type: legislation

text:
 Důležité právní upozornění
 |
 52005PC0650
 Návrh nařízení Evropského Parlamentu a Rady o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy (Řím I) /* KOM/2005/0650 konecném znení - COD 2005/0261 */
 [pic] | KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ |V Bruselu dne 15.12.2005KOM(2005) 650 v konečném znění2005/0261 (COD)NávrhNAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADYo právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy (Řím I)(předložený Komisí)DŮVODOVÁ ZPRÁVA1. Souvislosti návrhu1.1. Historické souvislosti a cíl návrhuBruselská úmluva z roku 1968 o příslušnosti, uznávání a výkonu soudních rozhodnutích v občanských a obchodních věcech obsahuje možnost, aby si žadatel vybral mezi více soudy, čímž dochází k nebezpečí, že některá ze stran dá přednost soudům v jednom členském státě před soudy v jiném členském státě z toho prostého důvodu, že jeho právní předpisy by v tomto členském státě byly výhodnější. Členské státy s cílem snížit toto nebezpečí podepsaly na stejném právním základě roku 1980 Římskou úmluvu o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy.Amsterodamská smlouva dodala mezinárodnímu právu soukromému, jehož zdrojem je Společenství, nový popud. Rovněž Společenství na tomto právním základě přijalo nařízení tzv. „Brusel I“[1], které ve vztazích mezi členskými státy nahradilo Bruselskou úmluvu z roku 1968. Dne 22. července 2003 Komise předložila návrh nařízení o právu rozhodném pro nesmluvní závazkové vztahy („Řím II“).[2] Římská úmluva je nyní jediným nástrojem v oblasti mezinárodního práva soukromého na úrovni Společenství, který má ještě podobu mezinárodní smlouvy. Nevýhody, které z toho vyplývají, jsou neodůvodněné, jelikož nástroje „Brusel I“, „Řím II“ a Římská úmluva z roku 1980 tvoří jeden celek, který obsahuje pravidla mezinárodního práva v oblasti smluvních i nesmluvních závazků občanskoprávní či obchodní povahy na úrovni Společenství.1.2. Odůvodnění návrhuVídeňský akční plán[3] uznal, že slučitelnost kolizních norem je pro realizaci cíle vzájemného uznávání soudních rozhodnutí důležitá. Program vzájemného uznávání[4] z roku 2000 předkládá opatření pro harmonizaci kolizních norem jakožto doprovodná opatření, která usnadňují provádění zásady vzájemného uznávání. Evropská rada[5] nedávno v Haagském programu připomněla, že práce v oblasti kolizních norem pokud jde o smluvní závazky („Řím I“) by měly „rozhodným způsobem pokračovat“ . Akční plán Rady a Komise pro provádění tohoto programu předpokládá, že v roce 2005 bude přijat návrh „Řím I“[6].2. výsledky konzultací se zúčastněnými stranami a dalšími orgány – analýza dopaduTento návrh navazuje na obsáhlou konzultaci s členskými státy, s ostatními orgány a s občanskou společností, zejména v rámci zelené knihy ze dne 14. ledna 2003[7]; po této konzultaci následovalo dne 7. ledna 2004 veřejné slyšení v Bruselu. Přibližně osmdesát reakcí na zelenou knihu[8] od vlád, univerzit, právníků a různých hospodářských subjektů potvrdilo, že Římská úmlouva je nejen dobře známým nástrojem, ale že je rovněž velice oceňována v dotyčných kruzích, které se velkou většinou vyslovily pro její přeměnu na nařízení Společenství a potvrdily, že je nezbytné modernizovat některá z jejích pravidel. Komise kromě jiného již ve dnech 4. a 5. listopadu 1999 uspořádala veřejné slyšení s názvem „Elektronický obchod: soudní pravomoc a použitelné právní předpisy“, k němuž obdržela přibližně 75 písemných příspěvků.Evropský hospodářský a sociální výbor a Evropský parlament se ve svých stanoviscích z 29. ledna[9] a 12. února 2004[10] vyslovily kladně k přeměně úmluvy na nařízení Společenství a k její modernizaci.Dne 17. února 2005 se sešli odborníci ze členských států, aby posoudili předběžný návrh nařízení „Řím I“, který připravily útvary Komise.Vzhledem k omezenému dopadu, který tento návrh má na stávající právní rámec a dotčená prostředí, se Komise rozhodla neprovádět formální analýzu dopadu. Cílem návrhu totiž není vytvořit nový soubor právních norem, ale přeměnit dosavadní úmluvu na nástroj Společenství. Provedené změny jinak umožňují modernizovat některá ustanovení Římské úmluvy a vyjasnit a upřesnit její znění, čímž se posílí právní jistota bez zavádění nových prvků, které by mohly podstatně změnit stávající právní režim. V případě všech provedených změn zvolené směřování zohledňuje široké veřejnosti přístupné výsledky mnoha konzultací, které k této problematice Komise uspořádala. Bližší informace o povaze a dopadu provedených změn získáte prostřednictvím zvláštních komentářů ke každému článku (níže uvedený bod 4.2).3. Právní stránka návrhu3.1. Právní základOd vstupu Amsterodamské smlouvy v platnost se kolizní normy řídí čl. 61 písm. c) Smlouvy o ES. Podle článku 67 Smlouvy o ES ve znění Niceské smlouvy bude nařízení přijato postupem spolurozhodování, který upravuje článek 251 Smlouvy o ES. Čl. 65 písm. b) uvádí, že „opatření v oblasti soudní spolupráce v občanských věcech... přijímaná ..., pokud je to nutné k řádnému fungování vnitřního trhu, zahrnují mimo jiné: ... podporu slučitelnosti kolizních norem platných v členských státech a předpisů pro řešení kompetenčních sporů ...“. Zákonodárce Společenství má tedy prostor pro vlastní uvážení, zda je opatření pro řádné fungování vnitřního trhu nezbytné. Harmonizace kolizních norem v oblasti závazkových vztahů ze smluv je pro řádné fungování vnitřního trhu nezbytná.Oddíl IV Smlouvy o ES, do něhož spadá oblast, na kterou se vztahuje tento návrh, se nepoužije pro Dánsko, a to na základě protokolu, který se na něj vztahuje. Nepoužije se rovněž v případě Irska a Spojeného království, pokud tyto země nevyužijí možnosti připojit se k této iniciativě za podmínek, jež vymezuje protokol přiložený ke Smlouvě.3.2. Zásady subsidiarity a proporcionalityCíle návrhu, tzn. přijetí jednotných pravidel pro právo rozhodné pro smluvní závazkové vztahy, jež mají zajistit lepší předvídatelnost soudních rozhodnutí v této oblasti, nemohou členské státy dostatečným způsobem dosáhnout a z důvodu účinnosti opatření je tedy tento cíl lépe dosažitelný na úrovni Společenství. Společenství proto může přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy. Způsob harmonizace kolizních norem posiluje právní jistoty, aniž je nutná harmonizace hmotného práva použitelného pro smlouvy, a zcela splňuje zásadu proporcionality, kterou uvádí zmíněný článek.Protokol o používání zásad subsidiarity a proporcionality v bodě 6 stanoví, že „za jinak stejných podmínek by se směrnicím měla dávat přednost před nařízeními“ . Pro tento návrh se však nařízení jeví jako nejvhodnější nástroj, neboť jeho ustanovením se stanoví jednotná pravidla pro rozhodné právo, jež jsou podrobná, přesná a bezpodmínečná a nevyžadují žádné opatření pro provedení do vnitrostátních právních předpisů. Kdyby naopak členské státy měly možnost je provést, vneslo by to právní nejistotu, kterou má tento návrh právě odstranit.4. Posouzení ustanovení návrhu4.1. Úpravy spojené s povahou nástrojeKromě zásadních změn (bod 4.2) zřejmé rozdíly v právní povaze mezi Římskou úmluvou (dále jen „úmluva“) a nařízením odůvodňují určitý počet úprav: kromě čistě formálních změn se jedná například o to, aby členské státy měly možnost vznést výhrady (článek 22), po oznámení přijmout nové kolizní normy (článek 23) nebo o omezenou dobu trvání úmluvy (článek 30). Rovněž oba protokoly, které tvoří přílohu úmluvy a týkají se jejího výkladu Soudním dvorem, již nemají smysl.4.2. Úpravy, jejichž cílem je modernizovat pravidla Římské úmluvyS ohledem na podobnost mezi úmluvou a navrhovaným nařízením se posouzení ustanovení omezuje na základní změny, které byly v úmluvě provedeny.Článek 1 – Věcná působnostCílem navrhovaných změn je přizpůsobení oblasti působnosti budoucího nástroje „Řím I“ oblasti působnosti nařízení „Brusel I“ a zohlednění práce Rady a Evropského parlamentu na projektu „Řím II“. Písmeno e) potvrzuje vynětí arbitrážních dohod a volby soudu, přičemž většina reakcí na zelenou knihu měla za to, že arbitrážní dohody jsou již dostatečně upraveny právními předpisy na mezinárodní úrovni, zatímco otázka ustanovení o volbě soudu by měla být nakonec určena nařízením „Brusel I“. Písmeno f) slučuje do jediné normy body e) a údaje týkající se práva obchodních společností z bodu f) úmluvy. První věta bodu f) úmluvy byla vypuštěna z důvodu zavedení zvláštní normy v oblasti zastoupení (článek 7). Písmeno i) navrhuje posuzování předsmluvních závazků, které podle příspěvků potvrzuje analýzu většiny právních systémů v Unii a restriktivní pojetí smlouvy, které Soudní dvůr přijal v rámci své judikatury o čl. 5 odst. 1 nařízení „Brusel I“: pro potřeby mezinárodního práva soukromého by tyto závazky byly posuzovány jako deliktní a byly by upraveny v budoucím nástroji „Řím II“.Článek 2 – Použití práva třetí zeměZ diskusí o předloze nařízení „Řím II“ vyplývá, že v některých jazykových zněních je název článku 2 úmluvy „ všeobecná povaha “ zdrojem nejasností: kvůli vyjasnění se jevilo jako užitečné jej změnit.Článek 3 – Možnost svobodné volbyZměny navrhované v druhé a třetí větě odstavce 1 vyzývají soudy, aby hledaly skutečný konkludentní projev vůle místo čistě domnělých projevů vůle: na jedné straně navrhují, aby bylo zohledněno jednání smluvních stran, a na druhé straně mají ujasnit úlohu volby soudu tak, aby byla posílena právní předvídatelnost.S cílem dále posílit svobodné rozhodnutí stran klíčová zásada úmluvy, odstavec 2, opravňuje smluvní strany, aby si jako rozhodné právo zvolily statutární předpisy. Zvolená formulace má zejména povolit volbu zásad UNIDROIT, zásad Principles of European Contract Law nebo případného budoucího volitelného nástroje Společenství, přičemž bude zakázána volba lex mercatoria , který není dostatečně přesný, nebo soukromých kodifikací, které by mezinárodní společenství v dostatečné míře neuznávalo. Stejně jako v čl. 7 odst. 2 Vídeňské úmluvy o mezinárodní koupi zboží je uvedeno, jak postupovat, pokud některé aspekty právních předpisů pro smlouvy nejsou výslovně vyřešeny zvolenými statutárními předpisy.Odstavec 4 se zaměřuje na možnost „obcházení zákona“, kdy se mají použít nejen mezinárodní imperativní ustanovení ve smyslu článku 8, ale rovněž imperativní normy ve smyslu vnitrostátního práva určitého právního systému. Na základě odstavce 5 se má předejít obcházení práva Společenství.Článek 4 – Rozhodné právo při neexistenci volby právaJe zachováno pravidlo úmluvy týkající se použití práva obvyklého bydliště strany, která plní předmět smlouvy, ale navrhované změny mají za cíl posílit právní jistotu díky přeměně pouhých předpokladů na pevná pravidla na jedné straně a zrušení ustanovení o výjimce na straně druhé. Totiž vzhledem k tomu, že základem nástroje je možnost svobodné volby, je vhodné, aby normy použitelné při neexistenci volby práva byly co možná nejpřesnější a nejpředvídatelnější, aby se strany mohly rozhodnout, zda tuto možnost uplatní.Pokud jde o řešení zvolená pro různé kategorie smluv, diskutována byla pouze řešení navržená v bodech g) a h), jež byla rovněž předmětem soudních rozhodnutí v členských státech, pokud jde o určení předmětu plnění smlouvy. Zvolená řešení jsou založena na tom, že hmotné právo Společenství má chránit uživatele franšízy a distributora jakožto slabé strany.Odstavec 2 zachovává kritérium „předmětu plnění smlouvy“ v případě smluv, pro něž odstavec 1 nestanoví zvláštní pravidlo, například pro složité smlouvy, které není snadné zařadit, nebo pro smlouvy, na jejichž základě si strany poskytují vzájemná plnění, jež mohou být považována za předmět plnění.Článek 5 – Spotřebitelské smlouvyOdstavec 1 navrhuje novou jednoduchou a předvídatelnou kolizní normu spočívající v pouhém uplatnění práva obvyklého bydliště spotřebitele, aniž by se podstatně změnil prostor pro jednání obchodníků při koncipování smluv. Řešení úmluvy bylo totiž v rámci zelené knihy podrobeno mnoha kritickým hlasům, neboť často vede k smíšené právní úpravě, kdy se uplatňují souběžně právní předpisy obchodníka a imperativní ustanovení spotřebitelských právních předpisů. V případě sporu toto komplexní řešení s sebou nese dodatečné náklady řízení, které jsou tím méně odůvodněné, neboť se ve spotřebitelských sporech jedná často o malé částky. Pro předejití roztříštěné právní úpravě existují pouze dvě řešení, tj. plné uplatnění právních předpisů obchodníka nebo právních předpisů spotřebitele, přičemž pouze právní předpisy spotřebitele jsou slučitelné s vysokou úrovní ochrany spotřebitele, kterou vyžaduje Smlouva. Zdá se, že takové řešení je spravedlivé i z hospodářského hlediska: zatímco spotřebitel nakupuje za hranicemi státu pouze výjimečně, většina obchodníků, kteří se věnují přeshraničnímu obchodu, může rozložit náklady spjaté s prostudováním jiných právních předpisů do mnoha operací. Tímto řešením se v praxi podstatně nemění obchodníkova situace, pro něhož je při koncipování standardní smlouvy obtížné dodržet imperativní ustanovení právních předpisů v zemi spotřeby; již podle úmluvy se jedná o imperativní ustanovení země, v níž má spotřebitel obvyklé bydliště. Pokud jde o další ustanovení, která si strany mohou koncipovat podle svého, i nadále platí pravidlo, že strany si každopádně mohou smlouvu vypracovat podle svého; není tudíž příliš důležité, aby tato ustanovení byla upravena právními předpisy jedné nebo druhé strany.Odstavec 2 upřesňuje podmínky použití zvláštní normy. První věta připomíná, že smluvním partnerem spotřebitele je podle upřesněného pojetí Soudního dvora obchodník. Jak bylo požadováno ve velké většině příspěvků do zelené knihy, druhá věta nahrazuje podmínky čl. 5 odst. 2 a 4 písm. b) úmluvy kritériem „zaměřené činnosti“ , která je již uvedena v článku 15 nařízení „Brusel I“, aby byl zohledněn vývoj technologií uvádění na trh na dálku, aniž by se tím podstatně změnila oblast působnosti zvláštní normy. Při přijímání nařízení „Brusel I“ společné prohlášení Rady a Komise[11] upřesnilo, že pro použití ustanovení na ochranu spotřebitele nestačí, aby podnik zaměřoval své činnosti na členský stát, v němž má spotřebitel bydliště: je rovněž třeba, aby smlouva byla předtím uzavřena v rámci těchto činností. „Pouhá skutečnost, že internetové stránky jsou přístupné, nepostačuje k tomu, aby se použil článek 15, je rovněž třeba, aby tyto internetové stránky vybízely k uzavírání smluv na dálku a aby předtím skutečně byla nějaká smlouva jakýmikoli prostředky uzavřena na dálku. V tomto ohledu jazyk nebo použitá měna na internetových stránkách nejsou podstatným faktorem.“ Internetové stránky uvedené v tomto prohlášení nemusí nezbytně být „interaktivními“ stránkami: rovněž cílem internetových stránek vybízejících k zaslání objednávky faxem je uzavření smluv na dálku. Naopak internetové stránky, které poskytují spotřebitelům z celého světa informace o určitém výrobku a které jej poté s cílem uzavřít smlouvu odesílají na místního distributora nebo zprostředkovatele, nemají za cíl uzavření smlouvy na dálku. V rozporu s čl. 5 odst. 2 úmluvy navrhované nařízení již nevyžaduje, aby spotřebitel uskutečnil nezbytné úkony směřující k uzavření smlouvy v zemi, v níž má obvyklé bydliště; taková podmínka v případě smluv uzavíraných přes internet již nemá smysl. Naopak poslední věta uvedeného odstavce zavádí ochrannou doložku pro obchodníka, když například svolil k uzavření smlouvy se spotřebitelem, který lhal o místě svého obvyklého bydliště; v případě smlouvy uzavřené přes internet je na obchodníkovi, aby se ujistil, že prostřednictvím jeho standardního formuláře lze určit spotřebitelovo místo bydliště.Navrhované nařízení již neobsahuje seznam smluv, na něž se použije zvláštní norma; v důsledku toho je jeho věcná působnost rozšířena na všechny smlouvy se spotřebiteli kromě těch smluv, které jsou odstavcem 3 výslovně vyňaty.Článek 6 – Individuální pracovní smlouvyZásadní pravidlo odst. 2 písm. a) bylo doplněno slovy „země, z níž...“ , aby byla zohledněna judikatura SDES ve vztahu k článku 18 nařízení „Brusel I“ a k jeho širokému pojetí obvyklého místa výkonu práce. Tato změna umožní například použít tuto normu na pracovníky na palubě letadel, exisuje-li stálá základna, z níž je práce organizována a kde tito pracovníci vykonávají další povinnosti vůči zaměstnavateli (registrace, kontrola bezpečnosti). Odstavec 2 písm. b) se bude tedy používat méně často. Znění poskytuje další údaje, aby bylo možné určit, zda zaměstnanec vyslaný do zahraničí je tam dočasně zaměstnán; nepřináší však jasné vymezení. Na základě této změny by měl soud zohledňovat záměry smluvních stran.Článek 7 – Smlouvy uzavřené prostřednictvím zprostředkovateleZe tří právních vztahů, které vznikají na základě smlouvy uzavřené prostřednictvím zprostředkovatele, tj. vztah mezi zastupovanou stranou a zprostředkovatelem, mezi zprostředkovatelem a třetí stranou a mezi zastupovanou stranou a třetí stranou, se úmluva vztahuje pouze na první dva zmíněné vztahy. Otázka pravomocí zprostředkovatele byla vyňata na základě čl. 1 odst. 2 písm. f); důvodem pro toto vynětí je jak rozdílnost vnitrostátních kolizních norem v době, kdy se úmluva vyjednávala, tak existence Haagské úmluvy ze dne 14. března 1978 o právu použitelném na smlouvy uzavřené zprostředkovateli. Jelikož tuto úmluvu podepsaly a/nebo ratifikovaly pouze tři členské státy a jelikož podoby řešení na vnitrostátní úrovni se sblížily, toto vynětí již není vhodné. Navrhované nařízení slučuje do jednoho článku všechny normy týkající se právních vztahů, které vznikají ze smluv o zastoupení.Článek 8 – Imperativní ustanoveníOdstavec 1 navrhuje definici mezinárodních imperativních ustanovení ve smyslu článku 8, který se opírá o judikaturu Soudního dvora ve věci Arblade .[12] Bod 31 odůvodnění tohoto rozsudku připomíná, že přináležitost vnitrostátních norem ke kategorii imperativních právních předpisů neznamená, že nemají být v souladu s ustanoveními Smlouvy: odůvodnění na základě takových vnitrostátních právních předpisů mohou být právem Společenství zohledněna pouze jako výjimky ze svobod Společenství, které jsou stanoveny Smlouvou. Odstavec 3 upřesňuje kritéria, která může soud zohlednit při rozhodování, zda použije imperativní ustanovení jiného členského státu. Vzhledem k tomu, že odpovědi na zelenou knihu umožnily určit rozhodnutí, v nichž se odkazovalo na zahraniční imperativní ustanovení, a to i v těch členských státech, které vyjádřily výhrady ohledně čl. 7 odst. 1 úmluvy, se zdá, že užitečnost tohoto pravidla je potvrzena tím spíše, že nařízení „Brusel I“ občas určuje alternativní příslušnost; ve skutečném evropském prostoru spravedlnosti se jeví tedy jako zásadní, aby dožádaný soud mohl zohlednit imperativní ustanovení jiného členského státu, který vykazuje úzkou spojitost se sporem a na jehož soudy by se byl navrhovatel rovněž mohl obrátit.Článek 10 – Formální platnost smluvVzhledem k zvyšujícímu se počtu smluv uzavíraných na dálku se pravidla v oblasti formální platnosti smluv jeví jako příliš restriktivní. Pro usnadnění formální platnosti smluv a jednostranných aktů se zavádějí další alternativní kolizní kritéria. Zvláštní pravidla pro smlouvy uzavřené prostřednictvím zprostředkovatele byla včleněna do odstavců 1 a 2.Článek 13 – Postoupení pohledávky a smluvní subrogacePostoupení pohledávky a smluvní subrogace, jež plní podobnou hospodářskou funkci, jsou nyní upraveny ve stejném článku. Odstavec 3 zavádí novou kolizní normu týkající se možnosti podat námitku na postoupení pohledávky třetím osobám; jedná se o řešení, které doporučuje velká většina odpovědí a které bylo rovněž přijato v rámci Úmluvy UNCITRAL z roku 2001 o postoupení pohledávek v mezinárodním obchodě.Článek 14 – Zákonná subrogaceNa smluvní subrogaci se nyní vztahuje článek 13, a tak je článek 14 vyhrazen zákonné subrogaci, která je vyžadována například v případě, kdy jsou na pojistitele, který odškodnil oběť škody, postoupena práva oběti vůči původci škody. Ve změně jsou zohledněny práce Rady a Evropského parlamentu na návrhu „Řím II“, jejichž cílem je srozumitelněji vysvětlit tento nástroj, který v některých právních systémech není znám.Článek 15 – Větší počet dlužníkůVe změně jsou zohledněny zmíněné práce Rady a Parlamentu tak, aby subrogace a větší počet dlužníků byly upraveny dvěma odlišnými pravidly a aby byla jednodušeji vyložena kolizní norma týkající se většího počtu dlužníků. Poslední věta má upřesnit situaci dlužníka, kterému je poskytována zvláštní ochrana.Článek 16 – Zákonné vyrovnáníPříspěvky potvrdily analýzu zelené knihy, pokud jde o užitečnost pravidla pro zákonné vyrovnání, přičemž bylo upřesněno, že smluvní vyrovnání z definice podléhá obecným pravidlům článků 3 a 4. Přijaté řešení má usnadnit vyrovnání, přičemž se bude dbát na oprávněná očekávání osoby, která k vyrovnání nedala podnět.Článek 18 – Určení místa obvyklého bydlištěNa základě návrhu „Řím II“ je v článku 18 vymezen pojem „obvyklé bydliště“, zejména pokud jde o právnické osoby.Článek 21 – Státy s více právními systémyJe-li některý stát složen z více územních jednotek, z nichž každá má vlastní právní normy upravující smluvní závazkové vztahy, použije se toto nařízení i pro případy kolizí právních předpisů mezi těmito územními jednotkami, aby byla zaručena předvídatelnost, právní jistota a jednotné používání evropských norem na jakoukoli situaci, ve které se bude jednat o kolizi právních předpisů.Článek 22 – Vztah k jiným ustanovením práva SpolečenstvíStejně jako článek 20 úmluvy upřesňuje článek 22 vztah k jinými ustanovením právních předpisů Společenství. Písmeno a) se týká kolizních norem obsažených v aktech sekundárních právních předpisů Společenství týkajících se zvláštních oblastí, které jsou uvedeny v příloze 1. Účelem písmene b) je zajistit jednotnost s případným volitelným nástrojem, který by mohl být vypracován v rámci projektu „Evropské smluvní právo“. Vztah navrhovaného nařízení k pravidlům pro podporu řádného fungování vnitřního trhu je upraven v písmenu c).Článek 23 – Vztak k stávajícím mezinárodním úmluvámÚčelem navrhovaných změn je najít spravedlivou rovnováhu mezi dodržováním mezinárodních závazků členských států na jedné straně a cílem vytvořit skutečný evropský prostor spravedlnosti na straně druhé při současném zvyšování transparentnosti platného právního režimu, a to díky zveřejnění úmluv, jejichž smluvními stranami členské státy jsou. Odstavec 2 uvádí zásadní pravidlo, podle něhož platné mezinárodní úmluvy mají před navrhovaným nařízením přednost. Zavádí však výjimku pro případ, kdy se všechny věcné aspekty situace nalézají v době uzavírání smlouvy v jednom nebo více členských státech. Situace, kdy vedle sebe existují dva režimy, tj. používání pravidel úmluv v případě členských států, které je ratifikovaly, a používání norem navrhovaného nařízení v případě ostatních, by byla v rozporu s řádným fungováním vnitřního trhu. Odstavec 3 se týká zejména dvoustranných úmluv uzavřených mezi novými členskými státy.2005/0261 (COD)NávrhNAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADYo právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy (Řím I)EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 61 písm. c) a čl. 67 odst. 5 druhou odrážku této smlouvy,s ohledem na návrh Komise[13],s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru[14],v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy[15],vzhledem k těmto důvodům:(1) Evropská unie si stanovila za cíl udržovat a rozvíjet prostor svobody, bezpečnosti a práva. Za tímto účelem musí Společenství zejména přijmout v míře, která je nezbytná pro řádné fungování vnitřního trhu, opatření v oblasti soudní spolupráce v občanskoprávních věcech s přeshraničním prvkem, přičemž cílem těchto opatření mimo jiné bude podpořit slučitelnost norem, která se v členských státech použijí v oblasti kolize práva.(2) S cílem účinně provádět ustanovení Amsterodamské smlouvy přijala Rada ve složení ministrů spravedlnosti a vnitra dne 3. prosince 1998 akční plán o tom, jak nejlépe provádět ustanovení Amsterodamské smlouvy týkající se vytvoření prostoru svobody, bezpečnosti a práva[16], který upřesňuje význam slučitelnosti kolizních norem pro uskutečnění cíle vzájemného uznávání soudních rozhodnutí; Rada při této příležitosti rovněž vyzvala k případné revizi některých ustanovení Úmluvy o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy vzhledem k tomu, že zvláštní ustanovení o normách pro kolize práva jsou obsažena v jiných nástrojích Společenství.(3) Na svém zasedání v Tampere ve dnech 15. a 16. října schválila Evropská rada zásadu vzájemného uznávání soudních rozhodnutí jako prioritní záležitost při vytváření evropského prostoru práva. Program opatření pro provádění zásady vzájemného uznávání rozhodnutí v občanskoprávních a obchodních věcech[17] upřesňuje, že opatření pro harmonizaci kolizních norem představují doprovodná opatření, která usnadňují provádění této zásady. Evropská rada[18] nedávno v Haagském programu připomněla, že práce v oblasti kolizních norem pokud jde o smluvní závazky by měly rozhodným způsobem pokračovat.(4) S cílem zamezit narušení hospodářské soutěže mezi občany Společenství a podpořit předvídatelnost výsledku sporů, právní jistotu a vzájemné uznávání rozhodnutí řádné fungování vnitřního trhu vyžaduje, aby se pro kolizní normy platné v členských státech používaly stejné vnitrostátní právní předpisy bez ohledu na dožádaný soud. Ze stejného důvodu je třeba, aby došlo k větší harmonizaci mezi všemi třemi nástroji, tj. mezi tímto nařízením, nařízením Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech („Brusel I“)[19] a nařízením Parlamentu a Rady (ES) č. [...] o právu rozhodném pro nesmluvní závazkové vztahy („Řím II“).(5) Pro zajištění průhlednosti právních předpisů Společenství je třeba, aby co největší počet kolizních norem byl sloučen do jednoho nástroje nebo, nebude-li tomu tak, aby toto nařízení obsahovalo seznam zvláštních norem, které jsou stanoveny v odvětvových nástrojích.(6) Oblast působnosti nařízení musí být stanovena tak, aby byla zajištěna jednotnost s nařízením 44/2001/ES a nařízením Parlamentu a Rady (ES) č. [...] o právu rozhodném pro nesmluvní závazkové vztahy („Řím II“).(7) Možnost svobodné volby, kterou smluvní strany mají při výběru použitelných právních předpisů, musí být základem systému kolizních norem v oblasti smluvních závazků.(8) Pro přispění k obecnému cíli nástroje, kterým je právní jistota v evropském prostoru spravedlnosti, musí kolizní normy vykazovat vysoký stupeň předvídatelnosti. Soud však musí mít možnost volného uvážení, aby v omezeném počtu hypotetických případů určil právo, které má k situaci nejužší vazbu.(9) Pokud jde o smlouvy uzavřené se stranami, které jsou pokládány za slabé, je vhodné je chránit kolizními normami, které jsou příznivější vůči jejich zájmům než obecné normy.(10) Pokud jde zejména o spotřebitelské smlouvy, musí kolizní norma umožnit snížit náklady na urovnání sporů, jež jsou často nízké hodnoty, a musí zohlednit vývoj technologií uvádění na trh na dálku. Sladění s nařízením 44/2001/ES na jedné straně vyžaduje, aby byl učiněn odkaz na pojem „zaměřené činnosti“ jakožto podmínku pro použití normy na ochranu spotřebitele a na druhé straně, aby tento pojem byl shodně vyložen v obou zněních, přičemž se uvede, že společné prohlášení[20] Rady a Komise týkající se článku 15 nařízení 44/2001/ES upřesňuje, že pro použití čl. 15 odst. 1 písm. c) „nestačí, aby podnik zaměřil své činnosti na členský stát, v němž má spotřebitel bydliště, nebo na více států, mezi nimiž je i tento členský stát, je rovněž třeba, aby smlouva předtím byla uzavřena v rámci těchto činností“ . Uvedené prohlášení rovněž připomíná, že „pouhá skutečnost, že internetové stránky jsou přístupné, nepostačuje k tomu, aby se použil článek 15, je rovněž třeba, aby tyto internetové stránky vybízely k uzavírání smluv na dálku a aby předtím skutečně byla nějaká smlouva jakýmikoli prostředky uzavřena na dálku. V tomto ohledu jazyk nebo použitá měna na internetových stránkách nejsou podstatným faktorem“ .(11) V oblasti individuálních pracovních smluv musí být na základě kolizní normy možné určit nehledě k vnějším znakům těžiště pracovního vztahu. Touto normou není dotčeno použití imperativních ustanovení země, do které je pracovník vyslán v souladu se směrnicí 96/71/ES ze dne 16. prosince 1996 o vysílání pracovníků v rámci poskytování služeb[21].(12) V oblasti smluv uzavřených zprostředkovateli je třeba zavést kolizní normy vztahující se na tři právní vztahy, které při této příležitosti vznikají mezi zastupovaným, zprostředkovatelem a třetí stranou. Smlouva uzavřená mezi zastupovaným a třetí stranou i nadále podléhá obecným pravidlům tohoto nařízení.(13) Dodržování veřejného pořádku v členských státech vyžaduje zvláštní normy pro imperativní ustanovení a pro výjimku z veřejného pořádku. Při používání těchto norem se musí dodržovat ustanovení Smlouvy.(14) Právní jistota vyžaduje, aby bylo jasně vymezeno obvyklé sídlo, zejména v případě právnických osob. V rozporu s čl. 60 odst. 1 písm. c) nařízení 44/2001/ES, který nabízí tři kritéria, se musí kolizní norma omezit na jediné kritérium, jinak by bylo nadále nemožné, aby smluvní strany stanovily rozhodné právo pro svou situaci.(15) Je třeba upřesnit vztah mezi tímto nařízením a některými jinými ustanoveními právních předpisů Společenství.(16) Dodržování mezinárodních závazků přijatých členskými státy dokazuje, že nařízením nejsou dotčeny úmluvy, jejichž jsou členské státy smluvními stranami a které se vztahují na zvláštní oblasti. Pokud se však všechny věcné aspekty situace nalézají na území Unie, bylo by použití některých mezinárodních úmluv, jejichž smluvními stranami jsou pouze některé členské státy, v rozporu s cílem vytvořit skutečný evropský prostor práva. Je tudíž vhodné použít normu uvedenou v tomto nařízení. Pro zajištění větší průhlednosti mezinárodních úmluv, které jsou v této oblasti platné, by Komise na základě informací předaných členskými státy měla v Úředním věstníku Evropské unie zveřejnit seznam příslušných úmluv.(17) Jelikož cíle navrženého opatření, totiž přijetí jednotných pravidel pro právo rozhodné pro smluvní závazkové vztahy s cílem zajistit lepší předvídatelnost soudních rozhodnutí v této oblasti, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a může jej být proto z důvodu rozsahu a účinků opatření lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity podle článku 5 Smlouvy. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nařízení, které posiluje právní jistotu, aniž by se tím vyžadovala harmonizace věcných norem vnitrostátních právních předpisů, nepřekračuje rámec toho, co je pro dosažení tohoto cíle nezbytné.(18) [Irsko a Spojené království v souladu s článkem 3 Protokolu o postavení Spojeného království a Irska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a Smlouvě o založení Evropského společenství, oznámily své přání účastnit se přijímání a používání tohoto nařízení. / Irsko a Spojené království se v souladu s články 1 a 2 Protokolu o postavení Irska a Spojeného království, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a Smlouvě o založení Evropského společenství, neúčastní přijímání tohoto nařízení, a proto pro ně není závazné ani použitelné.](19) Dánsko se v souladu s články 1 a 2 Protokolu o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a Smlouvě o založení Evropského společenství, neúčastní přijímání tohoto nařízení, a proto pro ně není závazné ani použitelné,PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:Kapitola I – Oblast působnostiČlánek 1 – Věcná působnost1. Toto nařízení se použije v situacích kolize práva na smluvní závazkové vztahy týkající se občanskoprávních a obchodních věcí.Nepoužije se zejména na daňové, celní a správní věci.2. Toto nařízení se nevztahuje na:a) otázky týkající se osobního stavu, způsobilosti fyzické osoby k právům a právním úkonům, s výhradou článku 12;b) závazky vyplývající z rodinných vztahů nebo ze vztahů, které v souladu s právními předpisy, které se na ně vztahují, mají podobné účinky, a to včetně vyživovací povinnosti;c) závazky vyplývající z majetkových vztahů mezi manželi nebo z vlastnických vztahů, které v souladu s právními předpisy, které se na ně vztahují, mají podobné účinky jako manželství, a to včetně dědění ze závěti;d) závazkové vztahy vyplývající ze směnek, šeků, dlužních úpisů a jiných převoditelných cenných papírů, pokud závazky z těchto jiných převoditelných cenných papírů vyplývají z jejich převoditelnosti;e) rozhodčí smlouvy a dohody o volbě soudu;f) otázky upravené právem obchodních společností, sdružení a právnických osob týkající se například založení, způsobilosti k právům a právním úkonům, vnitřní organizace a likvidace obchodních společností, sdružení a právnických osob a osobní zákonné odpovědnosti jejich společníků a orgánů za dluhy společnosti, sdružení nebo právnické osoby a otázku, zda určitý orgán společnosti, sdružení nebo právnické osoby může zavázat společnost, sdružení nebo právnickou osobu vůči třetím stranám;g) zakládání trustů a vztahy mezi zakladateli trustu, správci trustu a oprávněnými osobami;h) dokazování a soudní řízení s výhradou článku 17;i) závazky vyplývající z předsmluvního vztahu.3. V tomto nařízení se „členským státem“ rozumějí všechny členské státy s výjimkou Dánska [, Irska a Spojeného království].Článek 2 – Použití práva třetí zeměPrávo určené na základě tohoto nařízení se použije i v případě, že se nejedná o právo členského státu.Kapitola II – Jednotné normyČlánek 3 – Možnost svobodné volby1. Aniž jsou dotčeny články 5, 6 a 7, řídí se smlouva právem, které si strany zvolí.Volba může být vyjádřena výslovně nebo vyplývat s dostatečnou jistotou z ustanovení smlouvy, z jednání stran nebo okolností případu. Pokud se strany dohodly na soudu nebo soudech určitého členského státu, které budou řešit spory týkající se smlouvy, které vznikly nebo mohou vzniknout, má se za to, že strany rovněž zvolily právní předpisy tohoto členského státu.Touto volbou mohou strany určit právní předpisy, které se použijí na celou smlouvu nebo pouze na její část.2. Strany si mohou rovněž zvolit jako rozhodné právo zásady a normy hmotného závazkového práva; uvedené zásady a normy musí být uznávány na mezinárodní úrovni i na úrovni Společenství.Nicméně otázky týkající se oblastí, které jsou upraveny těmito zásadami nebo normami a které jimi nejsou výslovně vyřešeny, budou vyřešeny podle obecných zásad, z nichž vycházejí, nebo, pokud takové zásady neexistují, podle rozhodného práva při neexistenci volby ve smyslu tohoto nařízení.3. Strany se mohou kdykoli dohodnout, že se smlouva bude řídit jiným právem, než kterým se dosud řídila v důsledku předchozí volby podle tohoto článku nebo na základě jiných ustanovení tohoto nařízení. Žádná změna v určení rozhodného práva, ke které dojde po uzavření smlouvy, se podle článku 10 nedotýká formální platnosti smlouvy a nejsou jí dotčena práva třetích osob.4. V případě, že všechny ostatní okolnosti v okamžiku volby souvisejí pouze s jedinou zemí, nesmí být skutečností, že si strany podle odstavců 1 nebo 2 zvolily cizí právo, ať již je volba práva spojena s volbou zahraničního soudu či nikoli, dotčeno použití ustanovení, od nichž se podle práva dotyčné země nelze smlouvou odchýlit („imperativní ustanovení“).5. Pokud si strany zvolí právo nečlenského státu, nemůže být touto volbou dotčeno použití imperativních ustanovení právních předpisů Společenství, pokud by byly použitelné pro daný případ.6. Existence a platnost souhlasu stran s volbou rozhodného práva se určuje v souladu s články 9, 10 a 12.Článek 4 – Rozhodné právo při neexistenci volby práva1. Nebylo-li právo rozhodné zvoleno podle článku 3, je pro následující smlouvy určeno takto:a) kupní smlouva se řídí právem země, v níž má prodávající obvyklé bydliště;b) smlouva o poskytování služeb se řídí právem země, v níž má poskytovatel služby obvyklé bydliště;c) smlouva o přepravě se řídí právem země, v níž má přepravce obvyklé bydliště;d) smlouva, jejímž předmětem je věcné právo k nemovitosti nebo právo užívání nemovitosti, se řídí právem země, ve které se nemovitost nachází;e) odchylně od písmene d) se pronájem nemovitosti pro dočasné osobní užívání na dobu nejvýše šesti po sobě jdoucích měsíců řídí právem země, v níž má vlastník obvyklé bydliště, pokud je nájemce fyzickou osobou a pokud má své obvyklé bydliště ve stejné zemi;f) smlouva týkající se duševního nebo průmyslového vlastnictví se řídí právem země, v níž osoba, která převádí nebo uděluje práva, má obvyklé bydliště;g) franšízová smlouva se řídí právem země, v níž má osoba, jíž je franšíza udělena, obvyklé bydliště;h) smlouva o distribuci se řídí právem země, v níž má distributor obvyklé bydliště.2. Smlouvy, které nejsou uvedeny v odstavci 1, se řídí právem země, v níž má strana, která je povinna plnit předmět smlouvy, v době uzavření smlouvy obvyklé bydliště. Není-li možné určit předmět plnění, řídí se smlouva právem země, s níž nejúžeji souvisí.Článek 5 – Spotřebitelské smlouvy1. Spotřebitelské smlouvy se podle vymezení a podmínek stanovených v následujícím odstavci řídí právem členského státu, v němž má spotřebitel obvyklé bydliště.2. Odstavec 1 se použije pro smlouvy uzavřené fyzickou osobou, spotřebitelem, který má obvyklé bydliště v členském státě, za účelem, který nelze považovat za výkon povolání nebo živnostenské činnosti, s jinou osobou, obchodníkem, který jedná v rámci výkonu svého povolání nebo živnostenské činnosti.Použije se za podmínky, že smlouva byla uzavřena s obchodníkem, který vykonává povolání nebo živnostenskou činnost v členském státě, v němž má spotřebitel obvyklé bydliště, nebo který všemi prostředky zaměřuje tyto činnosti na tento členský stát nebo na více zemí, mezi nimiž je i tento členský stát, a že smlouva spadá do rámce těchto činností, ledaže by obchodník neznal místo spotřebitelova obvyklého bydliště a tato neznalost není způsobena jeho nedbalostí.3. Odstavec 1 se nepoužije pro tyto smlouvy:(a) smlouvy o poskytování služeb, mají-li být služby spotřebiteli poskytnuty výlučně v zemi odlišné od země jeho obvyklého bydliště;(b) přepravní smlouvy, které jsou odlišné od smluv týkajících se souborných služeb pro cesty ve smyslu směrnice 90/314/EHS ze dne 13. června 1990;(c) smlouvy, jejichž předmětem je věcné právo k nemovitosti nebo právo k užívání nemovitosti a které jsou odlišné od smluv, jejichž předmětem je právo k dočasnému užívání nemovitosti ve smyslu směrnice 94/47/ES ze dne 26. října 1994.Článek 6 – Individuální pracovní smlouvy1. Bez ohledu na článek 3 nesmí být zaměstnanec v případě individuální pracovní smlouvy v důsledku volby rozhodného práva stranami zbaven ochrany, kterou mu poskytují imperativní ustanovení práva, které by bylo použito podle tohoto článku v případě neexistence volby rozhodného práva.2. Nebylo-li právo rozhodné zvoleno podle článku 3, individuální pracovní smlouva se řídí:(a) právem země, v níž nebo z níž zaměstnanec při plnění smlouvy obvykle vykonává svoji práci. Nepovažuje se za změnu místa obvyklého výkonu práce, když zaměstnanec dočasně vykonává svou práci v jiné zemi. Výkon práce v jiné zemi se pokládá za dočasný, když se má za to, že po splnění svého úkolu v zahraničí se zaměstnanec opět ujme své práce v původní zemi. Uzavření nové pracovní smlouvy s původním zaměstnavatelem nebo se zaměstnavatelem ze stejné skupiny společností jako původní zaměstnavatel nevylučuje, aby zaměstnanec dočasně vykonával svou práci v jiné zemi;(b) pokud zaměstnanec obvykle nevykonává svou práci ve stejné zemi nebo ze stejné země nebo pokud obvykle vykonává svou práci na území, které nepodléhá státní suverenitě, právem země, v níž se nachází provozovna, u které je zaměstnán.3. Právo určené odstavcem 2 se nemusí použít, vyplývá-li ze všech okolností, že pracovní smlouva úžeji souvisí s jinou zemí; v takovém případě se použije právo této jiné země.Článek 7 – Smlouvy uzavřené prostřednictvím zprostředkovatele1. Nebylo-li právo rozhodné zvoleno podle článku 3, smlouva mezi zastupovaným a zprostředkovatelem se řídí právem země, v níž má zprostředkovatel obvyklé bydliště, pokud zprostředkovatel vykonává nebo má vykonávat svou hlavní činnost v zemi, v níž má zastupovaný obvyklé bydliště, použije se v takovém případě právo této země.2. Vztah mezi zastupovaným a třetími osobami vyplývající ze skutečnosti, že zprostředkovatel jednal při výkonu svých pravomocí nad rámec svých pravomocí nebo bez pravomocí, se řídí právem země, v níž měl zprostředkovatel při zmíněném jednání obvyklé bydliště. Rozhodným právem je však právo té země, v níž zprostředkovatel jednal, pokud zastupovaný, jehož jménem zprostředkovatel jednal, nebo třetí osoba mají obvyklé bydliště v této zemi nebo pokud zprostředkovatel v ní jednal na burze nebo se účastnil veřejné dražby.3. Odchylně od odstavce 2, pokud právo rozhodné pro vztah, na nějž se vztahuje uvedený odstavec, bylo písemně určeno zastupovaným nebo třetí osobou a druhá strana toto určení výslovně přijala, použije se takto určené právo.4. Právem určeným v odstavci 2 se řídí rovněž vztah mezi zprostředkovatelem a třetí osobou vyplývající ze skutečnosti, že zprostředkovatel jednal při výkonu svých pravomocí nad rámec svých pravomocí nebo bez pravomoci.Článek 8 – Imperativní ustanovení1. Má se za to, že dodržování imperativních ustanovení je pro stát při ochraně jeho politického, společenského a hospodářského uspořádání zásadní do té míry, že se vyžaduje jejich použití na jakoukoli situaci, která spadá do jejich oblasti působnosti bez ohledu na to, jaké je podle tohoto nařízení rozhodné právo pro smlouvu.2. Ustanoveními tohoto nařízení nebude moci být dotčeno použití imperativních ustanovení dožádaného soudu.3. Bude rovněž možné uplatňovat imperativní ustanovení jiné země, než je země zvoleného rozhodného práva a se kterou situace úzce souvisí. Při rozhodování, zda se tato ustanovení mají uplatnit, soud v souladu s vymezením odstavce 1 zohlední jejich povahu a jejich účel a rovněž důsledky, které by vyplývaly z jejich použití nebo nepoužití, na cíl dotyčných imperativních ustanovení a na smluvní strany.Článek 9 – Souhlas stran a věcná platnost1. Existence a platnost smlouvy nebo některého ustanovení smlouvy se určuje podle práva, které by se na základě tohoto nařízení použilo, kdyby byla smlouva nebo ustanovení smlouvy platné.2. Vyplývá-li však z okolností, že by nebylo přiměřené určovat účinky chování strany podle práva uvedeného v odstavci 1, může se strana za účelem zjištění, že neprojevila souhlas, odvolat na právo země, v níž se nachází její obvyklé bydliště.Článek 10 – Formální platnost smlouvy1. Smlouva je formálně platná, pokud splňuje formální náležitosti práva, kterým se podle tohoto nařízení věcně řídí nebo formální náležitosti práva země, v níž se nachází jedna nebo druhá strana nebo její zmocněnec při jejím uzavírání, nebo formální náležitosti práva země, v níž jedna nebo druhá strana má v té době obvyklé bydliště.2. Jednostranný právní úkon, který se týká již uzavřené nebo zamýšlené smlouvy, je formálně platný, splňuje-li formální náležitosti podle práva, které se na smlouvu použije nebo které by se na ni použilo podle tohoto nařízení, nebo práva země, v níž byl tento úkon učiněn, nebo práva země, v níž osoba, která jej vypracovala, měla v té době obvyklé bydliště.3. Ustanovení odstavců 1 a 2 tohoto článku se nepoužijí na smlouvy, které spadají do oblasti působnosti článku 5. Forma těchto smluv se řídí podle práva země, v níž má spotřebitel obvyklé bydliště.4. Bez ohledu na odstavce 1 až 3 tohoto článku se na smlouvu, jejímž předmětem je věcné právo k nemovitosti nebo právo užívání nemovitosti, vztahují imperativní ustanovení práva země, v níž se nemovitost nachází, která upravují formu, pokud se podle tohoto práva jedná o imperativní ustanovení ve smyslu článku 8 tohoto nařízení.Článek 11 – Oblast působnosti práva rozhodného pro smlouvu1. Právem rozhodným pro smlouvu se podle tohoto nařízení řídí zejména:(a) její výklad;(b) plnění závazků vyplývajících ze smlouvy;(c) důsledky úplného nebo částečného porušení těchto závazků včetně stanovení škody, jsou-li stanoveny právem v rámci pravomocí přiznaných soudu jeho procesním právem;(d) různé způsoby zániku závazku, včetně promlčení a zániku práv v důsledku uplynutí lhůty;(e) důsledky neplatnosti smlouvy.2. Pokud jde o způsob plnění a opatření, jež musí věřitel učinit v případě vadného plnění, bere se v úvahu právo země, v níž se plnění uskutečňuje.Článek 12 – NezpůsobilostVe smlouvě uzavřené mezi osobami, které se nacházejí v téže zemi, se může fyzická osoba, která by byla způsobilá podle práva této země, odvolat na svou nezpůsobilost vyplývající z jiného práva pouze tehdy, pokud druhá smluvní strana o této nezpůsobilosti v době uzavření smlouvy věděla nebo o ní nevěděla z nedbalosti.Článek 13 – Postoupení pohledávky a smluvní subrogace1. Závazky mezi postupitelem a postupníkem a mezi osobou, která převezme práva věřitele splacením jeho pohledávky, a osobou, jíž jsou pohledávky splaceny, se řídí podle práva, které se na základě tohoto nařízení použije na smlouvu, kterou jsou vázáni.2. Právo, jímž se řídí postoupená pohledávka, určuje převoditelnost pohledávky, vztah mezi postupníkem nebo mezi osobou, která převezme práva věřitele splacením jeho pohledávky, a dlužníkem, podmínky, za kterých může být postoupení uplatněno vůči dlužníkovi, a zprošťující účinek dlužníkova plnění.3. Možnost postoupení nebo subrogace třetím osobám se řídí právem země, v níž má postupitel nebo osoba, která převezme práva věřitele splacením jeho pohledávky, v době postoupení nebo převodu obvyklé bydliště.Článek 14 – Zákonná subrogaceJe-li třetí osoba povinna uspokojit smluvní závazek věřitele, řídí se právo této třetí osoby na opravný prostředek proti dlužníku smluvního závazku právem, které se použije na povinnost této třetí osoby uspokojit věřitele.Článek 15 – Větší počet dlužníkůPokud má věřitel pohledávky u více dlužníků, kteří odpovídají společně, a pokud jeden z těchto dlužníků již věřitelě uspokojil, řídí se právo tohoto dlužníka uplatnit nárok vůči ostatním dlužníkům právem, které se použije na povinnost tohoto dlužníka vůči věřiteli. Pokud právo použitelné na povinnost dlužníka vůči věřiteli stanoví pravidla na jeho ochranu proti žalobám z odpovědnosti, může je rovněž uplatnit vůči ostatním dlužníkům.Článek 16 – Zákonné vyrovnání1. Zákonné vyrovnání se řídí právem použitelným na závazek, vůči kterému se uplatňuje vyrovnání.Článek 17 – Dokazování1. Právo rozhodné pro smlouvu podle tohoto nařízení se použije do té míry, v jaké pro smluvní závazkové vztahy stanoví pravidla pro použití právních domněnek nebo určení důkazních břemen.2. Právní úkon může být prokázán jakýmkoli důkazem přípustným podle práva země, v níž má soud sídlo, nebo některého práva uvedeného v článku 10, podle kterého je právní úkon formálně platný, za předpokladu, že soud může tento důkaz provést.Kapitola III – Jiná ustanoveníČlánek 18 – Určení místa obvyklého bydliště1. Pro účely tohoto nařízení se obvyklé sídlo obchodní společnosti, sdružení nebo právnické osoby nachází na místě jejího správního ústředí.Je-li smlouva uzavřena v rámci pobočky, zastoupení nebo jiné provozovny nebo pokud podle smlouvy musí být plnění poskytnuto takovou provozovnou, nachází se obvyklé sídlo na místě této provozovny.2. Pro účely tohoto nařízení, pokud je smlouva uzavřena v rámci výkonu povolání fyzické osoby, nachází se její obvyklé bydliště na místě její provozovny.Článek 19 – Vyloučení zpětné působnostiPoužitím práva země určeným na základě tohoto nařízení se rozumí použití v této zemi platných norem hmotného práva s výjimkou norem mezinárodního práva soukromého.Článek 20 – Veřejný pořádekPoužití některé normy práva určeného na základě tohoto nařízení může být odmítnuto pouze za předpokladu, že je toto použití zjevně neslučitelné s veřejným pořádkem země, v níž má soud sídlo.Článek 21 – Státy s více právními systémyJe-li některý stát složen z více územních jednotek, z nichž každá má vlastní právní normy upravující smluvní závazkové vztahy, považuje se každá územní jednotka pro účely určení rozhodného práva podle tohoto nařízení za zemi.Článek 22 – Vztah k jiným ustanovením práva SpolečenstvíTímto nařízením není dotčeno použití nebo přijetí aktů orgánů Evropských společenství, které:(a) ve zvláštních oblastech upravují kolizní normy v oblasti smluvních závazkových vztahů; seznam takových v současné době platných aktů je uveden v příloze 1.(b) upravují smluvní závazkové vztahy a které se na základě dobré vůle stran použijí v situacích kolize práva;(c) stanoví pravidla pro podporu řádného fungování vnitřního trhu tak, aby se tato pravidla nemohla použít současně použít na právo určené normami mezinárodního práva soukromého.Článek 23 – Vztak k stávajícím mezinárodním úmluvám1. Členské státy nejpozději šest měsíců po vstupu tohoto nařízení v platnost Komisi předají seznam mnohostranných úmluv, které ve zvláštních oblastech upravují kolize práva v oblasti smluvních závazkových vztahů a jejichž jsou smluvními stranami. Komise zveřejní tento seznam v Úředním věstníku Evropské unie ve lhůtě šesti měsíců po jeho obdržení.Členské státy poté Komisi oznámí jakékoli vypovědění těchto úmluv, které Komise zveřejní v Úředním věstníku Evropské unie ve lhůtě šesti měsíců po obdržení tohoto oznámení.2. Tímto nařízením není dotčeno použití úmluv uvedených v odstavci 1. Pokud se však všechny věcné aspekty situace v době uzavírání smlouvy nalézají v jednom nebo více členských státech, má toto nařízení přednost před následujícími úmluvami:- Haagská úmluva ze dne 15. června 1955 o právu použitelném na mezinárodní prodej zboží;- Haagská úmluva ze dne 14. března 1978 o právu použitelném na zastoupení.3. Toto nařízení má přednost rovněž před dvoustrannými mezinárodními úmluvami, jež jsou uzavřeny mezi členskými státy a jež jsou uvedeny v příloze II, pokud se vztahují na oblasti, které jsou upraveny tímto nařízením.Kapitola IV – Závěrečná ustanoveníČlánek 24 – Vstup v platnost a použitíToto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie .Toto nařízení se použije od [jednoho roku po jeho vstupu v platnost].Použije se na smluvní závazkové vztahy, které vznikly po jeho nabytí účinnosti. Pokud jde však o smluvní závazkové vztahy, které vznikly před nabytím účinnosti tohoto nařízení, toto nařízení se použije, pokud se na základě jeho norem použije stejné právo, které by se bylo použilo podle Římské úmluvy z roku 1980.Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.V Bruselu dne [...].Za Evropský parlament Za Radupředseda/předsedkyně předseda/předsedkyněPříloha I Seznam aktů uvedených v čl. 22 písm. a)- Směrnice o navracení kulturních statků neoprávněně vyvezených z území členského státu (směrnice 93/7/EHS ze dne 15. 3. 1993)- Směrnice o vysílání pracovníků v rámci poskytování služeb (směrnice 71/1996/ES ze dne 16. 12. 1996)- Druhá směrnice „o neživotním pojištění“ (směrnice 88/357/EHS ze dne 22. 6. 1988 doplněná a pozměněná směrnicemi 92/49/EHS a 2002/13/ES)- Druhá směrnice „o životním pojištění“ (směrnice 90/619/EHS ze dne 8. 1. 1990 doplněná a pozměněná směrnicemi 92/96/EHS a 2002/12/ES)- Příloha II: Seznam dvoustranných úmluv uvedených v čl. 23 odst. 3- [...][1] Nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22.12.2000, Úř. věst. L 12, 16.1.2001, s. 1.[2] KOM(2003)427 v konečném znění.[3] Úř. věst. C 19, 23.1.1999, s. 1, bod 40 c).[4] Úř. věst. C 12, 15.1.2001, s. 8.[5] Haagský program, závěry z předsednictví ze dne 5.11.2004, bod 3.4.2.[6] Bod 4.3.c).[7] KOM(2002)654 v konečném znění.[8] K nahlédnutí na této internetové adrese: http://europa.eu.int/comm/justice_home/news/consulting_public/rome_i/news_summary_rome1_en.htm[9] Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k Zelené knize o přeměně Římské úmluvy z roku 1980 o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy na nástroj Společenství a její modrnizaci. INT/176 ze dne 29.1.2004[10] Usnesení Evropského parlamentu o výhledech na sbližování ustanovení procesních právních předpisů v občanskoprávních věcech v Evropské unii (KOM(2002) 654 - KOM(2002) 746 – C5-0201/2003 – 2003/2087(INI)), A5-0041/2004.[11] K nahlédnutí na internetové adrese: http://europa.eu.int/comm/justice_home/unit/civil/justciv_conseil/justciv_fr.pdf.[12] SDES, 23.11.1999, věc C-369/96 a C-374/96.[13] Úř. věst. C ze dne , s. .[14] Úř. věst. C ze dne , s. .[15] Úř. věst. C ze dne , s. .[16] Úř. věst. C 19, 23.01.1999, s. 1.[17] Úř. věst. C 12, 15.1.2001, s. 1.[18] Příloha 1 k závěrům z předsednictví v Radě ze dne 5.11.2004.[19] Úř. věst. L 12, 16.1.2001, s. 1. Nařízení naposledy pozměněné nařízením 2245/2004/ES (Úř. věst. L 381, 28.12.2004, s. 10).[20] K nahlédnutí na internetové adrese: http://europa.eu.int/comm/justice_home/unit/civil/justciv_conseil/justciv_fr.pdf.[21] Úř. věst. L 18, 21.1.1997, s. 1.


type: contracts

jurisdiction: EU

text:
 14.10.2016
 MT
 Il-Ġurnal Uffiċjali tal-Unjoni Ewropea
 L 278/50
 DEĊIŻJONI Nru 4/2016 TAL-KUMITAT TAL-AMBAXXATURI AKP-UE
 tat-30 ta' Settembru 2016
 li taħtar membru tal-Bord Eżekuttiv taċ-Ċentru Tekniku ta' Kooperazzjoni Agrikola u Rurali (ĊTA) [2016/1820]
 Il-KUMITAT TAL-AMBAXXATURI AKP-UE,
 Wara li kkunsidra l-Ftehim ta' Sħubija bejn il-membri tal-grupp ta' Stati Afrikani, tal-Karibew u tal-Paċifiku, minn naħa waħda, u l-Komunità Ewropea u l-Istati Membri tagħha, min-naħa l-oħra, iffirmat f'Cotonou fit-23 ta' Ġunju 2000 (1), kif emendat għall-ewwel darba fil-Lussemburgu fil-25 ta' Ġunju 2005 (2) u kif emendat it-tieni darba f'Ouagadougou fit-22 ta' Ġunju 2010 (3), u b'mod partikolari l-Artikolu 3(5) tal-Anness III tiegħu,
 Wara li kkunsidra d-Deċiżjoni Nru 5/2013 tal-Kumitat tal-Ambaxxaturi AKP-UE tas-7 ta' Novembru 2013 dwar l-Istatuti taċ-Ċentru Tekniku ta' Kooperazzjoni Agrikola u Rurali (ĊTA) (4), u b'mod partikolari l-Artikolu 5(4) tal-Anness tagħha;
 Billi:
 (1)
 L-Artikolu 5(4) tal-Istatuti taċ-ĊTA jipprevedi li l-membri tal-Bord Eżekuttiv taċ-Ċentru Tekniku ta' Kooperazzjoni Agrikola u Rurali (ĊTA) għandhom jinħatru mill-Kumitat tal-Ambaxxaturi AKP-UE f'konformità mal-proċeduri stabbiliti mill-Kumitat għal perijodu ta' mhux aktar minn ħames snin, soġġetti għal reviżjoni ta' nofs it-term.
 (2)
 Skont id-Deċiżjoni Nru 1/2015 tal-Kumitat tal-Ambaxxaturi AKP-UE tat-12 ta' Ottubru 2015 li taħtar membru tal-Bord Eżekuttiv taċ-Ċentru Tekniku ta' Kooperazzjoni Agrikola u Rurali (ĊTA) (5), il-mandat ta' membru tal-Bord Eżekuttiv ser jiskadi fis-6 ta' Novembru 2016.
 (3)
 Skont l-Artikolu 95(1) tiegħu, il-Ftehim ta' Sħubija AKP-UE ser jiskadi fid-29 ta' Frar 2020. Għaldaqstant, jeħtieġ li jinħatar membru ġdid tal-Bord Eżekuttiv għall-perijodu li fadal qabel l-iskadenza tal-Ftehim,
 IDDEĊIEDA KIF ĠEJ:
 Artikolu 1
 Il-persuna li ġejja għandha tinħatar membru tal-Bord Eżekuttiv taċ-ĊTA:
 —
 Is-Sinjura Frederike PRAASTERINK.
 Artikolu 2
 Bla ħsara għal kwalunkwe deċiżjoni sussegwenti li l-Kumitat tal-Ambaxxaturi AKP-UE jista' jieħu fil-qafas tal-prerogattivi tiegħu, il-Bord Eżekuttiv taċ-ĊTA għandu jkun magħmul kif ġej:
 —
 Is-Sinjura Frederike PRAASTERINK,
 li l-mandat tagħha jiskadi fid-29 ta' Frar 2020, kif ukoll
 —
 Il-Professur Baba Y. ABUBAKAR,
 —
 Il-Professur Augusto Manuel CORREIA,
 —
 Is-Sinjura Helena JOHANSSON,
 —
 Dr Faustin R. KAMUZORA, u
 —
 Il-Professur Clement K. SANKAT,
 li l-mandat tagħhom jiskadi fis-6 ta' Novembru 2018.
 Artikolu 3
 Din id-Deċiżjoni għandha tidħol fis-seħħ fid-data tal-adozzjoni tagħha.
 Magħmul fi Brussell, it-30 ta' Settembru 2016.
 Għall-Kumitat tal-Ambaxxaturi AKP-UE
 Il-President
 L.M. ISHMAEL
 (1) ĠU L 317, 15.12.2000, p. 3.
 (2) Ftehim li jemenda l-Ftehim ta' Sħubija bejn il-membri tal-Grupp ta' Stati Afrikani, tal-Karibew u tal-Paċifiku, minn naħa waħda, u l-Komunità Ewropea u l-Istati Membri tagħha, min-naħa l-oħra, iffirmat f'Cotonou fit-23 ta' Ġunju 2000 (ĠU L 209, 11.8.2005, p. 27).
 (3) Ftehim li jemenda għat-tieni darba l-ftehim ta' sħubija bejn il-Membri tal-grupp ta' Stati Afrikani, tal-Karibew u tal-Paċifiku, minn naħa waħda, u l-Komunità Ewropea u l-Istati Membri tagħha min-naħa l-oħra, iffirmat f'Cotonou fit-23 ta' Ġunju 2000, kif emendat għall-ewwel darba fil-Lussemburgu fil-25 ta' Ġunju 2005 (ĠU L 287, 4.11.2010, p. 3).
 (4) ĠU L 309, 19.11.2013, p. 50.
 (5) ĠU L 278, 23.10.2015, p. 26.


type: caselaw

text:
 27.10.2014
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 380/12
 Определение на Общия съд от 3 септември 2014 г. — Diadikasia Symvouloi Epicheiriseon/Комисия
 (Дело T-261/12) (1)
 ((Иск за обезщетение - Обществени поръчки за услуги - Процедура за възлагане на обществени поръчки - Подсилване на институционалния капацитет на Комисията за защита на конкуренцията в Сърбия - Отхвърляне на офертата на оферент - Иск, явно лишен от всякакво правно основание))
 2014/C 380/15
 Език на производството: английски
 Страни
 Ищец: Diadikasia Symvouloi Epicheiriseon AE (Каландра, Гърция) (представител: A. Krystallidis, avocat)
 Ответник: Европейска комисия (представители: F. Erlbacher и P. van Nuffel)
 Предмет
 Иск за обезщетение за вреди, които ищецът твърди, че е претърпял в резултат от решенето на Делегацията на Европейския съюз в Република Сърбия да отмени решението за възлагане на поръчката на ищеца в рамките на процедура за възлагане на обществени поръчки EuropeAid/131427/C/SER/RS относно подсилването на институционалния капацитет на Комисията за защита на конкуренцията в Сърбия“ (OВ S 147, 2011 г., 243259)
 Диспозитив
 1)
 Отхвърля иска.
 2)
 Осъжда Diadikasia Symvouloi Epicheiriseon AE да заплати съдебните разноски.
 (1) ОВ C 243, 11.8.2012 г.


text:
 28.3.2013
 SK
 Úradný vestník Európskej únie
 L 90/86
 VYKONÁVACIE NARIADENIE KOMISIE (EÚ) č. 302/2013
 z 27. marca 2013,
 ktorým sa mení nariadenie (ES) č. 616/2007, ktorým sa otvárajú colné kvóty Spoločenstva v odvetví hydinového mäsa s pôvodom v Brazílii, Thajsku a iných tretích krajinách a stanovuje sa správa týchto colných kvót
 EURÓPSKA KOMISIA,
 so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie,
 so zreteľom na nariadenie Rady (ES) č. 1234/2007 z 22. októbra 2007 o vytvorení spoločnej organizácie poľnohospodárskych trhov a o osobitných ustanoveniach pre určité poľnohospodárske výrobky (nariadenie o jednotnej spoločnej organizácii trhov) (1), a najmä na jeho článok 144 ods. 1 a článok 148 v spojení s jeho článkom 4,
 keďže:
 (1)
 Nariadením Komisie (ES) č. 616/2007 (2) sa stanovuje správa colných kvót v odvetví hydinového mäsa s pôvodom v Brazílii, Thajsku a iných tretích krajinách.
 (2)
 Minimálne a maximálne množstvá, ktoré sa v prípade žiadostí o dovozné práva a dovozné povolenia uplatňujú, by sa mali zmeniť a harmonizovať, aby sa predišlo nezrovnalostiam.
 (3)
 S cieľom zlepšiť a harmonizovať správu kvót, by sa zábezpeka pre určité kvóty a platnosť dovozných povolení mali upraviť a dovozné povolenia pre určité skupiny by mali byť neprenosné.
 (4)
 V prílohe by sa malo uvádzať, že prideľovanie určitých kvót pre ostatné krajiny by v niektorých prípadoch malo takisto zahŕňať buď Brazíliu alebo Thajsko.
 (5)
 Nariadenie (ES) č. 616/2007 by sa preto malo zodpovedajúcim spôsobom zmeniť.
 (6)
 Riadiaci výbor pre spoločnú organizáciu poľnohospodárskych trhov nedoručil stanovisko v lehote, ktorú stanovil jeho predseda,
 PRIJALA TOTO NARIADENIE:
 Článok 1
 Nariadenie (ES) č. 616/2007 sa mení takto:
 1.
 Článok 4 sa mení takto:
 a)
 Odsek 5 sa nahrádza takto:
 „5. Každá žiadosť o dovozné povolenie alebo dovozné práva musí spĺňať požiadavku na minimálne množstvo v tonách, ako aj požiadavku na maximálny percentuálny podiel množstva dostupného v príslušnom období kvóty alebo čiastkovom období kvóty. Tieto požiadavky pre každú samostatnú kvótu sa stanovujú v prílohe I.“
 b)
 Odsek 7 sa nahrádza takto:
 „7. V kolónke 20 žiadosti o povolenie a povolenia sa uvádza jeden z údajov uvedených v časti A prílohy II.
 V kolónke 24 povolení sa uvádza jeden z údajov uvedených v časti B prílohy II.
 Pokiaľ ide o skupiny 3 a 6A a kvótu skupiny 6B s poradovým číslom 09.4262, v kolónke 24 povolenia sa uvádza jeden z údajov uvedených v časti C prílohy II.
 Pokiaľ ide o skupinu 8 a kvótu skupiny 6B s poradovým číslom 09.4261, v kolónke 24 povolenia sa uvádza jeden z údajov uvedených v časti D prílohy II.
 Pokiaľ ide o kvótu skupiny 6B s poradovým číslom 09.4263, 09.4264 a 09.4265, v kolónke 24 povolenia sa uvádza jeden z údajov uvedených v časti E prílohy II.“
 2.
 V článku 5 sa odsek 2 nahrádza takto:
 „2. Spolu s predložením žiadosti o povolenie pre skupiny 2, 3, 6A, 6B a 8 sa zloží zábezpeka 50 EUR na 100 kilogramov. Pokiaľ ide o skupiny 1, 4A, 4B a 7, zábezpeka sa stanovuje na 10 EUR na 100 kilogramov a pri žiadostiach o dovozné práva pre skupiny 5A a 5B sa zábezpeka stanovuje na 35 EUR na 100 kilogramov.“
 3.
 Článok 7 sa nahrádza takto:
 „Článok 7
 1. Odchylne od článku 22 nariadenia Komisie (ES) č. 376/2008 (3) sú dovozné povolenia a dovozné práva platné od prvého dňa obdobia kvóty alebo čiastkového obdobia kvóty, na ktoré bola žiadosť podaná a do 30. júna toho istého obdobia kvóty.
 V prípade skupín 5A a 5B sú však povolenia platné 15 pracovných dní od skutočného dátumu vydania v súlade s článkom 22 ods. 2 nariadenia (ES) č. 376/2008.
 2. Odchylne od článku 8 ods. 1 nariadenia (ES) č. 376/2008 nie sú práva vyplývajúce z povolení pre iné skupiny ako skupiny 5A a 5B prenosné.
 3. Bez toho, aby bol dotknutý článok 8 ods. 1 nariadenia (ES) č. 376/2008, možno práva vyplývajúce z povolení pre skupiny 5A a 5B previesť iba na nástupcov, ktorí spĺňajú podmienky oprávnenosti určené v článku 5 nariadenia (ES) č. 1301/2006 a v článku 4 ods. 1 a 2 tohto nariadenia.
 4.
 Príloha I sa nahrádza textom uvedeným v prílohe I k tomuto nariadeniu.
 5.
 Do prílohy II sa ako jej časť E dopĺňa príloha II k tomuto nariadeniu.
 Článok 2
 Toto nariadenie nadobúda účinnosť tretím dňom po jeho uverejnení v Úradnom vestníku Európskej únie.
 Toto nariadenie je záväzné v celom rozsahu a priamo uplatniteľné vo všetkých členských štátoch.
 V Bruseli 27. marca 2013
 Za Komisiu
 predseda
 José Manuel BARROSO
 (1) Ú. v. EÚ L 299, 16.11.2007, s. 1.
 (2) Ú. v. EÚ L 142, 5.6.2007, s. 3.
 (3) Ú. v. EÚ L 114, 26.4.2008, s. 3.“
 PRÍLOHA I
 „PRÍLOHA I
 Hydinové mäso, solené alebo v slanom náleve
 (1)
 Krajina
 Skupina
 Periodicita spravovania
 Poradové číslo
 Číselný znak KN
 Clo
 Ročné množstvo
 (v tonách)
 Minimálne množstvo na žiadosť
 Maximálne množstvo na žiadosť
 Brazília
 1
 štvrťročne
 09.4211
 ex 0210 99 39
 15,4 %
 170 807
 100 t
 10 %
 Thajsko
 2
 štvrťročne
 09.4212
 ex 0210 99 39
 15,4 %
 92 610
 100 t
 5 %
 Iné
 3
 ročne
 09.4213
 ex 0210 99 39
 15,4 %
 828
 10 t
 10 %
 Prípravky z hydinového mäsa iného ako morčacie mäso
 Krajina
 Skupina
 Periodicita spravovania
 Poradové číslo
 Číselný znak KN
 Clo
 Ročné množstvo
 (v tonách)
 Minimálne množstvo na žiadosť
 Maximálne množstvo na žiadosť
 Brazília
 4A
 štvrťročne
 09.4214
 1602 32 19
 8 %
 79 477
 100 t
 10 %
 09.4251
 1602 32 11
 630 EUR/t
 15 800
 100 t
 10 %
 09.4252
 1602 32 30
 10,9 %
 62 905
 100 t
 10 %
 4B
 ročne
 09.4253
 1602 32 90
 10,9 %
 295
 10 t
 100 %
 Thajsko
 5A
 štvrťročne
 09.4215
 1602 32 19
 8 %
 160 033
 100 t
 10 %
 09.4254
 1602 32 30
 10,9 %
 14 000
 100 t
 10 %
 09.4255
 1602 32 90
 10,9 %
 2 100
 10 t
 10 %
 09.4256
 1602 39 29
 10,9 %
 13 500
 100 t
 10 %
 5B
 ročne
 09.4257
 1602 39 21
 630 EUR/t
 10
 10 t
 100 %
 09.4258
 ex 1602 39 85 (2)
 10,9 %
 600
 10 t
 100 %
 09.4259
 ex 1602 39 85 (3)
 10,9 %
 600
 10 t
 100 %
 Iné
 6A
 štvrťročne
 09.4216
 1602 32 19
 8 %
 11 443
 10 t
 10 %
 09.4260
 1602 32 30
 10,9 %
 2 800
 10 t
 10 %
 6B
 ročne
 09.4261 (4)
 1602 32 11
 630 EUR/t
 340
 10 t
 100 %
 09.4262
 1602 32 90
 10,9 %
 470
 10 t
 100 %
 09.4263 (5)
 1602 39 29
 10,9 %
 220
 10 t
 100 %
 09.4264 (5)
 ex 1602 39 85 (2)
 10,9 %
 148
 10 t
 100 %
 09.4265 (5)
 ex 1602 39 85 (3)
 10,9 %
 125
 10 t
 100 %
 Prípravky z morčacieho mäsa
 Krajina
 Skupina
 Periodicita spravovania
 Poradové číslo
 Číselný znak KN
 Clo
 Ročné množstvo
 (v tonách)
 Minimálne množstvo na žiadosť
 Maximálne množstvo na žiadosť
 Brazília
 7
 štvrťročne
 09.4217
 1602 31
 8,5 %
 92 300
 100 t
 10 %
 Iné
 8
 štvrťročne
 09.4218
 1602 31
 8,5 %
 11 596
 10 t
 10 %“
 (1) Uplatniteľnosť preferenčného režimu sa určuje na základe číselného znaku KN a pod podmienkou, že príslušné solené mäso alebo mäso v slanom náleve je hydinové mäso patriace pod číselný znak KN 0207.
 (2) Spracované kačacie, husacie mäso, mäso z perličiek, s obsahom najmenej 25 hm. %, ale menej ako 57 hm. % hydinového mäsa alebo drobov.
 (3) Spracované kačacie, husacie mäso, mäso z perličiek, s obsahom menej ako 25 hm. % hydinového mäsa alebo drobov.
 (4) Iné ako Brazília vrátane Thajska.
 (5) Iné ako Thajsko vrátane Brazílie.
 PRÍLOHA II
 „E.
 Údaje uvedené v článku 4 ods. 7 piatom pododseku:
 v bulharčine
 :
 Не следва да се използва за продукти с произход от Тайланд в съответствие с Регламент (ЕО) No 616/2007.
 v španielčine
 :
 No puede utilizarse para productos originarios de Tailandia en aplicación del Reglamento (CE) no 616/2007.
 v češtine
 :
 Nepoužije se u produktů pocházejících z Thajska v souladu s nařízením (ES) č. 616/2007.
 v dánčine
 :
 Kan ikke anvendes for produkter med oprindelse i Thailand i henhold til forordning (EF) nr. 616/2007.
 v nemčine
 :
 Gemäß der Verordnung (EG) Nr. 616/2007 nicht verwendbar für Erzeugnisse mit Ursprung in Thailand.
 v estónčine
 :
 Ei ole kasutatav Tai päritolu toodete puhul vastavalt määrusele (EÜ) nr 616/2007.
 v gréčtine
 :
 Δεν μπορεί να χρησιμοποιηθεί για τα προϊόντα καταγωγής Ταϊλάνδης κατ’ εφαρμογή του κανονισμού (ΕΚ) αριθ. 616/2007.
 v angličtine
 :
 Not to be used for products originating in Thailand pursuant to Regulation (EC) No 616/2007.
 vo francúzštine
 :
 N’est pas utilisable pour des produits originaires de Thaïlande en application du règlement (CE) no 616/2007.
 v taliančine
 :
 Da non utilizzare per prodotti originari della Tailandia in applicazione del regolamento (CE) n. 616/2007.
 v lotyštine
 :
 Piemērojot Regulu (EK) Nr. 616/2007, neizmanto Taizemes izcelsmes produktiem.
 v litovčine
 :
 Nenaudojama produktams, kurių kilmės šalys yra Tailandas, taikant Reglamentą (EB) Nr. 616/2007.
 v maďarčine
 :
 Nem alkalmazandó a Thaiföldről származó termékekre a 616/2007/EK rendelet alapján.
 v maltčine
 :
 Ma jistax jintuża għall-prodotti li joriġinaw mit-Tajlandja, b’applikazzjoni tar-Regolament (KE) Nru 616/2007.
 v holandčine
 :
 Mag niet worden gebruikt voor producten van oorspong uit Thailand overeenkomstig Verordening (EG) nr. 616/2007.
 v poľštine
 :
 Nie stosuje się w przypadku produktów pochodzących z Tajlandii zgodnie z rozporządzeniem (WE) nr 616/2007.
 v portugalčine
 :
 Não utilizável para produtos originários da Tailândia, em aplicação do Regulamento (CE) n.o 616/2007.
 v rumunčine
 :
 Nu se utilizează pentru produsele originare din Thailanda în aplicarea Regulamentului (CE) nr. 616/2007.
 v slovenčine
 :
 Podľa nariadenia (ES) č. 616/2007 nepoužívať pre výrobky pochádzajúce z Thajska.
 v slovinčine
 :
 V skladu z Uredbo (ES) št. 616/2007 se ne uporablja za proizvode s poreklom iz Tajske.
 vo fínčine
 :
 Ei voimassa Thaimaasta peräisin olevien tuotteiden osalta asetuksen (EY) N:o 616/2007 mukaisesti.
 vo švédčine
 :
 Får inte användas för produkter med ursprung i Thailand i enlighet med förordning (EG) nr 616/2007.“


type: other

text:
Gå till...Hem3DAbstraktArkitekturAnimationdjurFåglarcyklarbilarTecknade serierkändisarStadFärgrikdatorerHäftigtSötBlommaRoligSpelflickorKillarHDSemesterVarmBoLogotypKärlekBioMusikNaturplatserUtrymmeSportTeknologiVärldMer Hem / Logotyp / Sony tapet HD Sony tapet HD
 i Logotyp, Musik
 2,076 visningar
 0 Sony tapet HD
 Här är en samling av Sony tapeter HD För stationära, bärbara datorer, mobiler och pekdatorer. Här på 5dwallpaper.com, finns det mer än hundra tusen Bakgrundsbilder är tillgängliga för att ladda ner. Du kan ladda ner alla Bakgrund gratis.
 Om du gillar denna Sony tapet HD Collection Ge oss en liknande och Dela på Facebook.
 tweet Om Love Peace Tidigare: shiva tapeter HD
 Nästa: tartan tapeter HD
 Visningar (49) green wallpaper hd
 Visningar (17) Landskap tapeter HD Collection
 Riven wallpaper HD-hämtningsniper tapeter HD-hämtningtecknad bakgrunds HDthor tapet HD-hämtningsilverglitter tapeter HD-hämtninggratis bakgrundsbilder högupplöst Hämta1920×1080 bakgrundsbilder HDnatur tapettapeter jul HDjapan tapet HD Designad av 5dwallpaper.com | powered by zuuur.com © Copyright 2016, EFTERTRYCK FÖRBJUDES Scrolla till toppen


text:
 4.8.2016
 HU
 Az Európai Unió Hivatalos Lapja
 L 211/90
 AZ EGT VEGYES BIZOTTSÁG 129/2015 HATÁROZATA
 (2015. április 30.)
 az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodás 47. jegyzőkönyvének (a borkereskedelem technikai akadályainak felszámolásáról) módosításáról [2016/1312]
 AZ EGT VEGYES BIZOTTSÁG,
 tekintettel az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásra (a továbbiakban: az EGT-megállapodás) és különösen annak 98. cikkére,
 mivel:
 (1)
 A 479/2008/EK tanácsi rendeletnek a bizonyos borászati termékekre vonatkozó oltalom alatt álló eredetmegjelölések és földrajzi jelzések, hagyományos kifejezések, valamint e termékek címkézése és kiszerelése tekintetében történő végrehajtására vonatkozó egyes részletes szabályok megállapításáról szóló 607/2009/EK rendelet módosításáról szóló, 2013. augusztus 2-i 753/2013/EU bizottsági végrehajtási rendeletet (1) bele kell foglalni az EGT-megállapodásba.
 (2)
 Ez a határozat borra vonatkozó jogszabályokat érint. Az EGT-megállapodás 47. jegyzőkönyve bevezetőjének hetedik bekezdésében meghatározottak alapján a bort érintő jogszabályok mindaddig nem alkalmazandók Liechtensteinre, amíg az Európai Közösség és a Svájci Államszövetség között létrejött, mezőgazdasági termékek kereskedelméről szóló megállapodás kiterjed Liechtensteinre. Ez a határozat ezért nem alkalmazandó Liechtensteinre.
 (3)
 Az EGT-megállapodás 47. jegyzőkönyvét ezért ennek megfelelően módosítani kell,
 ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
 1. cikk
 Az EGT-megállapodás 47. jegyzőkönyve 1. függelékének 11. pontja (607/2009/EK bizottsági rendelet) a következő francia bekezdéssel egészül ki:
 „—
 32013 R 0753: a Bizottság 2013. augusztus 2-i 753/2013/EU végrehajtási rendelete (HL L 210., 2013.8.6., 21. o.)”.
 2. cikk
 A 753/2013/EU végrehajtási rendeletnek az Európai Unió Hivatalos Lapja EGT-kiegészítésében közzéteendő izlandi és norvég nyelvű szövege hiteles.
 3. cikk
 Ez a határozat 2015. május 1-jén lép hatályba, feltéve, hogy az EGT-megállapodás 103. cikkének (1) bekezdésében előírt összes bejelentést megtették (*).
 4. cikk
 Ezt a határozatot az Európai Unió Hivatalos Lapjának EGT-re vonatkozó részében és EGT-kiegészítésében ki kell hirdetni.
 Kelt Brüsszelben, 2015. április 30-án.
 az EGT Vegyes Bizottság részéről
 az elnök
 Gianluca GRIPPA
 (1) HL L 210., 2013.8.6., 21. o.
 (*) Alkotmányos követelmények fennállását nem jelezték.