalik.
 2. Käesoleva lepingu artikli 3 lõikele 1 ja artikli 5 lõikele 1 vastavate kolmandate riikide kodanike ja kodakondsuseta isikute tagasivõtmise aluste olemasolu saab tõendada vähemalt ühe käesoleva lepingu 5. lisas loetletud dokumendiga.
 —
 Kui esitatakse käesoleva lepingu lisas 5A loetletud tõendid, peavad liikmesriigid ja Vene Föderatsioon tingimusi täidetuks, kui nad ei suuda tõestada vastupidist;
 —
 kui esitatakse käesoleva lepingu lisas 5B loetletud tõendid, käsitlevad liikmesriigid ja Vene Föderatsioon neid asjakohase kontrollimise alustamise alusena.
 3. Kolmandate riikide kodanike ja kodakondsuseta isikute tagasivõtmise aluste olemasolu ei saa tõendada valedokumentidega.
 4. Territooriumile sisenemise, seal viibimise või elamise ebaseaduslikkus määratakse kindlaks asjaomase isiku reisidokumentide alusel, milles puudub viisa või luba taotluse esitanud riigi territooriumil elamiseks. Taotluse esitanud riigi põhjendatud seletus selle kohta, et asjaomasel isikul ei ole nõutavaid reisidokumente, viisat või elamisluba, tõendab samuti prima facie ebaseaduslikku riiki sisenemist, seal viibimist või elamist.
 Artikkel 11
 Tähtajad
 1. Tagasivõtutaotlus tuleb esitada taotluse saanud riigi pädevale asutusele hiljemalt 180 kalendripäeva jooksul alates kuupäevast, kui taotluse esitanud riigi pädev asutus on saanud teada, et kolmanda riigi kodanik või kodakondsuseta isik ei vasta või enam ei vasta riiki sisenemise, seal viibimise või elamise kohta kehtivatele nõuetele.
 2. Tagasivõtutaotlusele tuleb vastata hiljemalt 25 tööpäeva jooksul alates tagasivõtutaotluse kättesaamise kinnitamise kuupäevast. Kui taotlusele õigeaegseks vastamiseks esineb õiguslikke või praktilisi takistusi, pikendatakse tähtaega põhjendatud taotluse korral kuni 60 kalendripäevani, ilma et see piiraks nende sätete kohaldamist, milles lepitakse kokku artikli 20 kohaselt rakendusprotokollide raames.
 3. Käesoleva lepingu artikli 6 lõikele 3 vastava kiirmenetluse raames esitatud tagasivõtutaotlusele tuleb vastata kahe tööpäeva (mida määratletakse vastavalt taotluse saanud riigi õigusaktidele) jooksul pärast tagasivõtutaotluse kättesaamise kinnitust.
 4. Käesoleva artikli lõigetes 2 ja 3 nimetatud tähtaja möödumisel peetakse tagasivõtutaotlus vastuvõetuks.
 5. Asjaomane isik antakse üle 90 kalendripäeva jooksul. Käesoleva lepingu artikli 6 lõikele 3 vastava kiirmenetluse raames üleandmisel antakse asjaomane isik üle kahe tööpäeva jooksul. Põhjendatud taotluse korral võib seda tähtaega pikendada aja võrra, mis kulub õiguslike või tegelike takistuste kõrvaldamiseks. Käesolevas lõikes sätestatud tähtaegu hakatakse arvestama alates tagasivõtutaotluse heakskiitmise kuupäevast.
 Artikkel 12
 Tagasivõtutaotluse tagasilükkamine
 Tagasivõtutaotluse tagasilükkamist põhjendatakse.
 Artikkel 13
 Üleandmise kord ja transpordiliigid
 1. Enne isiku üleandmist lepivad Vene Föderatsiooni ja asjaomase liikmesriigi pädevad asutused eelnevalt kirjalikult kokku üleandmise kuupäeva, piiriületuskoha ja võimaliku saatemeeskonna kasutamise suhtes.
 2. Üleandmiseks on lubatud kasutada kõiki transpordiliike – nii õhu-, maismaa- kui meretransporti. Tagasisaatmine õhutranspordiga ei pea toimuma taotluse esitanud riigi lennuettevõtjat või personali kasutades ning võib toimuda nii regulaar- kui ka tšarterlende kasutades.
 IV JAGU
 TRANSIIT
 Artikkel 14
 Üldpõhimõtted
 1. Liikmesriigid ja Vene Föderatsioon piiravad kolmandate riikide kodanike ja kodakondsuseta isikute transiiti juhtudega, kus nimetatud isikuid ei saa sihtriiki otse tagasi saata.
 2. Juhul kui on tagatud edasisõit muudes transiitriikides ja tagasivõtmine sihtriigis, lubab Vene Föderatsioon liikmesriigi taotlusel kolmandate riikide kodanike ja kodakondsuseta isikute transiiti ning liikmesriik võimaldab Vene Föderatsiooni taotlusel kolmandate riikide kodanike ja kodakondsuseta isikute transiiti.
 3. Vene Föderatsioon või liikmesriik võib transiidist keelduda järgmistel juhtudel:
 a)
 kui kolmanda riigi kodanikku või kodakondsuseta isikut ohustab sihtriigis või muus transiitriigis piinamine või ebainimlik või alandav kohtlemine või karistus või surmanuhtlus või tagakiusamine rassi, usu, rahvuse, teatavasse sotsiaalsesse gruppi kuulumise või poliitiliste vaadete tõttu või
 b)
 kui kolmanda riigi kodanik või kodakondsuseta isik võetakse taotluse saanud riigis või teises transiitriigis kriminaalvastutusele või tema suhtes rakendatakse sanktsioone või
 c)
 rahvatervise, siseriikliku julgeoleku ja avaliku korra või taotluse saanud riigi muude riiklike huvidega seotud põhjustel.
 4. Vene Föderatsioon või liikmesriik võib iga väljastatud loa tühistada, kui hiljem ilmnevad või selguvad käesoleva artikli lõikes 3 osutatud transiiti takistavad asjaolud või kui edasisõit võimalikes transiitriikides või tagasivõtmine sihtriigis ei ole enam tagatud. Sel juhul võtab taotluse esitanud riik vajaduse korral kolmanda riigi kodaniku või kodakondsuseta isiku viivitamata tagasi.
 Artikkel 15
 Transiidimenetlus
 1. Transiitveo taotlus esitatakse pädevatele asutustele kirjalikult ja see sisaldab järgmist teavet:
 a)
 transiidi liik (õhu-, maismaa- või meretransport), võimalikud muud transiitriigid ja kavandatud sihtriik;
 b)
 asjaomase isiku andmed (näiteks eesnimi, perekonnanimi, sünniaeg ja võimaluse korral sünnikoht, kodakondsus, reisidokumendi liik ja number);
 c)
 kavandatav piiriületuskoht, üleandmisaeg ja võimalik saatemeeskonna kasutamine;
 d)
 deklaratsioon selle kohta, et taotluse esitanud riigi seisukohalt on käesoleva lepingu artikli 14 lõike 2 kohased tingimused täidetud ning teadaolevalt ei esine käesoleva lepingu artikli 14 lõike 3 kohase keeldumise aluseks olevaid asjaolusid.
 Transiiditaotluse ühtne vorm on esitatud käesoleva lepingu 6. lisas.
 2. Taotluse saanud riik teatab taotluse esitanud riigi pädevatele asutustele kirjalikult riiki lubamisest, kinnitades piirületuskoha ja kavandatud riiki lubamise aja, või teavitab teda riiki lubamisest keeldumisest ja sellise keeldumise põhjustest.
 3. Juhul kui transiitvedu toimub õhutranspordiga, ei nõuta tagasivõetavalt isikult ja võimalikult saatemeeskonnalt lennujaama transiidiviisat.
 4. Taotluse saanud riigi pädevad asutused aitavad vastastikku nõu pidades transiidile kaasa, eelkõige kõnealuste isikute üle järelevalvet teostades ja selleks sobilikke tingimusi luues.
 V JAGU
 KULUD
 Artikkel 16
 Transpordi- ja transiidikulud
 Ilma et see piiraks pädevate asutuste õigust saada tagasi tagasivõetavalt isikult või kolmandatelt isikutelt tagasivõtmisega seotud kulusid, kannab taotluse esitanud riik tagasivõtmise ja transiidiga seotud transpordikulud taotluse saanud riigi piiriületuskohani.
 VI JAGU
 ANDMEKAITSE
 Artikkel 17
 Andmekaitse
 Isikuandmeid edastatakse üksnes siis, kui seda on vaja selleks, et Vene Föderatsiooni või liikmesriigi pädevad asutused saaksid käesolevat lepingut rakendada. Isikuandmete edastamisel, töötlemisel ja käsitlemisel lähtuvad Vene Föderatsiooni pädevad asutused igal konkreetsel juhul Vene Föderatsiooni asjakohastest õigusaktidest ning liikmesriigi pädevad asutused direktiivist 95/46/EÜ ja asjaomase liikmesriigi siseriiklikest õigusaktidest, mis on võetud vastu kõnealuse direktiivi alusel. Lisaks kohaldatakse allpool esitatud põhimõtteid.
 a)
 Isikuandmeid tuleb töödelda õiglaselt ja seaduslikult.
 b)
 Isikuandmeid tuleb koguda täpsel, selgelt kindlaksmääratud ning õiguspärasel eesmärgil, milleks on käesoleva lepingu rakendamine, ning neid andmeid ei tohi töödelda täiendavalt viisil, mis on vastuolus nimetatud eesmärkidega.
 c)
 Isikuandmed peavad olema piisavad, asjakohased ega tohi ületada selle otstarbe piire, mille tarvis neid kogutakse ja/või hiljem töödeldakse. Edastada võib ainult järgmisi isikuandmeid:
 —
 tagasivõetava isiku andmed (näiteks eesnimi, perekonnanimi, võimalikud varasemad nimed, muud kasutatud nimed, nimed, mille all isikut tuntakse, või varjunimed, sünniaeg ja -koht, sugu, praegune ja mis tahes varasem kodakondsus);
 —
 isikutunnistus või pass (liik, number, kehtivusaeg, väljastamise kuupäev, väljastanud ametiasutus, väljastamise koht);
 —
 peatuskohad ja marsruudid;
 —
 muu teave, mis on vajalik tagasivõetava isiku tuvastamiseks või käesolevas lepingus sätestatud tagasivõtmise tingimuste läbivaatamiseks.
 d)
 Isikuandmed peavad olema täpsed ja vajaduse korral ajakohastatud.
 e)
 Isikuandmeid säilitatakse andmesubjektide tuvastamist võimaldaval kujul ainult nii kaua, kui see on vajalik seoses andmete kogumise või hilisema töötlemise eesmärgiga.
 f)
 Nii isikuandmeid edastavad kui ka neid vastu võtvad pädevad asutused võtavad kõik mõistlikud meetmed, et vajaduse korral tagada isikuandmete parandamine, kustutamine või blokeerimine, kui nende töötlemine ei vasta käesoleva artikli punkidele c ja d, eriti kui andmed ei ole piisavad, asjakohased ega täpsed või nende maht on suurem, kui on vaja nende töötlemise eesmärgi saavutamiseks. See hõlmab ka teise lepinguosalise teavitamist andmete parandamisest, kustutamisest või blokeerimisest.
 g)
 Taotluse korral teavitab isikuandmeid saav pädev asutus isikuandmeid edastavat pädevat asutust edastatud andmete kasutamisest ja selle tulemustest.
 h)
 Isikuandmeid võib edastada ainult neile pädevatele asutustele, kelle ülesanne on käesoleva lepingu rakendamine. Andmete edastamiseks hiljem muudele asutustele on vajalik isikuandmeid edastava pädeva asutuse eelnev nõusolek.
 i)
 Nii isikuandmeid edastav kui ka neid vastu võttev pädev asutus on kohustatud isikuandmete edastamise ja vastuvõtmise kirjalikult registreerima.
 VII JAGU
 RAKENDAMINE JA KOHALDAMINE
 Artikkel 18
 Seos muude rahvusvaheliste kohustustega
 1. Käesoleva lepinguga ei piirata ühenduse, liikmesriikide ega Vene Föderatsiooni õigusi, kohustusi ega vastutust, mis tulenevad rahvusvahelisest õigusest ning eelkõige:
 a)
 28. juuli 1951. aasta pagulasseisundi konventsioonist ja 31. jaanuari 1967. aasta pagulasseisundi protokollist;
 b)
 4. novembri 1950. aasta inimõiguste ja põhivabaduste kaitse Euroopa konventsioonist;
 c)
 10. detsembri 1984. aasta piinamise ja muul julmal, ebainimlikul või alandaval moel kohtlemise või karistamise vastasest konventsioonist;
 d)
 rahvusvahelistest väljaandmist ja transiiti käsitlevatest lepingutest;
 e)
 mitmepoolsetest välisriikide kodanike tagasivõtu eeskirju sisaldavatest rahvusvahelistest lepingutest, näiteks 7. detsembri 1944. aasta Chicago rahvusvahelise tsiviillennunduse konventsioonist.
 2. Käesolev leping on ülimuslik üksikute liikmesriikide ja Vene Föderatsiooni vaheliste kahepoolsete tagasivõtulepingute või -kokkulepete suhtes, mis on sõlmitud või sõlmitakse käesoleva lepingu artikli 20 kohaselt ning mis käsitlevad käesoleva lepinguga reguleeritud küsimusi.
 3. Käesolevas lepingus sätestatu ei takista isiku tagasisaatmist muude ametlike või mitteametlike kokkulepete alusel.
 Artikkel 19
 Tagasivõtmise ühiskomitee
 1. Lepinguosalised asutavad tagasivõtmise ühiskomitee (edaspidi “ühiskomitee”), mille ülesandeks on eelkõige:
 a)
 jälgida käesoleva lepingu rakendamist;
 b)
 otsustada käesoleva lepingu ühtseks täitmiseks vajalike rakendusmeetmete üle;
 c)
 vahetada korrapäraselt teavet konkreetse liikmesriigi ja Vene Föderatsiooni vahel käesoleva lepingu artikli 20 kohaselt sõlmitud rakendusprotokollide kohta;
 d)
 teha otsuseid käesoleva lepingu lisade muutmise kohta;
 e)
 esitada ettepanekuid käesoleva lepingu muutmiseks;
 f)
 uurida, kas uute riikide ühinemisel Euroopa Liiduga on vaja käesolevat lepingut muuta ja vajaduse korral esitada muutmisettepanekuid.
 2. Ühiskomitee otsused on lepinguosalistele siduvad.
 3. Ühiskomiteesse kuuluvad ühenduse ja Vene Föderatsiooni esindajad; ühendust esindab Euroopa Komisjon, keda abistavad liikmesriikide eksperdid.
 4. Ühiskomitee koguneb vajaduse korral ühe lepinguosalise taotlusel.
 5. Komitee kehtestab oma töökorra.
 Artikkel 20
 Rakendusprotokollid
 1. Vene Föderatsioon ja liikmesriigid sõlmivad rakendusprotokollid, mis hõlmavad eeskirju:
 a)
 pädevate asutuste, piiriületuskohtade, kontaktisikute andmete ja suhtlemiskeelte kohta;
 b)
 kiirmenetluse käigus tagasivõtmise üksikasjade kohta;
 c)
 saatemeeskonnaga toimuva üleandmise kohta, sealhulgas kolmandate riikide kodanike ja kodakondsuseta isikute saatemeeskonnaga teostatava transiidi tingimuste kohta;
 d)
 täiendava tõestus- ja tõendusmaterjali kohta lisaks käesoleva lepingu lisades 2–5 loetletule;
 e)
 käesoleva lepingu artiklis 9 sätestatud küsitlemise korra kohta;
 f)
 vajaduse korral kokkulepete kohta seoses käesoleva lepingu artikli 11 lõike 2 kohaste tagasivõtutaotluste menetlemise tähtaegadega.
 2. Käesoleva artikli lõikes 1 nimetatud rakendusprotokollid jõustuvad alles pärast ühiskomitee teavitamist.
 3. Vene Föderatsioon nõustub rakendama ühe liikmesriigiga sõlmitud rakendusprotokolli mis tahes sätet suhetes mis tahes teise liikmesriigiga, kui viimane seda taotleb ning kui Vene Föderatsioonil on praktiliselt võimalik neid sätteid kohaldada. Liikmesriigid nõustuvad rakendama ühe liikmesriigi sõlmitud rakendusprotokolli mis tahes sätet suhetes Vene Föderatsiooniga, kui viimane seda taotleb ning kui liikmesriikidel on praktiliselt võimalik neid sätteid kohaldada.
 See ei kehti käesoleva artikli lõike 1 punktis f sätestatud kokkulepete suhtes.
 VIII JAGU
 LÕPPSÄTTED
 Artikkel 21
 Territoriaalne kohaldatavus
 1. Kui käesoleva artikli lõikest 2 ei tulene teisiti, kohaldatakse käesolevat lepingut Vene Föderatsiooni territooriumil ning territooriumil, kus kohaldatakse Euroopa Ühenduse asutamislepingut.
 2. Käesolevat lepingut ei kohaldata Taani Kuningriigi territooriumil.
 Artikkel 22
 Lisad
 Lisad 1–6 on käesoleva lepingu lahutamatud osad.
 Artikkel 23
 Jõustumine, kehtivusaeg ja lõpetamine
 1. Lepinguosalised ratifitseerivad või kiidavad käesoleva lepingu heaks oma riigis kehtivate menetluste kohaselt.
 2. Ilma et see piiraks käesoleva artikli lõike 3 kohaldamist, jõustub käesolev leping teise kuu esimesel päeval pärast kuupäeva, mil lepinguosalised teatavad teineteisele, et käesoleva artikli esimeses lõikes nimetatud menetlused on lõpule viidud. Kui see kuupäev on varasem kui Vene Föderatsiooni ja Euroopa Ühenduse vahelise Vene Föderatsiooni ja Euroopa Ühenduse kodanikele viisade väljaandmise lihtsustamise lepingu jõustumise kuupäev, siis jõustub käesolev leping viimati nimetatud lepinguga samal kuupäeval.
 3. Käesoleva lepingu artiklites 3 ja 5 sätestatud kohustusi hakatakse kohaldama alles kolm aastat pärast käesoleva artikli lõikes 2 sätestatud kuupäeva. Selle kolme aasta jooksul kohaldatakse neid kohustusi ainult kodakondsuseta isikute ja nende kolmandate riikide kodanike suhtes, kellega Vene Föderatsioonil on sõlmitud kahepoolsed tagasivõtulepingud või -kokkulepped.
 4. Käesolev leping sõlmitakse määramata ajaks.
 5. Iga lepinguosaline võib käesoleva lepingu denonsseerida, teatades sellest ametlikult teisele lepinguosalisele. Käesolev leping kaotab kehtivuse kuus kuud pärast asjakohase teate kättesaamise kuupäeva.
 Kahe tuhande kuuenda aasta maikuu kahekümne viiendal päeval Sotšis kahes eksemplaris eesti, hispaania, hollandi, inglise, itaalia, kreeka, leedu, läti, malta, poola, portugali, prantsuse, rootsi, saksa, soome, slovaki, sloveeni, taani, tšehhi, ungari ja vene keeles, kusjuures kõik tekstid on võrdselt autentsed.
 Hecho en Sochi, el veinticinco de mayo del dos mil seis.
 V Soči dne dvacátého pátého května dva tisíce šest.
 Udfærdiget i Sotji den femogtyvende maj to tusind og seks.
 Geschehen zu Sotschi am fünfundzwanzigsten Mai zweitausendsechs.
 Kahe tuhande kuuenda aasta maikuu kahekümne viiendal päeval Sotšis.
 'Εγινε στο Σότσι, στις είκοσι πέντε Μαΐου δύο χιλιάδες έξι.
 Done at Sochi on the twenty fifth day of May in the year two thousand and six.
 Fait à Sotchi, le vingt cinq mai deux mille six.
 Fatto a Soci, addì venticinque maggio duemilasei.
 Sočos, divtūkstoš sestā gada divdesmit piektajā maijā.
 Priimta du tūkstančiai šeštų metų gegužės dvidešimt penktą dieną Sočyje.
 Kelt Szocsiban, a kettőezer hatodik év május huszonötödik napján.
 Magħmul f'Sochi, fil-ħamsa u għoxrin jum ta' Mejju tas-sena elfejn u sitta.
 Gedaan te Sotsji, de vijfentwintigste mei tweeduizend zes.
 Sporządzono w Soczi dnia dwudziestego piątego maja roku dwutysięcznego szóstego.
 Feito em Sotchi, em vinte e cinco de Maio de dois mil e seis.
 V Soči dňa dvadsiateho piateho mája dvetisícšesť.
 V Soči, petindvajsetega maja leta dva tisoč šest.
 Tehty Sotšissa kahdentenakymmenentenäviidentenä päivänä toukokuuta vuonna kaksituhattakuusi.
 Som skedde i Sotji den tjugofemte maj tjugohundrasex.
 Adoptată la Sochi, la douăzeci și cinci mai două mii șase.
 Совершено в г. Сочи двадцать пятого мая две тысячи шестого года.
 Por la Comunidad Europea
 Za Evropské společenství
 For Det Europæiske Fællesskab
 Für die Europäische Gemeinschaft
 Euroopa Ühenduse nimel
 Για την Ευρωπαϊκή Κοινότητα
 For the European Community
 Pour la Communauté européenne
 Per la Comunità europea
 Eiropas Kopienas vārdā
 Europos bendrijos vardu
 Az Európai Közösség részéről
 Għall-Komunità Ewropea
 Voor de Europese Gemeenschap
 W imieniu Wspólnoty Europejskiej
 Pela Comunidade Europeia
 Za Európske spoločenstvo
 Za Evropsko skupnost
 Euroopan yhteisön puolesta
 På Europeiska gemenskapens vägnar
 Pentru Comunitatea Europeană
 За Европейское сообщество
 Por la Federación de Rusia
 Za Ruskou federaci
 For Den Russiske Føderation
 Für die Russische Föderation
 Venemaa Föderatsiooni nimel
 Για τη Ρωσική Ομοσπονδία
 For the Russian Federation
 Pour la Fédération de Russie
 Per la Federazione russa
 Krievijas Federācijas vārdā
 Rusijos Federacijos vardu
 Az Orosz Föderáció részéről
 Għall-Federazzjoni Russa
 Voor de Russische Federatie
 W imieniu Federacji Rosyjskiej
 Pela Federação da Rússia
 Za Ruskú federáciu
 Za Rusko federacijo
 Venäjän federaation puolesta
 På ryska federationen vägnar
 Pentru Federația Rusă
 За Российскую Федерацию
 EUROOPA ÜHENDUSE JA VENE FÖDERATSIOONI VAHELISE TAGASIVÕTULEPINGU 1. LISA
 Tekst pildi
 [Venemaa Föderatsiooni riigivapp]
 (Koht ja kuupäev)
 (Taotluse esitanud riigi pädeva asutuse nimi)
 Viide:
 KIIRMENETLUS
 Kellele:
 (Taotluse saanud riigi pädeva asutuse nimi)
 Tekst pildi
 TAGASIVÕTUTAOTLUS
 vastavalt 25. mai 2006 sõlmitud Euroopa Ühenduse ja Vene Föderatsiooni vahelise tagasivõtulepingu artiklile 7
 A. ISIKUANDMED
 Foto
 1. Täielik nimi (perekonnanimi alla joonida):
 2. Sünninimi:
 3. Sünniaeg ja -koht:
 4. Sugu ja välimus (pikkus, silmade värv, eritunnused jne):
 5. Tuntud ka kui (varasemad nimed, muud kasutatud nimed või nimed, mille all isikut tuntakse, või varjunimed):
 6. Kodakondsus ja keel:
 7. Perekonnaseis (võimaluse korral):
 abielus
 vallaline
 lahutatud
 lesk
 Kui isik on abielus:
 abikaasa nimi
 laste nimed (kui on lapsi):
 8. Viimane elukoht taotluse esitanud riigis:
 9. Viimane elukoht taotluse saanud riigis:
 B. ÜLEANTAVA ISIKUGA SEOTUD ERILISED ASJAOLUD
 1. Tervislik seisund
 (nt eriarstiabi vajalikkus, nakkushaiguse nimetus ladina keeles):
 2. Märge isiku erilise ohtlikkuse kohta
 (nt raskes kuriteos kahtlustatav, agressiivne käitumine):
 Tekst pildi
 C. LISATUD TÕENDAVAD DOKUMENDID
 1.
 (passi nr)
 (väljastamise kuupäev ja koht)
 (välja andnud asutus)
 (kehtivusaja lõpp)
 2.
 (isikutunnistuse number)
 (väljastamise kuupäev ja koht)
 (välja andnud asutus)
 (kehtivusaja lõpp)
 3.
 (juhiloa number)
 (väljastamise kuupäev ja koht)
 (välja andnud asutus)
 (kehtivusaja lõpp)
 4.
 (muu ametliku dokumendi number)
 (väljastamise kuupäev ja koht)
 (välja andnud asutus)
 (kehtivusaja lõpp)
 D. MÄRKUSED
 (Taotluse esitanud riigi pädeva asutuse nimi) (pitser/templijäljend)
 EUROOPA ÜHENDUSE JA VENE FÖDERATSIOONI VAHELISE TAGASIVÕTULEPINGU 2. LISA
 Kodakondsust tõendavate dokumentide loetelu
 —
 Vene Föderatsiooni või liikmesriikide mis tahes pass (näiteks siseriiklik pass, kodaniku välispass, riigi pass, diplomaatiline pass, teenistuspass ja asenduspass, kaasa arvatud lapse pass);
 —
 tõend Vene Föderatsiooni tagasipöördumiseks;
 —
 ELi liikmesriikide isikutunnistused;
 —
 kodakondsuse tunnistused või muud ametlikud dokumendid, milles on märgitud kodakondsus (näiteks sünnitunnistus);
 —
 teenistusraamat ja sõjaväelase isikutunnistus;
 —
 meremehe teenistusraamat, kipri teenistuskaart ja meremehepass.
 EUROOPA ÜHENDUSE JA VENE FÖDERATSIOONI VAHELISE TAGASIVÕTULEPINGU 3. LISA
 Kodakondsust kaudselt tõendavate dokumentide loetelu
 LISA 3 A
 —
 käesoleva lepingu 2. lisas loetletud dokumentide tõestatud valguskoopiad;
 —
 ametlikud kinnitused kiirmenetluse tarbeks, eelkõige piirivalveasutuste töötajatelt ja teistelt tunnistajatelt, kes saavad tõendada asjaomase isiku piiriületamist.
 LISA 3 B
 —
 juhiluba või selle valguskoopia;
 —
 taotluse saanud riigi asutuse välja antud muu ametlik dokument;
 —
 töötõend või selle valguskoopia;
 —
 tunnistajate ütlused;
 —
 asjaomase isiku kirjalikud seletused ja tema keel, kaasa arvatud, kui see on tuvastatud ametliku testi tulemusena.
 EUROOPA ÜHENDUSE JA VNE FÖDERATSIOONI VAHELISE TAGASIVÕTULEPINGU 4. LISA
 Kolmandate riikide kodanike ja kodakondsuseta isikute tagasivõtmise aluseid tõendavate dokumentide loetelu
 —
 taotluse saanud riigi väljastatud kehtiv viisa ja/või elamisluba;
 —
 riiki sisenemist/riigist lahkumist kinnitav tempel või samalaadne kinnitus asjaomase isiku reisidokumendis või muud tõendid riiki sisenemise/riigist lahkumise kohta (nt fotograafilised, elektroonilised või biomeetrilised).
 EUROOPA ÜHENDUSE JA VENE FÖDERATSIOONI VAHELISE TAGASIVÕTULEPINGU 5. LISA
 Nende dokumentide loetelu, millega saab kaudselt tõendada kolmandate riikide kodanike ja kodakondsuseta isikute tagasivõtmise tingimusi
 LISA 5 A
 —
 ametlikud kinnitused kiirmenetluse tarbeks, eelkõige piirivalveasutuste töötajatelt ja teistelt tunnistajatelt, kes saavad tõendada asjaomase isiku piiriületamist.
 LISA 5 B
 —
 nimelised lennuki-, rongi-, bussi- või laevapiletid, millest ilmneb asjaomase isiku osalemine reisil ja tema marsruut taotluse saanud riigi territooriumilt taotluse esitanud riigi territooriumile;
 —
 lennuki-, rongi-, bussi- või laevareisijate nimekirjad, millest ilmneb asjaomase isiku osalemine reisil ja tema marsruut taotluse saanud riigi territooriumilt taotluse esitanud riigi territooriumile;
 —
 piletid, aga ka igasugused tõendid ja arved (nt hotelliarve, arsti/hambaarsti vastuvõtukaart, avalik-õiguslike/eraasutuste sissepääsukaardid jne), mis näitavad selgelt, et asjaomane isik viibis taotluse esitanud liikmesriigi territooriumil;
 —
 ametlikud kinnitused, mida on andnud eeskätt piirivalveametnikud ja muud tunnistajad, kes võivad tunnistada asjaomase isiku piiriületamist;
 —
 asjaomase isiku kohtu- või haldusmenetluse käigus antud ametlik seletus;
 —
 pärast taotluse esitanud riigi territooriumile sisenemist toimunud asjaomase isiku kinnipidamise koha ja muude asjaolude kirjeldus;
 —
 teave, mis tõendab, et asjaomane isik on kasutanud kulleri- või reisibüroo teenuseid;
 —
 rahvusvahelise organisatsiooni esitatud teave isiku isikusamasuse ja/või isiku territooriumil viibimise kohta;
 —
 pereliikmete, reisikaaslaste ja teiste teated ja teabe kinnitamine nende poolt;
 —
 asjaomase isiku seletus.
 EUROOPA ÜHENDUSE JA VENE FÖDERATSIOONI VAHELISE TAGASIVÕTULEPINGU 6. LISA
 Tekst pildi
 [Venemaa Föderatsiooni riigivapp]
 (Koht ja kuupäev)
 (Taotluse esitanud riigi pädeva asutuse nimi)
 Viide:
 Kellele:
 (Taotluse saanud riigi pädeva asutuse nimi)
 Tekst pildi
 TRANSIIDITAOTLUS
 vastavalt 25. mai 2006 sõlmitud Euroopa Ühenduse ja Vene Föderatsiooni vahelise tagasivõtulepingu artiklile 15
 A. ISIKUANDMED
 Foto
 1. Täielik nimi (perekonnanimi alla joonida)
 2. Sünninimi:
 3. Sünniaeg ja -koht:
 4. Sugu ja välimus (pikkus, silmade värv, eritunnused jne):
 5. Tuntud ka kui (varasemad nimed, muud kasutatud nimed või nimed, mille all isikut tuntakse, või varjunimed):
 6. Kodakondsus ja keel:
 7. Reisidokumendi liik ja number:
 B. ÜLEANTAVA ISIKUGA SEOTUD ERILISED ASJAOLUD
 1. Tervislik seisund
 (nt eriarstiabi vajalikkus, nakkushaiguse nimetus ladina keeles):
 2. Märge isiku erilise ohtlikkuse kohta
 (nt raskes kuriteos kahtlustatav, agressiivne käitumine):
 Tekst pildi
 C. TRANSIIT
 1. Transiidi liik:
 õhutransport
 meretransport
 maismaatransport
 2. Lõplik sihtriik
 3. Muud võimalikud transiitriigid
 4. Kavandatud piiriületuskoht, üleandmise kuupäev ja aeg, saatemeeskonna kasutamine
 5. Sissepääs teistesse transiitriikidesse ja sihtriiki on tagatud (Vene Föderatsiooni ja Euroopa Ühenduse vahelise tagasivõtulepingu artikli 14 lõige 2)
 jah
 ei
 6. Teave transiidist keeldumise kohta (Vene Föderatsiooni ja Euroopa Ühenduse vahelise tagasivõtulepingu artikli 14 lõige 3)
 jah
 ei
 D. MÄRKUSED
 (Taotluse esitanud riigi pädeva asutuse nimi) (pitser/templijäljend)
 Ühisdeklaratsioon artikli 2 lõike 1 ja artikli 4 lõike 1 kohta
 „Lepinguosalised võtavad arvesse, et Vene Föderatsiooni ja liikmesriikide kodakondsusseaduste kohaselt ei ole võimalik Euroopa Liidu ega Vene Föderatsiooni kodanikult kodakondsust ära võtta.
 Lepinguosalised lepivad kokku, et konsulteerivad üksteisega õigeaegselt, kui nimetatud õiguslik olukord peaks muutuma.”
 Ühisdeklaratsioon artikli 3 lõike 1 ja artikli 5 lõike 1 kohta
 „Lepinguosalised lepivad kokku, et isiku „otse sisenemisega” on nimetatud sätete tähenduses tegemist siis, kui isik on sisenenud taotluse saanud riigist taotluse esitanud riigi territooriumile õhu-, maismaa- või meretranspordiga ilma vahepeal kolmandasse riiki sisenemata. Kolmanda riigi läbimist transiitreisijana lennujaama kaudu ei käsitleta riiki sisenemisena.”
 Ühisdeklaratsioon Taani Kuningriigi kohta
 „Lepinguosalised võtavad arvesse, et käesolevat lepingut ei kohaldata Taani Kuningriigi territooriumil või tema kodanike suhtes. Seepärast on asjakohane, et Vene Föderatsioon ja Taani Kuningriik sõlmivad tagasivõtulepingu käesoleva lepinguga samadel tingimustel.”
 Ühisdeklaratsioon Islandi Vabariigi ja Norra Kuningriigi kohta
 „Lepinguosalised võtavad arvesse tihedaid suhteid Euroopa Ühenduse ning Islandi Vabariigi ja Norra Kuningriigi vahel, toetudes eelkõige 1999. aasta 18. mai lepingule, milles käsitletakse nende riikide ühinemist Schengeni acquis’ rakendamise, kohaldamise ja edasiarendamisega. Seepärast on asjakohane, et Vene Föderatsioon sõlmib tagasivõtulepingu Islandi Vabariigi ja Norra Kuningriigiga käesoleva lepinguga samadel tingimustel.”


text:
 Avis juridique important
 |
 22001D0280
 2001/280/ΕΚ: Απόφαση αριθ. 2/2001 του Συμβουλίου Σύνδεσης ΕΚ-Λιθουανίας, της 22ας Φεβρουαρίου 2001, για τη θέσπιση των διατάξεων εφαρμογής του άρθρου 64 παράγραφοι 1 σημείο iii) και 2 περί κρατικών ενισχύσεων σύμφωνα με το άρθρο 64 παράγραφος 3 της ευρωπαϊκής συμφωνίας σύνδεσης μεταξύ των Ευρωπαϊκών Κοινοτήτων και των κρατών μελών τους, αφενός, και της Δημοκρατίας της Λιθουανίας, αφετέρου,
 Επίσημη Εφημερίδα αριθ. L 098 της 07/04/2001 σ. 0019 - 0022
 Απόφαση αριθ. 2/2001 του Συμβουλίου Σύνδεσης ΕΚ-Λιθουανίαςτης 22ας Φεβρουαρίου 2001για τη θέσπιση των διατάξεων εφαρμογής του άρθρου 64 παράγραφοι 1 σημείο iii) και 2 περί κρατικών ενισχύσεων σύμφωνα με το άρθρο 64 παράγραφος 3 της ευρωπαϊκής συμφωνίας σύνδεσης μεταξύ των Ευρωπαϊκών Κοινοτήτων και των κρατών μελών τους, αφενός, και της Δημοκρατίας της Λιθουανίας, αφετέρου,(2001/280/ΕΚ)ΤΟ ΣΥΜΒΟΥΛΙΟ ΣΥΝΔΕΣΗΣ,Έχοντας υπόψη την ευρωπαϊκή συμφωνία σύνδεσης μεταξύ των Ευρωπαϊκών Κοινοτήτων και των κρατών μελών τους, αφενός, και της Δημοκρατίας της Λιθουανίας, αφετέρου, και ιδίως το άρθρο 64 παράγραφος 3,Εκτιμώντας τα ακόλουθα:(1) Το άρθρο 64 παράγραφος 3 της ευρωπαϊκής συμφωνίας ορίζει ότι το Συμβούλιο Σύνδεσης υποχρεούται να θεσπίσει μέχρι τις 31 Δεκεμβρίου 1997 με απόφαση τις αναγκαίες διατάξεις εφαρμογής των παραγράφων 1 και 2 του εν λόγω άρθρου.(2) Υπενθυμίζεται ότι, σύμφωνα με το άρθρο 64 παράγραφος 2 της ευρωπαϊκής συμφωνίας, η έννοια της "κρατικής ενίσχυσης" σύμφωνα με το άρθρο 64 παράγραφος 1 σημείο iii) της ευρωπαϊκής συμφωνίας εκτιμάται βάσει των κριτηρίων που συνεπάγεται η εφαρμογή του άρθρου 87 της συνθήκης για την ίδρυση της Ευρωπαϊκής Κοινότητας, και συνεπώς καλύπτει όλες τις ενισχύσεις που χορηγούνται υπό οποιαδήποτε μορφή από τα κράτη ή με κρατικούς πόρους και που νοθεύουν ή απειλούν να νοθεύσουν τον ανταγωνισμό δια της ευνοϊκής μεταχειρίσεως ορισμένων επιχειρήσεων ή ορισμένων κλάδων παραγωγής, κατά το μέτρο που επηρεάζουν τις συναλλαγές μεταξύ της Ευρωπαϊκής Κοινότητας και της Δημοκρατίας της Λιθουανίας (κρατική ενίσχυση).(3) Η Δημοκρατία της Λιθουανίας θα ορίσει έναν εθνικό φορέα ή υπηρεσία ως αρχή εποπτείας με αρμοδιότητα τα θέματα σχετικά με τις κρατικές ενισχύσεις.(4) Η εν λόγω αρχή εποπτείας θα είναι αρμόδια για την ανάλυση των υφισταμένων και των προσεχών μεμονωμένων ενισχύσεων και προγραμμάτων ενισχύσεων στη Δημοκρατία της Λιθουανίας και υποχρεούται να διατυπώνει γνώμη για τη συμβατότητά τους με το άρθρο 64 παράγραφοι 1 σημείο iii) και 2 της ευρωπαϊκής συμφωνίας.(5) Η Δημοκρατία της Λιθουανίας θα διασφαλίζει, κατά τη θέσπιση των αναγκαίων διατάξεων για την εξασφάλιση αποτελεσματικής παρακολούθησης, ότι η αρχή εποπτείας θα λαμβάνει εγκαίρως όλες τις σχετικές πληροφορίες από τις λοιπές δημόσιες υπηρεσίες σε κεντρικό, περιφερειακό και τοπικό επίπεδο.(6) Η Επιτροπή των Ευρωπαϊκών Κοινοτήτων θα παρέχει, στο πλαίσιο των κατάλληλων κοινοτικών προγραμμάτων, συνδρομή στην αρχή εποπτείας υπό μορφή υλικού τεκμηρίωσης, κατάρτισης, εκπαιδευτικών ταξιδιών και άλλης σχετικής τεχνικής βοήθειας,ΑΠΟΦΑΣΙΖΕΙ:Άρθρο 1Θεσπίζονται με την παρούσα απόφαση διατάξεις εφαρμογής των ρυθμίσεων για τις κρατικές ενισχύσεις που προβλέπονται στο άρθρο 64 παράγραφοι 1 σημείο iii) και 2 σύμφωνα με το άρθρο 64 παράγραφος 3 της ευρωπαϊκής συμφωνίας σύνδεσης μεταξύ των Ευρωπαϊκών Κοινοτήτων και των κρατών μελών τους, αφενός, και της Δημοκρατίας της Λιθουανίας, αφετέρου.Άρθρο 2Οι παρούσες διατάξεις εφαρμογής τίθενται σε ισχύ την πρώτη ημέρα του μήνα που ακολουθεί την έκδοση των κανόνων.Βρυξέλλες, 22 Φεβρουαρίου 2001.Για το Συμβούλιο ΣύνδεσηςΟ ΠρόεδροςΑ. ValionisΔΙΑΤΑΞΕΙΣ ΕΦΑΡΜΟΓΗΣτου άρθρου 64 παράγραφοι 1 σημείο iii) και 2 περί κρατικών ενισχύσεων σύμφωνα με το άρθρο 64 παράγραφος 3 της Ευρωπαϊκής Συμφωνίας σύνδεσης μεταξύ των Ευρωπαϊκών Κοινοτήτων και των κρατών μελών τους, αφενός, και της Δημοκρατίας της Λιθουανίας, αφετέρουΠΑΡΑΚΟΛΟΥΘΗΣΗ ΤΩΝ ΚΡΑΤΙΚΩΝ ΕΝΙΣΧΥΣΕΩΝ ΑΠΟ ΤΙΣ ΑΡΧΕΣ ΕΠΟΠΤΕΙΑΣΆρθρο 1Παρακολούθηση των κρατικών ενισχύσεων από τις αρχές εποπτείαςΣύμφωνα με τους ισχύοντες διαδικαστικούς κανόνες στην Ευρωπαϊκή Κοινότητα και τη Δημοκρατία της Λιθουανίας, οι αρμόδιες αρχές εποπτείας της Κοινότητας και της Δημοκρατίας της Λιθουανίας παρακολουθούν τη χορήγηση κρατικών ενισχύσεων και εξετάζουν τη συμβατότητά τους με τις διατάξεις της ευρωπαϊκής συμφωνίας. Η αρχή εποπτείας της ΕΚ είναι η Επιτροπή των Ευρωπαϊκών Κοινοτήτων (εφεξής "η Επιτροπή") και της Δημοκρατίας της Λιθουανίας η δημόσια υπηρεσία ανταγωνισμού και προστασίας των καταναλωτών.ΟΔΗΓΙΕΣ ΓΙΑ ΤΗΝ ΑΝΤΙΜΕΤΩΠΙΣΗ ΣΥΓΚΕΚΡΙΜΕΝΩΝ ΠΕΡΙΠΤΩΣΕΩΝΆρθρο 2Κριτήρια συμβατότητας1. Η κατά το άρθρο 1 εκτίμηση της συμβατότητας μεμονωμένων ενισχύσεων και προγραμμάτων ενισχύσεων με την ευρωπαϊκή συμφωνία, πραγματοποιείται με βάση τα κριτήρια που συνεπάγεται η εφαρμογή των κανόνων του άρθρου 87 της συνθήκης για την ίδρυση της Ευρωπαϊκής Κοινότητας, συμπεριλαμβανομένου του παρόντος και μελλοντικού παράγωγου δικαίου και των πλαισίων, οδηγιών και άλλων σχετικών κοινοτικών διοικητικών πράξεων, της νομολογίας του Πρωτοδικείου και του Δικαστηρίου των Ευρωπαϊκών Κοινοτήτων και αποφάσεων του Συμβουλίου Σύνδεσης κατά το άρθρο 4 παράγραφος 3.Στην περίπτωση που οι μεμονωμένες ενισχύσεις και τα προγράμματα ενισχύσεων προορίζονται για προϊόντα που καλύπτονται από τη συνθήκη για την ίδρυση της Ευρωπαϊκής Κοινότητας Άνθρακα και Χάλυβα, η πρώτη πρόταση της παρούσας παραγράφου εφαρμόζεται πλήρως με την εξαίρεση ότι η αξιολόγηση της συμβατότητας δεν θα γίνεται βάσει των κριτηρίων που προκύπτουν από την εφαρμογή των κανόνων του άρθρου 87 της συνθήκης για την ίδρυση της Ευρωπαϊκής Κοινότητας, αλλά βάσει των κριτηρίων που προκύπτουν από την εφαρμογή των διατάξεων περί κρατικών ενισχύσεων της συνθήκης για την ίδρυση της Ευρωπαϊκής Κοινότητας Άνθρακα και Χάλυβα.2. Η αρχή εποπτείας της Δημοκρατίας της Λιθουανίας ενημερώνεται για όλες τις πράξεις που αφορούν τη θέσπιση, την κατάργηση ή την τροποποίηση των κοινοτικών κριτηρίων συμβατότητας που αναφέρονται στην παράγραφο 1, εφόσον αυτά δεν δημοσιεύονται αλλά ανακοινώνονται σε όλα τα κράτη μέλη.3. Αν οι μετατροπές αυτές δεν αποτελέσουν αντικείμενο αντιρρήσεων από τη Δημοκρατία της Λιθουανίας εντός τριών μηνών από την παραλαβή των σχετικών επίσημων πληροφοριών, καθιερώνονται πλέον ως κριτήρια συμβατότητας όπως προβλέπεται στην παράγραφο 1 του παρόντος άρθρου. Αν όμως προβληθούν αντιρρήσεις από τη Δημοκρατία της Λιθουανίας, όσον αφορά την προσέγγιση νομοθεσιών που προβλέπει η ευρωπαϊκή συμφωνία, διεξάγονται διαβουλεύσεις σύμφωνα με τα άρθρα 7 και 8 των παρουσών διατάξεων.4. Οι ίδιες αρχές ισχύουν και ως προς άλλες σημαντικές αλλαγές της κοινοτικής πολιτικής κρατικών ενισχύσεων.Άρθρο 3Ελάχιστη ενίσχυσηΤα προγράμματα ενισχύσεων ή οι μεμονωμένες ενισχύσεις που δεν αφορούν εξαγωγικές ενισχύσεις και είναι μικρότερες από το κατώτατο όριο που εφαρμόζει η Κοινότητα ως ελάχιστη βοήθεια(1) θεωρείται ότι έχουν ασήμαντες συνέπειες για τον ανταγωνισμό και το εμπόριο μεταξύ των μερών και δεν διέπονται, συνεπώς, από τις παρούσες διατάξεις εφαρμογής. Το άρθρο αυτό δεν ισχύει για τις βιομηχανίες που εμπίπτουν στη συνθήκη για την ίδρυση της Ευρωπαϊκής Κοινότητας Άνθρακα και Χάλυβα (ΕΚΑΧ), για τα ναυπηγεία, τις μεταφορές ή τις ενισχύσεις προς κάλυψη δαπανών στους τομείς γεωργίας και αλιείας.Άρθρο 4Παρεκκλίσεις1. Σύμφωνα με το άρθρο 64 παράγραφος 4 στοιχείο α) της ευρωπαϊκής συμφωνίας και εντός των ορίων αυτής, η Δημοκρατία της Λιθουανίας θεωρείται ως περιοχή όμοια με τις περιοχές της Κοινότητας που αναφέρονται στο άρθρο 87 παράγραφος 3 στοιχείο α) της συνθήκης για την ίδρυση της Ευρωπαϊκής Κοινότητας.2. Οι αρχές εποπτείας αξιολογούν από κοινού τις μέγιστες ενισχύσεις και την κάλυψη συγκεκριμένων περιοχών της Δημοκρατίας της Λιθουανίας επιλέξιμων για εθνική περιφερειακή βοήθεια. Υποβάλλουν κοινή πρόταση στην επιτροπή σύνδεσης, η οποία και λαμβάνει απόφαση επί του θέματος.3. Οι αρχές εποπτείας, δύνανται εφόσον είναι αναγκαίο κατόπιν αιτήσεως της Δημοκρατίας της Λιθουανίας να προβούν από κοινού στην εκτίμηση των προβλημάτων που θέτει η εφαρμογή του κοινοτικού κεκτημένου στον τομέα των κρατικών ενισχύσεων για τη Δημοκρατία της Λιθουανίας κατά την ολοκλήρωση της μετάβασης της στην οικονομία της αγοράς. Η εκτίμηση αυτών των προβλημάτων δεν θα αφορά τους τομείς της γεωργίας, αλιείας, άνθρακα και χάλυβα, ούτε τους ευαίσθητους τομείς (αυτοκίνητα οχήματα, συνθετικές ίνες και ναυπηγεία) για τους οποίους υφίστανται ειδικά κοινοτικά καθεστώτα. Οι αρχές εποπτείας παρουσιάζουν, ενδεχομένως, κοινή πρόταση στο Συμβούλιο Σύνδεσης, το οποίο δύναται να αποφασίσει.ΔΙΑΔΙΚΑΣΙΕΣ ΔΙΑΒΟΥΛΕΥΣΕΩΝ ΚΑΙ ΕΠΙΛΥΣΗΣ ΠΡΟΒΛΗΜΑΤΩΝΆρθρο 5Εξέταση ορισμένων ενισχύσεων1. Τα προγράμματα ενισχύσεων ή οι μεμονωμένες ενισχύσεις -ανεξάρτητα από το αν καλύπτονται από κοινοτικά πλαίσια και οδηγίες ή όχι- όταν το ποσό που αντιπροσωπεύουν υπερβαίνει τα τρία εκατομμύρια ευρώ, είναι δυνατόν να υποβληθούν από τη σχετική αρχή εποπτείας στην υποεπιτροπή που ασχολείται με θέματα πολιτικής ανταγωνισμού και κρατικών ενισχύσεων για εξέταση. Η υποεπιτροπή μπορεί να υποβάλει έκθεση προς την επιτροπή σύνδεσης η οποία και δύναται να λάβει αποφάσεις ή να διατυπώσει συστάσεις σχετικά με τη συμβατότητα του προγράμματος ενισχύσεων ή της μεμονωμένης ενίσχυσης με την ευρωπαϊκή συμφωνία και τις παρούσες διατάξεις εφαρμογής.2. Κύριος σκοπός των αποφάσεων ή των συστάσεων αυτών είναι να αποφευχθεί η λήψη μέτρων εμπορικής άμυνας λόγω της σχετικής ενίσχυσης.3. Η επιτροπή σύνδεσης μπορεί να αποφασίσει την περαιτέρω επέκταση της δυνατότητας εξέτασης σύμφωνα με το παρόν άρθρο.Άρθρο 6Αίτηση ενημέρωσηςΑν η αρχή εποπτείας κάποιου μέρους πληροφορηθεί ότι πρόγραμμα ενισχύσεων ή μεμονωμένη ενίσχυση φαίνεται να θίγει σημαντικά συμφέροντά του, μπορεί να ζητήσει σχετική ενημέρωση από την αρμόδια αρχή. Και οι δύο αρχές προσπαθούν, οπωσδήποτε, να αλληλοενημερώνονται για τις σημαντικές εξελίξεις που είναι δυνατό να παρουσιάζουν πρακτικό ενδιαφέρον για το άλλο μέρος.Άρθρο 7Διαβουλεύσεις και συνεργασία1. Όταν η Επιτροπή ή η αρχή εποπτείας της Δημοκρατίας της Λιθουανίας θεωρούν ότι η χορήγηση κρατικής ενίσχυσης στο χώρο ευθύνης της άλλης αρχής θίγει σοβαρά σημαντικά συμφέροντά της μπορεί να ζητήσει διαβουλεύσεις με την άλλη αρχή και στη συνέχεια να καλέσει την αρχή εποπτείας του άλλου μέρους να κινήσει κάθε κατάλληλη διαδικασία με σκοπό την αποκατάσταση της ζημίας. Τούτο ισχύει με την επιφύλαξη κάθε ενέργειας στο πλαίσιο της σχετικής νομοθεσίας του αντίστοιχου μέρους και δεν περιορίζει την πλήρη ελευθερία της αρχής, προς την οποία γίνεται η έκκληση, να αποφασίσει τελεσιδίκως στο πλαίσιο των διατάξεων της ευρωπαϊκής συμφωνίας.2. Η αρχή εποπτείας προς την οποία γίνεται η έκκληση εξετάζει πλήρως και με ευνοϊκό πνεύμα τους ισχυρισμούς και τα πραγματικά περιστατικά που της παρουσιάζει η αιτούσα αρχή και, ιδίως, τις προβαλλόμενες επιζήμιες συνέπειες για τα σημαντικά συμφέροντα του αιτούντος μέρους.3. Με την επιφύλαξη των δικαιωμάτων και υποχρεώσεών τους, οι αρχές εποπτείας που διενεργούν μεταξύ τους διαβουλεύσεις σύμφωνα με το παρόν άρθρο υποχρεούνται να καταβάλλουν κάθε προσπάθεια για την εξεύρεση, εντός τριών μηνών, αμοιβαία αποδεκτής λύσης στο πλαίσιο των αντίστοιχων συμφερόντων τους.Άρθρο 8Επίλυση προβλημάτων1. Όταν οι διαβουλεύσεις βάσει του άρθρου 7 δεν οδηγούν σε αμοιβαία αποδεκτή λύση, πραγματοποιείται ανταλλαγή απόψεων στο πλαίσιο της υποεπιτροπής που ασχολείται με θέματα πολιτικής ανταγωνισμού και κρατικών ενισχύσεων και συγκροτείται στο πλαίσιο της ευρωπαϊκής συμφωνίας μετά από αίτηση ενός μέρους εντός τριών μηνών μετά την υποβολή της αίτησης.2. Σε περίπτωση που η εν λόγω ανταλλαγή απόψεων δεν οδηγήσει σε αμοιβαία αποδεκτή λύση ή παρελθούσης της προθεσμίας της παραγράφου 1, το θέμα μπορεί να υποβληθεί στην επιτροπή σύνδεσης, η οποία μπορεί να διατυπώσει τις κατάλληλες συστάσεις για τη διευθέτηση αυτών των περιπτώσεων.3. Οι διαδικασίες εφαρμόζονται με την επιφύλαξη των δράσεων που αναλαμβάνονται βάσει του άρθρου 64 παράγραφος 6 της ευρωπαϊκής συμφωνίας. Τα μέτρα εμπορικής πολιτικής θα ήταν ωστόσο σκόπιμο να χρησιμοποιούνται ως τελευταία λύση.Άρθρο 9Απόρρητος και εμπιστευτικός χαρακτήρας των πληροφοριών1. Όσον αφορά το άρθρο 64 παράγραφος 7 της ευρωπαϊκής συμφωνίας, καμία από τις αρχές εποπτείας δεν υποχρεούται να παρέχει πληροφορίες στην άλλη αρχή, αν η αποκάλυψη των πληροφοριών αυτών στην αιτούσα αρχή απαγορεύεται από τη νομοθεσία στην οποία υπόκειται η αρχή που κατέχει τις πληροφορίες.2. Κάθε αρχή εποπτείας συμφωνεί να σεβαστεί τον εμπιστευτικό χαρακτήρα των πληροφοριών που της παρέχονται εμπιστευτικά από την άλλη αρχή.ΔΙΑΦΑΝΕΙΑΆρθρο 10Απογραφή1. Στο πλαίσιο των σχετικών κοινοτικών προγραμμάτων, η Επιτροπή παρέχει συνδρομή στη Δημοκρατία της Λιθουανίας για τη σύνταξη και την τακτική ενημέρωση ενός πίνακα των προγραμμάτων ενισχύσεων και των μεμονωμένων ενισχύσεων, ο οποίος καταρτίζεται υπό τις ίδιες προϋποθέσεις που ισχύουν και ενδοκοινοτικώς, ώστε να διασφαλιστεί και να επαυξηθεί η διαφάνεια.2. Η Επιτροπή παρέχει στη Δημοκρατία της Λιθουανίας τακτική ενημέρωση για το έντυπο υλικό που παράγει για τον ίδιο σκοπό για τα κράτη μέλη της Κοινότητας.Άρθρο 11Αμοιβαία ενημέρωσηΑμφότερα τα μέρη υποχρεούνται να διασφαλίζουν διαφάνεια στον τομέα των κρατικών ενισχύσεων, φροντίζοντας να προβαίνουν στις κατάλληλες δημοσιεύσεις και να ανταλλάσσουν σε τακτική και αμοιβαία βάση πληροφορίες για την πολιτική κρατικών ενισχύσεων.ΔΙΑΦΟΡΑΆρθρο 12Διοικητική συνδρομή (γλώσσες)Η Επιτροπή και η αρχή εποπτείας της Δημοκρατίας της Λιθουανίας φροντίζουν για την πρακτική διευθέτηση της αμοιβαίας συνδρομής ή κάθε άλλη κατάλληλη λύση, ιδίως στο ζήτημα των μεταφράσεων.(1) Σύμφωνα με την ανακοίνωση της Επιτροπής για την ελάχιστη ενίσχυση, το ελάχιστο κοινοτικό επίπεδο ανέρχεται σήμερα σε συνολικό ποσό ενίσχυσης ανά επιχείρηση ύψους 100000 EUR για τριετή περίοδο (ΕΕ C 68 της 6.3.1996, σ. 9).


type: wikipedia

text:
ProRail es la empresa administradora de la infraestructura ferroviaria en los Países Bajos.
 ProRail surgió como consecuencia de la normativa europea que obligaba a diferenciar entre la actividad de mantenimiento de las infraestructuras ferroviarias, que es un monopolio natural, y el transporte propiamente dicho, que estaba obligado a admitir competencia.
 Organización
 Prorail es parte de NS Railinfratrust (el propietario de la infraestructura ferroviaria neerlandesa) y se compone de las siguientes divisiones:
 Railinfrabeheer: Gestión de la infraestructura ferroviaria.
 Railned: Asignación de capacidad y planificación hasta 52 horas antes del momento de inicio del servicio ferroviario.
 Railverkeersleiding: Control de tráfico y planificación en las últimas 52 horas antes del momento de inicio del servicio ferroviario.
 La capacidad ferroviaria suministrados por ProRail es utilizada por varios operadores de transporte público. Entre otros:
 El principal Nederlandse Spoorwegen (NS)
 Los más pequeños Arriva, Syntus, Veolia, NS HiSpeed y Connexxion
 Una las principales operadoras de Alemania: PP Regionalbahn Westfalen
 Operadores de carga, en particular, Railion ERS Railways y ACTS
 Financiación
 ProRail se financia con un subsidio gubernamental y la tasa pagada por los operadores ferroviarios por uso de la infraestrucutra (llamada infraheffing).
 Véase también
 Nederlandse Spoorwegen
 Enlaces externos
 Web Site oficial de ProRail
 Web Site oficial de NS
 Ferrocarril en los Países Bajos
 Administradores de infraestructuras ferroviarias
 Empresas de los Países Bajos


type: caselaw

text:
 27.6.2022
 GA
 Iris Oifigiúil an Aontais Eorpaigh
 C 244/19
 Achomharc arna thabhairt an 18 Aibreán 2022 ag QI, QJ, QL, QM, QN, QP, QQ, QT, QU, QW, QX i gcoinne bhreithiúnais na Cúirte Ginearálta (an Tríú Dlísheomra) a tugadh an 9 Feabhra 2022 i gCás T-868/16, QI agus páirtithe eile v an Coimisiún agus BCE
 (Cás C-262/22 P)
 (2022/C 244/25)
 Teanga an cháis: an Béarla
 Páirtithe
 Achomharcóirí: QI, QJ, QL, QM, QN, QP, QQ, QT, QU, QW, QX (ionadaithe: S. Pappas, A. Pappas, avocats)
 Páirtithe eile sna himeachtaí: an Coimisiún Eorpach, an Banc Ceannais Eorpach, Comhairle an Aontais Eorpaigh, an Chomhairle Eorpach, QK, QO, QR, QS, QV
 An t-ordú atá á lorg
 Iarrann na hAchomharcóirí ar an gCúirt Bhreithiúnais:
 —
 an breithiúnas atá faoi achomharc a chur ar ceal;
 —
 an cás a tharchur ar ais chuig an gCúirt Ghinearálta;
 —
 a ordú do na cosantóirí a gcostais féin agus costais na nAchomharcóirí sna himeachtaí seo a íoc.
 Saincheisteanna dlí agus príomhargóintí
 Leis an achomharc seo, iarrann na hAchomharcóirí ar an gCúirt Bhreithiúnais athbhreithniú a dhéanamh ar an mbreithiúnas faoi achomharc agus é a chur ar ceal, lena toil, ar bhonn dhá shaincheist dlí:
 Ar an gcéad dul síos, is neamhleor an scrúdú arna dhéanamh ag an gCúirt Ghinearálta ar an tríú saincheist maidir le neamhdhleathacht an iarratais, lena n-éilítear sárú sách tromchúiseach ar an gceart chun maoine arna ráthú le hAirteagal 17(1) den Chairt. Dá réir sin, rinneadh an ceart ag na hAchomharcóirí chun maoine a chur chun mífheidhme agus a shárú de thoradh an scrúdaithe mhíchirt seo.
 Ar an dara dul síos, sháraigh an Chúirt Ghinearálta prionsabal na comhréireachta.


text:
Egiptiečių mitologijoje Vepvavetas (Upuaut, Ofois) – karo dievas. Kulto centras Likopolis, esantis Aukštutiniame Egipte. Buvo įsivaizduojamas kaip žvalgas armijos priešakyje. Vardas reiškia „Kelių atverėjas“.
 Pradžioje buvo dievas vilkas, nuo to ir kilo Likopolio miesto pavadinimas, kuris reikšia „Vilkų miestas“. Manoma, kad jis buvęs faraono simbolis, tačiau vėliau dievifikuotas. Buvo sakoma, kad Vepvavetas faraonus lydi medžioklėje.
 Vėliau sąsaja su karu, tuo pačiu ir su mirtimi, pasikeitė, Vepvavetas tapo ne tik žvalgu, bet ir kelio atverėju mirusiųjų dvasioms. Panašumas tarp šakalo ir vilko bei panašios „pareigos“ mirusiųjų pasaulyje susiejo Anubį ir Vepvavetą. Vepvavetas pradėtas laikyti Anubio sūnumi.
 Mene vaizduojamas vilku arba šakalu, kartais vilku šakalo galva. Buvo vaizduojamas pilkas arba baltas net jei ir šakalas, išlaikant vilkišką prigimtį. Taip pat vaizduojamas kariu, laikančiu vėzdą ar lanką.
 Vepvatetas simbolizuoja Egipto susivienijimą ir buvo neatsiejama Aukštutinio Egipto (kai Anubis Žemutiniojo), o vėliau ir viso Egipto karališkų ritualų dalis. Po susivienijo Vepvateto identitetas susiliejo su Anubiu, mirusiųjų dievu pagal Ogdoad tikėjimo sistemą, kai Anubis buvo pakeistas Ozyriu, kuris pagal eneadą yra mirusiųjų dievas, Vepvatetas, o tiksliau Anubis, pradėtas laikyti Izidės įsūniu, Neftidės ir Ozyrio sūnumi.
 Egiptiečių dievai
 Karo dievybės
 ca:Llista de personatges de la mitologia egípcia#W


text:
Perestrojka (перестройка, , česky: přestavba) byla během 80. let série politických a ekonomických reforem v Sovětském svazu, pod vedením tehdejšího generálního tajemníka KSSS Michaila Gorbačova. Původně zamýšlené ekonomické reformy se postupně proměnily na pokus o přestavbu celého sovětského systému. Období změn a související nestabilita přispěly k politickému, společenskému a ekonomickému napětí, vzestupu nacionalismu a následnému rozpadu Sovětského svazu. Perestrojka také znamenala zásadní impuls pro příchod pádů komunistických režimů ve východním bloku a ukončení období Studené války. Gorbačov poprvé veřejně použil termín „perestrojka“ v březnu roku 1984.
 Ze začátku byla perestrojka zamýšlena pouze jako ekonomická reforma, od roku 1987 započala přestavba celého politického systému. Původním cílem bylo překonání hluboké krize sovětské ekonomiky jako pokles produkce, krize v zásobování a inflace. Gorbačovy původní reformní plány měly tyto rysy: snížení kontroly plánovacího aparátu nad ekonomikou a zvýšení autonomie podniků, samofinancování podniků a zvýšení úlohy zisku, liberalizaci zahraničního obchodu a zproduktivnění ekonomiky.
 Tzv. glasnosť (otevřenost) měla zpočátku reformovat stranické struktury a neefektivní byrokracii, postupně se ale rozšířila o požadavky na transparentnost vlády, svobody slova a tisku, náboženského vyznání, shromažďování, vědeckého zkoumání, umělecké činnosti nebo práva na stávku. Veřejně se začala probírat do té doby tabuizované témata jako ekonomické problémy Sovětského svazu a plánované ekonomiky, korupce nebo alkoholismus. Byly odtajněny první archívy o temné minulosti sovětských dějin a stalinismu. Začaly se také čím dál víc ozývat národností a etnické otázky a požadavky na sebeurčení. Posledním bodem měl být zřetelný obrat v zahraniční politice, projevující se vstřícnou politikou vůči Západu. Gorbačov ovšem neměl v úmyslu převzít západní demokratický model.
 Perestrojka ztroskotala na neslučitelnosti starého sovětského politického systému a nového tržního ekonomického systému, který ale zachoval základní prvky plánované ekonomiky. Přesto v situaci, v níž se Sovětský svaz v roce 1985 nacházel, neexistovala vůči perestrojce žádná realistická alternativa. Potlačením srpnového puče a následným rozpadem Sovětského svazu v roce 1991 proces perestrojky skončil a postupně byl nahrazován národními transformačními plány nově vzniklých států.
 Pozadí
 Po smrti Josifa Stalina v roce 1953 byl zahájen proces destalinizace. Nikita Chruščov, který vystřídal Stalina v pozici prvního tajemníka Komunistické strany Sovětského svazu, zavedl několik významných politických změn, během období známého jako Chruščovovo tání, při kterém byly zmírněny represe, cenzura a část lidí byla propuštění ze sovětských pracovních táborů, gulagů. Zmírněna byla také zahraniční politika a napjaté vztahy vůči Západu. Toto období relativní stability trvalo až do poloviny 60. let.
 Leonid Brežněv nahradil Chruščova ve funkci prvního tajemníka KSSS v roce 1964. Začátek Brežněvovy éry byl doprovázen vysokým ekonomickým růstem a stoupající prosperitou, ale postupně se hromadily značné problémy ve společenských, politických i ekonomických oblastech. Brežněv odvolal část přechozích reforem a částečně rehabilitoval stalinistickou politiku. Znova rozdmýchával vztahy se Západem, mimo jiné prosazoval tzv. Brežněvovu doktrínu, díky které zatrhl Pražské jaro v roce 1968. Stagnace sovětské ekonomiky začala na počátku 70. let., kdy se stal prioritou těžký a zbrojní průmysl v rámci závodů ve zbrojení, zatímco spotřební průmysl byl upozaděn. Brežněv byl kritizován za to, že dělá příliš málo pro zlepšení ekonomické situace. Po celou dobu jeho vlády nebyly zahájeny žádné velké reformy vyjma pár skromných návrhů, které ani často nezískali podporu zbytku sovětského vedení. Reformně naladěn předseda Rady ministrů Alexej Kosygin se pokusil zavést v 70. letech několik ekonomických reforem, aby zvrátil trend úpadu ekonomiky. Brežněv měl v té době ale již dostatek nahromaděné moci a většinu z nich dokázal zvrátit.
 Po Brežněvově smrti v listopadu 1982 jej ve funkci nakrátko vystřídal Jurij Andropov. Ten se pokusil zavést pár menších změn, zemřel ale jen o rok později. Nástupce Konstantin Černěnko pak pokračoval v Andropovových reformách, které však nepřinesly žádný větší obrat a ekonomika nadále stagnovala. V březnu 1985 nastoupil do pozice generálního tajemníka Komunistické strany Sovětského svazu Michail Gorbačov, který po několika nezdařených reformách těžkého průmyslu začal prosazovat radikálnější strukturální změny v ekonomice, později i v politice a nakonec se pokusil o reformu celého Sovětského svazu, dohromady nazvané perestrojka.
 Gorbačov byl silně znepokojen situací v Sovětském svazu. Nízká produktivita práce, technologická zaostalost a nekonkurenceschopnost se Západem byly hlavními faktory potřeby rozsáhlé změny systému. Velkým impulsem bylo i úspěšné otevření ekonomiky v Čínské lidové republice reformami Teng Siao-pchinga. Sílící protisovětské nálady v zemích východní bloku ale i vzrůstající nespokojenost uvnitř států Sovětského svazu patřilo mezi vážné ohrožení mezinárodního postavení SSSR. Sovětský svaz se běžně potácel s nedostatkem základního zboží nebo výpadcích elektrické energie, životní úroveň většiny obyvatel byla značně pod úrovní kapitalistických zemí. Byrokratický a silně neefektivní vertikální systém řízení ekonomiky i politiky, vytvořený za více než 70 let existence SSSR znemožňoval téměř jakékoliv inovace nebo snahy o zlepšení.
 Průběh
 Přehled
 Perestrojku lze rozdělit do třech fází. Na začátku v roce 1986 existovala tzv. „koncepce zrychlení“, která spočívala ve strategii nové orientace investiční a strukturní politiky. Cílem byla podpora pokročilé technologie, zvláště ve strojírenství. Do konce roku 1987 se tato koncepce opírala o stávající administrativní systém a jeho imanentní metody, jako například disciplinární opatření. Tato strategie se brzy ukázala jako neprůchodná.
 Druhou fázi mezi lety 1988 až 1990 lze pokládat za skutečný začátek reforem stávajícího ekonomického systému. Při zachování původních cílů, tedy překonání neefektivnosti plánovacího systému, se přistoupilo k modifikaci řízení hospodářství. Plánovaná ekonomika měla být doplněna o prvky tržní systému, vertikální struktury měly být nahrazeny horizontálními smluvními vztahy mezi podniky a těmto, stále ještě státním podnikům, měla být zaručena větší autonomie. Plán měl být drasticky zredukován a omezen na několik důležitých odvětví. Vedle státem pevně stanovených cen měly být umožněny i volné ceny nebo cenové stropy.
 Začátek třetí fáze lze položit mezi květen a listopad 1990, kdy se představy o cílech perestrojky. změnily natolik, že byl postupně propagován přechod k tržní ekonomice. Smíšená ekonomika se měla stát pouze etapou v přechodu k tomuto novému cíli, která měla zajistit stabilní ekonomickou situaci a základní potřeby obyvatel po dobu transformace. Skutečná transformace ekonomického systému však zůstala pouze na papíře a nebyla až do konce Sovětského svazu nikdy realizována. Původní program imanentní přestavby, označovaný někdy za revoluci shora, v podstatě ztroskotal a byl v roce 1990 změněn na program gradualistické tržní reformy a poté v průběhu let 1990 až 1991 několikrát radikalizován.
 Průběh perestrojky byl po celou dobu rozporuplný, což bylo způsobeno nedůsledností celého programu, střídáním fází zrychlení a brzdění, nutností kombinovat systémové změny a stabilizační opatření ad hoc zažehnávajíce krize, které systém znovu stabilizovaly a sabotážním působením tehdejší nomenklatury. Navíc se stále měnil cíl perestrojky, od technokratické reformy k tržně socialistické ekonomice, aniž byly cílové tržní a vlastnické struktury přesně vymezeny. Výsledkem perestrojky bylo nepochybné zpomalení ekonomického růstu, rozvrácené hospodářství a snížení životní úrovně obyvatel. Reformy do jisté míry decentralizovaly rozhodovací procesy, ale pokračující regulace cen, nesměnitelnost rublu a státní vlastnictví většiny výrobních prostředků znemožňovalo strukturální ekonomickou proměnu.
 Glasnosť
 V politické oblasti se začala prosazovat tzv. glasnosť (otevřenost). Zpočátku se jednalo o zvýšení otevřenosti a transparentnosti vládních institucí v SSSR. Gorbačov bral glasnosť jako nutnou politiku, aby si získal sympatie veřejnosti pro své radikální ekonomické reformy perestrojky. Postupně se však glasnosť přeměnila na postupnou liberalizaci sovětského prostředí. Byla zpřístupněna některá cenzurovaná literatura v knihovnách, došlo k širší toleranci svobody projevu a větší otevřenosti v médiích, začalo se hovořit o tabuizovaných tématech a problémech, jako korupce, stalinismus nebo alkoholismus. Byli propuštěni disidenti a nechaly se prošetřit některé kauzy. Státní média odvysílala poprvé náboženský obsah a výročí pravoslavné církve. Od roku 1987 přestala být blokována zahraniční média, mimo jiné Hlas Ameriky.
 Postupně se také začaly otevírat hranice se Západním světem. Sovětská veřejnost se začala dozvídat o zločinech stalinismu a sovětské minulosti až během konce 80. let. Pravdivé informace o zboží a životu ve Spojených státech a západní Evropě, spolu se západní populární kulturou se také začaly rozšiřovat u široké veřejnosti. V roce 1989 přiznal Sovětský svaz svojí zodpovědnost za Katyňský masakr. Gorbačov odmítl tzv. Brežněvovu doktrínu, která hájila vojenské zásahy v zemích Varšavské smlouvy v případě ohrožení tamějšího komunistického režimu. Odmítl exemplární vojenský zásah během krvavých nepokojů ázerbájdžánských nacionalistů ve městě Sumqayıt. V prosinci roku 1987 oznámil stažení 500 000 sovětských vojáků ze střední a východní Evropy. Všechny tyto kroky do jisté míry přispěly spolu s nezdařenou ekonomickou reformou perestrojky k rozpadu Sovětského svazu v roce 1991.
 Změna ústavy v roce 1990 umožnila vytvoření nových politických stran a ve volbách do Nejvyššího sovětu Sovětského svazu v roce 1990 mohli poprvé kandidovat nestraničtí kandidáti.
 Zákony
 V roce 1985 bylo umožněno kolchozům ponechat 30 % produkce k samostatnému prodeji dle uvážení.
 V roce 1987 byl schválen zákon o státním podniku. Ten umožňoval státním podnikům samostatně určovat úroveň produkce podle skutečné poptávky. Pokud podniky naplnily státem určenou normu, mohly se zbytkem výstupů volně nakládat. Stát ale pořád držel kontrolu a vlastnil výrobní prostředky. Podniky mohly nakupovat vstupy za samostatně ujednané smluvní ceny. Velkou změnou bylo to, že podniky přestaly být financované státem, ručily tedy za své výdaje, které musely pokrýt prostřednictvím výnosů. Stát přestal zachraňovat a dotovat nevýnosové podniky. Státní plánovací komise měla místo podrobných plánů výroby stanovovat pouze obecné pokyny a strategické cíle. Podniky také přestaly být řízené úředníky z komisí ale nově volenými zaměstnaneckými kolektivy.
 Zákon o družstvech přijatý v roce 1988, umožňoval kolektivní vlastnictví podniků v odvětví služeb, výroby a zahraničního obchodu. Do té doby bylo vše pod státním vlastnictvím a veškerý majetek i výnosy podléhaly státu. Zákon zpočátku uvaloval vysoké daně a silně reguloval zaměstnávání, později byl ale revidován a zmírněn. Kolektivně vlastněné restaurace, obchody nebo výrobny se tak začaly stávat součástí SSSR od doby Nové ekonomické politiky zrušené v roce 1929. Jednalo se o jeden z nejvíce radikálních zákonů, který byl přijat v první rané fázi perestrojky.
 Velkou změnou bylo schválení zákona o společných firmách z roku 1987, který umožnil zahraničním společnostem investovat v Sovětském svazu prostřednictvím podílu ve státních podnicích nebo družstvech. Původní verze zákona omezovala zahraniční vlastníky pouze na 49 % podílu a nařizovala, aby byli ředitelé a předsedové představenstva sovětskými občany. Později byl zákon změněn a umožnil většinové vlastnictví podniků zahraničními investory i volnost při dosazování vedoucích pozic. Smyslem zákona bylo, že zahraniční investoři výměnou za sovětskou pracovní sílu, infastrukturu a spotřebitelský trh dodají tolik nedostatkový kapitál, technologie, znalosti managementu a know-how.
 Odkazy
 Reference
 Související články
 Rozpad Sovětského svazu
 Sovětský svaz
 Externí odkazy
 Politické dějiny Sovětského svazu
 Ruská slova a fráze


text:
Mojmír II. († 906) byl mezi léty 894–906 čtvrtý a také poslední historicky známý panovník Velkomoravské říše, který pocházel z dynastie Mojmírovců. Datum a místo jeho narození je neznámé. Narodil se po roce 871 jako syn velkomoravského knížete Svatopluka a pravděpodobně jeho manželky Svatožizně. Vlády na Velké Moravě se ujal po smrti svého otce v roce 894. Po roce 906 o Mojmírovi II. historické prameny mlčí, předpokládá se tedy, že zemřel právě toho roku.
 Tři Svatoplukovi synové
 Na velkomoravský knížecí stolec Mojmír nastoupil po smrti svého otce, knížete Svatopluka, v roce 894. Přestože legenda o třech prutech Svatoplukových hovoří o třech jeho synech, následnících, z historických zdrojů jsou známí pouze dva. První, Mojmír II., se po otcově smrti stal velkomoravským knížetem. Druhý syn, Svatopluk II., získal v léno nitranské knížectví. Brzy po roce 894 došlo mezi syny k rozbroji a započal se rozpad Velkomoravské říše.
 Knížetem
 Po smrti svého otce Svatopluka převzal v roce 894 Mojmír vládu na Velké Moravě. Po převzetí vlády musel řešit celou řadu vážných problémů. Aby získal čas na klidné převzetí vlády, uzavřel v roce 894 mír s východofranským králem Arnulfem. Přesto se mu nepodařilo zabránit odtržení některých jeho otcem připojených oblastí. Vnitřní spory na Velké Moravě vedly v roce 896 k rostoucí „politické emigraci“ do Bavorska, což Mojmír považoval za porušení podmínek míru z rok 894. V roce 896 se v Potisí objevují Maďaři a Mojmír jim zde vykazuje sídla. Spolu s Maďary pak Mojmír napadá Arnulfovu Panonii.
 Mojmírův mladší bratr, Svatopluk II., dostal po smrti otce pod svou správu lenní nitranské knížectví. Svatopluk II., který byl již předtím v kontaktu s Bavory, navštívil roku 897 Arnulfa a zavázal se být jeho spojencem. Nato Mojmír II. vyslal proti Svatoplukovi II. vojsko, nicméně Mojmír II. sám od Arnulfa utrpěl porážku.
 Zároveň s pokračujícími vnitropolitickými spory ztrácela Velkomoravská říše dříve dobytá území. Roku 894 to byla Panonie, kterou dočasně zabrala východofranská říše, Frankové získali vliv i v Čechách, které se po nástupu Spytihněva I. roku 895 od Velké Moravy rovněž odtrhly. V roce 896 zabrali území podél řeky Tisy Maďaři, kteří se vzhledem k tomu, že sídlili v těsném sousedství Velké Moravy, mohli stát velkým nebezpečím.
 Na přelomu let 898 a 899 Velkou Moravu napadli Bavoři, kteří se snažili Mojmírovu moc zlomit. Následně Mojmír II. zajal svého bratra Svatopluka, který byl ale brzy osvobozen svými bavorskými spojenci. Svatopluk II. poté společně s Bavory z Velké Moravy odešel.
 Obnovení moravské arcidiecéze
 Poté, co se Mojmírovi podařilo konsolidovat poměry na Velké Moravě, vyslal na jaře 899 (nebo snad už v roce 898) poselstvo k papeži do Říma se žádostí o vysvěcení biskupů a obnovu moravské arcidiecéze. Nedávno zvolený papež Jan IX. se rozhodl vyslat na Moravu tři své legáty (arcibiskupa Jana a biskupy Benedikta a Daniela), kteří měli znovuvybudovat moravskou církevní organizaci. Ti na Moravě vysvětili arcibiskupa a tři jeho biskupy sufragány. Moravská církevní provincie tak byla plně dotvořena.
 O událostech informuje pouze stížný list bavorských biskupů z roku 900. Z něj se ale nedovídáme ani jméno nového moravského arcibiskupa, ani žádné informace o sídlech třech sufraganních biskupů. Historikové většinou předpokládají, že sídlo arcibiskupa se nacházelo někde v centru Velkomoravské říše na jižní Moravě (pravděpodobně ve Valech u Mikulčic případně v aglomeraci Staré Město–Uherské Hradiště). Jedno ze sídel sufragánních biskupství je pak kladeno do Nitry, kde navázalo na starší Wichingovo biskupství. Zbývající dvě biskupství bývají lokalizována například do Olomouce a Krakova, do horní Panonie a východní Marky, případně do Panonie a Zadunajska.
 Zánik Velké Moravy
 Někteří Maďaři se na přelomu 9. a 10. století usídlili přímo na velkomoravském území a v roce 900 dokonce společně s moravskými bojovníky zaútočili na Bavorsko a vyplenili je.
 Rostoucí obavy z Maďarů vedly v lednu 901 k uzavření míru mezi Moravany a Bavory. Maďaři pak následujícího roku zaútočili na Moravu, ale byli odraženi. Po tomto moravském vítězství se situace nakrátko uklidnila. V roce 904 byl ale v Bavorsku na hostině zavražděn maďarský velkokníže Kurszán i se svou družinou, což vedlo k dalším bojům. K rozhodujícím střetům mezi Maďary a Moravany došlo pravděpodobně někdy v letech 905–906. Během nich pravděpodobně zahynul jak Mojmír II., tak i elitní knížecí družina a špičky moravské aristokracie. Roku 906 Maďaři podle zprávy Annalisty Saxa znovu zaútočili na Moravu a byli údajně poraženi. Ještě téhož roku se ale maďarský útok opakoval a došlo k definitivnímu zhroucení Velké Moravy. Podle pozdější uherské tradice došlo k bitvě (či bitvám) někde na dnešním Slovensku (snad v okolí Nitry). Při velkém střetu mezi Bavory a Maďary, ke kterému došlo 4. července 907 u Bratislavy, se už Moravané vůbec nezmiňují.
 Po rozpadu říše se patrně v omezené míře uchovaly zbytky samostatné státní organizace, v 1. polovině 10. století možná do určité míry závislé na Maďarech. Naznačuje to zpráva z doby kolem roku 942, kdy staří Maďaři, kteří byli zajati v maurském Španělsku, vypovídali o své zemi na severu sousedící s Moravou nebo zpráva o Moravanech Al-Mas ́údího Rýžoviště zlata a doly drahokamů z r. 947 nebo Knihy ponaučení a přezkoumání téhož autora. O podřízenosti Moravy Maďarům či tributu však žádné zprávy nejsou.
 Odkazy
 Poznámky
 Reference
 Literatura
 Externí odkazy
 Narození v 9. století
 Úmrtí v 10. století
 Panovníci Velké Moravy
 Mojmírovci
 Muži
 Osobnosti na českých pamětních mincích


type: legislation

text:
 25.1.2012
 NL
 Publicatieblad van de Europese Unie
 L 22/16
 UITVOERINGSVERORDENING (EU) Nr. 63/2012 VAN DE COMMISSIE
 van 24 januari 2012
 tot vaststelling van de forfaitaire invoerwaarden voor de bepaling van de invoerprijs van bepaalde groenten en fruit
 DE EUROPESE COMMISSIE,
 Gezien het Verdrag betreffende de werking van de Europese Unie,
 Gezien Verordening (EG) nr. 1234/2007 van de Raad van 22 oktober 2007 houdende een gemeenschappelijke ordening van de landbouwmarkten en specifieke bepalingen voor een aantal landbouwproducten („integrale-GMO-verordening”) (1),
 Gezien Uitvoeringsverordening (EU) nr. 543/2011 van de Commissie van 7 juni 2011 tot vaststelling van nadere bepalingen voor de toepassing van Verordening (EG) nr. 1234/2007 van de Raad, wat de sectoren groenten en fruit en verwerkte groenten en fruit betreft (2), en met name artikel 136, lid 1,
 Overwegende hetgeen volgt:
 (1)
 Bij Uitvoeringsverordening (EU) nr. 543/2011 zijn, op grond van de resultaten van de multilaterale handelsbesprekingen van de Uruguayronde, de criteria vastgesteld aan de hand waarvan de Commissie voor de producten en de perioden die in bijlage XVI, deel A, bij die verordening zijn vermeld, de forfaitaire waarden bij invoer uit derde landen vaststelt.
 (2)
 De forfaitaire invoerwaarde wordt elke dag berekend overeenkomstig artikel 136, lid 1, van Uitvoeringsverordening (EU) nr. 543/2011, met inachtneming van de variabele gegevens voor die dag. Bijgevolg moet deze verordening in werking treden op de dag van de bekendmaking ervan in het Publicatieblad van de Europese Unie.
 HEEFT DE VOLGENDE VERORDENING VASTGESTELD:
 Artikel 1
 De in artikel 136 van Uitvoeringsverordening (EU) nr. 543/2011 bedoelde forfaitaire invoerwaarden worden vastgesteld in de bijlage bij de onderhavige verordening.
 Artikel 2
 Deze verordening treedt in werking op de dag van de bekendmaking ervan in het Publicatieblad van de Europese Unie.
 Deze verordening is verbindend in al haar onderdelen en is rechtstreeks toepasselijk in elke lidstaat.
 Gedaan te Brussel, 24 januari 2012.
 Voor de Commissie, namens de voorzitter,
 José Manuel SILVA RODRÍGUEZ
 Directeur-generaal Landbouw en plattelandsontwikkeling
 (1) PB L 299 van 16.11.2007, blz. 1.
 (2) PB L 157 van 15.6.2011, blz. 1.
 BIJLAGE
 Forfaitaire invoerwaarden voor de bepaling van de invoerprijs van bepaalde groenten en fruit
 (EUR/100 kg)
 GN-code
 Code derde landen (1)
 Forfaitaire invoerwaarde
 0702 00 00
 IL
 149,3
 MA
 56,9
 TN
 98,8
 TR
 106,4
 ZZ
 102,9
 0707 00 05
 EG
 217,9
 JO
 229,9
 MA
 148,6
 TR
 184,6
 ZZ
 195,3
 0709 91 00
 EG
 129,3
 ZZ
 129,3
 0709 93 10
 MA
 119,4
 TR
 142,1
 ZZ
 130,8
 0805 10 20
 AR
 41,5
 BR
 41,5
 EG
 52,6
 MA
 50,3
 TN
 58,7
 TR
 66,6
 ZA
 41,5
 ZZ
 50,4
 0805 20 10
 MA
 76,8
 ZZ
 76,8
 0805 20 30, 0805 20 50, 0805 20 70, 0805 20 90
 CN
 61,5
 EG
 79,2
 IL
 85,4
 KR
 92,0
 MA
 105,3
 TR
 100,5
 ZZ
 87,3
 0805 50 10
 TR
 53,7
 UY
 45,3
 ZZ
 49,5
 0808 10 80
 CA
 126,3
 CL
 58,2
 CN
 109,1
 MK
 30,8
 US
 155,9
 ZZ
 96,1
 0808 30 90
 CN
 70,2
 TR
 116,3
 US
 118,2
 ZA
 87,1
 ZZ
 98,0
 (1) Landennomenclatuur vastgesteld bij Verordening (EG) nr. 1833/2006 van de Commissie (PB L 354 van 14.12.2006, blz. 19). De code „ZZ” staat voor „overige oorsprong”.


text:
242 SL Uradni list Evropske unije 11/Zv. 1
 21995D0413(05)
 L 83/46 URADNI LIST EVROPSKIH SKUPNOSTI 13.4.1995
 SKLEP SKUPNEGA ODBORA EGP
 št. 15/95
 z dne 24. februarja 1995
 o spremembi Priloge II (Tehnični predpisi, standardi, preskušanje in certificiranje) k Sporazumu o
 EGP
 SKUPNI ODBOR EGP JE
 ob upoštevanju Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru, spremenjenega s Protokolom o prilago-
 ditvi Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru, v nadaljnjem besedilu „Sporazum“, in zlasti člena
 98 Sporazuma,
 ker je bila Priloga II k Sporazumu nazadnje spremenjena s Sklepom Skupnega odbora EGP št. 9/95 z dne
 27. januarja 1995 o spremembi Priloge II (Tehnični predpisi, standardi, preskušanje in certificiranje) k Spo-
 razumu EGP (1);
 ker je Uredbo Komisije (ES) št. 1488/94 z dne 28. junija 1994 o določitvi načel za ocenjevanje tveganja, ki
 ga obstoječe snovi predstavljajo za ljudi in okolje v skladu z Uredbo Sveta (EGS) št. 793/93 (2) treba vklju-
 čiti v Sporazum,
 SKLENIL:
 Člen 1
 Za točko 12e (Uredba Sveta (EGS) št. 793/93) v poglavju XV Priloge II k Sporazumu se vstavi naslednje:
 „12f. 394 R 1488: Uredba Komisije z dne 28. junija 1994 o določitvi načel za ocenjevanje tveganja, ki
 ga obstoječe snovi predstavljajo za ljudi in okolje v skladu z Uredbo Sveta (EGS) št. 793/93 (UL
 L 161, 29.6.1994, str. 3).“.
 Člen 2
 Besedila Uredbe Komisije (ES) št. 1488/94 Evropskega parlamenta in Sveta v islandskem in norveškem
 jeziku, ki so priložena ustreznim jezikovnim različicam tega sklepa, so verodostojna.
 Člen 3
 Ta sklep začne veljati 1. aprila 1995 pod pogojem, da so bila Skupnemu odboru EGP predložena vsa
 uradna obvestila v skladu s členom 103(1) Sporazuma.
 Člen 4
 Ta sklep se objavi v sklopu EGP in v Dopolnilu EGP Uradnega lista Evropskih skupnosti.
 V Bruslju, 24. februarja 1995
 Za Skupni odbor EGP
 Predsednik
 G. J. L. AVERY
 (1) UL L 47, 2.3.1995, str. 29.
 (2) UL L 249, 24.9.1994, str. 18.


text:
Моща̀нец е село в Югозападна България. То се намира в община Благоевград, област Благоевград.
 География
 Село Мощанец се намира в планински район на западния бряг на река Струма в подножието на Малашевската планина.
 История
 В 1891 година Георги Стрезов пише за селото:
 Население
 Към 1900 година според известната статистика на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) населението на селото брои 220 души, всичките българи-християни.
 Численост на населението според преброяванията през годините:
 Етнически състав
 Преброяване на населението през 2011 г.
 Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:
 Личности
 Родени в Мощанец
 Христо Ценин (1878-1923), кмет на Благоевград
 Бележки
 Села в област Благоевград
 Населени места в община Благоевград


text:
 22.11.2018
 ES
 Diario Oficial de la Unión Europea
 L 297/48
 DECISIÓN DEL COMITÉ MIXTO DEL EEE
 N.o 37/2017
 de 3 de febrero de 2017
 por la que se modifica el anexo XIII (Transportes) del Acuerdo EEE [2018/1771]
 EL COMITÉ MIXTO DEL EEE,
 Visto el Acuerdo sobre el Espacio Económico Europeo, en lo sucesivo, «Acuerdo EEE», y en particular su artículo 98,
 Considerando lo siguiente:
 (1)
 Debe incorporarse al Acuerdo EEE la Directiva 2014/88/UE de la Comisión, de 9 de julio de 2014, por la que se modifica la Directiva 2004/49/CE del Parlamento Europeo y del Consejo en lo que se refiere a los indicadores comunes de seguridad y a los métodos comunes de cálculo de los costes de los accidentes (1).
 (2)
 Procede, por tanto, modificar en consecuencia el anexo XIII del Acuerdo EEE.
 HA ADOPTADO LA PRESENTE DECISIÓN:
 Artículo 1
 En el punto 42e (Directiva 2004/49/CE del Parlamento Europeo y del Consejo) del anexo XIII del Acuerdo EEE, se añade el siguiente guion:
 «—
 32014 L 0088: Directiva 2014/88/UE de la Comisión, de 9 de julio de 2014 (DO L 201 de 10.7.2014, p. 9).».
 Artículo 2
 Los textos de la Directiva 2014/88/UE en lenguas islandesa y noruega, que se publicarán en el Suplemento EEE del Diario Oficial de la Unión Europea, son auténticos.
 Artículo 3
 La presente Decisión entrará en vigor el 4 de febrero de 2017, siempre que se hayan transmitido todas las notificaciones previstas en el artículo 103, apartado 1, del Acuerdo EEE (*1).
 Artículo 4
 La presente Decisión se publicará en la sección EEE y en el Suplemento EEE del Diario Oficial de la Unión Europea.
 Hecho en Bruselas, el 3 de febrero de 2017.
 Por el Comité Mixto del EEE
 El Presidente
 Claude MAERTEN
 (1) DO L 201 de 10.7.2014, p. 9.
 (*1) Se han indicado preceptos constitucionales.