type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 26.1.2015
 SL
 Uradni list Evropske unije
 C 26/40
 Tožba, vložena 17. novembra 2014 – Ica Foods/UUNT – San Lucio (GROK)
 (Zadeva T-774/14)
 (2015/C 026/51)
 Jezik, v katerem je bila tožba vložena: italijanščina
 Stranke
 Tožeča stranka: Ica Foods SpA (Pomezia, Italija) (zastopnik: A. Nespega, odvetnik)
 Tožena stranka: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT)
 Druga stranka pred odborom za pritožbe: San Lucio Srl (San Gervasio Bresciano, Italija)
 Podatki o postopku pred UUNT
 Imetnik sporne znamke: druga stranka pred odborom za pritožbe
 Zadevna sporna znamka: figurativna znamka „GROK“ – Znamka Skupnosti št. 4439956
 Postopek pred UUNT: postopek za ugotovitev ničnosti
 Izpodbijana odločba: Odločba drugega odbora UUNT za pritožbe z dne 9. septembra 2014 v zadevi R 1815/2013-2
 Tožbena predloga
 Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:
 —
 iz zgoraj navedenih razlogov izpodbijano odločbo v zvezi s postopkom za ugotovitev ničnosti št. 6347C registracije znamke Skupnosti GROK št. 4439956 razveljavi zaradi kršitve členov 62 in 63 Uredbe o znamki skupnosti in/ali zaradi kršitve člena 8 Uredbe št. 40/94 in/ali zaradi neobrazložitve in
 —
 toženi stranki naloži plačilo stroškov tega postopka.
 Navajani tožbeni razlogi
 —
 kršitev členov 62 in 63 Uredbe o znamki Skupnosti, ker UUNT tožeči stranki ni sporočil roka za predložitev stališča v zvezi s tožbo, zaradi česar je bilo kršeno načelo kontradiktornosti;
 —
 kršitev člena 8 Uredbe št. 40/94 in neobrazložitev v zvezi s podobnostjo med mlečnimi proizvodi družbe San Lucio in proizvodi, ki so predmet registracije znamk družbe ICE;
 —
 kršitev člena 8 Uredbe št. 40/94 in neobrazložitev v zvezi s podobnostjo med znamko GROK družbe San Lucio in znamko CRIK CROK družbe ICA;
 —
 kršitev člena 8 Uredbe št. 40/94 in neobrazložitev v zvezi s prepoznavnostjo znamke CRIK CROK družbe ICA.


type: wikipedia

text:
Kanada je severoamerický štát, ktorý pozostáva z desiatich provincií a troch teritórií. Kanada sa nachádza v severnej časti kontinentu a rozprestiera sa od pobrežia Atlantického oceánu na východe až po pobrežie Tichého oceánu na západe a na severe až po Severný ľadový oceán. S rozlohou viac ako 9,9 milióna štvorcových kilometrov je Kanada druhou najväčšou krajinou podľa rozlohy a jej spoločná hranica s USA je najdlhšou krajinnou hranicou na svete.
 Krajina, ktorá je dnes Kanada, bola obývaná po tisícročia rôznymi skupinami pôvodných obyvateľov. Na konci 15. storočia začali britské a francúzske expedície, ktoré neskôr začali obývať región pozdĺž Atlantického oceánu. Francúzsko v roku 1763 prenechalo skoro všetky svoje kolónie v Severnej Amerike po Sedemročnej vojne. V roku 1867 so zjednotením troch kolónií Britskej Severnej Ameriky prostredníctvom Confederation of Canada bola vytvorená Kanada ako federálne domínium štyroch provincií. To začalo pribúdaním provincií a teritórií a rastom autonómií zo Spojeného kráľovstva. Toto rozširovanie autonómie bolo zvýraznené hlavne Balfourskou deklaráciou a opätovne potvrdené Westminsterským štatútom, ktorý deklaroval samoriadené domíniá s presne vyrovnaným Britským impériom. Zákon Canada Act prijatý v roku 1982 konečne oddelil pozostatky legálnej závislosti v parlamente Spojeného kráľovstva.
 Kanada je federálny štát, ktorý je riadený ako parlamentná demokracia a konštitučná monarchia s kráľom Karlom III. ako hlavou štátu. Je to bilingválny národ s oficiálnymi jazykmi angličtinou a francúzštinou na federálnej úrovni. Ako jedna zo svetovo najvyspelejších krajín je Kanada rôznorodou ekonomikou, ktorá sa spolieha na svoje hojné prírodné zásoby a na obchod – najmä s USA, s ktorými Kanada má dlhé a komplexné vzťahy. Kanada je členom G7, G8, G20, NATO, OECD, WTO, Spoločenstva národov, Frankofónie, OAS, APEC a OSN. So šiestym najvyšším Indexom ľudského rozvoja je Kanada jednou z krajín s najvyššou životnou úrovňou.
 Názov
 Názov Canada pochádza z reči prvých národov – konkrétnejšie z kmeňa Hurónov – a znie kanata a do slovenčiny sa dá preložiť ako „dedina“, „zoskupenie dedín“ či „osídlenie“. V roku 1535 použili indiáni toto slovo pre označenie osady Stadacona v rozhovore s Jacquesom Cartierom. Ten ho potom začal používať pre označenie oblasti okolo svojej osady – dnes už ako časť Quebecu. Od roku 1547 sa toto označenie začalo objavovať na mapách ako označenie rozsiahlej oblasti okolo. Pôvodné označenie, Nové Francúzsko, sa prestávalo používať a Canada bol názov územia na sever od USA a na východ od Aljašky.
 Francúzska kolónia Kanada, vznikla pozdĺž Rieky svätého Vavrinca a severne od Veľkých jazier. Neskôr získala územie Spojené kráľovstvo, ktorá na ňom následne postavila dve kolónie: Hornú (Upper Canada) a Dolnú Kanadu (Lower Canada), dohromady označované ako Kanady The Canadas. Tieto zanikli v roku 1841, kedy boli zjednotené do Provincie Kanada (Province of Canada). V roku 1867 sa Kanada stala konfederáciou a britským domíniom, pričom oficiálne bola označovaná ako Dominion of Canada, prípadne Canadian Confederation. S rastúcou mierou nezávislosti na Veľkej Británii sa postupne stále častejšie vypúšťalo z názvu Dominion of. V roku 1982 bol prijatý zákon Canada Act, ktorý uvádza ako jediný oficiálny názov krajiny Canada. V tom istom roku došlo tiež k premenovaniu štátneho sviatku Dominion Day na Canada Day.
 Dejiny
 Dejiny do 20. storočia
 Archeologické štúdie datujú prvé ľudské osídlenie do doby pred asi 26 000 rokmi na miestach severného Yukonu a pred asi 9 500 rokmi na miestach južného Ontária. Prvé európske osídlenie založili na kanadskom území Vikingovia okolo roku 1000 v L’Anse aux Meadows, to však existovalo iba krátko a z dlhodobého hľadiska nemalo žiadny význam. Kanada (resp. jej východné pobrežie) bola pre Európu znovu objavená na prelome 15. a 16. storočia výskumnou plavbou Johna Cabota (1497), ďalšie výpravy podnikli Jacques Cartier (1534) a ďalší. Prvé dlhodobé európske osídlenie tu založili Francúzi. Išlo o Port Royal (1605) a Quebec (1608). Angličania ich nasledovali v roku 1610 v oblasti Newfoundlandu. S príchodom Európanov sa na kanadskom území začali rýchlo šíriť európske choroby, ktoré decimovali pôvodných obyvateľov a otvárali kolonistom cestu do indiánskych území.
 Francúzi v 17. storočí kolonizovali okolie Rieky svätého Vavrinca kým Briti osídľovali trinásť kolónií na východnom pobreží dnešných Spojených štátov. Spoločnosť Hudsonovho zálivu sa sústredila na oblasť Zemi princa Ruprechta. V rokoch 1689 – 1763 došlo k sérii tzv. francúzskych a indiánskych vojen. Tieto vojny vyústili do zániku francúzskej moci v Kanade, ktorá pripadla Veľkej Británii.
 Tá v roku 1774 schválila pre upokojenie situácie tzv. Quebec Act, ktorý akceptoval katolícke náboženstvo, francúzsky civilný zákonník a francúzštinu ako úradný jazyk na území provincie Quebec.
 Počas americkej vojny za nezávislosť sa Kanada nepripojila ku povstaniu 13 kolónií a stala sa cieľovou krajinou desiatok tisíc lojalistov odchádzajúcich z územia dnešných USA. Tým sa dostal na územie Quebecu rad anglicky hovoriacich protestantov usídľujúcich sa predovšetkým v oblasti Veľkých jazier. To viedlo k neskoršiemu rozdeleniu provincie Quebec na Hornú a Dolnú Kanadu, pre Hornú Kanadu (dnešná provincia Ontário) nebol Quebec Act naďalej relevantný.
 V britsko-americkej vojne v rokoch 1812 – 1815 hrala kanadská fronta enormne dôležitú úlohu. USA sa opakovane pokúšali obsadiť Hornú aj Dolnú Kanadu, ale ich vpády boli odradené. Významný bol v tomto ohľade postoj indiánskeho obyvateľstva, ktoré podporovalo skôr Britov (na britskej strane bojovali hlavné kmene z oblasti Veľkých kanadských jazier a Tecumsehova únia), a takisto miestnych kolonistov. Vojny sa francúzski obyvatelia väčšinou nezúčastňovali a pokiaľ áno, tak väčšinou na strane Britov. Vojna s USA skončila nakoniec uznaním statu quo ante.
 Nasledovala expanzia na sever a západ s pomocou Severozápadnej spoločnosti a Spoločnosti Hudosonovho zálivu, ktorá intenzívne prebiehala už niekoľko desaťročí. V roku 1837 došlo k povstaniu časti francúzskeho obyvateľstva (pozri Povstanie v roku 1837). Po jeho potlačení sa Británia rozhodla vytvoriť z Hornej a Dolnej Kanady jeden celok (Zjednotená kanadská provincia).
 V roku 1846 boli podpísaním Oregonskej zmluvy ukončené teritoriálne spory medzi USA a Kanadou (za hranicu na západe bola určená 49. rovnobežka). Prudký rast kanadskej populácie vďaka veľkej emigrácii z Európy a vysokej pôrodnosti viedol k osídľovaniu kanadského vnútrozemia a zakladaniu nových kolónií: Vancouver a Britská Kolumbia. Zároveň niektorí Európania začali Kanadu opúšťať a odchádzali do USA. V roku 1867 bol prijatý Zákon o Britskej Severnej Amerike, ktorý zjednotil britské severoamerické kolónie Provincia Kanada, Nové Škótsko a New Brunswich do jedného, už do značnej miery autonómneho domínia. Krátko nato došlo k znovuvytvoreniu provincií Ontário a Quebec. Do týchto provincií bola začlenená Zem princa Ruprechta a pričlenené boli oblasti bývalej Severozápadnej spoločnosti ako Severozápadné teritóriá a novo vytvorená provincia Manitoba. Následne bola pripojená Britská Kolumbia (od roku 1866 zjednotená s Vancouverom). Osídľovanie nových území bolo podporené okrem iného výstavbou troch transkontinentálnych železníc (vrátane Canadian Pacific Railway) a ustanovením North-West Mounted Police. V roku 1873 sa pripojila ďalšia kolónia (Ostrov princa Eduarda) a provinčný status získali časti Severozápadných teritórií: Alberta a Saskatchewan (1905).
 20. storočie
 Kanada vstúpila do prvej svetovej vojny automaticky vyhlásením vojny s Veľkou Britániou a poslala na európske bojisko kontingent zložený prevažne z dobrovoľníkov. Straty však boli natoľko ťažké, že pre doplnenie kanadských síl v roku 1917 musel premiér Robert Borden vypísať povinné odvody do armády. Z približne 625 000 Kanaďanov, ktorí bojovali v Prvej svetovej vojne, bolo okolo 60 000 zabitých a ďalších 173 000 bolo zranených.
 V roku 1919 Kanada v rámci ďalšieho osamostatňovania sama za seba vstúpila do Spoločnosti národov a v roku 1931 Westminsterský štatút potvrdil jej nezávislosť. Veľká hospodárska kríza na prelome 20. a 30. rokov zasiahla aj Kanadu.
 Pred druhou svetovou vojnou Kanada podporovala politiku appeasementu voči Nemecku, po invázii na Poľsko potom jej premiér William Lyon Mackenzie King presadil v kanadskom parlamente vyhlásenie vojny (10. septembra). Počas vojny došlo k obrovskému rozvoju zbrojného priemyslu, Kanada zásobovala svojimi produktmi nielen Veľkú Britániu, ale aj USA a ZSSR. Jej pozemné jednotky boli najprv dislokované prevažne vo Veľkej Británii, neskôr sa zúčastnili vojnových operácií. Obchodné aj vojenské loďstvo hralo enormne významnú úlohu v bitke o Atlantik.
 V roku 1949 sa do tej doby formálne nezávislé Domínium Newfoundland pripojilo ku Kanade ako jej 10. provincia. Výsledkom silnej povojnovej emigrácie bola tzv. tichá revolúcia v Quebecu, kde zreteľne poklesol podiel francúzsky hovoriacich obyvateľov a došlo k výraznej sekularizácii spoločnosti.
 Počas roku 1981 došlo k tzv. patriácii ústavy, ktorá mala definitívne zrealizovať z Kanady nezávislú krajinu. 17. apríla 1982 tak došlo aj cez odpor predstaviteľov Quebecu k schváleniu novej verzie ústavy, podľa ktorej sa Kanada stala úplne nezávislou krajinou, v ktorej čele stojí monarcha zdieľaný s Veľkou Britániou.
 Sociálne a spoločenské zmeny v rámci kanadského zriadenia a zmienených ústavných zmien viedli k prudkému nárastu autonomizačných a separatistických snáh Quebecu a výsledkom boli dve referendá o osamostatnenie tejto provincie. Prvé bolo jednoznačne zamietnuté (1980, ešte pred zmenou ústavy), výsledok druhého bol už veľmi tesný (1995, pre odtrhnutie 49,4% hlasujúcich). Kanadský najvyšší súd však vydal v roku 1997 stanovisko, že Quebec nemá právo na jednostranné vyhlásenie nezávislosti. Separatistické hnutie v Quebecu ale stále pokračuje v činnosti a viac-menej odmieta toto stanovisko akceptovať.
 V priebehu povojnových rokov dochádzalo ku stále väčšej ekonomickej integrácii medzi Kanadou a USA. Tá v roku 1987 vyústila do kanadsko-americkej zmluvy o voľnom obchode, ktorá vytvorila kanadsko-americkú zónu voľného obchodu. Pod silným americkým vplyvom sú tiež kanadské médiá (v americkom pohraničí a v anglicky hovoriacich častiach krajiny všeobecne upadá pod konkurenciou amerických médií), čo vedie na jednej strane k snahám ešte viac posilniť integráciu oboch krajín (existuje tu signifikantná skupina, ktorá sa usiluje o vytvorenie tzv. Severoamerickej únie). Dňa 1. apríla 1999 došlo k poslednej zmene v najvyššom administratívnom členení krajiny, keď bolo zo Severozápadných teritórií vyčlenené teritórium Nunavut.
 Geografia
 Poloha a rozloha
 Kanadské územie zahŕňa severnú časť Severnej Ameriky. S rozlohou 9 984 670 km2 je Kanada druhým najväčším štátom sveta. Veľkosťou prevyšuje svetadiel Austráliu a je len o niečo menšia ako Európa. Na severe k nej patrí rozsiahla skupina arktických ostrovov v Severnom ľadovom oceáne. Na severovýchode sú tieto ostrovy úzkymi prielivmi oddelené od dánskeho Grónska. Kanada reklamuje od roku 1925 svoje právo na časť Arktídy medzi 60 a 141° geografickej dĺžky, ale tieto nároky neuznávajú všetky štáty. Na východe je pobrežie Atlantického oceánu, na juhu hranica so Spojenými štátmi (postupne od východu ide o štáty Maine, New Hampshire, Vermont, New York, Pensylvánia, Ohio, Michigan, Wisconsin, Minnesota, Severná Dakota, Montana, Idaho a Washington) a na západe je pobrežie Tichého oceánu a hranica s americkým štátom Aljaška. Od New Yorku po Minnesotu tvorí hranicu s USA systém Veľkých kanadských jazier a s nimi súvisiace rieky.
 Povrch
 Stredo-severnú časť Kanady tvorí Kanadský štít, ktorý obklopuje Hudsonov záliv. Ide o oblasť skál odrených predchádzajúcou činnosťou ľadovcov. Je tu len slabá vrstva pôdy (pokiaľ vôbec nejaká je), veľké množstvo minerálov a tiež množstvo jazier a riek. Kanadský štít je najstaršou geologickou jednotkou budujúcou oblasť Severnej Ameriky, resp. severoamerickej platne. Tvoria ho najmä vyvreté a premenené horniny. Zaberá prevažne východnú a strednú Kanadu a tiež severovýchodnú časť USA. Na juhu siaha od oblasti Veľkých kanadských jazier až po Severný ľadový oceán. Z geologického hľadiska patrí ku Kanadskému štítu aj Grónsko a Hebridy, ktoré sa však oddelili od Severnej Ameriky neskôr počas vývoja Atlantického oceánu. Kanadský štít sa delí na menšie fyzickogeografické provincie: Laurentínska vrchovina (Laurentínska vrchovina), Kazan, Davis, Hudson a James.
 Najvyšším vrchom Kanady je Mount Logan s nadmorskou výškou 5 959 m n. m., ktorý leží v juhozápadnej časti teritória Yukon na území Národnej prírodnej rezervácie Kluane. Mount Logan je po vrchu Denali (6 190 m n. m.) zároveň druhým najvyšším vrchom v Severnej Amerike.
 Na severovýchodnom konci Zálivu svätého Vavrinca leží ostrov Newfoundland. Južne od zálivu a polostrova Gaspé sa nachádzajú tzv. Prímorské provincie (Maritime Provinces). Faktom je, že tento názov by sa dal teoreticky použiť pre každú provinciu okrem Alberty a Saskatchewanu. New Brunswick a Nové Škótsko sú tu rozdelené Fundyjským zálivom, ktorý je známy vysokým rozpätím medzi prílivom a odlivom. Stred Kanady je z klimatického i tranzitného hľadiska silne ovplyvnený na severe hlboko do severoamerickej pevniny zasahujúcim Hudsonovým zálivom a Jamesovou zátokou, na juhu systémom Veľkých kanadských jazier. Na západe sa potom nachádzajú jednak prérie s tromi tzv. Prérijnými provinciami, ktoré Skalnaté vrchy odtínajú od jedinej „pacifickej“ provincie, Britskej Kolumbie.
 Podnebie
 Kanada má rozmanité podnebie. Od mierneho na západnom pobreží Britskej Kolumbie po subpolárne na severe. V polárnom pásme na severe Kanady môže byť po väčšinu roka sneh. Vo vnútrozemí prevláda kontinentálne podnebie s teplými letami. Výnimkou je oblasť juhozápadného Ontária, kde je vlhké kontinentálne podnebie s horúcimi letami. V častiach západnej Kanady je polosuché podnebie, zatiaľ čo v niektorých oblastiach Vancouverovho ostrova je dokonca stredomorské podnebie s chladnými letami. Najnižšiu teplotu namerali 3. februára 1947 v lokalite Snag v teritóriu Yukon, kde bolo vtedy -63,0°C. Najvyššia teplota, 49,5°C bola zaznamenaná 30. júna 2021 v okolí Vancouveru.
 Vodstvo
 Kanada je krajina s najväčším počtom jazier na svete a v týchto jazerách sa nachádza tiež najväčšia svetová zásoba sladkej povrchovej vody. Medzi najvýznamnejšie jazerá patrí systém Veľkých kanadských jazier – Ontárijské, Michiganské, Erijské, Hurónske a Horné jazero, ktoré tvoria hraničné územie s USA. Jazerá na území Kanady vznikli z ľadovca, ktorým bol kedysi pokrytý Kanadský štít. Najväčším jazerom je Veľké medvedie jazero s rozlohou 31 153 km2. Pomerne rozľahlé je aj Veľké jazero otrokov na severe Kanady.
 Riečna sieť Kanady je hustá a vývojovo mladá. Jej základom sú dlhé vodné toky, ktoré patria do úmoria Atlantického, Tichého a Severného ľadového oceánu. Väčšina kanadských riek sa vlieva do Hudsonovho zálivu: Albany, Eastmain, Churchill a iné. Najvýznamnejšou riekou je Rieka svätého Vavrinca, ktorá odvodňuje juhovýchodnú časť územia. Rieka svätého Vavrinca ústí do Atlantického oceánu najväčším nálevkovitým ústím na svete. K významným riekam patrí aj Yukon, Fraser a Columbia. Najdlhšou kanadskou riekou je Mackenzie s dĺžkou 1 738 km. Vyteká z Veľkého jazera otrokov a tečie smerom na sever do Beaufortovho mora, kde vytvára deltu s rozlohou . Dolina rieky obsahuje nivné vrstvy a ľadovcové usadeniny. Zároveň je silno močaristá a lemovaná smrekovým porastom.
 Rastlinstvo
 Z vegetačného a klimatického hľadiska prechádza kanadské arktické územie ľadových púští cez tundru a severský ihličnatý les až k prériám a zmiešaným a listnatým lesom mierneho pásma na juhu. Veľké kanadské jazerá potom stabilizujú priľahlé územia tak, že tam mrzne pomerne málo a na niektorých miestach sa vďaka priaznivým mikroklimatickým podmienkam dajú pestovať aj rôzne subtropické až tropické rastliny (napr. oblasť Niagarského polostrova). Prevládajú menej úrodné pôdy, ktoré nie sú vhodné na obhospodarovanie.
 V oblasti tundry nerastie takmer žiadna vegetácia. Darí sa tam však machom a lišajníkom. Ďalej na juh sa vyskytujú zakrpatené stromy, kríky a najodolnejšie trávy a ostrice. Južne od lesotundry, ale stále na severe, sa rozprestiera najväčšia oblasť tajgy na svete. Hranica týchto lesov prebieha v oblúku zo stredného Labradoru k východnému pobrežiu Hudsonovho zálivu a pokračuje cez Veľké medvedie jazero až na Aljašku. Na juhovýchode Kanady sa od Veľkých jazier až k Atlantiku rozprestierajú zmiešané lesy s javormi, bukmi, jedľami a jedľovcom kanadským (Tsuga canadensis). V južných nížinách prevažujú listnaté lesy. Pozdĺž pobrežia Tichého oceánu sa tiahne jeden z najpôsobivejších lesných komplexov sveta s hustými porastmi duglasky tisolistej (Pseudotsuga menziesii), západného červeného cédru a jedľovca kanadského. Prérie sú veľmi suché oblasti, preto tam stromy rastú vo veľmi malom počte. Prevažujú tu trávy. V súčasnosti sa v tamojších oblastiach nachádzajú rozsiahle obilné polia.
 Živočíšstvo
 V prevažne chladnej Kanade žijú najmä odolnejšie živočíšne druhy. V severnej časti sa živočíchy koncentrujú predovšetkým popri Severnom ľadovom oceáne, kde žijú hlavne veľryby, mrože a tulene. Arktické oblasti obývajú medvede biele (Ursus maritimus) a v tundre žijú soby polárne (Rangifer tarandus), pižmone, vlky, líšky polárne (Vulpes lagopus) a lumíky. V lete sem prilietajú kŕdle sťahovavých vtákov. Hlavne alka, rybár riečny (Sterna hirundo), kulík, kajka morská (Somateria mollissima) a čajka. V tajge žijú soby, losy, rosomák, medviediky čistotné (Procyon lotor) a medvede čierne (Ursus americanus) a hnedé (Ursus arctos). V minulosti sa obyvatelia týchto oblastí živili hlavne lovom zvierat na kožušiny: bobrov, kún, ondatier, norkov a ďalších zvierat, ktoré tu žijú dodnes. Dnes sa tieto živočíchy chovajú v špecializovaných farmách. Bobor kanadský (Castor canadensis) je národným zvieraťom Kanady, keďže bobry sprevádzali Kanadu už od svojich počiatkov osídlenia Európanmi. Kanadské rody si zvykli dávať bobry do svojich erbov. Bolo to rozšírené zviera, ktoré tiež malo a stále má dôležitú funkciu v kožušinovom priemysle. Juh Kanady je obývaný jeleníkom bielochvostým (Odocoileus virginianus). Lasice, vydry a veveričky žijú predovšetkým v obývaných oblastiach. V oblasti prérií možno natrafiť na severoamerické druhy zajacov, sysľov a tetrovov. Ďalej bizóny a vidlorohy (prežúvavce podobné antilopám). V horských oblastiach žijú ovce hruborohé (Ovis canadensis), horské kozy, svište a pumy. Taktiež veľa druhov vtákov: kardinál červený (Cardinalis cardinalis), kolibiarik sykavý (Phylloscopus sibilatrix), vlha, severoamerický drozd a mnoho ďalších.
 Ochrana prírody
 Kanadské národné parky sú nielen kanadské, ale tiež svetové prírodné klenoty. Nachádzajú sa v každej z 13 provincií a teritórií. Kanadské národné parky spravuje Parks Canada, vládna agentúra pod jurisdikciou Ministerstva životného prostredia a zmeny klímy. Cieľom systému národných parkov je vyčleniť územia predstavujúce 39 rôznych prírodných regiónov krajiny, ktoré sú charakterizované v Pláne systému národných parkov, hlavne s cieľom chrániť ekologickú integritu krajiny a umožniť verejnosti skúmať, spoznávať a užívať si prírodné prostredie Kanady. Najstarším kanadským národným parkom je Národný park Banff, ktorý bol zriadený v roku 1885 a nachádza sa v juhozápadnej časti provincie Alberta. S rozlohou 44 972 km2 je Národný park Wood Buffalo najväčším v Kanade. Rozprestiera sa na hranici Alberty a Severozápadných teritórií.
 V súčasnosti je v Kanade 38 národných parkov, deväť národných prírodných rezervácií a jeden národný mestský park.
 Obyvateľstvo
 Podľa sčítania ľudu z roku 2001 mala Kanada 30 007 094 obyvateľov. V roku 2021 ich podľa sčítania už bolo 36 991 981. Odhad pre druhý kvartál roka 2022 je 38 654 738 obyvateľov. Miliónový nárast trval len 2 roky a 2 mesiace čo bola zatiaľ najkratšia doba na taký nárast. Za prvú štrvrtinu roka Kanada zaznamenala najvyšší migračný prírastok vôbec, 88 120 osôb. Celkom krajina prijala 79 951 imigrantov, netrvalých migrantov 22 283. Prirodzený prírastok bol 15 037. Väčšina rastu je vďaka imigrácii, hoci prílev prisťahovalcov do štátu je v ostatnom období limitovaný.
 Kanada patrí medzi veľmi riedko zaľudnené štáty Zeme. Hustota osídlenia kanadského územia je 4,2 obyvateľa/km2 (jedna z najnižších na svete), ale rozmiestnenie obyvateľstva je veľmi nerovnomerné. Väčšina obyvateľov je sústredená v južnej a východnej časti krajiny, najmä v 160 km dlhom páse okolo amerických hraníc a v koridore Quebec-Windsor.
 Hustejšie obývané sú oblasti Veľkých kanadských jazier, v juhovýchodnom podhorí Kordiller a na juhovýchodnom pobreží Tichého oceána. Naopak rozsiahle teritoriálne územia na severe sú osídlené veľmi riedko. Najsevernejším trvalo osídleným miestom Kanady (a takisto aj sveta) je CFS Alert na severnom výbežku Ellesmerovho ostrova, 817 kilometrov (450 námorných míľ) od severného pólu.
 Etnické zloženie
 Kanada je etnicky veľmi rôznorodá. Podľa sčítania z roku 2001 tu existuje 34 etnických skupín, ku ktorým sa hlási minimálne 100 000 obyvateľov. Veľa obyvateľov (najmä francúzsky hovoriacich) navyše o sebe hovorí ako o Kanaďanoch aj ako o Francúzoch, pričom v sčítaní udávajú obidve tieto etnické zaradenia.
 Najväčšie etnické skupiny sú Kanaďania (39,4%), Angličania (20,2%), Francúzi (15,8%), Škóti (14,0%), Íri (12,9%), Nemci (9,3% ), Taliani (4,3%), Číňania (3,7%), Ukrajinci (3,6%) a Prvé národy (3,4%). Pôvodní obyvatelia Kanady (asi 600 000) žijú prevažne na západe (Indiáni) a na severe krajiny (Inuiti).
 Francúzsky hovoriaca populácia je sústredená najmä v Quebecu a existujú v nej silné separatistické tendencie. Eskimáci sú sústredení hlavne na severe, prvé národy a Métisovia na juhu centrálnej časti krajiny (prériové provincie). Populácia týchto troch pôvodných etník rastie viac než dvakrát rýchlejšie ako zvyšok kanadskej populácie.
 V roku 1971 kanadská vláda oficiálne prijala politiku multikulturalizmu. V súčasnosti Kanada prijíma každý rok okolo 280 000 imigrantov a väčšina z nich pochádza z Ázie. V roku 2001 patrilo 13,4% populácie k tzv. viditeľným menšinám a v roku 2011 sa k viditeľným menšinám hlásilo už 19,1% populácie.
 Jazyky
 Kanada je multikultúrna krajina mnohých jazykov. Na federálnej úrovni sa od roku 1969 profiluje ako dvojjazyčná. Úradné jazyky sú angličtina (materinský jazyk 59,7% obyvateľov) a francúzština (materinský jazyk 23,2% obyvateľov). Jeden z týchto jazykov ovláda 98,5% obyvateľov (len angličtinu 67,5%, len francúzštinu 13,3% a oba jazyky 17,7%). Znalosť jedného z jazykov je podmienka k udeleniu občianstva žiadateľom z iných krajín. Angličtina je materskou rečou väčšiny obyvateľov všetkých provincií s výnimkou Quebecu a v dvoch z troch teritórií (Yukon a Severozápadné teritóriá). Pri pohľade do etnických štatistík je potrebné si uvedomiť fakt, že ak sa niekto hlási k francúzskej národnosti, ešte neznamená, že nutne má za materinský jazyk francúzštinu, u ďalších etník, Írov a Škótov, sa takto nedá uvažovať už vôbec. Ako materinskú reč udáva angličtinu aj veľká časť potomkov pôvodných obyvateľov.
 Francúzština má najsilnejšiu pozíciu v Quebecu, kde je zároveň jediným oficiálnym jazykom. Quebec je tiež jedinou provinciou Kanady, v ktorej nemá angličtina žiadny oficiálny status, a v ktorej sa väčšina obyvateľov anglicky nedohovorí. Mimo Quebec má francúzština silnú pozíciu v provincii New Brunswick, ktorý je jedinou provinciou, ktorá je rovnako ako federálna úroveň vlády dvojjazyčný. V Ontáriu je oficiálnym jazykom iba angličtina, pričom francúzština má polooficiálny status a je v úradnom styku používaná, podobne je na tom Manitoba. Britská Kolumbia nemá oficiálny jazyk, ale de facto je ním angličtina.
 Ostrov princa Eduarda a Newfoundland a Labrador majú za úradný jazyk vedenú iba angličtinu, pričom na nižších úrovniach služieb sa možno v rámci komunít dohovoriť rôzne. V Novom Škótsku je bežná angličtina, okrem nej majú významnú pozíciu francúzština, írčina a škótčina. Úradný jazyk nie je určený. V Alberte je jediným oficiálnym jazykom angličtina. V Yukone sú úradnými jazykmi angličtina a francúzština, vo zvyšných dvoch teritóriách sú ako úradné jazyky vedené okrem týchto dvoch ešte jazyky pôvodných obyvateľov (v Severozápadných teritóriách ich je šesť, v Nunavute dva).
 Podiel materských jazykov
 Náboženské zloženie
 Väčšina obyvateľov Kanady (67,3%) sa hlási ku kresťanstvu. Najsilnejšou kresťanskou cirkvou je rímskokatolícka cirkev, ku ktorej sa hlási 43,6% obyvateľov. V Kanade pôsobia aj početné diecézy východných katolíkov z celkovo 7 cirkví: arménski katolíci, chaldejskí katolíci z Iraku, maroniti, gréckokatolíci-melchiti, ukrajinskí gréckokatolíci, rumunskí gréckokatolíci a slovenskí gréckokatolíci. Majú celkovo 251 500 veriacich a časť z 36 000 arménskych katolíkov a časť z 6 200 rumunských gréckokatolíkov majú diecézy pre USA a Kanadu.
 Najväčšou protestantskou denomináciou je Zjednotená cirkev Kanady (ktorá vznikla v roku 1925 zlúčením kanadských presbyteriánov, metodistov a evanjelikálov) (9,6%), nasleduje ju anglikánska cirkev. Z nekresťanských náboženstiev je najvýznamnejší islam (3,2%). Ako bez vyznania sa profiluje 23,9% obyvateľov.
 Zastúpenie rôznych vyznaní nie je pochopiteľne rovnomerné. Katolícka cirkev má enormne silnú pozíciu v Quebecu a všeobecne potom medzi obyvateľstvom írskeho a francúzskeho pôvodu. Sikhizmus, islam a budhizmus majú silnú pozíciu vo veľkých mestách ako Toronto alebo Vancouver.
 Islam je najrýchlejšie rastúcim náboženstvom v Kanade a počet jeho vyznávačov stúpol z 98 000 v roku 1981 na viac ako 1 milión v roku 2011, predovšetkým v dôsledku liberálnej imigračnej politiky. Kanadský premiér Justin Trudeau vyhlásil, že utečenci sú v jeho krajine vítaní bez ohľadu na náboženské vyznanie.
 Sídla
 Sídelná štruktúra je ovplyvnená drsnými klimatickými podmienkami na väčšine územia Kanady. Mnoho sídiel v severnej časti krajiny existuje len vďaka baníctvu, či už minerálnych surovín alebo dreva. Najväčšie kanadské mesto Toronto leží na juhu štátu. Rozprestiera sa na brehoch Ontárijského jazera a je centrom najbohatšej kanadskej provincie Ontário. Druhé najväčšie mesto Montreal leží približne 500 km severovýchodne, na Rieke svätého Vavrinca. Montreal je najväčšie mesto provincie Quebec. Smerom na západ Kanady je väčších miest menej. V predhorí Kordiller ležia mestá Calgary a Edmonton. Najväčšie mesto západného pobrežia, Vancouver, býva často označované ako najkrajšie v Kanade. Hlavné mesto Ottawa nepatrí k najväčším. Leží približne na polceste medzi Torontom a Montrealom.
 V tomto zozname sa nachádza 20 najväčších miest v Kanade podľa počtu obyvateľov (na základe údajov zo sčítania obyvateľstva v roku 2021). Všetky čísla počítajú len ľudí žijúcich priamo v meste, nepočítajú populáciu v metropolitnom okolí.
 Politika
 Štátne zriadenie
 Kanada je de iure konštitučná monarchia, ktorej hlavou je Karol III., kráľ Veľkej Británie. Zástupcom kráľovnej v Kanade je generálny guvernér (v súčasnosti, rok 2022, Mary Simonová). Kanada je tiež parlamentná zastupiteľská demokracia s federálnym usporiadaním a silnými demokratickými tradíciami. Základom Kanadskej monarchie sú zložky výkonnej moci, legislatívy a súdnej moci vlády.
 Kanadská ústava vytvára právny rámec existencie krajiny, skladá sa z písaného obsahu a nepísaných tradícií a konvencií. Jej základ je obsiahnutý v Zákone o britskej Severnej Amerike z roku 1867 („British North America Act 1867“, resp. „Constitution Act 1867“). Hovorí sa, že Kanada má ústavu podobnú princípom Spojeného kráľovstva a rozdeľuje moc medzi federálne a provinčné vlády. Zahŕňa tzv. Canadian Charter of Rights and Freedoms (Kanadská charta práv a slobôd) zaručujúcu základné práva a slobody, ktoré vo všeobecnom meradle nemôžu byť potlačené žiadnymi legislatívnymi alebo procedurálnymi krokmi na žiadnej z úrovní vlády. Federálnemu parlamentu a provinčným správam akokoľvek umožňuje na päť rokov niektoré jej ďalšie časti potlačiť.
 Funkcia premiéra prináleží vodcovi strany, ktorý získava dôveru väčšiny dolnej komory kanadského parlamentu. Generálny guvernér zastupujúci kráľovnú formálne menuje vládu aj premiéra. Podľa konvencií však voľbu premiéra rešpektuje. Kanadská vláda sa tradične skladá z členov strany prvého ministra, ktorí majú kreslo v parlamente, väčšinou v dolnej snemovni. Jej členovia sú viazaní prísahou k Kráľovninej tajnej rade pre Kanadu a stávajú sa ministrami britskej koruny. Premiér má širokú politickú moc predovšetkým pri menovaní ďalších vysokých úradníkov. Súčasným premiérom je od roku 2015 vodca Liberal Party of Canada, Justin Trudeau.
 Kanadský parlament je zložený z dvoch komôr, snemovne ľudu a senátu. Každý z členov snemovne ľudu je volený väčšinovým volebným systémom. Všeobecné voľby vypisuje generálny guvernér na žiadosť predsedu vlády. Nové voľby musia byť vypísané do štyroch rokov od posledných volieb. Členovia senátu, ktorých kreslá sú prideľované na regionálnom základe, sú vyberaní premiérom a formálne menované generálnym guvernérom. Svoju funkciu potom zastávajú až do veku 75 rokov.
 Štyrmi hlavnými kanadskými politickými stranami sú Conservative Party of Canada (Konzervatívna strana Kanady), Liberal Party of Canada (Liberálna strana Kanady), New Democratic Party (Nová demokratická strana) (NDP) a „Bloc Québécois“ (Quebecký blok). Súčasná (2015) vláda je zostavená liberálnou stranou (vládne od roku 2015).
 Administratívne členenie
 Kanada je zložená z desiatich provincií a troch teritórií. Medzi provincie patria Alberta, Britská Kolumbia, Manitoba, New Brunswick, Newfoundland a Labrador, Nové Škótsko, Ontário, Ostrov princa Eduarda, Quebec a Saskatchewan. Medzi teritória patria Severozápadné teritóriá, Nunavut a Yukon. Provincie majú vysoký stupeň autonómie, teritória o niečo menší. Oboje disponujú vlastnými provincionálnymi (resp. teritoriálnymi) symbolmi, pozri zoznam kanadských provinciálnych a teritoriálnych symbolov.
 Provincie sú zodpovedné za väčšinu štátnych sociálnych programov v Kanade a spoločne sústredia viac finančných prostriedkov ako federálna vláda. Miera finančnej a samosprávnej autonómie je tu veľmi vysoká. Federálna vláda môže iniciovať národné programy a politiku v jednotlivých provinciách (napr. Canada Health Act), ale provincie môžu rozhodnúť, že sa nebudú na tejto politike podieľať. O viac-menej vyrovnanú úroveň služieb v jednotlivých provinciách sa starajú tzv. vyrovnávacie platby riadené Federálnou vládou, ktoré presúvajú finančné prostriedky od bohatších provincií do rozpočtov chudobnejších provincií.
 Všetky provincie a teritória majú jednokomorový volený zákonodarný orgán, v ktorého čele stojí premiér, vyberaný rovnako ako prvý minister Kanady. Zároveň má každá provincia viceguvernéra (Lieutenant-Governor), ktorý reprezentuje Korunu a je analógiou generálneho guvernéra na federálnej úrovni. V teritóriách je obdobou viceguvernéra korunný komisár.
 Ozbrojené sily
 Kanada je jedným zo zakladajúcich členov NATO. V súčasnosti disponuje približne 65 900 vojakmi a 21 700 rezervistami. Kanadské ozbrojené sily sa skladajú z armády, námorníctva a letectva. Disponujú 1 400 obrnenými vozidlami, 34 vojenskými plavidlami a 861 lietadlami.
 Vo svojej histórii sa Kanada okrem mierových misií OSN priamo zúčastnila aj vojnových konfliktov ako vojnová strana, konkrétne druhej búrskej vojny, prvej svetovej vojny, druhej svetovej vojny, kórejskej vojny, druhej vojny v Perzskom zálive a intervencii v Afganistane. Pokiaľ by sme započítali aj prehistóriu Kanady – tak je nutné pripočítať ešte významnú úlohu Kanaďanov v britsko-americkej vojne. Medzi marcom a októbrom 2011 sa Kanadské ozbrojené sily podieľali na intervencii NATO v líbyjskej občianskej vojne.
 Zvláštne oddiely určené na boj s prírodnými katastrofami (Disaster Assistance Response Team, DART) zasahovali v 21. storočí pri troch mimoriadne rozsiahlych katastrofách: zemetrasenie v Indickom oceáne 26. decembra 2004, zemetrasenie v Kašmíre (2005) a hurikáne Katrina (2005).
 Zahraničná politika
 Kanada má úzke zahraničné vzťahy s USA, s ktorými má najdlhšie nebránenú hranicu na svete, alebo napr. spoločnú vzdušno-kozmickú obranu (NORAD). Obe krajiny spolu často kooperujú ako na politickej, tak aj vojenskej úrovni a ich ekonomiky sú veľmi úzko spojené (tiež Severoamerická menová únia). Okrem toho má Kanada nadštandardné vzťahy s Veľkou Britániou a Francúzskom, dvomi bývalými imperiálnymi mocnosťami, ktoré hrali nezastupiteľnú úlohu pri jej vzniku – je členom Commonwealthu a La Francophonie. S Veľkou Britániou má navyše spoločnú formálnu hlavu štátu.
 Zhruba od polovice 20. storočia je Kanada advokátom multilateralizmu, a vyvíja úsilie na dosiahnutie riešenia globálnych problémov v spolupráci s inými národmi. Jednou z prvých výrazných demonštrácií tohto stanoviska je vystupovanie Lestera B. Pearsona za Suezskú krízu, ktorý presadzoval vyslanie mierových síl OSN do oblasti. Kanada hrá v oblasti mierových misií OSN vedúcu úlohu, zúčastnila sa ich už viac ako päťdesiat, vrátane tých pred rokom 1989, v posledných rokoch sa však jej príspevok kráti.
 Ekonomika
 Kanada patrí medzi hospodársky najrozvinutejšie štáty sveta. Je jedným z najbohatších štátov s vysokými príjmami na jedného obyvateľa. Životná úroveň v krajine je tak veľmi vysoká. Kanada je členom OECD a skupiny G8. Najužšie hospodárske väzby má s USA. Jej ekonomika je trhová a hoci viac regulovaná ako v susedných Spojených štátoch, menej regulovaná než vo väčšine európskych štátov. Tradične má nižší hrubý domáci produkt na obyvateľa ako jej južný sused (bohatstvo je však rozdelené rovnomernejšie), tiež však vyššie než veľké rozvinuté západoeurópske ekonomiky.
 V poslednom desaťročí ekonomika Kanady celkovo rýchlo rástla a krajina si zachovala nízku nezamestnanosť. V roku 2006 bola nezamestnanosť 6,3%, čo je najlepší výsledok za posledných 30 rokov. Najvyšších hodnôt naopak dosahuje na Newfoundlande a Labradore, a to okolo 14,5%.
 Poľnohospodárstvo
 Kanada je jedným z najdôležitejších svetových dodávateľov poľnohospodárskych produktov. Krajinu môžeme považovať za jednu zo svetových obilníc, i napriek tomu, že poľnohospodárska pôda zaberá len 4,5 % rozlohy štátu. Poľnohospodárstvo sa zakladá na farmárskej veľkovýrobe špecializovanej na výrobu obilia, mlieka a mäsa. Bývalé kanadské prérie sú dnes jednými z najdôležitejších oblastí pestovania pšenice, jačmeňa a kukurice. Ich najväčším producentom je provincia Saskatchewan.
 Ďalšie významné plodiny sú aj slnečnica, sója a repka, z ktorých sa vyrábajú jedlé a priemyselné oleje. Na juhu, pri hraniciach s USA, sú podmienky vhodné na pestovanie tabaku, zeleniny a ovocia (najmä jabĺk). V atlantických provinciách sa pestujú zemiaky. V živočíšnej výrobe má význam chov hovädzieho dobytka, ošípaných, hydiny, kožušinových zvierat a rybolov. Poľnohospodárstvo zamestnáva len 3% ekonomicky aktívnych obyvateľov.
 Medzi rozvinutými krajinami je však Kanada neobvyklá v miere dôležitosti primárneho sektora na čele s ťažbou dreva. Kanada býva neraz označovaná ako krajina lesov, keďže lesy pokrývajú približne 40% povrchu krajiny. Po Rusku a Brazílii má najrozľahlejšie lesy sveta. Najrozšírenejšie sú ihličnaté lesy kanadskej tajgy. Drevo z lesov sa ťaží a spracúva v Kanade, čím sa krajina zaraďuje medzi najväčších producentov dreva na svete.
 Priemysel
 V minulom storočí rast výroby, ťažby a služieb premenil ekonomiku z poľnohospodársky zameraného štátu na predovšetkým urbanizovaný priemyselný štát. Kanada vlastní veľké nerastné bohatstvo, pričom má veľmi veľké zásoby zemného plynu pri východnom pobreží a veľké zásoby ropy a plynu v Alberte a čiastočne aj v Britskej Kolumbii a Saskatchewane. Kanadské ropné zásoby sú tak druhé najväčšie na svete, hneď za Saudskou Arábiou. Kanada je najväčším svetovým vývozcom zinku a uránu a popredným svetovým vývozcom zlata, niklu, hliníka, olova a železnej rudy.
 Najdôležitejšie priemyselné odvetvia sú hutníctvo a hydroenergetika. Ide o jeden z nemnohých rozvinutých štátov sveta, ktorý energiu vyváža. V Quebecu, Britskej Kolumbii, Newfoundlande a Labradore, Ontáriu a Manitobe je k dispozícii veľmi lacná energia z vodných elektrární. Kanada má tiež značne veľký výrobný sektor, predovšetkým na juhu v Ontáriu, kde je dôležitý hlavne automobilový priemysel a ďalej potom na juhu Quebecu, kde sídli mnoho firiem zaoberajúcich sa kozmonautikou a kozmickým priemyslom. Spracovateľský priemysel je zastúpený výrobou papiera a spracovaním dreva. Zvyšuje sa význam petrochémie a strojárstva. Tradičné priemyselné odvetvie je potravinársky priemysel.
 Najvýznamnejšia priemyselná oblasť je okolie Veľkých kanadských jazier a územie povodia Rieky svätého Vavrinca, na ktoré pripadá 75% produkcie kanadského priemyslu. Významné priemyselné strediská sú Montreal, Edmonton, Calgary (s petrochemickým, potravinárskym a hutníckym priemyslom) a v tichomorskej oblasti Vancouveru (námorný prístav, drevospracujúci priemysel, farebné hutníctvo). V priemysle prevládajú moderné technológie a automatizácia.
 Obchod a služby
 Rovnako ako v ostatných krajinách rozvinutého sveta dominuje v kanadskej ekonomike sektor služieb, ktorý zamestnáva tri štvrtiny Kanaďanov. V posledných desaťročiach sa veľmi rozvinul cestovný ruch. Skvostné prírodné poklady Kanady sa chránia v národných parkoch, ktoré často navštevujú turisti. Krajina javorového listu je na javory naozaj bohatá. Krásy prírody však možno obdivovať hlavne v menej prístupných oblastiach v horách alebo severozápade kanady, kde sa nachádzajú početné jazerá. Do zoznamu kultúrneho a prírodného dedičstva UNESCO je zaradených 15 kanadských lokalít. Viaceré z nich chránia výtvory pôvodných obyvateľov.
 Kanada je vo vysokej miere závislá na medzinárodnom obchode, najmä so Spojenými štátmi. Bilaterálna dohoda medzi Kanadou a USA z roku 1989 (FTA) a predovšetkým Severoamerická dohoda o voľnom obchode (NAFTA) z roku 1994, zahŕňajúca aj Mexiko, spustila dramatický rast miery ekonomického prepojenia s USA. V roku 2001 krajina úspešne prekonala ekonomický pokles a udržiava si tak najlepší celkový výkon ekonomiky medzi krajinami G8. Od polovice deväťdesiatych rokov je štátny rozpočet v trvalom prebytku, vďaka čomu dochádza k pokračujúcemu znižovaniu štátneho dlhu.
 Kanada má priaznivú obchodnú bilanciu. Čo sa týka exportu, vyváža najmä drevo, nerastné suroviny, energiu, nákladné automobily a niektoré potraviny, ako napríklad javorový sirup. Dováža strojárske výrobky, dopravné prostriedky a priemyselný tovar.
 Veda a technológie
 V roku 2018 Kanada vynaložila približne 34,5 miliárd kanadských dolárov na domáci výskum a vývoj, z ktorých približne 7 miliárd poskytla federálna vláda a vlády jednotlivých provincií. V súčasnosti má Kanada 15 laureátov Nobelovej ceny za fyziku, chémiu a medicínu, a umiestnila sa na štvrtom mieste na svete v oblasti kvality vedeckého výskumu v hlavnom prieskume medzinárodných vedcov z roku 2012. V Kanade sídlia tiež viaceré svetové technologické firmy. Kanada má jednu z najvyšších úrovní prístupu na internet na svete s takmer 34 miliónmi používateľov, čo v roku 2017 predstavovalo 92,70% z celkovej populácie.
 Kanadská vesmírna agentúra koordinuje vesmírny program, ktorého činnosť spočíva najmä v prieskume vesmíru, planét, leteckom výskume a vývoji rakiet a satelitov. Kanada sa stala treťou krajinou na svete, ktorá po Sovietskom zväze a Spojených štátoch navrhla a vyrobila satelit. Vedecká družica Alouette 1 vyštartovala 29. septembra 1962 pomocou americkej nosnej rakety Thor DM-21 Agena-B z Vandenbergovej základne vzdušných síl v Kalifornii. Prvým Kanaďanom vo vesmíre sa stal Marc Garneau, ktorý 5. októbra 1984 vyštartoval s misiou STS-41-G na palube raketoplánu Challenger z Kennedyho vesmírneho strediska na Floride. Výrazný je tiež kanadský technologický prínos na stavbe a prevádzke Medzinárodnej vesmírnej stanice (ISS). Kanada je priekopníkom v kozmickej robotike, keďže vyvinula robotický manipulátor Canadarm, ktorý bol súčasťou raketoplánu, a mobilnú platformu Mobile Servicing System, umiestnenú na ISS. Kanadský kozmický priemysel vyvinul a vyrobil od 60. rokov 20. storočia viacero typov satelitov, napr. Radarsat-1 a 2, ISIS a MOST. Kanada vyrobila tiež jednu z najúspešnejších a najpoužívanejších sondážnych rakiet na svete, Black Brant. Od roku 1961 bolo vypustených vyše 1 000 týchto rakiet.
 Doprava
 Dopravné systémy Kanady sú veľmi rozvinuté a sofistikované. Kanada je bytostne závislá od dopravnej infraštruktúry, ktorá pomáha vytvárať ilúziu kompaktnej krajiny. Dominuje automobilová doprava, ale vzhľadom na veľkú rozlohu štátu sa stále výraznejšie presadzuje v osobnej preprave letecká doprava. Suroviny sa transportujú aj loďami či ropovodmi a plynovodmi. Železničná doprava stratila svoje postavenie v doprave ľudí a zameriava sa na prepravu tovarov. Posledný transkontinentálny rýchlik prestal premávať približne na sklonku 20. storočia.
 Kultúra
 Kanadská kultúra predstavuje veľmi nesúrodú zmes rôznych tradícií a kultúr. Pretrvávajú v nej zvyšky tradície pôvodných obyvateľov (Indiánov a Eskimákov), ako aj tradícia prisťahovalcov, hlavne Francúzov, Írov, Škótov a Angličanov. V súčasnosti je tu veľmi silný vplyv americkej kultúry, najmä na anglicky hovoriacich obyvateľov. Keďže Kanada je geograficky rozsiahla a etnicky veľmi diverzifikovaná oblasť, existujú tu značné kultúrne rozdiely medzi provinciami a hierarchicky nižšími regiónmi. Kanadská kultúra je zároveň stále ovplyvňovaná súčasnou imigráciou ľudí z celého sveta. Mnohí Kanaďania si tento multikulturalizmus oceňujú. Ku kultúrnemu rázu krajiny patria kovboji. Mnohí sa už scivilizovali, ale niektorí žijú spätí s prírodou tak, ako celé stáročia.
 Kanadské národné symboly sú silne ovplyvnené prírodnými podmienkami Kanady, jej históriou a tiež tradíciami prvých národov. Najrozšírenejším a najznámejším štátnym symbolom je javorový list, ktorého prvé používanie sa datuje až do 18. storočia a ktorý je vyobrazený na súčasnej kanadskej vlajke.
 Hudba
 Dôležitou súčasťou miestnej kultúry je hudobná tvorba. Významným hudobným skladateľom je Howard Shore. Jeden z najvýznamnejších svetových klavírnych virtuózov bol Glenn Gould. V jazze sa presadil Oscar Peterson. Priekopníkmi v populárnej a rockovej hudbe boli Leonard Cohen, Paul Anka a Neil Young. Neskôr si status globálnych celebrít vyslúžili Celine Dion, Bryan Adams, Alanis Morissette a Shania Twain. Celkom nedávno potom Avril Lavigne, Nelly Furtado či Michael Bublé. Prvou globálnou "YouTube hviezdou" sa stal Justin Bieber, neskôr sa na svetovú scénu pridal Shawn Mendes.
 Kinematografia
 Kanaďania sa tradične presadzujú aj v Hollywoode a v amerických televíznych produkciách, ktoré im sú schopné zaistiť globálne popularitu (kanadský film a televízia). Hviezdami Hollywoodu bola ešte v nemej ére Marie Dresslerová a Norma Shearerová. V ére klasického Hollywoode to bola Mary Pickford. Neskôr sa hviezdami plátien stali Jim Carrey, Christopher Plummer, Michael Fox, Keanu Reeves a ďalší. K najmladším kanadským hviezdam patrí Ryan Gosling. Z režisérov sa presadili James Cameron a David Cronenberg.
 Kuchyňa
 Rôznorodá kanadská kuchyňa sa značne líši v závislosti od regiónu. Bývalý kanadský premiér Joe Clark sa o kanadskej kuchyni vyjadril: „Kanada má kuchyňu kuchýň. Nie je ako dusený hrniec, ale švédsky stôl.“ Na kanadskú kuchyňu vplýva hlavne britská, škótska, írska, francúzska a ázijská kuchyňa, ale tiež zvyky a tradície prvých národov. Kuchyňa domorodcov pozostávala najmä z mäsa z ulovenej divokej zveri, nazbieraných bobúľ a vypestovaných plodín. V poslednom čase tu možno pozorovať aj značný vplyv kuchyne Spojených štátov. Všeobecne možno konštatovať, že kanadskú kuchyňu formovala a naďalej ovplyvňuje vlna prisťahovalcov, ktorí si sem priniesli svoje spôsoby prípravy pokrmov, pričom ich menili a prispôsobovali miestnym a dostupným potravinám. Z toho dôvodu nie je jednoduché definovať kanadské národné jedlo.
 V súvislosti s kuchyňou je pre Kanadu typický hlavne javorový sirup, ktorý sa získava z javora cukrového. Spôsob získavania sirupu prevzali európski osadníci od severoamerických indiánskych kmeňov, ktoré získavali sirup tým spôsobom, že narezali kmeň stromu do tvaru písmena V a do nádob zbierali vytekajúcu miazgu. Najviac javorového sirupu sa vyprodukuje v provincii Quebec, čo predstavuje tri štvrtiny svetovej produkcie. Popularita sirupu sa vďaka jeho orechovo-medovej chuti rozšírila do celého sveta. Javorový sirup sa v kanadskej kuchyni nepoužíva len počas varenia, ale aj k ochuteniu rôznych dezertov.
 Jedným z najobľúbenejších jedál je poutine, ktoré pôvodne pochádza z provincie Quebec. Ide o hranolky s tvarohovým syrom poliate omáčkou brown gravy. Jedlo vzniklo v 50. rokoch 20. storočia a spočiatku sa stretávalo s opovrhnutím, ale postupne sa stávalo čoraz populárnejším a v súčasnosti patrí medzi symboly quebeckej kultúry a tradičné kanadské recepty. Z Quebecu pochádza aj pikantný mäsový koláč tourtière, ktorý sa pečie obvykle s bravčovou, teľacou alebo zverinovou náplňou. Významnú úlohu zohrávajú v rámci kanadskej kuchyne židovskí prisťahovalci, ktorí sem prišli na konci 18. storočia. V židovských komunitách žijúcich v Montreale pôvodne vznikli dnes veľmi obľúbené jedlá ako montrealský bagel alebo montrealské údené mäso. V Kanade sú tiež populárne Nanaimo rezy, ktorých názov je odvodený od mesta Nanaimo v Britskej Kolumbii. Nanaimo rezy sú nepečený dezert z vrstiev pudingového krému, čokolády a kokosu.
 K tradičným kanadským jedlám patria i rôzne huby, hovädzie mäso so zázvorovou omáčkou, slanina, ryby, homáre, morské riasy, mušle, krevety, fazuľa na akýkoľvek spôsob, hranolky, pšeničné placky bannock, sladké košíčky butter tarts, sladké zemiaky, divoká ryža, tvarohový syr a pod. Rozšírený je aj údený losos, resp. sušený losos (salmon jerky). V niektorých oblastiach Kanady sa chodí na lov, pričom sa lovia hlavne soby alebo divoká hydina (jarabice, tetrovy a snehule). Z morských živočíchov sa lovia tulene a z ich plutiev sa varí polievka. Niektorí domorodci jedia tiež medvedie a bobrie mäso, ale nie je to príliš obvyklé.
 Kanaďania zvyčajne nevaria teplé jedlá niekoľkokrát denne, ale namiesto obeda si zabalia sendvič alebo čipsy. Varia skôr až večer, kedy sa rodina zíde doma. Vo veľkých mestách je obľúbené rýchle občerstvenie. pričom najviac sú rozšírené stánky s hotdogmi, hamburgermi, mäsovými guľkami alebo shish taoukom, čo sú špízy podobné tureckému kebabu. V letných mesiacoch sú obľúbené rôzne druhy zmrzliny. Najväčším fast foodovým reťazcom v Kanade je Tim Hortons, ktorý ponúka najmä rôzne sladkosti (šišky, mafiny, croissanty, koláčiky), kávu, bagely a sendviče. Pomenovaný je podľa jedného zo zakladateľov, hokejistu Tima Hortona. Kanaďania však sledujú aj trendy zdravého životného štýlu a snažia sa im prispôsobovať. Takmer vo všetkých supermarketoch je možné nájsť oddelenia zdravej výživy a alternatívnych spôsobov stravovania. Podporované sú tiež regionálne potraviny a miestni farmári.
 Na území Kanady platí čiastočná prohibícia. Alkohol je možné zakúpiť iba v špecializovaných predajniach a veková hranica na kúpu alkoholu je vo väčšine provincií 19 rokov (okrem Alberty, Quebecu a Manitoby, kde je to 18 rokov). Alkohol sa nesmie piť na verejnosti a pri prevážaní autom musí byť uložený v batožinovom priestore mimo dosahu všetkých cestujúcich. Z nápojov je zaujímavý alkoholický Caesar koktail, ktorý obsahuje vodku, caesar zmes (zmes paradajkovej šťavy a vývaru z mušlí), pálivú omáčku a Worcestrovú omáčku. Servíruje sa vo veľkom pohári s ľadom, ktorý je lemovaný zelerovou soľou a typicky je zdobený stonkou zeleru. Od koktailu Bloody Mary sa odlišuje predovšetkým použitím vývaru z mušlí. Môže byť zamieňaný s koktailom Michelada, ktorý má podobné aromatické zložky, ale namiesto vodky obsahuje pivo. Caesar koktail vynašiel v roku 1969 Walter Chell, manažér reštaurácie v Calgary, pri príležitosti oslavy otvorenia novej talianskej reštaurácie v meste. Koktail je v Kanade veľmi obľúbený a každoročne sa ich tu predá vyše 350 miliónov. K najväčším výrobcom piva v Kanade patria Labatt Brewing Company, Molson Coors Brewing Company a Sleeman Breweries. Z alkoholických nápojov je v Kanade rozšírené aj konzumovanie whiskey. K najznámejším kanadským whiskey patrí Crown Royal, Canadian Club a Guard House. Kanadské whiskey zrejú v tradičných dubových sudoch.
 Šport
 Oficiálnymi národnými športami Kanady sú ľadový hokej a lakros. Najmä hokej je národne najobľúbenejší šport v krajine. Sedem kanadských tímov sa zúčastňuje NHL (Toronto Maple Leafs, Montreal Canadiens, Vancouver Canucks, Ottawa Senators, Calgary Flames, Edmonton Oilers a Winnipeg Jets). Najslávnejší kanadskí hokejisti patria aj k najslávnejším hokejistom všetkých dôb: Wayne Gretzky, Mario Lemieux, Gordie Howe, Sidney Crosby, Bobby Orr, Mark Messier, Maurice Richard, Joe Sakic, Marcel Dionne, Steve Yzerman, Phil Esposito, Martin Brodeur a iní. Ďalšie obľúbené športy sú kanadský futbal a curling. Široko rozšírené sú golf, baseball, lyžiarske športy, futbal, volejbal a basketbal. V roku 2010 sa vo Vancouveri konali Zimné olympijské hry.
 Majstrom sveta v pretekoch Formuly 1 sa stal Jacques Villeneuve. Najslávnejším kanadským basketbalistom je Steve Nash (narodený v Južnej Afrike). Veľkým športovým symbolom je jednonohý bežec Terry Fox. Tri zlaté olympijské medaily majú rýchlokorčuliari Charles Hamelin a Marc Gagnon, veslárka Kathleen Heddleová a Marnie McBeanová, dve zlaté majú rýchlokorčuliari Catriona LeMayová-Doanová, Gaétan Boucher a François-Louis Tremblay, biatlonistka Myriam Bédardová, bobistka Kaillie Humphriesová a Heather Moyseová, plavci Alex Baumann a George Hodgson, synchronizovaná plavkyňa Carolyn Waldo a lyžiar na bubnoch Alexandre Bilodeau. Tiež šprintéri Donovan Bailey, rodák z Jamajky, a Percy Williams sú dvojnásobnými zlatými olympijskými medailistami. K športovým ikonám Kanady patrí aj rýchlokorčuliarka Clara Hughesová, boxer Lennox Lewis či cyklista Ryder Hesjedal, ktorý vyhral Giro d’Italia.
 Referencie
 Iné projekty
 Externé odkazy
 Oficiálna stránka kanadskej vlády
 Štáty v Severnej Amerike
 Konštitučné monarchie
 Federácie
 Britské kolónie
 Krajiny G8
 Krajiny G20
 Členovia Commonwealthu
 Členovia Frankofónie
 Členovia NATO
 Štáty a teritóriá založené v 1867
 Členovia OSN


type: contracts

text:
 12.1.2017
 FI
 Euroopan unionin virallinen lehti
 L 8/28
 ETA:n SEKAKOMITEAN PÄÄTÖS
 N:o 192/2015,
 annettu 10 päivänä heinäkuuta 2015,
 ETA-sopimuksen liitteen XX (Ympäristö) muuttamisesta [2017/32]
 ETA:n SEKAKOMITEA, joka
 ottaa huomioon Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’ETA-sopimus’, ja erityisesti sen 98 artiklan,
 sekä katsoo seuraavaa:
 (1)
 Luettelon laatimisesta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/87/EY nojalla niistä toimialoista ja toimialojen osista, joiden katsotaan olevan alttiita merkittävälle hiilivuodon riskille, vuosiksi 2015–2019 27 päivänä lokakuuta 2014 annettu komission päätös 2014/746/EU (1) olisi otettava osaksi ETA-sopimusta.
 (2)
 Päätöksellä 2014/746/EU kumotaan komission päätös 2010/2/EU (2), joka on osa ETA-sopimusta ja joka näin ollen olisi poistettava ETA-sopimuksesta.
 (3)
 Sen vuoksi olisi muutettava ETA-sopimuksen liitettä XX,
 ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
 1 artikla
 Korvataan ETA-sopimuksen liitteessä XX oleva 21alb kohta (komission päätös 2010/2/EU) seuraavasti:
 ”32014 D 0746: komission päätös, annettu 27 päivänä lokakuuta 2014, luettelon laatimisesta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/87/EY nojalla niistä toimialoista ja toimialojen osista, joiden katsotaan olevan alttiita merkittävälle hiilivuodon riskille, vuosiksi 2015–2019 (EUVL L 308, 29.10.2014, s. 114)”.
 2 artikla
 Päätöksen 2014/746/EU islanniksi ja norjaksi laaditut tekstit, jotka julkaistaan Euroopan unionin virallisen lehden ETA-täydennysosassa, ovat todistusvoimaisia.
 3 artikla
 Tämä päätös tulee voimaan 11 päivänä heinäkuuta 2015, jos kaikki ETA-sopimuksen 103 artiklan 1 kohdan mukaiset ilmoitukset on tehty (*1).
 4 artikla
 Tämä päätös julkaistaan Euroopan unionin virallisen lehden ETA-osastossa ja ETA-täydennysosassa.
 Tehty Brysselissä 10 päivänä heinäkuuta 2015.
 ETA:n sekakomitean puolesta
 Puheenjohtaja
 Atle LEIKVOLL
 (1) EUVL L 308, 29.10.2014, s. 114.
 (2) EUVL L 1, 5.1.2010, s. 10.
 (*1) Valtiosäännön asettamista vaatimuksista ei ole ilmoitettu.


text:
 Svarīgs juridisks paziņojums
 |
 22002D0057
 Oficiālais Vēstnesis L 238 , 05/09/2002 Lpp. 0020 - 0021
 EEZ Apvienotās komitejas LēmumsNr. 57/2002(2002. gada 31. maijs),ar ko groza EEZ līguma XVIII pielikumu (Veselība un darba drošība, darba tiesības un vienlīdzīga attieksme pret vīriešiem un sievietēm)EEZ APVIENOTĀ KOMITEJA,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas zonas līgumu, kas grozīts ar protokolu, ar kuru pielāgo Eiropas Ekonomikas zonas līgumu, turpmāk tekstā — "līgums", un jo īpaši tā 98. pantu,tā kā:(1) līguma XVIII pielikums grozīts ar EEZ Apvienotās komitejas 2002. gada 19. aprīļa Lēmumu Nr. 39/2002 [1]:(2) Komisijas Paziņojums (COM(2000) 466 galīgais, kas koriģēts ar COM(2000) 466 galīgo/2) par pamatnostādnēm to ķīmisko, fizikālo un bioloģisko aģentu un ražošanas procesu vērtēšanai, ko uzskata par bīstamiem strādājošo grūtnieču un nesen dzemdējušo vai ar krūti barojošo strādnieču veselībai vai darba drošībai (Padomes Direktīva 92/85/EEK), jāiekļauj līgumā,IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.1. pantsLīguma XVIII pielikumā aiz 16.j punkta (Komisijas Direktīva 2000/39/EK) iekļauj šādu tekstu:"TIESĪBU AKTI, KO LĪGUMSLĒDZĒJAS PUSES ŅEM VĒRĀ16.k. 52000 DC 0466: Komisijas Paziņojums (COM(2000) 466 galīgais, kas koriģēts ar COM(2000) 466 galīgo/2) par pamatnostādnēm to ķīmisko, fizikālo un bioloģisko aģentu un ražošanas procesu vērtēšanai, ko uzskata par bīstamiem strādājošo grūtnieču un nesen dzemdējušo vai ar krūti barojošo strādnieču veselībai vai darba drošībai (Padomes Direktīva 92/85/EEK)."2. pantsPaziņojuma (COM(2000) 466 galīgais, kas koriģēts ar COM(2000) 466 galīgo/2) teksti islandiešu un norvēģu valodā, kas jāpublicē Eiropas Kopienu Oficiālā Vēstneša EEZ pielikumā, ir autentiski.3. pantsŠis lēmums stājas spēkā 2002. gada 1. jūnijā ar noteikumu, ka EEZ Apvienotajai komitejai ir iesniegti visi paziņojumi saskaņā ar līguma 103. panta 1. punktu [2].4. pantsŠo lēmumu publicē Eiropas Kopienu Oficiālā Vēstneša EEZ iedaļā un EEZ pielikumā.Briselē, 2002. gada 31. maijāEEZ Apvienotās komitejas vārdā —priekšsēdētājsP. Westerlund[1] OV L 154, 13.6.2002., 25. lpp.[2] Konstitucionālas prasības nav norādītas.--------------------------------------------------


text:
27 septembrie este a 270-a zi a calendarului gregorian și a 271-a zi în anii bisecți. Mai sunt 95 de zile până la sfârșitul anului.
 Evenimente
 1066: William Cuceritorul și armata sa au pornit de la gura râului Somme, începând cucerirea normandă a Angliei.
 1130: Roger al II-lea este proclamat rege al Siciliei de către antipapa Anacletus al II-lea.
 1331: Are loc Bătălia de la Płowce, între Regatul Poloniei și Ordinul Teutonic. Polonezii sunt învinși, însă liderii lor scapă să fie capturați.
 1529: Începe Primul Asediu al Vienei de către otomani sub conducerea lui Soliman Magnificul.
 1590: Papa Urban VII moare la 13 zile după ce a fost ales ca papă - cel mai scurt pontificat din istorie.
 1777: Revoluția americană: Lancaster, Pennsylvania, devine capitala Statelor Unite pentru o zi după ce Congresul a evacuat Philadelphia.
 1821: Mexico își câștigă independența față de Spania.
 1822: Savantul francez Jean-François Champollion anunță că a descifrat, cu ajutorul inscripției de pe "piatra de la Rosetta", hieroglifele Egiptului antic.
 1825: În Anglia se inaugurează prima linie de cale ferată din lume, linie ce făcea legătura între orașele Stockton și Darlington.
 1854: Nava cu aburi americană SS Arctic se ciocnește pe timp de ceață cu vaporul francez Vesta pe coasta Newfoundland. Patru ore mai târziu SS Arctic s-a scufundat. Din aproximativ 400 la bord (250 de pasageri, 150 membri ai echipajului), au supraviețui doar 24 de pasageri bărbați și 61 membri ai echipajului; toate femeile și copiii au murit. Nimeni nu a fost chemat să dea socoteală pentru dezastru și nici o anchetă oficială nu a fost demarată.
 1874: Berna. România semnează, ca membru fondator, Tratatul privind înființarea Uniunii Poștale Generale (din 1878, Uniunea Poștală Universală), prin care țările semnatare formau un singur teritoriu poștal pentru schimbul reciproc al corespondențelor și obiectelor între birourile lor de poștă. Tratatul a intrat în vigoare la 1.07.1875.
 1896: Împăratul Franz Joseph al Austriei, împreună cu regii Carol I al României și Alexandru I al Serbiei, inaugurează la Orșova (pe atunci în Austro-Ungaria) canalul navigabil de la Porțile de Fier.
 1905: Albert Einstein publică studiul „Depinde inerția unui corp de conținutul lui de energie?” în revista științifică Annalen der Physik. Această lucrare cuprinde conceptul care mai târziu va fi simbolizat de celebra relație E = mc2.
 1910: A avut loc primul raid aerian din România; aviatorul Aurel Vlaicu a parcurs traseul Slatina-Piatra Olt, în cadrul unor manevre militare de toamnă.
 1914: Moare regele Carol I al României după o domnie de 48 de ani și este succedat de Ferdinand I al României (dată stil vechi 27 septembrie/10 octombrie).
 1922: Regele Greciei, Constantin I este forțat să abdice în favoarea fiului său George al II-lea.
 1926: A avut loc, la Paris, primul Congres internațional al cinematografului, sub egida Societății Națiunilor.
 1939: Al Doilea Război Mondial: Varșovia capitulează în fața trupelor germane care au asediat orașul timp de zece zile.
 1940: Al Doilea Război Mondial: Este încheiat, la Berlin, „Pactul Tripartit” între Germania, Italia și Japonia, prin care cele trei țări își promit ajutor multilateral pentru instaurarea unei „noi ordini” mondiale.
 1959: Taifunul Vera a lovit insula niponă Honshu, ducând la uciderea a peste 5.000 de oameni.
 1962: S-a înființat Universitatea din Timișoara (în prezent, Universitatea de Vest).
 1991: Au început, la București, lucrările Congresului Partidului Național Țărănesc Creștin Democrat, primul congres de după război al acestei formațiuni politice. A fost ales președinte al partidului Corneliu Coposu (27-29).
 1996: Conflictul din Afganistan. Talibanii cuceresc Kabulul, îl executa pe președintele Najibullah și instaurează un „sistem islamic complet”; închid școlile pentru fete, interzic femeilor să lucreze și stabilesc pedepse islamice.
 1998: Motorul de căutare pe internet Google revendică retroactiv această dată ca ziua sa de naștere.
 1999: România a depus la Bruxelles „Programul național anual de pregătire a aderării la NATO”.
 2001: Guvernul României a adoptat Planul Național de Aderare la NATO, având ca scop admiterea României la summit-ul de la Praga din 2002; în urma acestui summit, România a fost invitată să adere la Alianța Nord Atlantică; în 2004, România a devenit membră a NATO.
 2002: Timorul de Est, stat în sud-estul Asiei ce și-a declarat independența la 20 mai 2001, a devenit cel de-al 191-lea membru al ONU.
 2007: NASA lansează sonda spațială Dawn pentru a studia primele două obiecte ca mărime din centura de asteroizi: protoplaneta 4 Vesta și planeta pitică Ceres.
 2008: Astronautul chinez Zhai Zhigang devine prima persoană chineză care zboară în spațiu (Shenzhou 7).
 Nașteri
 1275: Ioan al II-lea de Brabant (d. 1312)
 1389: Cosimo Medici, conducătorul de facto al Florenței (d. 1464)
 1533: Stephan Báthory, rege al Poloniei și conte de Siebenbürgen (d. 1586)
 1601: Regele Ludovic al XIII-lea al Franței (d. 1643)
 1722: Samuel Adams, politician american, al 4-lea Guvernator de Massachusetts (d. 1803)
 1781: Regele Wilhelm I de Württemberg (d. 1864)
 1827: Alexandru Papiu-Ilarian, istoric și filolog, membru al Societatii Academice Române (d. 1877)
 1859: Ernst, Prinț de Saxa-Meiningen (d. 1941)
 1871: Grazia Deledda, scriitoare italiană, laureată Nobel (d. 1926)
 1880: Jacques Thibaud, violonist francez (d. 1953)
 1886: Lucien Gaudin, scrimer francez (d. 1934)
 1907: Francis Ambrière, scriitor francez, câștigător al Premiului Goncourt în 1940 (d. 1998)
 1918: Martin Ryle, fizician și radioastronom englez (d. 1984)
 1927: Mircea Anghelescu, actor român
 1932: Geoff Bent, fotbalist englez (d. 1958)
 1933: Grigore Hagiu, poet român (d. 1985)
 1936: Constantin Drăgănescu, actor român (d. 2020)
 1943: Prințul Amedeo, Duce de Aosta, pretendent la șefia Casei de Savoia, familia regală care a condus Italia între 1861 și 1946 (d. 2021)
 1945: Vasile Tărâțeanu, poet român (d. 2022)
 1946: Nikos Anastasiades, politician cipriot, președinte al Ciprului în perioada 2013-prezent
 1946: Vasile Mocanu, politician român (d. 2022)
 1947: Dick Advocaat, antrenor olandez de fotbal
 1947: Meat Loaf, cântăreț de rock și actor american (d. 2022)
 1950: John Marsden, scriitor australian
 1952: Dumitru Prunariu, primul cosmonaut român
 1953: Claudio Gentile, fotbalist italian
 1958: Marin Barbu, antrenor român de fotbal
 1969: Bogdan Suceavă, scriitor român
 1972: Lhasa de Sela, cântăreață americano-mexicană (d. 2010)
 1972: Gwyneth Paltrow, actriță americană
 1976: Francesco Totti, fotbalist italian
 1978: Mihaela Ursuleasa, pianista română (d. 2012)
 1979: Shinji Ono, fotbalist japonez
 1984: Daniela Crap, handbalistă română
 1984: Avril Lavigne, cântăreață și textieră canadiană
 1985: Ibrahim Touré, fotbalist ivorian (d. 2014)
 1986: Stéphane Ruffier, fotbalist francez
 1987: Cristian Ciocan, boxer român
 1989: Măriuca Verdeș interpretă română de muzică populară
 1990: Hugo Houle, ciclist canadian
 1991: Simona Halep, jucătoare română de tenis de câmp
 1994: Denisa Dedu, handbalistă română
 Decese
 1590: Papa Urban al VII-lea (n. 1521)
 1651: Maximilian I, Elector de Bavaria (n. 1573)
 1697: Valentin Frank von Franckenstein, poet și traducător german (n. 1643)
 1700: Papa Inocențiu al XII-lea (n. 1615)
 1760: Maria Amalia de Saxonia, soția regelui Carol al III-lea al Spaniei (n. 1724)
 1769: Anna Karolina Orzelska, fiica nelegitimă a regelui August al II-lea al Poloniei (n. 1707)
 1788: Ducesa Augusta de Brunswick-Wolfenbüttel (n. 1764)
 1882: Amedeo Preziosi, pictor maltez (n. 1816)
 1897: Alexandru Roman, membru fondator al Academiei Române (n. 1826)
 1917: Edgar Degas, pictor francez (n. 1834)
 1965: Clara Bow, actriță americană (n. 1905)
 1967: Leonard Colebrook, fiziolog și bacteriolog englez (n. 1883)
 1972: Maria Lătărețu, cântăreață de muzică țărănească și populară română, de etnie romă (n. 1911)
 1986: Cliff Burton, muzician și basist american (Metallica) (n. 1962)
 1993: Nina Berberova, scriitoare rusă (n. 1901)
 2003: Donald O'Connor, actor, cântăreț, dansator american (n. 1925)
 2013: Jay Robinson, actor american (n. 1930)
 2016: Sebastian Papaiani, actor român (n. 1936)
 2017: Hugh Hefner, publicist american (n. 1926)
 Sărbători
 Ziua Mondială a Turismului
 Note
 ! 27
 ! 09 27


text:
 Události
 18. červen – bitva u Civitate – papežská armáda poražena 3 000 normanskými jezdci hraběte Humphreye de Hautevilla.
 Malcolm Canmore se v čele vojska vrátil do Skotska.
 Byl postaven chrám Bjódóin v Udži v prefektuře Kjóto. (přibližné datum)
 Jōchō vytváří sochu Amida Buddha v Byodo-inu. (přibližné datum)
 Narození
 7. července – Širakawa, japonský císař († 24. července 1129)
 ? – Hugo z Grenoblu, francouzský biskup a svatý († 1. dubna 1132)
 ? – Vladimír II. Monomach, veliký kníže kyjevský († 19. května 1125)
 Úmrtí
 25. březen – Svatý Prokop, kněz a později poustevník, zakladatel Sázavského kláštera (* kolem 970)
 15. duben – Godwin, earl z Wessexu, anglický šlechtic (* 1001)
 Hlavy států
 České knížectví – Břetislav I.
 Papež – Lev IX.
 Svatá říše římská – Jindřich III. Černý
 Anglické království – Eduard III. Vyznavač
 Aragonské království – Ramiro I.
 Barcelonské hrabství – Ramon Berenguer I. Starý
 Burgundské království – Rudolf III.
 Byzantská říše – Konstantin IX. Monomachos
 Dánské království – Sven II. Estridsen
 Francouzské království – Jindřich I.
 Kyjevská Rus – Jaroslav Moudrý
 Kastilské království – Ferdinand I. Veliký
 Leonské království – Ferdinand I. Veliký
 Navarrské království – García V. Sánchez
 Norské království – Harald III. Hardrada
 Polské knížectví – Kazimír I. Obnovitel
 Skotské království – Macbeth I.
 Švédské království – Emund Starý
 Uherské království – Ondřej I.
 Reference
 Externí odkazy
 11. století


text:
Το Ομοσπονδιακό κράτος της Γερμανίας συγκροτείται από 16 ομόσπονδα κρατίδια (γερμανικά: Bundesländer). Έχουν παραδοσιακά αυξημένο βαθμό αυτονομίας από την κεντρική κυβέρνηση και σε πολλά θέματα αποκλειστική νομοθετική αρμοδιότητα. Η ονομασία, η οποία χρησιμοποιείται στο γερμανικό Σύνταγμα (Grundgesetz), είναι «κράτη» της ομοσπονδιακής δημοκρατίας (Länder der Bundesrepublik).
 Η διάκριση αυτή δεν είναι ασήμαντη, επειδή μετά τον Β ́ Παγκόσμιο Πόλεμο στο δυτικό τμήμα του στρατιωτικά κατεχόμενου Γερμανικού Ράιχ αρχικά δημιουργήθηκαν ως κρατικές διοικητικές μονάδες τα κράτη και με βάση αυτά κατόπιν η ομοσπονδία (η Ομοσπονδιακή Δημοκρατία της Γερμανίας δηλαδή). Σε αντίθεση με αυτή την πρακτική επανιδρύθηκε στην έκταση της στρατιωτικά κατεχόμενης Αυστρίας πρώτα η ομοσπονδία και μετά τα ομόσπονδα κρατίδια (λέγονται όπως στη Γερμανία Bundesländer).
 Το Βερολίνο και το Αμβούργο συχνά αποκαλούνται ως πόλεις-κράτη (Stadtstaaten), όπως και η Ελεύθερη Χανσεατική πόλη της Βρέμης, η οποία περιλαμβάνει τις πόλεις Βρέμη και Μπρεμερχάφεν. Τα υπόλοιπα 13 κρατίδια ονομάζονται κρατιδιακές εκτάσεις (Flächenländer).
 Τα κράτη της ομοσπονδίας
 Παραπομπές


type: legislation

text:
 COMISSÃO EUROPEIA
 Bruxelas, 14.12.2020
 COM(2020) 802 final
 2020/0354(NLE)
 Proposta de
 DECISÃO DO CONSELHO
 sobre a posição a tomar, em nome da União Europeia, nas reuniões das Partes do Acordo sobre medidas dos Estados do porto destinadas a prevenir, impedir e eliminar a pesca ilegal, não declarada e não regulamentada
 EXPOSIÇÃO DE MOTIVOS
 1.Objeto da proposta
 A presente proposta refere-se à decisão que estabelece a posição a tomar em nome da União nas reuniões das Partes no Acordo sobre medidas dos Estados do porto destinadas a prevenir, impedir e eliminar a pesca ilegal, não declarada e não regulamentada.
 2.Contexto da proposta
 2.1.Acordo sobre medidas dos Estados do porto destinadas a prevenir, impedir e eliminar a pesca ilegal, não declarada e não regulamentada
 O Acordo sobre medidas dos Estados do porto destinadas a prevenir, impedir e eliminar a pesca ilegal, não declarada e não regulamentada (a seguir designado por «Acordo») é o primeiro acordo internacional vinculativo que visa especificamente a pesca ilegal, não declarada e não regulamentada (INN).
 O seu principal objetivo é prevenir, impedir e eliminar a pesca INN, impedindo os navios envolvidos na pesca INN de utilizarem os portos e de introduzirem as suas capturas nos mercados. Este Acordo reduz assim o interesse desses navios em continuarem a operar, bloqueando simultaneamente a entrada nos mercados nacionais e internacionais de produtos da pesca obtidos através da pesca INN. A sua aplicação efetiva contribui, em definitivo, para a conservação a longo prazo e a exploração sustentável dos recursos marinhos vivos e dos ecossistemas marinhos. As disposições do Acordo aplicam-se aos navios de pesca que procuram entrada num porto de um Estado que não o Estado de pavilhão.
 O Acordo foi negociado no âmbito da Organização das Nações Unidas para a Alimentação e a Agricultura (FAO), da qual a União Europeia é membro, e foi aprovado na trigésima sexta sessão da Conferência da FAO, em 22 de novembro de 2009, nos termos do artigo XIV, n.o 1, da Constituição da FAO, por via da Resolução n.o 12/2009. Entrou em vigor em 5 de junho de 2016 e conta agora
 1
 com 67 partes.
 A União Europeia foi uma das primeiras partes no Acordo
 2
 , em 2011.
 2.2.Reunião das Partes
 A reunião das Partes é o órgão de decisão no âmbito do Acordo e reunirá a cada dois anos ou, se assim o decidir
 3
 , com maior frequência.
 O Acordo dispõe igualmente, no artigo 24.o, n.o 2, que, quatro anos após a sua entrada em vigor, a FAO convoca uma reunião das Partes com vista a examinar e avaliar se foi eficaz para alcançar o seu objetivo
 4
 . As Partes decidem então convocar novas reuniões deste tipo se necessário.
 Podem igualmente realizar-se reuniões especiais das Partes noutros momentos considerados necessários por estas ou mediante pedido escrito de qualquer delas
 5
 .
 2.3.Decisões da reunião das Partes
 A reunião das Partes tem autoridade para adotar medidas para prevenir, impedir e eliminar a pesca ilegal, não declarada e não regulamentada, que são vinculativas para as partes contratantes.
 Em princípio, as Partes tomam decisões de fundo por consenso, mas, se o presidente considerar que se esgotaram todos os esforços para se chegar a consenso, as decisões são tomadas por maioria simples dos votos expressos
 6
 .
 As alterações do regulamento interno das reuniões das partes podem ser adotadas por consenso e, se não for possível obter um consenso, as decisões são tomadas por maioria de dois terços dos votos expressos, na condição de essa maioria representar mais de metade das Partes
 7
 . A União tem direitos de participação e de voto.
 3.Posição a tomar em nome da União
 Propõe-se que a posição a tomar em nome da União nas reuniões das Partes seja estabelecida de acordo com uma abordagem em duas etapas. Uma decisão do Conselho definirá os princípios e as orientações para o estabelecimento da posição da União numa base plurianual, que será posteriormente adaptada a cada reunião através de documentos informais da Comissão a debater no grupo de trabalho do Conselho.
 Esta é igualmente a abordagem adotada em certas organizações regionais de gestão das pescas (ORGP), quanto à posição a tomar em nome da União nessas reuniões.
 A presente decisão incorpora os princípios e as orientações da política comum das pescas (PCP), estabelecidos no Regulamento (UE) n.o 1380/2013 do Parlamento Europeu e do Conselho
 8
 , e é orientada pelo regime comunitário para prevenir, impedir e eliminar a pesca ilegal, não declarada e não regulamentada estabelecido pelo Regulamento (CE) n.o 1005/2008. Tem em conta as disposições do Regulamento (CE) n.o 1224/2009 do Conselho que institui um regime comunitário de controlo a fim de assegurar o cumprimento das regras da política comum das pescas (PCP)
 9
 , do Regulamento (UE) 2017/2403 do Parlamento Europeu e do Conselho, de 12 de dezembro de 2017, relativo à gestão sustentável das frotas de pesca externas
 10
 , do Regulamento (UE) 2019/1241 do Parlamento Europeu e do Conselho, de 20 de junho de 2019, relativo à conservação dos recursos haliêuticos e à proteção dos ecossistemas marinhos através de medidas técnicas
 11
 e do Regulamento de Execução (UE) n.o 404/2011 da Comissão que estabelece as regras de execução do Regulamento (CE) n.o 1224/2009 do Conselho que institui um regime comunitário de controlo a fim de assegurar o cumprimento das regras da política comum das pescas
 12
 .
 A decisão tem igualmente em conta os compromissos internacionais assumidos pela UE no âmbito da Convenção das Nações Unidas sobre o Direito do Mar, de 10 de dezembro de 1982 (CNUDM), do Acordo das Nações Unidas respeitante à conservação e à gestão das populações de peixes transzonais e das populações de peixes altamente migradores, de 4 de agosto de 1995 («Acordo das Nações Unidas de 1995 relativo às populações de peixes»), do Acordo para a Promoção do Cumprimento das Medidas Internacionais de Conservação e de Gestão pelos Navios de Pesca no Alto Mar, de 24 de novembro de 1993, da Organização das Nações Unidas para a Alimentação e Agricultura («Acordo da FAO para a Promoção do Cumprimento») e de outros pertinentes acordos bilaterais e multilaterais.
 A decisão reflete os objetivos definidos na Comunicação da Comissão sobre a dimensão externa da PCP
 13
 e nas conclusões conexas do Conselho, nas conclusões do Conselho sobre os oceanos e os mares
 14
 , nas conclusões do Conselho
 15
 sobre a Comunicação Conjunta da alta representante da União para os Negócios Estrangeiros e a Política de Segurança e da Comissão Europeia intitulada «Governação internacional dos oceanos: uma agenda para o futuro dos oceanos»
 16
 , incluindo em relação à cooperação com países terceiros para a aplicação do Acordo sobre medidas dos Estados do porto. Também considera os aspetos da pesca INN da Estratégia de Segurança Marítima da União Europeia
 17
 e do seu plano de ação relativo à aplicação revisto
 18
 .
 Por último, é norteada pela declaração da Comissão, na sua Comunicação sobre o Pacto Ecológico Europeu
 19
 , segundo a qual aplicaria uma abordagem de tolerância zero relativamente à pesca ilegal, não declarada e não regulamentada, um objetivo que foi depois reafirmado nas comunicações da Comissão «Estratégia de Biodiversidade da UE para 2030»
 20
 e «Estratégia do Prado ao Prato para um sistema alimentar justo, saudável e respeitador do ambiente»
 21
 .
 4.Base jurídica
 4.1.Base jurídica processual
 4.1.1.Princípios
 O artigo 218.o, n.o 9, do Tratado sobre o Funcionamento da União Europeia (TFUE) prevê a adoção de decisões que definam «as posições a tomar em nome da União numa instância criada por um acordo, quando essa instância for chamada a adotar atos que produzam efeitos jurídicos, com exceção dos atos que completem ou alterem o quadro institucional do acordo».
 Os «atos que produzem efeitos jurídicos» incluem os atos que produzem efeitos jurídicos por força das normas de direito internacional que regulam o organismo em questão. Incluem ainda os instrumentos que não têm um efeito vinculativo por força do direito internacional, mas que «tendem a influenciar de forma determinante o conteúdo da regulamentação adotada pelo legislador da União»
 22
 .
 4.1.2.Aplicação ao caso em apreço
 A reunião das Partes é um órgão criado por um acordo, no caso em apreço o Acordo sobre medidas dos Estados do porto destinadas a prevenir, impedir e eliminar a pesca ilegal, não declarada e não regulamentada.
 Os atos que a reunião das Partes é chamada a adotar produzem efeitos jurídicos. Os atos previstos da reunião das Partes serão vinculativos por força do direito internacional e podem influenciar de forma determinante o conteúdo da legislação da UE, nomeadamente:
 ·Regulamento (CE) n.o 1005/2008 do Conselho, que estabelece um regime comunitário para prevenir, impedir e eliminar a pesca ilegal, não declarada e não regulamentada (INN)
 23
 ;
 ·Regulamento (CE) n.o 1224/2009 do Conselho, que institui um regime comunitário de controlo a fim de assegurar o cumprimento das regras da política comum das pescas
 24
 ;
 ·Regulamento (UE) 2017/2403 do Parlamento Europeu e do Conselho, de 12 de dezembro de 2017, relativo à gestão sustentável das frotas de pesca externas
 25
 ;
 ·Regulamento (UE) 2019/1241 do Parlamento Europeu e do Conselho, de 20 de junho de 2019, relativo à conservação dos recursos haliêuticos e à proteção dos ecossistemas marinhos através de medidas técnicas
 26
 ;
 ·Regulamento de Execução (UE) n.o 404/2011 da Comissão, de 8 de abril de 2011, que estabelece as regras de execução do Regulamento (CE) n.o 1224/2009 do Conselho que institui um regime comunitário de controlo a fim de assegurar o cumprimento das regras da política comum das pescas
 27
 .
 Contudo, os atos previstos não complementam nem alteram o quadro institucional do Acordo.
 Por conseguinte, a base jurídica processual da decisão proposta é o artigo 218.o, n.o 9, do TFUE.
 4.2.Base jurídica material
 4.2.1.Princípios
 A base jurídica material para a adoção de uma decisão com fundamento no artigo 218.o, n.o 9, do TFUE depende essencialmente do objetivo e do conteúdo do ato previsto em relação ao qual é adotada uma posição em nome da União. Se o ato previsto tiver duas finalidades ou duas componentes, e se uma dessas finalidades ou componentes for identificável como sendo principal e a outra apenas acessória, a decisão a tomar ao abrigo do artigo 218.o, n.o 9, do TFUE deve assentar numa única base jurídica material, a saber, a exigida pela finalidade ou pela componente principal ou preponderante.
 4.2.2.Aplicação ao caso em apreço
 O objetivo e o conteúdo principais dos atos previstos estão relacionados com a pesca. O Regulamento (UE) n.o 1380/2013 é a base jurídica cujos princípios a posição deve refletir.
 Por conseguinte, a base jurídica substantiva da decisão proposta é o artigo 43.o, n.o 2, do TFUE.
 4.3.Conclusão
 A base jurídica da decisão proposta deve ser o artigo 43.o, n.o 2, do TFUE, em conjugação com o artigo 218.o, n.o 9, do TFUE.
 2020/0354 (NLE)
 Proposta de
 DECISÃO DO CONSELHO
 sobre a posição a tomar, em nome da União Europeia, nas reuniões das Partes do Acordo sobre medidas dos Estados do porto destinadas a prevenir, impedir e eliminar a pesca ilegal, não declarada e não regulamentada
 O CONSELHO DA UNIÃO EUROPEIA,
 Tendo em conta o Tratado sobre o Funcionamento da União Europeia, nomeadamente o artigo 43.o, n.o 2, em conjugação com o artigo 218.o, n.o 9,
 Tendo em conta a proposta da Comissão Europeia,
 Considerando o seguinte:
 (1)O Acordo sobre medidas dos Estados do porto destinadas a prevenir, impedir e eliminar a pesca ilegal, não declarada e não regulamentada (a seguir designado por «Acordo»), negociado sob a égide da Organização das Nações Unidas para a Alimentação e a Agricultura (FAO), da qual a União é membro, foi aprovado pela Decisão (UE) 2011/443 do Conselho
 28
 . O Acordo entrou em vigor em 5 de junho de 2016.
 (2)A reunião das Partes é o órgão de decisão no âmbito do Acordo, tem autoridade para adotar medidas para prevenir, impedir e eliminar a pesca ilegal, não declarada e não regulamentada, que são vinculativas para as partes e reunirá a cada dois anos ou, se assim o decidir, com maior frequência.
 (3)O Acordo dispõe igualmente, no artigo 24.o, n.o 2, que, quatro anos após a sua entrada em vigor, a FAO convoca uma reunião das Partes com vista a examinar e avaliar se foi eficaz para alcançar o seu objetivo. As Partes decidem então convocar novas reuniões deste tipo se necessário. Podem igualmente realizar-se reuniões especiais das Partes noutros momentos considerados necessários por estas ou mediante pedido escrito de qualquer delas.
 (4)É conveniente estabelecer a posição a tomar em nome da União na reunião das Partes no Acordo para a primeira reunião de avaliação deste
 29
 , como previsto no seu artigo 24.o, n.o 2, bem como nas seguintes três reuniões bienais das Partes e em todas as reuniões intersessões sobre o mesmo tema, a partir da adoção da posição atual, uma vez que as medidas previstas no âmbito do Acordo serão vinculativas para a União e poderão influenciar de forma determinante o conteúdo da legislação da União, nomeadamente os Regulamentos (CE) n.o 1005/2008
 30
 e (CE) n.o 1224/2009
 31
 do Conselho, bem como o Regulamento (UE) 2017/2403 do Parlamento Europeu e do Conselho
 32
 e o Regulamento de Execução (UE) n.o 404/2011 da Comissão, de 8 de abril de 2011, que estabelece as regras de execução do Regulamento (CE) n.o 1224/2009 do Conselho que institui um regime comunitário de controlo a fim de assegurar o cumprimento das regras da política comum das pescas
 33
 .
 (5)Dada a necessidade de que a posição da União tenha em conta novos elementos, com base nas informações pertinentes apresentadas antes ou durante as reuniões das Partes, deverão também ser criados procedimentos, em conformidade com o princípio da cooperação leal entre as instituições da União, consagrado no artigo 13.o, n.o 2, do Tratado da União Europeia, para a fixação anual dos elementos específicos da posição da União para a primeira reunião de avaliação do Acordo, como previsto no seu artigo 24.o, n.o 2, e para as seguintes três reuniões bienais das Partes e qualquer reunião intersessões sobre o mesmo tema.
 (6)O principal objetivo do Acordo é prevenir, impedir e eliminar a pesca ilegal, não declarada e não regulamentada (INN), impedindo os navios envolvidos na pesca INN de utilizarem os portos e de introduzirem as suas capturas nos mercados. Este Acordo reduz assim o interesse desses navios em continuarem a operar, bloqueando simultaneamente a entrada nos mercados nacionais e internacionais de produtos da pesca obtidos através da pesca INN.
 (7)A pesca INN constitui uma das mais graves ameaças para a exploração sustentável dos recursos aquáticos vivos e compromete o próprio fundamento da política comum das pescas e os esforços envidados ao nível internacional para promover uma melhor governação dos oceanos.
 (8)A reunião das Partes no Acordo é responsável pela adoção de medidas destinadas a assegurar a aplicação do Acordo e, por conseguinte, por assegurar a conservação a longo prazo e a exploração sustentável dos recursos marinhos vivos e dos ecossistemas marinhos. A União deverá desempenhar um papel ativo, eficaz e construtivo nestas reuniões, a fim de assegurar a aplicação do Acordo e promover a cooperação internacional quanto à pesca INN,
 ADOTOU A PRESENTE DECISÃO:
 Artigo 1.°
 A posição a tomar, em nome da União Europeia, nas reuniões das Partes do Acordo sobre medidas dos Estados do porto destinadas a prevenir, impedir e eliminar a pesca ilegal, não declarada e não regulamentada é estabelecida no anexo I.
 A referida posição é estabelecida para a primeira reunião de avaliação do Acordo, como previsto no artigo 24.o, n.o 2, deste, bem como nas seguintes três reuniões bienais das Partes e em todas as reuniões intersessões conexas sobre o mesmo tema.
 Artigo 2.°
 Os elementos específicos da posição a tomar pela União nas reuniões das Partes no Acordo mencionadas no artigo 1.o, segundo parágrafo, são fixados anualmente em conformidade com o anexo II.
 Artigo 3.°
 A posição da União estabelecida no anexo I é apreciada e, se for caso disso, revista pelo Conselho, mediante proposta da Comissão, o mais tardar para a reunião das Partes no Acordo que terá lugar depois da terceira reunião bienal a que se refere o artigo 1.o, segundo parágrafo.
 Artigo 4.°
 A destinatária da presente decisão é a Comissão.
 Feito em Bruxelas, em
 Pelo Conselho
 O Presidente
 (1)
 Outubro de 2020;
 http://www.fao.org/port-state-measures/background/parties-psma/en/
 (2)
 Decisão (UE) 2011/443 do Conselho, de 20 de junho de 2011, relativa à aprovação, em nome da União Europeia, do Acordo sobre medidas dos Estados do porto destinadas a prevenir, impedir e eliminar a pesca ilegal, não declarada e não regulamentada (JO L 191 de 22.7.2011, p. 1).
 (3)
 Regra 5.1 do regulamento interno das reuniões das Partes.
 (4)
 Esta reunião, a organizar pela UE, deveria ter sido realizada em 2020, mas foi adiada para 2021 devido à COVID-19.
 (5)
 Regra 5.2. do regulamento interno das reuniões das Partes.
 (6)
 Regras 7.2 e 7.3. do regulamento interno das reuniões das Partes.
 Regra XVII, n.o 3, alínea a), do regulamento geral da Organização.
 (7)
 Regra 13 do regulamento interno das reuniões das Partes.
 (8)
 Regulamento (UE) n.o 1380/2013 do Parlamento Europeu e do Conselho relativo à política comum das pescas, que altera os Regulamentos (CE) n.o 1954/2003 e (CE) n.o 1224/2009 do Conselho e revoga os Regulamentos (CE) n.o 2371/2002 e (CE) n.o 639/2004 do Conselho e a Decisão 2004/585/CE do Conselho (JO L 354 de 28.12.2013, p. 22).
 (9)
 JO L 343 de 22.12.2009, p. 1.
 (10)
 JO L 347 de 28.12.2017, p. 81.
 (11)
 JO L 198 de 25.7.2019, p. 105.
 (12)
 JO L 112 de 30.4.2011, p. 1.
 (13)
 COM(2011) 424 de 13.7.2011.
 (14)
 14249/19 de 19.11.2019.
 (15)
 7348/1/17 REV 1 de 24.3.2017.
 (16)
 JOIN(2016) 49 final de 10.11.2016.
 (17)
 Ver documento 11205/14 do Conselho da União Europeia, de 24.6.2014.
 (18)
 Ver documento 10494/18 do Conselho da União Europeia, de 26.6.2018.
 (19)
 COM (2019) 640 final de 11.12.2019.
 (20)
 COM (2020) 380 final de 20.05.2020.
 (21)
 COM (2020) 381 final de 20.05.2020.
 (22)
 Ver Acórdão do Tribunal de Justiça, de 7 de outubro de 2014, Alemanha/Conselho, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, n.os 61 a 64.
 (23)
 JO L 286 de 29.10.2008, p. 1.
 (24)
 JO L 343 de 22.12.2009, p. 1.
 (25)
 JO L 347 de 28.12.2017, p. 81.
 (26)
 JO L 198 de 25.7.2019, p. 105.
 (27)
 JO L 112 de 30.4.2011, p. 1.
 (28)
 Decisão (UE) 2011/443 do Conselho, de 20 de junho de 2011, relativa à aprovação, em nome da União Europeia, do Acordo sobre medidas dos Estados do porto destinadas a prevenir, impedir e eliminar a pesca ilegal, não declarada e não regulamentada (JO L 191 de 22.7.2011, p. 1).
 (29)
 Planeada atualmente de 31 de maio a 4 de junho de 2021.
 (30)
 JO L 286 de 29.10.2008, p. 1.
 (31)
 JO L 343 de 22.12.2009, p. 1.
 (32)
 JO L 347 de 28.12.2017, p. 81.
 (33)
 JO L 112 de 30.4.2011, p. 1.
 ---documentbreak---
 COMISSÃO EUROPEIA
 Bruxelas, 14.12.2020
 COM(2020) 802 final
 ANEXOS
 da
 Proposta de DECISÃO DO CONSELHO
 sobre a posição a tomar, em nome da União Europeia, nas reuniões das Partes do Acordo sobre medidas dos Estados do porto destinadas a prevenir, impedir e eliminar a pesca ilegal, não declarada e não regulamentada
 ANEXO I
 Posição a tomar, em nome da União Europeia, nas reuniões das Partes do Acordo sobre medidas dos Estados do porto destinadas a prevenir, impedir e eliminar a pesca ilegal, não declarada e não regulamentada
 1. PRINCÍPIOS
 No âmbito do Acordo sobre medidas dos Estados do porto destinadas a prevenir, impedir e eliminar a pesca ilegal, não declarada e não regulamentada, a União deve respeitar, entre outros, os seguintes princípios:
 (a)Assegura que as medidas adotadas no âmbito do Acordo sejam compatíveis com o próprio Acordo e com o direito internacional, em particular com os compromissos internacionais assumidos pela União no âmbito da Convenção das Nações Unidas sobre o Direito do Mar (CNUDM)
 1
 , do Acordo das Nações Unidas relativo à Conservação e à Gestão das Populações de Peixes Transzonais e das Populações de Peixes Altamente Migradores (UNFSA), de 1995
 2
 e do Acordo para a promoção do cumprimento das medidas internacionais de conservação e de gestão pelos navios de pesca no alto mar, de 1993
 3
 ;
 (b)Atua em conformidade com os seus princípios e objetivos no âmbito da política comum das pescas, estabelecidos no Regulamento (UE) n.o 1380/2013, e em conformidade com as disposições do regime da União para prevenir, impedir e eliminar a pesca ilegal, não declarada e não regulamentada, estabelecido pelo Regulamento (CE) n.o 1005/2008;
 (c)Atua em conformidade com as conclusões do Conselho de 19 de março de 2012 sobre a Comunicação da Comissão relativa à dimensão externa da política comum das pescas
 4
 e procura que a dimensão externa se paute pelos mesmos princípios e promova os mesmos padrões de gestão e controlo das pescas que os aplicados nas águas da União; Promove condições equitativas, nomeadamente a fim de apoiar um comércio transparente dos produtos da pesca, sujeito a normas rigorosamente observadas e controladas; e promove iniciativas centradas no papel dos Estados de porto e dos Estados de pavilhão na luta contra a pesca ilegal, não declarada e não regulamentada (INN);
 (d)Atua em conformidade com as conclusões do Conselho sobre os oceanos e os mares
 5
 , as conclusões do Conselho
 6
 sobre a Comunicação Conjunta da Alta Representante da União para os Negócios Estrangeiros e a Política de Segurança e da Comissão Europeia intitulada «Governação internacional dos oceanos: uma agenda para o futuro dos oceanos»
 7
 e promove medidas destinadas a apoiar e reforçar a aplicação efetiva do Acordo sobre medidas dos Estados do porto enquanto contributo para a gestão sustentável dos oceanos em todas as suas dimensões;
 (e)Aplica uma abordagem de tolerância zero relativamente à pesca INN, considerando, em especial, que as condições políticas e socioeconómicas resultantes da COVID-19 podem ter criado um ambiente que permite que intervenientes pouco escrupulosos exerçam atividades de pesca INN ou facilitem o comércio de produtos da pesca INN, o que torna ainda mais premente a necessidade de adotar medidas drásticas ao abrigo do Acordo.
 2. ORIENTAÇÕES
 A União procurará elaborar e apoiar a adoção das seguintes ações e orientações, no intuito de assegurar que todos participem e apliquem eficazmente o Acordo:
 (a)Assegurar a coerência com as suas restantes políticas, nomeadamente nos domínios das relações externas, do ambiente, do comércio, do emprego, do desenvolvimento e da investigação e inovação, bem como sinergias com as políticas que pratica no âmbito das suas relações bilaterais com países terceiros no domínio das pescas;
 (b)Promover posições coerentes com as boas práticas das organizações regionais de gestão das pescas e dos organismos regionais de pesca e a coordenação destas organizações com o Acordo;
 (c)Apoiar a adoção de programas mundiais de desenvolvimento das capacidades para ajudar os Estados em desenvolvimento a aplicar ou preparar a aplicação do Acordo, assegurando ao mesmo tempo, quando necessário, a complementaridade com a assistência prestada pela União a países terceiros para efeitos de luta contra a pesca INN;
 (d)Promover medidas de reforço da cooperação entre o Acordo e outras organizações mundiais e regionais, no âmbito dos respetivos mandatos, se adequado, bem como com Estados não Partes no Acordo, sempre que desejável e aplicável;
 (e)Apoiar medidas que promovam a ratificação do Acordo por terceiros, nomeadamente através de medidas de sensibilização e reforço das capacidades à escala internacional a fim de assegurar que os Estados entendem tanto os benefícios do Acordo como as exigências ligadas à sua aplicação, se dele se tornarem Parte;
 (f)Apoiar medidas de desenvolvimento e promoção da utilização de instrumentos (tecnologias, sistemas de troca de informações, registos, etc.) para apoiar e facilitar a aplicação do Acordo e assegurar que sejam compatíveis com os instrumentos desenvolvidos na União para fins semelhantes;
 (g)Apoiar medidas destinadas a reforçar a transparência, o diálogo e a cooperação com as partes interessadas pertinentes, incluindo, mas não exclusivamente, os pescadores, o setor das pescas, as organizações da sociedade civil, os cientistas e as instituições académicas, sobre as questões ligadas à aplicação do Acordo, bem como, se for caso disso, medidas destinadas a melhorar a sua integração e participação no trabalho ligado à aplicação do Acordo em conformidade com a prática comum adotada noutros acordos multilaterais.
 ANEXO II
 Fixação anual dos elementos específicos da posição a tomar pela União nas reuniões das Partes no Acordo sobre medidas dos Estados do porto destinadas a prevenir, impedir e eliminar a pesca ilegal, não declarada e não regulamentada
 Antes de cada reunião das Partes no Acordo, sempre que esse órgão seja chamado a adotar decisões que produzam efeitos jurídicos para a União, devem ser tomadas as medidas necessárias para que a posição a exprimir em nome da União tenha em conta os mais recentes dados científicos e outras informações pertinentes transmitidos à Comissão, em conformidade com os princípios e orientações constantes do anexo I.
 Para o efeito, e com base nessas informações, a Comissão deve enviar ao Conselho, com antecedência suficiente em relação a cada reunião das Partes no Acordo, um documento escrito em que apresente pormenorizadamente, para debate e aprovação, os elementos específicos propostos para a posição a exprimir em nome da União.
 Na impossibilidade de se alcançar um acordo no decurso de uma reunião das Partes no Acordo, inclusive in situ, para que a posição da União tenha em conta os novos elementos, a questão deve ser submetida ao Conselho ou às suas instâncias preparatórias.
 (1)
 JO L 179 de 23.6.1998, p. 3.
 (2)
 JO L 189 de 3.7.1998, p. 16.
 (3)
 JO L 177 de 16.7.1996, p. 26.
 (4)
 7087/12 REV 1 ADD 1 COR 1.
 (5)
 14249/19 de 19.11.2019.
 (6)
 7348/1/17 REV 1 de 24.3.2017.
 (7)
 JOIN(2016) 49 final de 10.11.2016.