type: wikipedia

text:
Philippe de Croÿ, d'Aerschot, né le à Valenciennes et mort le à Venise, est un aristocrate des Pays-Bas de l'époque de Charles Quint et de Philippe II. Il est généralement loyal envers Philippe II au cours de l'insurrection menée par Guillaume d'Orange à partir de 1568, sauf pendant quelques mois en 1576-1577. Membre du Conseil d'État des Pays-Bas, il devient après avoir reçu le pardon de Philippe II vice-gouverneur général.
 Biographie
 Jeunesse
 Fils cadet du gouverneur de Hainaut (1496-1549) et d'Anne de Croÿ-Chimay (1501-1539), il hérite des titres de sa famille à la mort de son frère , assassiné en 1551.
 Carrière au service de Philippe II (1555-1576)
 Fait chevalier de la Toison d'or par en 1555 (année de l'abdication de Charles Quint et de l'avènement de son fils), il occupe à partir de cette date des fonctions de diplomate.
 En 1563, il s'oppose à Guillaume d'Orange (« le Taciturne ») et aux autres nobles réformistes des États généraux des Pays-Bas qui demandent le départ du cardinal de Granvelle. Cette prise de position accroit sa faveur auprès de Philippe II. Son loyalisme est accompagné de fortes convictions catholiques, qu'il exprimera notamment à la suite du massacre de la Saint-Barthélemy.
 Lorsque la révolte des Gueux (1566) se transforme en guerre (1568), sous la direction de Guillaume d'Orange, il reste fidèle au souverain espagnol sous le gouvernorat du duc d'Albe (1567-1573), dont la politique de répression est mal vue de beaucoup de Néerlandais, même catholiques.
 Les années 1576-1577
 Il mène cependant une politique tortueuse en 1576, lorsque, à la suite de la mort inopinée du gouverneur général (de 1573 à 1573) Luis de Requesens (5 mars), le Conseil d'État devient, en l'absence de successeur désigné, l'organe principal du gouvernement des Pays-Bas, dans une situation de crise où les soldats de l'armée espagnole, non payés, se mettent à commettre des exactions dans les provinces de Brabant et de Flandre. Il se rapproche alors des États généraux, réunis dans des conditions non conformes aux règles ; après le sac d'Anvers du 7 novembre, le Conseil d'État souscrit à la pacification de Gand, accord incluant les insurgés de Hollande et Zélande pour faire partir l'armée espagnole des Pays-Bas.
 Il réserve un accueil mitigé au gouverneur général désigné durant l'été, mais qui n'arrive aux Pays-Bas, précisément à Luxembourg, que le 4 novembre. Ce n'est qu'en avril 1577 que don Juan d'Autriche, demi-frère de Philippe II, fera son entrée à Bruxelles, après avoir accepté lui aussi la pacification de Gand et avoir fait effectivement partir les soldats espagnols (ou mercenaires).
 Philippe de Croÿ est nommé gouverneur militaire de la place d'Anvers après le retrait des Espagnols.
 Lorsque don Juan quitte Bruxelles, où il ne se sent pas en sécurité, pour Namur, dont il prend le contrôle militaire (juillet 1577), Philippe de Croÿ fait partie de ceux qui veulent le remplacer par un autre membre de la maison de Habsbourg, l'archiduc Matthias, frère de l'empereur Rodolphe II (et futur empereur), qui est désigné comme gouverneur général par les États généraux.
 Lui-même est choisi le 20 septembre comme gouverneur (stathouder) de Flandre, mais, lorsque les calvinistes prennent le contrôle de Gand quelques semaines plus tard, il est fait prisonnier et n'est libéré qu'après avoir démissionné de son poste.
 Le retour en grâce (1580-1595)
 Une fois libre, Philippe de Croÿ cherche à rentrer en faveur auprès de , dont il obtient le pardon en 1580. Il est alors nommé vice-gouverneur des Pays-Bas, auprès d'Alexandre Farnèse, successeur de don Juan, mort en octobre 1578, puis de ses successeurs. Il se retire en 1595 au moment où Pedro Enríquez de Acevedo devient gouverneur général (par intérim) et part pour Venise où il meurt peu après.
 Descendance
 épousa en premières noces Jeanne Henriette d'Halewyn (née le , morte à Bergues le ) au château de Comines le ; elle lui donna les enfants suivants :
 , duc d'Aerschot (né le au château de Beaumont, où il est mort le ) ;
 Anne (née à Beaumont le , morte à Enghien le ), duchesse d'Aerschot, qui épousa le comte Charles d'Arenberg (1550-1616) ;
 Marguerite, Dame d'Halewyn et de Comines (née le , morte en 1614), qui épousa de Hénin-Liétard, (mort en 1598) puis le comte (1584-1631).
 Après la mort de sa première femme, il épouse le 1er mai 1582 Jeanne de Blois-Trélon († 1605), fille de Louis II de Blois, seigneur de Trélon, et de Charlotte d’Humières.
 Voir aussi
 Articles connexes
 Albums de Croÿ
 Liens externes
 Bibliographie
 Album de Croÿ - , Recueil d'études sur les albums de Croy, 1998 ref. 475
 Notes et références
 Duc d'Aerschot
 Noblesse dans les Pays-Bas méridionaux
 Chevalier de l'ordre de la Toison d'or (XVIe siècle)
 Personnalité de la guerre de Quatre-Vingts Ans
 Personnalité politique dans les Pays-Bas méridionaux
 Naissance en juillet 1526
 Naissance à Valenciennes
 Naissance dans le comté de Hainaut
 Décès en décembre 1595
 Philippe03
 Décès à Venise
 Décès à 69 ans


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 21.12.2015
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 429/8
 Жалба, подадена на 26 януари 2015 г. от Cantina Broglie 1 Srl срещу решението на Общия съд (седми състав), постановено на 27 ноември 2014 г. по дело T-154/11 — Cantina Broglie 1/Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
 (Дело C-34/15 P)
 (2015/C 429/11)
 Език на производството: италиански
 Страни
 Жалбоподател: Cantina Broglie 1 Srl (представител: A. Rizzoli, avvocato)
 Други страни в производството: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели), Camera di Commercio, Industria, Artigianato e Agricoltura di Verona
 С определение от 15 октомври 2015 г. Съдът (девети състав) отхвърли жалбата и осъди Cantina Broglie 1 Srl да понесе направените от него съдебни разноски.


text:
 21.2.2022
 GA
 Iris Oifigiúil an Aontais Eorpaigh
 C 84/19
 Caingean arna tabhairt an 5 Eanáir 2022 – Puma v EUIPO – Brooks Sports (Léiriú ar rachtán)
 (Cás T-5/22)
 (2022/C 84/68)
 Teanga an cháis: an Béarla
 Páirtithe
 Iarratasóir: Puma SE (Herzogenaurach, An Ghearmáin) (ionadaí: P. González-Bueno Catalán de Ocón, dlíodóir)
 Cosantóir: Oifig Maoine Intleachtúla an Aontais Eorpaigh (EUIPO)
 Páirtí eile os comhair an Bhoird Achomhairc: Brooks Sports, Inc. (Seattle, Washington, Stáit Aontaithe Mheiriceá)
 Sonraí na n-imeachtaí os comhair EUIPO
 Dílseánach an trádmhairc atá faoi cheist: An Páirtí eile os comhair an Bhoird Achomhairc
 Trádmharc atá faoi gceist: Clárú idirnáisiúnta lena n-ainmnítear an tAontas Eorpach i ndáil le marc fíortha (Léiriú ar rachtán) – Clárú idirnáisiúnta lena n-ainmnítear an tAontas Eorpach uimh. 1 441 912
 Nós imeachta os comhair EUIPO: Imeachtaí freasúra
 Cinneadh atá faoi chonspóid: Cinneadh ón gCeathrú Bord Achomhairc de chuid EUIPO an 29 Deireadh Fómhair 2021 i gCás R 910/2021-4
 An t-ordú atá á lorg
 Maíonn an t-iarratasóir gur cheart don Chúirt Ghinearálta:
 —
 an cinneadh atá faoi chonspóid a chur ar neamhní;
 —
 a ordú go n-íocfaidh EUIPO agus an páirtí eile sna himeachtaí os comhair an Bhoird Achomhairc costais na n-imeachtaí.
 Saincheisteanna dlí
 —
 Sárú ar Airteagal 8(1)(b) de Rialachán (AE) 2017/1001 ó Pharlaimint na hEorpa agus ón gComhairle;
 —
 Sárú ar Airteagal 8(5) de Rialachán (AE) 2017/1001 ó Pharlaimint na hEorpa agus ón gComhairle.


type: other

text:
Izvršitev v civilnih in gospodarskih zadevah na splošno pomeni, da mora tožnik, kadar kršitelj izvršljive odločbe (kot je pravnomočna sodba) ne upošteva prostovoljno, vložiti predlog za sodno izvršbo, da se zagotovi izvršitev navedene odločbe. Tožnik (upnik) torej za izterjavo dolga, katerega plačilo je bilo odrejeno tožencu, vendar ga ta ne plača, predlaga sodno izvršbo in doseže izterjavo, na primer z rubežem sredstev na dolžnikovih tekočih računih ali dolžnikovega premoženja, katerega izkupiček po prodaji na dražbi omogoča poplačilo zneska, dolgovanega upniku.
 Izvršitev je del odgovora na pooblastilo iz španske ustave iz leta 1978, s katero je sodnikom in sodiščem podeljena naloga presojanja in izvrševanja svojih odločb (člena 117 in 118 ustave). Stranke v postopku so torej dolžne upoštevati sodbe in druge sodne odločbe ter sodelovati pri izvršitvi tega, kar je bilo odločeno. Naloga sodnika je zagotoviti, da so te zahteve ustrezno izpolnjene.
 Izvršitev sodne odločbe pomeni ravnanje v skladu s tem, kar je odredilo sodišče, tj. izvršitev celotne pravice, ki jo je dosegla stranka, ki je uspela v postopku. To lahko vključuje zahtevo tožnika (v nadaljnjem besedilu: stranka, ki predlaga izvršbo) za povračilo določenega denarnega zneska, pravico zahtevati, naj se nekaj stori ali nečesa ne stori, ali zahtevo, naj se priznana pravica izpolni z vpisom v ustrezni javni register, odvisno od sklepa.
 Izvršitev je lahko dokončna ali začasna. V zadnjem primeru in v nekaterih okoliščinah se izvrši sodba, ki še ni pravnomočna, da se prepreči škoda za upnika v vmesnem obdobju (tj. med postopkovnimi fazami pritožbe zoper navedeno odločbo do izdaje pravnomočne sodbe) zaradi zamudnosti, ki je neločljivo povezana s postopkom (členi od 524 do 537 zakona o civilnem postopku (Ley de Enjuiciamiento Civil)).
 V skladu s špansko zakonodajo so za izvršitev sodb pristojni sodniki in sodišča, pri čemer se upoštevajo zakoni in pravila o sodni pristojnosti (člen 117(3) španske ustave).
 V skladu z ustavo je na podlagi zakona o civilnem postopku (zakon št. 1/2000 z dne 7. januarja 2000, BOE št. 7, 8. januar 2000, kakor je bil spremenjen), ki ureja izvršilni postopek v civilnih zadevah, sodnik pristojen za spremljanje pravilnega izvajanja izvršilnega postopka (členi 545, 551 in 552 ter ustrezne določbe). Sodnik na podlagi strankinega predloga za izvršbo začne postopek s „splošnim sklepom o izvršbi“, ki ga izda po proučitvi izvršilnega naslova. Sodnik odloča tudi v primerih, ko toženec (v nadaljnjem besedilu: dolžnik po sodbi) ugovarja izvršbi in začne poseben postopek ugovora zoper izvršbo, ki je predstavljen spodaj.
 Sodni registrarji (Letrados de la Administración de Justicia, ki so se prej imenovali Secretarios judiciales – sodni tajniki) so pristojni za določitev in sprejetje posebnih izvršilnih ukrepov (zahtevki za plačilo, rubež premoženja dolžnika po sodbi, zaseg sredstev na tekočih računih, plače itd.). Ko sodnik izda „splošni sklep o izvršbi“, sodni registrar spremlja izvršilni postopek in sprejme ustrezne odločitve, zoper katere se lahko v nekaterih primerih pri sodišču vloži pritožba.
 Na splošno je treba pridobiti pravnomočno sodbo ali sodno odločbo ali drug izvršilni naslov, ki dovoljuje izvršbo (obstajajo izjeme, v katerih odločba še ni pravnomočna, je pa izvršljiva, kot je začasna izvršitev izpodbijanih sodb, ki je dopustna v nekaterih okoliščinah).
 V skladu z določbami člena 517 zakona o civilnem postopku, ki se nanaša na izvršilni postopek in izvršilne naslove, mora predlog za izvršbo temeljiti na pravnem naslovu, ki je izvršljiv. Izvršljivi so samo naslednji pravni naslovi:
 pravnomočna sodba, arbitražne odločbe in dogovori, doseženi z mediacijo. Dogovori, doseženi z mediacijo, morajo biti notarsko overjeni v skladu z zakonom o mediaciji v civilnih in gospodarskih zadevah (Ley de mediación en asuntos civiles y mercantiles);
 sodne odločbe, s katerimi so odobreni ali potrjeni sodne poravnave in dogovori, doseženi v postopku, in ki so jim po potrebi priložene ustrezne izjave, da se dokaže njihova dejanska vsebina;
 overjene javne listine, če so to prvi izvodi. Če so to drugi izvodi, morajo biti izdani na podlagi naloga sodišča in navajati osebo, ki bo oškodovana, ali povzročitelja škode, ali pa morajo biti izdani s soglasjem vseh strank;
 komercialne pogodbe, ki so jih podpisali stranke in borzni posrednik, ki je član strokovnega združenja in jih je pregledal, če jim je priloženo potrdilo, s katerim navedeni borzni posrednik potrjuje, da se pogodba ujema z vpisi v njegovem registru in datumom vpisov;
 zakonito izdani prinosniški ali imenski vrednostni papirji, ki predstavljajo zapadle obveznosti in prav tako zapadle kupone teh vrednostnih papirjev, če se kuponi ujemajo z vrednostnimi papirji in se vrednostni papirji vsekakor ujemajo s paragonskim blokom.
 Protest zaradi ponaredka vrednostnega papirja v postopku primerjanja ne prepreči izdaje sklepa o izvršbi, če se papirji ujemajo, brez vpliva na poznejši ugovor zoper izvršbo, ki ga lahko vloži dolžnik, ki trdi, da je vrednostni papir ponarejen;
 veljavna potrdila, ki so jih izdali organi, odgovorni za registre, v zvezi z vrednostnimi papirji, ki jih predstavljajo vknjižbe, na katere se nanaša zakon o trgu z vrednostnimi papirji (Ley del Mercado de Valores), če jim je priložena kopija javne listine, ki predstavlja vrednostne papirje ali, kjer je to primerno, njihovo izdajo, kadar se taka listina zahteva z veljavno zakonodajo.
 Potrdila iz predhodnega odstavka ne potečejo, ko je izvršba predlagana in odrejena;
 sklep sodišča, s katerim je določen najvišji znesek, ki ga je mogoče zahtevati kot odškodnino, in ki se izda v okoliščinah, določenih z zakonom, v kazenskem postopku, ki se je začel zaradi dogodkov, kritih z obveznim zavarovanjem lastnika motornega vozila proti odgovornosti za škodo, povzročeno tretjim osebam;
 druge procesne odločbe in listine, ki so izvršljive na podlagi tega ali drugega zakona.
 Predlog za izvršbo je treba vložiti pri sodniku sodišča prve stopnje (Tribunal de Primera Instancia), ki je izdalo sodbo ali odločbo, ki jo je treba izvršiti. Če pa izvršilni naslov ni sodba, tj. če ne izhaja iz sodne odločbe ali odločbe, ki jo je izdal sodni registrar (kot v primeru notarsko overjenih javnih listin, ki so izvršljive), se uporabljajo posebna pravila za določitev pristojnosti sodišča, odvisno od različnih povezav z zadevo. Najpogostejše merilo za določitev pristojnosti je stalno prebivališče toženca. Stranki, ki predlaga izvršbo, in dolžniku po sodbi mora svetovati odvetnik (abogado), zastopati pa ju mora procesni pooblaščenec (procurador), razen v primeru izvršitve odločb, izdanih v postopku, v katerem posredovanje navedenih pravnih strokovnjakov ni obvezno.
 V preostalem je postopek določen v členu 548 in naslednjih zakona o civilnem postopku. Opozoriti je treba, da se sklep o izvršbi izda samo na zahtevo ene od strank, ki se vloži v obliki predloga, kot je obravnavano v nadaljevanju. Ko je pri sodišču vložen predlog za izvršbo ter če so izpolnjena postopkovna pravila in zahteve, sodišče pripravi „splošni sklep o izvršbi“. Ko sodnik izda sklep, sodni registrar izda odredbo, ki vsebuje ustrezne posebne izvršilne ukrepe ter ukrepe izsleditve in preiskovanja v zvezi s premoženjem dolžnika po sodbi, ki se zdijo primerni za izvršbo.
 Zgoraj navedeni sklep in odredba se skupaj s kopijo predloga za izvršbo hkrati vročita dolžniku po sodbi, ob tem pa se lahko sprejmejo nekateri ukrepi za preprečitev morebitne škode upniku.
 Dolžnik po sodbi lahko ugovarja izvršbi iz posebnih razlogov, in sicer bodisi vsebinskih (npr. plačilo dolga) bodisi postopkovnih (npr. napake pri izvršbi), v skladu s členom 556 in naslednjimi zakona o civilnem postopku. V takem primeru se začne kontradiktorni postopek, v katerem se lahko proučijo dokazi in ki se konča z izdajo sklepa, s katerim je sklep o izvršbi potrjen ali v celoti ali delno razveljavljen. Zoper ta sklep se lahko vloži pritožba.
 Kot je bilo navedeno, mora izvršbo zahtevati ena od strank z vložitvijo predloga za izvršbo. Predlog za izvršbo mora vsebovati pravni naslov, na katerem temelji izvršba, navedbo izvršbe, ki se predlaga sodišču, zasegljivo premoženje dolžnika po sodbi, ukrepe izsleditve in preiskovanja za opredelitev dolžnikovega premoženja, osebo ali osebe, zoper katere je treba opraviti izvršbo, njihovo identifikacijo in njihove okoliščine. Če je izvršilni naslov odločba sodnega registrarja ali sodba ali odločba sodišča, pristojnega za izvršbo, je lahko predlog za izvršbo omejen na predlog za izdajo sklepa o izvršbi, v katerem je opredeljena sodba ali odločba, ki jo je treba izvršiti (člen 549 zakona o civilnem postopku). V drugih primerih je treba predlogu za izvršbo priložiti listine, na katerih temelji izvršba (člen 550 zakona o civilnem postopku). Če je predlog za izvršbo v skladu z zgoraj navedenimi zahtevami in če predloženi pravni naslov omogoča odreditev izvršbe, izvršbo odredi sodnik ali sodni registrar z odredbo, ki v primeru denarne izvršbe določi znesek, ki predstavlja glavni znesek izvršbe, ter začasni znesek za obresti in stroške, brez vpliva na njegovo poznejšo poravnavo in prilagoditev, ter vedno opredeli zadevne osebe in izvršilne ukrepe, ki jih je treba sprejeti.
 Vsekakor in brez vpliva na spodaj navedeno premoženje, ki ga ni mogoče zarubiti, je treba vedno poudariti, da morajo biti izvršilni ukrepi sorazmerni z zneskom, za katerega je izvršba odobrena, tako da lahko sodišče, če so ukrepi pretirani, odredi njihovo zmanjšanje. Če so ukrepi nezadostni, lahko stranka, ki predlaga izvršbo, prav tako zaprosi za razširitev ali povečanje ukrepov, ki jih je treba sprejeti. Če stranka, ki predlaga izvršbo, ne ve, kakšno premoženje ima v lasti dolžnik po sodbi, lahko zaprosi sodišče, naj opravi poizvedbe, ki jih izvede sodni registrar bodisi neposredno pri sodišču bodisi s predložitvijo zahtev pristojnim organom. Vendar obstajajo številne lestvice ali omejitve v zvezi z rubeži in zasegi plač, ki so navedene spodaj. Izvršba, ki izhaja iz sklepa o plačilu preživnine (določene bodisi v postopku za preživnino med sorodniki bodisi v družinskem postopku v zvezi s plačili preživnine za otroke), je izjema, ker se v takih primerih zakonske lestvice ne uporabljajo, ampak znesek, ki ga je mogoče zarubiti, določi sodišče.
 V zvezi s premoženjem, ki ga ni mogoče zarubiti, je v členu 604 in naslednjih zakona o civilnem postopku navedeno naslednje (sklicevanja na sodnega tajnika je treba razumeti kot sklicevanja na sodnega registrarja).
 Popolnoma nezarubljivo premoženje. V nobenih okoliščinah se ne sme zarubiti naslednje premoženje:
 1. premoženje, ki je bilo razglašeno za neodtujljivo;
 2. stranske pravice, ki jih ni mogoče odtujiti ločeno od glavne pravice;
 3. premoženje, ki samo po sebi nima vrednosti;
 4. premoženje, ki je z zakonsko določbo izrecno opredeljeno kot premoženje, ki ga ni mogoče zarubiti.
 Nezarubljivo premoženje dolžnika po sodbi. Prav tako se ne sme zarubiti naslednje premoženje:
 1. pohištvo in gospodinjski predmeti ter oblačila, ki jih ni mogoče šteti za nepotrebne ter so last stranke, zoper katero se predlaga izvršba, in članov njene družine. Na splošno predmeti, kot so živila in kurivo, ter drugi predmeti, ki so po mnenju sodišča bistvenega pomena za dostojno življenje dolžnika po sodbi in njegovih vzdrževanih oseb;
 2. knjige in instrumenti, ki jih dolžnik po sodbi potrebuje za opravljanje svojega poklica, umetniškega dela ali obrti, če njihova vrednost ni sorazmerna z zneskom zahtevanega dolga;
 3. sakralni predmeti in predmeti, ki se uporabljajo pri izvajanju zakonito registriranih religij;
 4. zneski, ki so z zakonom izrecno opredeljeni kot zneski, ki jih ni mogoče zarubiti;
 5. premoženje in zneski, za katere je s pogodbami, ki jih je ratificirala Španija, opredeljeno, da jih ni mogoče zarubiti.
 V zvezi z rubežem plač in pokojnin so v zakonu o civilnem postopku določeni naslednji varnostni ukrepi:
 (1) Plača, pokojnina, nadomestilo ali enakovredno plačilo, ki ne presega zneska minimalne plače (ki jo vsako leto določi vlada), se ne sme zarubiti.
 (2) Plače, nadomestila ali pokojnine, ki so višji od minimalne plače, se lahko zarubijo v skladu z naslednjo lestvico:
 1. 30 % za prvi dodatni znesek do zneska, ki je enak dvakratniku minimalne plače;
 2. 50 % za dodatni znesek do zneska, ki je enak trikratniku minimalne plače;
 3. 60 % za dodatni znesek do zneska, ki je enak štirikratniku minimalne plače;
 4. 75 % za dodatni znesek do zneska, ki je enak petkratniku minimalne plače;
 5. 90 % za vsak znesek, ki presega zgornji znesek.
 (3) Če stranka, zoper katero se predlaga izvršba, prejema več kot eno plačo, se vse plače seštejejo, znesek, ki se ne sme zarubiti, pa se odšteje samo enkrat. Prav tako se seštejejo tudi plače, pokojnine, nadomestila ali enakovredna plačila zakoncev, razen če imata zakonca ločeno premoženje, za kar je treba sodnemu tajniku predložiti dokaze.
 (4) Če ima stranka, zoper katero se predlaga izvršba, vzdrževane osebe, lahko sodni tajnik za od 10 % do 15 % zniža deleže, določene v točkah 1, 2, 3 in 4 člena 607(2) zakona o civilnem postopku.
 (5) Če so bili plače, pokojnine ali nadomestila obremenjeni s trajnimi ali začasnimi odtegljaji javne narave na podlagi davčne zakonodaje ali zakonodaje o socialni varnosti, se kot podlaga za določitev zneska, ki ga je treba zarubiti, uporabi neto znesek, ki ga dolžnik po sodbi prejme po teh odtegljajih.
 (6) Zgornji odstavki tega člena se uporabljajo tudi za dohodke iz poklicnih in poslovnih dejavnosti samozaposlenih oseb.
 (7) Zneski, zarubljeni v skladu s to določbo, se lahko prenesejo neposredno na račun, ki ga je predhodno navedla stranka, ki je predlagala izvršbo, če to odobri sodni tajnik, odgovoren za izvršbo.
 V takem primeru morata oseba ali organ, ki izvaja rubež in nadaljnji prenos, in stranka, ki je predlagala izvršbo, sodnega tajnika vsake tri mesece obvestiti o poslanih oziroma prejetih zneskih, razen če stranka, zoper katero se predlaga izvršba, ugovarja, bodisi ker meni, da je dolg v celoti poplačan, zaradi česar se zaseg razveljavi, bodisi ker rubeži in prenosi niso bili izvedeni, kot je določil sodni tajnik.
 Zoper sklep, ki ga je izdal sodni tajnik in ki dovoljuje neposredni prenos, se lahko pri sodišču vloži neposredna revizija.
 V primeru nepremičnin ali drugega premoženja, ki ga je mogoče vpisati v register, lahko sodišče na zahtevo stranke, ki predlaga izvršbo, odredi preventivni zaznamek rubeža v ustreznem javnem registru (običajno v registru premoženja, ki je register za nepremičnine), da se zagotovi poznejša izvršba.
 V drugih primerih se lahko odobrijo naslednje vrste ukrepov:
 – denar: zaplemba;
 – tekoči računi: nalog banki, da blokira račun;
 – plače: nalog plačniku, da zadrži izplačilo;
 – obresti, prihodki in dohodki: zadržanje s strani plačnika, prisilna uprava ali sodni depozit;
 – vrednostni papirji in finančni instrumenti: zadržanje obresti pri viru, obvestilo regulatorju borze ali sekundarnega trga (če vrednostni papirji kotirajo na uradni borzi) ter obvestilo družbi izdajateljici;
 – druge premičnine: zaplemba.
 Poleg tega morajo za zagotovitev izvedbe izvršbe vse osebe ter javni in zasebni organi sodelovati v izvršilnih ukrepih (pod grožnjo denarne kazni ali celo obsodbe zaradi nespoštovanja sodišča, če ne bodo ravnali v skladu z navedeno zahtevo). To pomeni, da morajo predložiti informacije, ki se od njih zahtevajo, ali sprejeti zadevne jamstvene ukrepe ter sodišču izročiti vse dokumente in podatke, ki jih imajo, pri čemer veljajo samo tiste omejitve, ki izhajajo iz upoštevanja temeljnih pravic ali ki so v nekaterih primerih izrecno določene z zakonom.
 Trajanje izvršilnih ukrepov ni določeno. Veljavni so, dokler ni izvršba v celoti izvedena. V zvezi s temi ukrepi mora stranka, ki predlaga izvršbo, v vsakem primeru predlagati ustrezno izvršbo. Na primer, pri rubežu premičnine ali nepremičnine se bo zahtevala dražba. Plačilo stranki, ki je predlagala izvršbo, bo izvedeno z denarjem, pridobljenim z dražbo. V drugih primerih, na primer kadar sklep vključuje izročitev premoženja stranki, ki je predlagala izvršbo (kot je prisilna izselitev zaradi neplačevanja najemnine), bodo izvršilni ukrepi zajemali vrnitev premoženja v posest stranki, ki je predlagala izvršbo, po prisilni izselitvi najemnika, ki je kršil pogodbo.
 Pritožba zoper sklep, s katerim je odobrena izvršba, ni mogoča. Vendar lahko dolžnik po sodbi ugovarja izvršbi, potem ko je bil uradno obveščen o njej. V takem primeru se izvede zgoraj navedeni postopek ugovora. Ugovor lahko temelji na vsebinskih razlogih ali formalnih napakah. Ti razlogi za ugovor se razlikujejo glede na pravni naslov, ki ga je treba izvršiti (kot je določeno v členu 556 in naslednjih zakona o civilnem postopku, odvisno od tega, ali so to procesna odločba sodnika ali sodnega registrarja, arbitražna odločba ali dogovor, dosežen z mediacijo, sklep o najvišji kazni, izdan v kazenskem postopku v zvezi s prometno nesrečo, pravni naslovi iz točk 4, 5, 6 in 7 člena 517 zakona o civilnem postopku ter druge izvršljive listine iz točke 9 člena 517(2). Ugovor zaradi previsokega zahtevka in ugovor zaradi formalnih napak sta urejena v členu 558 oziroma členu 559 zakona o civilnem postopku. Opozoriti je treba, da lahko sodišče nekatere od teh razlogov uveljavlja po uradni dolžnosti (če sodišče ugotovi, da je katera od določb v sklepu o izvršbi, ki vključuje javne listine, pravne naslove ali potrdila, morda nepoštena, mora ukrepati po uradni dolžnosti, tako da o zadevi zasliši stranke in nato izda sklep). Stranke se lahko pritožijo zoper sklep, s katerim sodišče prve stopnje odloči o razlogih za ugovor. Pritožbo obravnava deželno sodišče (Audiencia provincial).
 Izvršilni ukrep lahko poteče. Izvršilni ukrep, ki temelji na sodbi ali sodni odločbi, odločbi sodnega registrarja, s katero sta potrjena poravnava ali dogovor, dosežena med postopkom, ali arbitražni odločbi ali dogovoru, doseženem z mediacijo, poteče, če ustrezni predlog za izvršbo ni vložen v petih letih od pravnomočnosti sodbe ali odločbe (člen 518 zakona o civilnem postopku).
 Pred začetkom izvršitve procesnih odločb (sodnika ali sodnega registrarja) ali arbitražnih odločb ali dogovorov, doseženih z mediacijo, obstaja tudi čakalno obdobje, katerega namen je tožencu dati čas, da prostovoljno izpolni sklep, osebi, ki je uspela v postopku, pa ni treba predlagati izvršbe. Izvršba procesnih ali arbitražnih odločb ali dogovorov, doseženih z mediacijo, se torej ne odredi prej kot dvajset dni po datumu, ko sodba postane pravnomočna ali ko je bil dolžnik po sodbi uradno obveščen o odločitvi o odobritvi dogovora ali podpisu dogovora (člen 548 zakona o civilnem postopku). To čakalno obdobje je namenjeno spodbujanju tožencev k prostovoljnemu upoštevanju odločitev.
 Kot je pojasnjeno zgoraj v točki 4.1, je za zaščito dolžnika z zakonom o civilnem postopku določeno, da določenega premoženja ni mogoče zarubiti, prav tako so določene sorazmerne količinske omejitve za rubeže plač, nadomestil ali pokojnin.
 Pri dražbah premoženja so za prodajo premoženja najboljšemu ponudniku določeni minimalni zneski, ki so sorazmerni z ocenjeno vrednostjo premoženja ali zneska dolga. Te omejitve za zaščito dolžnika so višje, če je na dražbo dano dolžnikovo običajno prebivališče (člena 670 in 671 zakona o civilnem postopku).
 V zakonu o civilnem postopku je navedeno tudi, da se izvršba v zvezi z dolgovanimi obrestmi na glavnico in postopkovnimi stroški praviloma ne sme izvesti za znesek, ki presega 30 % glavnice (člen 575 zakona o civilnem postopku).
 Kadar izvršba poteka zoper običajno prebivališče, stroški, ki se lahko zahtevajo od dolžnika po sodbi, ne smejo presegati 5 % zneska, ki se zahteva v predlogu za izvršbo (člen 575 zakona o civilnem postopku).
 Pri uresničitvi hipoteke in dolžnikih, ki so v še posebno ranljivem socialnem in finančnem položaju, se prisilna izselitev iz običajnega prebivališča odloži.
 V skladu s členi od 55 do 57 zakona o insolventnosti (Ley Concursal) individualne izvršbe zoper gospodarske družbe, ki so razglasile stečaj, niso mogoče, ker je v zvezi z izvršbo zoper insolventno stranko izključno pristojen sodnik, ki odloča v stečajnem postopku. Namen tega je preprečiti, da bi bili nekateri upniki obravnavani ugodneje od drugih.


text:
 23.11.2013
 MT
 Il-Ġurnal Uffiċjali tal-Unjoni Ewropea
 C 344/57
 Rikors ippreżentat fit-3 ta’ Settembru 2013 — G-Star Raw vs UASI — PepsiCo (PEPSI RAW)
 (Kawża T-473/13)
 2013/C 344/105
 Lingwa tar-rikors: l-Ingliż
 Partijiet
 Rikorrenti: G-Star Raw CV (Amsterdam, il-Pajjiżi l-Baxxi) (rappreżentanti: J. van Manen, M. van de Braak u L. Fresco, avukati)
 Konvenut: L-Uffiċċju għall-Armonizzazzjoni fis-Suq Intern (Trade marks u Disinni)
 Parti oħra quddiem il-Bord tal-Appell: PepsiCo, Inc. (New York, l-Istati Uniti)
 Talbiet tar-rikorrenti
 —
 tannulla d-deċiżjoni tat-Tieni Bord tal-Appell tal-Uffiċċju għall-Armonizzazzjoni fis-Suq Intern (Trade Marks and Designs) (UASI) tal-25 ta’ Ġunju 2013 mogħtija fil-Każ R 1586/2012-2;
 —
 tikkundanna lill-konvenut għall-ispejjeż ta’ dawn il-proċeduri;
 —
 tikkundanna lill-parti l-oħra quddiem il-Bord tal-Appell għall-ispejjeż ta’ dawn il-proċeduri, kemm-il darba tintervjeni, kif ukoll għal dawk sostnuti fil-proċedimenti quddiem l-UASI.
 Motivi u argumenti prinċipali
 Applikant għat-trade mark Komunitarja: il-parti l-oħra quddiem il-Bord tal-Appell
 Trade mark Komunitarja kkonċernata: it-trade mark figurattiva li tinkludi l-elementi verbali “PEPSI RAW” għal prodotti fil-klassi 32 — Applikazzjoni għal trade mark Komunitarja Nru 6 788 004
 Proprjetarju tat-trade mark jew tas-sinjal invokat insostenn tal-oppożizzjoni: ir-rikorrenti
 Trade mark jew sinjal invokat: it-trade mark verbali “RAW” għal prodotti fil-klassi 25 — Trade mark Komunitarja Nru 4 743 225
 Deċiżjoni tad-Diviżjoni tal-Oppożizzjoni: oppożizzjoni milqugħa u l-applikazzjoni għal reġistrazzjoni ta’ trade mark miċħuda fl-intier tagħha
 Deċiżjoni tal-Bord tal-Appell: deċiżjoni kkontestata annullata
 Motivi invokati: ksur tal-Artikolu 8(1)(b) tar-Regolament dwar it-trade mark Komunitajra.


type: legislation

text:
 EUROOPA KOMISJON
 Brüssel,12.1.2021
 COM(2021) 16 final
 2021/0007(NLE)
 Ettepanek:
 NÕUKOGU OTSUS
 seisukoha kohta, mis võetakse Euroopa Liidu nimel Rahvusvahelises Tsiviillennunduse Organisatsioonis seoses rahvusvahelise tsiviillennunduse konventsiooni 9. lisa osa D 28. muudatusega
 SELETUSKIRI
 1.Kavandatav reguleerimisese
 Käesolev ettepanek puudutab otsust, millega määratakse kindlaks Euroopa Liidu nimel Rahvusvahelises Tsiviillennunduse Organisatsioonis (edaspidi „ICAO“) võetav seisukoht seoses rahvusvahelise tsiviillennunduse konventsiooni (edaspidi „Chicago konventsioon“) protseduuride lihtsustamist käsitleva 9. lisa 28. muudatust. ICAO nõukogu võttis selle muudatuse vastu 23. juunil 2020.
 28. muudatus on seotud broneeringuinfo töötlemise reeglitega, mida käsitletakse 9. lisa 9. peatüki osas D.
 Erinevalt muust reisimisega seotud teabest, mida lennuettevõtjad koguvad ametiasutuste nimel, nt reisijaid käsitlev eelteave, on broneeringuinfo näol tegemist reisijate isikuandmetega, mida lennuettevõtjad koguvad majandustegevuse jaoks. Õiguskaitseasutused kogu maailmas kasutavad neile edastatud broneeringuinfot järjest rohkem selleks, et võidelda terrorismi ja raskete kuritegudega.
 2.Ettepaneku taust
 2.1.Rahvusvahelise tsiviillennunduse konventsioon („Chicago konventsioon“)
 Chicago konventsiooni eesmärk on reguleerida rahvusvahelist lennutransporti. Konventsioon jõustus 4. aprillil 1947 ja sellega asutati Rahvusvaheline Tsiviillennunduse Organisatsioon (ICAO).
 Kõik ELi liikmesriigid on Chicago konventsiooni osalised.
 2.2.Rahvusvaheline Tsiviillennunduse Organisatsioon
 ICAO on ÜRO spetsialiseeritud asutus. Organisatsiooni eesmärkideks on arendada rahvusvahelise aeronavigatsiooni põhimõtteid ja meetodeid ning edendada rahvusvahelise lennutranspordi kavandamist ja arendamist.
 ICAO nõukogu on ICAO alaline organ, kuhu kuulub 36 konventsiooniosalist riiki ja mille ICAO assamblee valib kolmeks aastaks. Ajavahemikul 2019–2022 on ICAO nõukogus esindatud seitse ELi liikmesriiki
 1
 .
 Chicago konventsiooni artiklis 54 loetletud ICAO nõukogu kohustuste hulka kuulub rahvusvaheliste standardite ja soovituslike tavade vastuvõtmine. Need standardid ja tavad on esitatud Chicago konventsiooni lisades. Standardid on nõuded, mille ühetaolist kohaldamist peetakse vajalikuks, samas kui soovituslike tavade järgimine ei ole kohustuslik.
 ICAO nõukogu kutsub kokku ka assamblee, mis on ICAO suveräänne organ. ICAO assamblee tuleb kokku vähemalt üks kord kolme aasta jooksul ning määrab järgmiseks kolmeks aastaks kindlaks organisatsiooni poliitilise suuna. ICAO assamblee 40. istung toimus 24. septembrist kuni 4. oktoobrini 2019 Kanadas Montrealis.
 2.3.Broneeringuinfot käsitlevate ICAO standardite ja soovituslike tavade ajakohastamise protsess
 Uute broneeringuinfo standardite ja soovituslike tavade väljatöötamine on ette nähtud 21. detsembril 2017 vastu võetud ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioonis 2396 (2017)
 2
 . Selles on sätestatud, et ÜRO liikmesriigid „parandavad suutlikkust koguda, töödelda ja analüüsida broneeringuinfot ICAO standardite ja soovituslike tavade raames ning tagavad, et kõik nende pädevad riiklikud ametiasutused kasutavad ja et nendega jagatakse broneeringuinfot viisil, milles võetakse täielikult arvesse inimõigusi ja põhivabadusi.“ ICAO kutsub selles ka üles „tegema liikmesriikidega koostööd, et kehtestada broneeringuinfo kogumise, kasutamise, töötlemise ja kaitsmise standard.“
 Broneeringuinfo standardite ja soovituslike tavade läbivaatamise ettepanekute koostamine tehti ülesandeks eksperdirühmale (ICAO PNR Task Force), mille ICAO õhutranspordikomitee moodustas 2019. aasta märtsis. Rakkerühma töö jõudis lõpule 2019. aasta detsembris ja ICAO protseduuride lihtsustamise eksperdikogu vaatas selle läbi 2020. aasta jaanuaris.
 7. veebruaril 2020 kiitis ICAO õhutranspordikomitee eksperdikogu ettepanekud heaks. Heakskiitmisele järgnes ametlik konsulteerimine ICAO liikmesriikidega riikidele adresseeritud kirjaga 2020 14E. Riikidega konsulteerimine lõppes 15. mail 2020.
 Pärast riikidega konsulteerimist analüüsis ICAO sekretariaat riikidelt saadud vastuseid ja esitas õhutranspordikomiteele ettepaneku. Sekretariaadi ettepanek oli praktiliselt identne 2020. aasta jaanuaris toimunud protseduuride lihtsustamise eksperdikogu koosoleku tulemustega. Ka 19. juunil 2019 toimunud koosolekul soovitas õhutranspordikomitee ICAO nõukogul võtta esitatud broneeringuinfo standardid ja soovituslikud tavad vastu vaid väikeste parandustega.
 23. juunil 2020 võttis ICAO nõukogu Chicago konventsiooni 9. lisa 28. muudatuse oma 220. istungjärgu kümnendal istungil vastu. Nagu eespool märgitud, on 9. lisas sätestatud rahvusvahelised standardid protseduuride lihtsustamise kohta ning 9. peatüki osa D käsitleb täpsemalt broneeringuinfot.
 17. juulil 2020 teavitas ICAO oma liikmesriike 28. muudatuse vastuvõtmisest riikidele adresseeritud teise kirjaga (EC 6/3-20/71). Muudatus pidi jõustuma 30. oktoobril 2020, välja arvatud juhul, kui enamik riike teatab selleks kuupäevaks Chicago konventsiooni artikli 90 alusel oma mittenõustumisest. Muudatust hakatakse kohaldama alates 28. veebruarist 2021. ICAO liikmesriigid võivad aga 30. jaanuariks 2020 teatada võimalikest erinevustest nende riigisiseste normide ja tavade ning 28. muudatuses sätestatud standardite vahel, kui nad leiavad, et nende riigisiseste normide või tavade ja standardite vahel on teatavaid erinevusi. Teated tuleb esitada kooskõlas Chicago konventsiooni artikliga 38 ja erinevustest teatamiseks kasutatava mehhanismiga.
 2.4.9. lisa 28. muudatuse broneeringuinfoga seotud aspektid
 28. muudatuse jõustumise korral asendab see praegused standardid 9.22–9.22.1 ja soovitusliku tava 9.23 uute standarditega 9.23–9.38. Need standardid ja tavad on kehtivast raamistikust oluliselt üksikasjalikumad ja hõlmavad muu hulgas aspekte, mis puudutavad eesmärgi piiritlemist, järelevalvet, andmesubjektide õigusi, edastamismeetodit, andmete säilitamist, delikaatsete andmete töötlemist ja Chicago konventsiooni osalisriikide vahelisi suhteid seoses broneeringuinfo edastamisega. Osasid ICAO dokumendis 9944 esitatud mittesiduvaid suuniseid, mis käsitlevad broneeringuinfot,
 3
 on ajakohastatud, et need vastaksid uutele standarditele.
 Standardiga 9.23 on ette nähtud, et osalisriigid peavad parandama suutlikkust koguda, kasutada, töödelda ja kaitsta broneeringuinfot ning kehtestama selle suutlikkuse praktiliseks rakendamiseks vajalikud reeglid asjakohases riigisiseses õigus- ja haldusraamistikus kooskõlas standardite ja soovituslike tavadega. Broneeringuinfo töötlemise suutlikkuse parandamise kohustus on kooskõlas ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsiooniga 2396 (2017).
 Standardiga 9.24 on ette nähtud, et osalisriigid peavad määratlema täielikult inimõigusi ja põhivabadusi järgides selgelt broneeringuinfo, mida nad kasutavad oma tegevuses, ja määrama kindlaks eesmärgid, milleks ametiasutused võivad broneeringuinfot kasutada. Eesmärgid ei tohiks minna vajalikust kaugemale ja nende hulka peaks eelkõige kuuluma piirijulgeolek, et võidelda terrorismi ja raskete kuritegudega. Lisaks peaks broneeringuinfo avaldamine vastuvõtjariigis või teistes riikides piirduma pädevate asutustega, kes täidavad broneeringuinfo töötlemise eesmärkidega seotud asjakohaseid ülesandeid. Samuti peaksid need asutused tagama andmeid avaldava asutuse pakutava kaitsega võrreldava kaitse.
 Standardiga 9.25 on kehtestatud andmeturvet ja üksikisikute õigusi käsitlevad nõuded seoses nende broneeringuinfo töötlemisega, sealhulgas diskrimineerimiskeeld, teabe esitamine, halduslikud ja kohtulikud õiguskaitsevahendid, andmetega tutvumine ning võimalus taotleda andmete parandamist, kustutamist või märkuste lisamist. Soovituslik tava 26 julgustab riike teavitama üksikisikuid nende broneeringuinfo töötlemisest ning nende õigustest ja õiguskaitsevahenditest.
 Standardiga 9.27 on ette nähtud, et osalisriigid peavad broneeringuinfo automaatsel töötlemisel tuginema objektiivsetele, täpsetele ja usaldusväärsetele kriteeriumidele, mis viitavad tulemuslikult ohu olemasolule, ilma et see tooks kaasa ebaseaduslikku eristamist, ning hoiduma tegemast üksnes broneeringuinfo automaatsel töötlemisel põhinevaid otsuseid, mis kahjustavad oluliselt üksikisikute õiguslikke huve.
 Standardi 9.28 kohaselt peavad riigid määrama ühe (või mitu) pädevat riigisisest asutust, kellel on volitused teostada broneeringuinfo kaitse üle sõltumatut järelevalvet ning teha kindlaks, kas broneeringuinfot kogutakse, kasutatakse, töödeldakse ja kaitstakse inimõigusi ja põhivabadusi täielikult austades.
 Standard 9.29 keelab riikidel nõuda lennuettevõtjatelt sellise broneeringuinfo kogumist, mida nende tavapärase majandustegevuse käigus ei nõuta, või selliste andmete filtreerimist enne edastamist. Samuti keelatakse delikaatsete andmete – st broneeringuinfo, millest ilmneb isiku rassiline või etniline päritolu, poliitilised vaated, usulised või filosoofilised veendumused, ametiühingusse kuulumine või andmed tema tervise, seksuaalelu või seksuaalse sättumuse kohta –, töötlemine, välja arvatud erakorralistel asjaoludel, et vahetult kaitsta andmesubjekti või teise füüsilise isiku elulisi huve. Selliste andmete edastamise korral peavad riigid need kustutama nii kiiresti kui võimalik.
 Standardis 9.30 on sätestatud andmete säilitamise ning broneeringuinfo pseudonüümimise ja taasisikustamisega seotud kohustused, mille kohaselt peavad riigid säilitama andmeid üksnes kindlaksmääratud ajavahemiku jooksul, mis on nende õigus- ja haldusraamistiku kohaselt vajalik ja proportsionaalne eesmärkidel, milleks broneeringuinfot kasutatakse, ning varjama need pärast kindlaksmääratud ajavahemikku. Pärast varjamist peaks andmete taasisikustamine olema võimalik ainult juhul, kui andmeid kasutatakse seoses poolelioleva juhtumi, ohu või riskiga, mis on seotud eesmärkidega, milleks broneeringuinfot võib töödelda. Soovituslikus tavas 9.32 soovitatakse maksimaalselt viieaastast säilitamisaega ja soovituslikus tavas 9.33 tehakse ettepanek broneeringuinfo pseudonüümimiseks kuue kuu jooksul ja mitte hiljem kui kahe aasta jooksul alates hetkest, mil lennuettevõtjad selle edastasid.
 Standardis 9.33 on sätestatud, et broneeringuinfot tuleks üldjuhul edastada eraelu puutumatust vähem riivava tõukemeetodi abil. Samuti püütakse sellega minimeerida lennuettevõtjate koormust, piirates riikide võimalust määrata teatavatel asjaoludel trahve edastamisvigade eest ja nõudes neilt tõukekordade arvu piiramist.
 Standardi 9.34 punktis a nõutakse, et osalisriigid ei tõkestaks ega takistaks broneeringuinfo edastamist teisele osalisriigile, kes järgib uusi standardeid. Samal ajal on standardi 9.34 punktis b sätestatud, et ICAO osalisriikidele jääb võimalus kehtestada või säilitada broneeringuinfo kõrgem kaitsetase vastavalt oma riigisisesele õigus- ja haldusraamistikule ning sõlmida teiste osalisriikidega lisakokkuleppeid, eelkõige selleks, et täita oma riigisiseseid õiguslikke nõudeid, või kehtestada üksikasjalikumad sätted broneeringuinfo töötlemise ja edastamise kohta, tingimusel et need meetmed ei ole muul viisil standarditega vastuolus.
 Standardi 9.35 kohaselt võib osalisriikidelt teise riigi taotlusel nõuda, et nad tõendaksid uute standardite järgimist. Kui osalisriigid otsustavad, et nad peavad takistama broneeringuinfo edastamist või trahvima lennuettevõtjat, on standardiga 9.36 ette nähtud, et seda tuleb teha läbipaistvalt ja kavatsusega olukorda lahendada.
 Soovitusliku tavaga 9.37 innustatakse riike teavitama teisi riike, kellega neil on lennuühendus, kõigist olulistest muudatustest oma broneeringuinfo programmis, sealhulgas standardite ja soovituslike tavade järgimises. Soovituslikus tavas 9.38 soovitatakse, et riigid ei karistaks lennuettevõtjaid, kui nad püüavad lahendada broneeringuinfo edastamisega seotud vaidlusi.
 2.5.Kohaldatav ELi õigusraamistik
 Broneeringuinfo töötlemine on oluline vahend ELi ühises võitluses terrorismi ja raskete kuritegudega ning üks julgeolekuliidu alustaladest. Kahtlaste reisiharjumuste kindlakstegemine ja nende jälgimine broneeringuinfo töötlemise abil, et koguda tõendeid ja vajaduse korral avastada kurjategijate kaasosalisi ja paljastada kuritegelikke võrgustikke, on osutunud terrori- ja raskete kuritegude ennetamise, avastamise, uurimise ja nendega seotud kriminaalmenetluse läbiviimise seisukohast väga kasulikuks. Samal ajal kujutab broneeringuinfo töötlemine endast sekkumist Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artiklites 7 ja 8 sätestatud õigusesse eraelu puutumatusele ja isikuandmete kaitsele. Harta artikli 52 lõike 1 kohaselt tohib seda teha ainult seaduse alusel ning arvestades nimetatud õiguste ja vabaduste olemust ning kui see on proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt vajalik ning vastab tegelikult liidu üldist huvi pakkuvale eesmärgile või kui on vaja kaitsta teiste isikute õigusi ja vabadusi. Üks selline üldist huvi pakkuv eesmärk on kaitsta kodanikke tõsiste julgeolekuohtude eest.
 27. aprillil 2016 võtsid Euroopa Parlament ja nõukogu vastu direktiivi (EL) 2016/681, mis käsitleb broneeringuinfo kasutamist terroriaktide ja raskete kuritegude ennetamiseks, avastamiseks, uurimiseks ja nende eest vastutusele võtmiseks
 4
 . See direktiiv võimaldab liikmesriikide ametiasutustel nõuda lennuettevõtjatelt broneeringuinfo edastamist, tagades samal ajal üksikisikute õiguse eraelu puutumatusele ja andmekaitsele. Liikmesriikidel tuli õigusakt oma õigusesse üle võtta 25. maiks 2018. 2020. aastal korraldatud direktiivi kohaldamise kahe esimese aasta läbivaatamine
 5
 näitas, et broneeringuinfo töötlemine on andnud võitluses terrorismi ja raskete kuritegudega käegakatsutavaid tulemusi.
 2016. aasta aprillis võtsid Euroopa Parlament ja nõukogu vastu ka ELi uued andmekaitsenormid: määruse (EL) 2016/679 (isikuandmete kaitse üldmäärus
 6
 ) ja direktiivi (EL) 2016/680 (mis käsitleb andmekaitset õiguskaitse valdkonnas
 7
 ). Isikuandmete kaitse üldmääruses on muu hulgas sätestatud isikuandmete rahvusvahelise edastamise reeglid, mida kohaldatakse olukorras, kus lennuettevõtjad edastavad broneeringuinfot. Direktiiviga (EL) 2016/680 reguleeritakse isikuandmete töötlemist õiguskaitseasutustes ja täiendatakse direktiivis (EL) 2016/681 sätestatud korda seoses selliste aspektidega nagu andmesubjekti õigused ja andmete edastamine kolmandate riikide õiguskaitseasutustele üksikjuhtumite kaupa.
 ELi ja kolmandate riikide (täpsemalt Austraalia
 8
 ja Ameerika Ühendriikide
 9
 ) vahel on sõlmitud kaks broneeringuinfo töötlemise ja edastamise rahvusvahelist lepingut. 26. juulil 2017 andis Euroopa Liidu Kohus oma arvamuse (edaspidi „arvamus 1/15“
 10
 ) liidu ja Kanada vahelise broneeringuinfo edastamist ja töötlemist käsitleva kavandatud lepingu kohta, millele kirjutati alla 25. juunil 2014. Kohus asus seisukohale, et lepingut ei saa selle kavandatud vormis sõlmida, sest mõned selle sätted ei ole kooskõlas hartaga tagatud eraelu puutumatuse ja isikuandmete kaitsega seotud põhiõigustega. Eelkõige tõlgendas kohus asjaomaseid harta sätteid sellistena, mis nõuavad erikaitset seoses sõltumatu asutuse teostatava järelevalve, delikaatsete andmete töötlemise, broneeringuinfo automaatse töötlemise, diskrimineerimiskeelu, broneeringuinfo töötlemise eesmärkide ning broneeringuinfo säilitamise, kasutamise, avaldamise ja edasise edastamisega. Pärast seda, kui nõukogu võttis 2017. aasta detsembris vastu läbirääkimisjuhised, alustas komisjon 2018. aasta juunis broneeringuinfo osas Kanadaga uusi läbirääkimisi.
 Üldiselt kogub üha rohkem kolmandaid riike lennuettevõtjatelt broneeringuinfot ja mitmed neist on viimase paari aasta jooksul võtnud komisjoniga ühendust, et sõlmida ELiga broneeringuinfot käsitlev rahvusvaheline leping. Ilma andmeedastust võimaldava õigusliku aluseta sattuvad lennuettevõtjad normide kollisiooni olukorda ja neid ähvardavad trahvid ja muud sanktsioonid. Samal ajal paluvad ELi liikmesriigid direktiivi (EL) 2016/681 rakendamiseks kolmandate riikide lennuettevõtjatelt broneeringuinfo edastamist oma broneeringuinfo üksustele. Mitu kolmandat riiki on vastumeetmena selle info edastamisest keeldunud – teised on ähvardanud andmeid mitte edastada –, kuna EList pole võimalik broneeringuinfot saada, seades seeläbi ohtu ELi broneeringuinfo mehhanismi tõhususe.
 ELi käsitus broneeringuinfo edastamisest kolmandatele riikidele pärineb 2010. aastast
 11
 ehk direktiivi (EL) 2016/681 vastuvõtmisele, ELi andmekaitseraamistiku reformile ja Euroopa Kohtu arvamusele 1/15 eelnenud ajast. ELi julgeolekuliidu strateegias ajavahemikuks 2020–2025 on vahemeetmena ette nähtud selle lähenemisviisi läbivaatamine
 12
 .
 3.Liidu nimel võetav seisukoht
 3.1.Taustteave
 Liit toetab kindlalt broneeringuinfot käsitlevate uute rahvusvaheliste standardite väljatöötamist ning on aktiivselt kaasa aidanud 9. lisa 28. muudatuses sätestatud standardite ja soovituslike tavade väljatöötamisele.
 9. lisa 9. peatüki osa D 28. muudatuse reguleerimisese puudutab valdkonda, mis on Euroopa Liidu toimimise lepingu (edaspidi „ELi toimimise leping“) artikli 3 lõike 2 alusel komisjoni ainupädevuses, sest see võib mõjutada broneeringuinfo kaitset ja töötlemist käsitlevaid ühiseeskirju.
 Seepärast juhindusid ELi liikmesriigid ja komisjon (vaatlejana) ICAO ettevalmistavates organites peetud arutelude käigus suunistest, mis on esitatud nõukogu 28. novembri 2019. aasta otsuses (EL) 2019/2107, millega määratakse kindlaks liidu seisukoht
 13
 . See seisukoht peegeldab broneeringuinfot ja isikuandmete kaitset käsitlevaid nõudeid, mis on kehtestatud ELi õigusraamistikus, eelkõige direktiivis (EL) 2016/681, määruses (EL) 2016/679 ja direktiivis (EL) 2016/680, ning nõudeid, mis tulenevad hartast, nagu seda on tõlgendanud Euroopa Liidu Kohus oma asjaomases kohtupraktikas, eelkõige arvamuses 1/15.
 25. märtsil 2020 kiitis ELi nõukogu heaks liidu täiendava seisukoha
 14
 vastusena ICAO poolt riikidele adresseeritud kirjale 2020 14E, mille kaudu konsulteeriti osalisriikidega standardite ja soovituslike tavade kavandite üle. Seisukohas avaldati heameelt töö üle, mida ICAO on teinud standardite ja soovituslike tavade väljatöötamisel, ning rõhutati põhiõiguste kaitse, sealhulgas isikuandmete kaitse tähtsust broneeringuinfo töötlemisel. Seepärast esitati seisukohas ettepanek standardi 9.34 (siis veel kavandina) sõnastuse muutmiseks. Ettepaneku eesmärk oli tugevdada kõnealuse standardi sõnastust, tagamaks, et osalisriikide võimalus kehtestada broneeringuinfo edastamisele rangemaid nõudeid oleks standardites ja soovituslike tavades selgelt väljendatud.
 Olgu märgitud, et pärast riikidega konsulteerimist toimunud läbivaatamise käigus ei võtnud ICAO sekretariaat arvesse ELi liikmesriikide esitatud sõnastusettepanekuid ega ühegi teise ICAO osalisriigi esitatud muudatusettepanekuid ning säilitas protseduuride lihtsustamise eksperdikogu 2020. aasta jaanuari koosolekul sündinud tekstisõnastuse. Selle asemel tegi ICAO sekretariaat ettepaneku, et „riikidel, kes on teinud ettepanekuid sätte muutmiseks, tuleks paluda esitada oma ettepanek(ud) punkti 9.34 teksti muutmiseks järgmisel protseduuride lihtsustamise eksperdikogu koosolekul (FALP/12), mis on kavas pidada 2021. aasta juulis“.
 23. juunil 2020 peetud ICAO nõukogu koosolekul, kus 28. muudatus vastu võeti, rõhutasid ELi liikmesriigid taas, et oluline on saavutada vajalik tasakaal andmete kättesaadavuse ja andmekaitse vahel, ning viitasid eespool nimetatud liidu seisukohtadele, mis esitati riikidega konsulteerimise käigus. Samuti rõhutasid nad, et oluline on tagada andmekaitse kõrge tase, ning viitasid sõnaselgelt ELi õigusraamistikust tulenevatele kohustustele. Eelkõige toonitasid ELi liikmesriigid standardite ja soovituslike tavade, eelkõige standardi 9.34 tähtsust, väites, et seda tuleks tõlgendada viisil, mis võimaldab riikidel säilitada võimaluse nõuda teistelt osalisriikidelt mitte ainult selle tõendamist, et nende õigusraamistik on kooskõlas standardite ja soovituslike tavadega, vaid ka rangemate andmekaitsestandardite järgimist, eelkõige broneeringuinfo edastamise võimaldamiseks, kui seda nõuab nende riigisisene õigusraamistik.
 3.2.Kavandatud seisukoht
 Käesolev nõukogu otsuse ettepanek on vajalik selleks, et võtta ICAO poolt riikidele adresseeritud kirjas EC 6/3-20/71 sätestatud tähtaja jooksul vastu liidu nimel võetav seisukoht seoses ICAO nõukogu poolt uute broneeringuinfo standardite ja soovituslike tavade vastuvõtmisega.
 28. muudatuses sätestatud broneeringuinfo uued standardid ja soovituslikud tavad (9. lisa 9. peatüki osa D) kattuvad suures osas nõukogu otsuses (EL) 2019/2107 sätestatud liidu seisukohaga. Neis kehtestatakse ambitsioonikad kaitsemeetmed andmekaitse valdkonnas, eelkõige andmesubjekti õiguste, sõltumatu asutuse teostatava järelevalve, delikaatsete andmete, broneeringuinfo automaatse töötlemise ja diskrimineerimiskeelu, broneeringuinfo töötlemise eesmärkide ning broneeringuinfo säilitamise, kasutamise, avaldamise ja edasise edastamise kohta.
 Komisjoni arvates on standardite ja soovituslike tavade abil võimalik rahvusvahelisel tasandil teha olulisi edusamme broneeringuinfo kaitsmisel ja kasutamisel terroriaktide ja raskete kuritegude ennetamiseks, avastamiseks, uurimiseks ja nendega seotud kriminaalmenetluse läbiviimiseks. Seepärast ei peaks ELi liikmesriigid Chicago konventsiooni artikli 90 alusel teatama mittenõustumisest, eelkõige seetõttu, et see kahjustaks ka jõupingutusi kehtestada broneeringuinfo kaitseks kogu maailmas kehtivate broneeringuinfot käsitlevate ICAO reeglitega võrreldes rangemaid standardeid.
 Standardi 9.34 punktis b võetakse arvesse ka seda, et konventsiooniosalised riigid – nagu ELi liikmesriigid – võivad säilitada või kehtestada kõrgema kaitsetaseme vastavalt oma riigisisesele õigus- ja haldusraamistikule ning sõlmida teiste riikidega lisakokkuleppeid, et kehtestada üksikasjalikumad sätted broneeringuinfo edastamise kohta. ELi õiguse järgi peab lennuettevõtjate poolt ELis töödeldud broneeringuinfo edastamine kolmanda riigi õiguskaitseasutusele vastama eelkõige isikuandmete kaitse üldmääruse V peatüki nõuetele ja hartast tulenevatele nõuetele, nagu on täpsustatud eeskätt kohtu arvamuses 1/15. Need nõuded on 28. muudatuses sisalduvatest broneeringuinfot käsitlevatest standarditest ja tavadest rangemad.
 Sellega seoses nõutakse standardi 9.34 punktis a, et osalisriigid ei tõkestaks ega takistaks broneeringuinfo edastamist teisele osalisriigile, kes järgib standardeid ja soovituslikke tavasid. Euroopa Liidu ja selle liikmesriikide seisukohast ei ole standardi 9.34 praeguses sõnastuses õiguslikult piisavalt selgelt väljendatud, et ELi liikmesriikidel ei ole keelatud kehtestada neid nõudeid olenemata standardist 9.34.
 Seepärast leiab komisjon, et liikmesriigid peaksid Chicago konventsiooni artikli 38 kohaselt teatama erinevusest. Erinevus, mida on kirjeldatud käesoleva nõukogu otsuse ettepaneku lisas, peaks piirduma üksnes sellega, mis on vajalik, et vältida mis tahes kahtlust seoses ELi liikmesriikide õigusega kehtestada rangemaid nõudeid broneeringuinfo edastamisele kolmandatesse riikidesse ning seega takistada broneeringuinfo edastamist, kui sellised nõuded ei ole täidetud.
 4.Õiguslik alus
 4.1.Menetlusõiguslik alus
 4.1.1.Põhimõtted
 ELi toimimise lepingu artikli 218 lõikes 9 on sätestatud otsused, millega kehtestatakse „lepingus sätestatud organis liidu nimel võetavad seisukohad, kui asjaomasel organil tuleb vastu võtta õigusliku toimega akte, välja arvatud õigusaktid, millega täiendatakse või muudetakse lepingu institutsioonilist raamistikku.“
 ELi toimimise lepingu artikli 218 lõiget 9 kohaldatakse olenemata sellest, kas liit on asjaomase organi liige või asjaomase lepingu osaline
 15
 .
 Mõiste „õigusliku toimega aktid“ hõlmab akte, millel on õiguslik toime asjaomase organi suhtes kehtiva rahvusvahelise õiguse normide alusel. Siia hulka kuuluvad ka sellised vahendid, mis ei ole rahvusvahelise õiguse kohaselt siduvad, aga mis „võivad mõjutada otsustavalt liidu seadusandja vastu võetud õigusaktide sisu“
 16
 .
 4.1.2.Kohaldamine käesoleval juhtumil
 ICAO on rahvusvahelise lepinguga, s.t Chicago konventsiooniga, ettenähtud organ.
 Chicago konventsiooni 9. lisa 28. muudatus sisaldab standardeid, mis on põhimõtteliselt siduvad ICAO liikmetele, sealhulgas liidu liikmesriikidele, ning 28. muudatus kujutab endast seega õigusliku toimega akti. Akti õiguslikku toimet mõjutab siiski see, kas ja millistel tingimustel teatavad ICAO liikmed erinevustest. Seetõttu kuulub erinevustest teatamise kohta liidu seisukoha vastuvõtmine ELi toimimise lepingu artikli 218 lõike 9 kohaldamisalasse.
 Standardite ja igasuguse teatatud erinevuse õiguslik toime kuulub valdkonda, mis on hõlmatud liidu normidega, eelkõige direktiiviga (EL) 2016/681 ning kehtivate ja tulevaste broneeringuinfot käsitlevate rahvusvaheliste lepingutega ELi ja kolmandate riikide vahel. See tähendab, et ELi toimimise lepingu artikli 3 lõike 2 kohaselt on liidul selles küsimuses ainupädevus.
 Erinevustest teatamine ei tähenda Chicago lepingu institutsioonilise raamistiku täiendamist ega muutmist.
 4.2.Materiaalõiguslik alus
 4.2.1.Põhimõtted
 ELi toimimise lepingu artikli 218 lõike 9 kohase otsuse materiaalõiguslik alus sõltub eelkõige selle akti eesmärgist ja sisust, mida liidu nimel võetav seisukoht puudutab. Kui aktiga taotletakse kahte eesmärki või reguleeritakse kahte valdkonda ning üht neist võib pidada peamiseks, samas kui teine on kõrvalise tähtsusega, peab ELi toimimise lepingu artikli 218 lõike 9 kohasel otsusel olema üksainus materiaalõiguslik alus, st peamise või ülekaaluka eesmärgi või valdkonna tõttu nõutav õiguslik alus.
 Kui aktiga taotletakse mitut eesmärki või reguleeritakse mitut valdkonda, mis on üksteisega lahutamatult seotud ning millest ükski ei ole võrreldes teistega kõrvalise tähtsusega, tuleb erandina nimetada ELi toimimise lepingu artikli 218 lõike 9 kohase otsuse materiaalõigusliku alusena mitu vastavat õiguslikku alust.
 4.2.2.Kohaldamine käesoleval juhtumil
 Chicago konventsiooni 9. lisa 28. muudatuse eesmärgid ning valdkonnad on seotud andmekaitse ja politseikoostöö valdkonnaga. Need elemendid on omavahel lahutamatult seotud ja kumbki neist ei ole võrreldes teistega kõrvalise tähtsusega.
 Seetõttu on esildatud otsuse materiaalõiguslikuks aluseks järgmised sätted: ELi toimimise lepingu artikli 16 lõige 2 ja artikli 87 lõike 2 punkt a.
 4.3.Kokkuvõte
 Esildatud otsuse õiguslikuks aluseks peaks olema ELi toimimise lepingu artikli 16 lõige 2 ja artikli 87 lõike 2 punkt a koostoimes ELi toimimise lepingu artikli 218 lõikega 9.
 2021/0007 (NLE)
 Ettepanek:
 NÕUKOGU OTSUS
 seisukoha kohta, mis võetakse Euroopa Liidu nimel Rahvusvahelises Tsiviillennunduse Organisatsioonis seoses rahvusvahelise tsiviillennunduse konventsiooni 9. lisa osa D 28. muudatusega
 EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
 võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 16 lõiget 2 ja artikli 87 lõike 2 punkti a koostoimes artikli 218 lõikega 9,
 võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut
 ning arvestades järgmist:
 (1)Rahvusvahelise tsiviillennunduse konventsioon (edaspidi „Chicago konventsioon“), millega reguleeritakse rahvusvahelist lennutransporti, jõustus 4. aprillil 1947. Sellega loodi Rahvusvaheline Tsiviillennunduse Organisatsioon (ICAO).
 (2)Liidu liikmesriigid on Chicago konventsiooni osalisriigid ja ICAO liikmed, samal ajal kui liidul on teatavates ICAO organites, sealhulgas assamblees ja muudes tehnilistes organites vaatleja staatus.
 (3)Vastavalt Chicago konventsiooni artikli 54 punktile l võtab ICAO nõukogu vastu rahvusvahelisi standardeid ja soovituslikke tavasid.
 (4)ÜRO Julgeolekunõukogu otsustas oma 21. detsembri 2017. aasta resolutsioonis 2396 (2017) („ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioon 2396 (2017)“), et ÜRO liikmesriigid peavad parandama suutlikkust koguda, töödelda ja analüüsida broneeringuinfot ICAO standardite ja soovituslike tavade raames ning tagama, et kõik nende pädevad riiklikud asutused kasutavad ja et nendega jagatakse terroriaktide ja nendega seotud reisimise ennetamiseks, tuvastamiseks ja uurimiseks broneeringuinfot viisil, milles võetakse täielikult arvesse inimõigusi ja põhivabadusi.
 (5)Samuti kutsuti ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioonis 2396 (2017) ICAOd üles tegema selle liikmesriikidega koostööd, et kehtestada broneeringuinfo kogumise, kasutamise, töötlemise ja kaitsmise standard.
 (6)Broneeringuinfo standardid ja soovituslikud tavad on esitatud Chicago konventsiooni 9. lisa 9. peatüki osas D. Neid standardeid ja soovituslikke tavasid täiendavad lisasuunised, eelkõige ICAO dokument 9944, milles on esitatud suunised broneeringuinfo kohta.
 (7)23. juunil 2020 võttis ICAO nõukogu vastu Chicago konventsiooni 9. lisa 28. muudatuse, millega nähakse lisa osas D ette uued standardid ja soovituslikud tavad, mille alusel osalisriigid parandavad oma territooriumile suunduvate ja sealt väljuvate lendude broneeringuinfo kogumise, kasutamise, töötlemise ja kaitsmise suutlikkust, mida toetab asjakohane õigus- ja haldusraamistik.
 (8)Chicago konventsiooni artikli 90 järgi jõustub 28. muudatus pärast seda, kui sellega mittenõustumisest teatamise tähtajast on möödunud kolm kuud, kui enamik osalisriike ei ole oma mittenõustumisest teatanud.
 (9)Chicago konventsiooni artikli 38 järgi peab osalisriik, kelle arvates ei ole mõne rahvusvahelise standardi või protseduuri kõiki aspekte võimalik järgida või viia oma norme ja tavasid täielikult kooskõlla rahvusvahelise standardi või protseduuriga pärast selle muutmist või kes peab vajalikuks vastu võtta norme või tavasid, mis mingis üksikasjas erinevad rahvusvahelise standardiga kehtestatud normidest või tavadest, viivitamata teavitama ICAO-d oma tava ja rahvusvahelise standardiga kehtestatu erinevustest. Erinevusest teatamine mõjutab ICAO vastu võetud standardite õiguslikku toimet. Seepärast tuleb liidu seisukoht selles küsimuses võtta kooskõlas ELi toimimise lepingu artikli 218 lõikega 9.
 (10)ICAO osalisriike teavitati 28. muudatusest riikidele adresseeritud kirjas EC 6/3-20/71. Riikidele adresseeritud kirja järgi tuleb erinevustest ja muudatuse järgimisest teatada 30. jaanuariks 2021.
 (11)Liit on võtnud vastu broneeringuinfot käsitlevad ühiseeskirjad Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviga (EL) 2016/681,
 17
 mille kohaldamisala kattub oluliselt valdkonnaga, mida soovitakse reguleerida 28. muudatuses sisalduvate uute standardite ja soovituslike tavadega. Direktiiv (EL) 2016/681 hõlmab eelkõige ulatuslikku normide kogumit, et kaitsta eraelu puutumatuse ja isikuandmete kaitsega seotud põhiõigusi, kui lennuettevõtjad edastavad liikmesriikidele broneeringuinfot ja broneeringuinfot töödeldakse terroriaktide ja raskete kuritegude ennetamiseks, avastamiseks, uurimiseks ja nende eest vastutusele võtmiseks.
 (12)Liit on vastu võtnud ka isikuandmete kaitset käsitlevaid õigusakte, täpsemalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) 2016/679
 18
 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi (EL) 2016/680,
 19
 mida vastavalt lennuettevõtjad ning muud eraõiguslikud asutused ja pädevad asutused kohaldavad broneeringuinfo töötlemisel süütegude tõkestamiseks, uurimiseks, avastamiseks, nende eest vastutusele võtmiseks või kriminaalkaristuste täitmisele pööramiseks, sealhulgas avalikku julgeolekut ähvardavate ohtude eest kaitsmiseks ja nende ennetamiseks.
 (13)Lisaks kehtib liidu ja kolmandate riikide, täpsemalt Austraalia
 20
 ja Ameerika Ühendriikide
 21
 vahel praegu kaks broneeringuinfo töötlemise ja edastamise rahvusvahelist lepingut. 26. juulil 2017 andis Euroopa Liidu Kohus oma arvamuse 1/15
 22
 liidu ja Kanada vahelise broneeringuinfo edastamist ja töötlemist käsitleva kavandatud lepingu kohta (2014).
 (14)Chicago konventsiooni 9. lisa 9. peatüki osa D broneeringuinfoga seotud aspektid 28. muudatuse sõnastuses puudutavad valdkonda, mis on Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 3 lõike 2 alusel komisjoni ainupädevuses, sest see võib mõjutada broneeringuinfo kaitset ja töötlemist käsitlevaid ühiseeskirju.
 (15)Seepärast võeti liidu seisukoht selles küsimuses 28. muudatuse väljatöötamiseks nõukogu otsuse (EL) 2019/2107
 23
 alusel. See seisukoht kajastab isikuandmete kaitset ja kolmandatele riikidele broneeringuinfo edastamist käsitlevaid nõudeid, mis on kehtestatud liidu õiguses, eelkõige määruses (EL) 2016/679, direktiivis (EL) 2016/680 ja direktiivis (EL) 2016/681, ning nõudeid, mis tulenevad Euroopa Liidu põhiõiguste hartast, nagu seda on tõlgendanud Euroopa Liidu Kohus, eelkõige arvamuses 1/15. Seisukoht oli asjakohane ICAO ettevalmistavates organites toimuvate arutelude ja ICAO nõukogu lõpphääletuse jaoks.
 (16)28. muudatuses sisalduvad uued standardid ja soovituslikud tavad on suures osas kooskõlas liidu seisukohaga, mis on võetud nõukogu otsuses (EL) 2019/2107, ja sellega kehtestatakse ambitsioonikad kaitsemeetmed andmekaitse valdkonnas, eelkõige andmesubjekti õiguste, sõltumatu asutuse teostatava järelevalve, delikaatsete andmete ja diskrimineerimiskeelu, broneeringuinfo automaatse töötlemise, broneeringuinfo töötlemise eesmärkide ning broneeringuinfo säilitamise, kasutamise, avaldamise ja edasise edastamise kohta.
 (17)Arvestades, et tänu 28. muudatusele oleks võimalik rahvusvahelisel tasandil broneeringuinfo kaitse standardite osas oluliselt edasi liikuda, ei peaks liidu liikmesriigid konventsiooni artikli 90 alusel teatama sellega mittenõustumisest.
 (18)Samas on liidu õigusest tulenevad broneeringuinfo edastamist ja töötlemist käsitlevad nõuded 28. muudatuses sisalduvatest standarditest ja põhimõtetest rangemad.
 (19)Standardi 9.34 punktis a nõutakse, et osalisriigid ei tõkestaks ega takistaks broneeringuinfo edastamist teisele osalisriigile, kes järgib standardeid ja soovituslikke tavasid. Kuigi vastavalt standardi 9.34 punktile b jääb osalisriikidele võimalus säilitada või kehtestada oma riigisisese õigus- ja haldusraamistiku alusel kõrgem kaitsetase ning sõlmida broneeringuinfo edastamist käsitlevate üksikasjalikumate sätete kehtestamiseks lisakokkuleppeid teiste osalisriikidega, ei ole standardi 9.34 praegune sõnastus liidu ja selle liikmesriikide seisukohast õiguslikult piisavalt selge tagamaks, et liikmesriikidel ei ole keelatud kehtestada selliseid nõudeid olenemata standardist 9.34.
 (20)Neid asjaolusid arvestades peaksid liikmesriigid liidu õiguse ning standardite ja soovituslike tavade järgimise tagamiseks ametlikult teatama erinevusest Chicago konventsiooni artikli 38 tähenduses. Selline erinevus peaks piirduma 9. lisa 9. peatüki D osa standardiga 9.34, mida on muudetud 28. muudatusega.
 (21)Seepärast on asjakohane määrata vastavalt kindlaks liidu seisukoht.
 (22)Direktiiv (EL) 2016/681 on Iirimaale siduv ja seepärast osaleb ta käesoleva otsuse vastuvõtmisel.
 (23)Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud protokolli nr 22 (Taani seisukoha kohta) artiklite 1 ja 2 kohaselt ei osale Taani käesoleva otsuse vastuvõtmisel ning see ei ole tema suhtes siduv ega kohaldatav.
 (24)Liidu seisukoha peaksid esitama liikmesriigid,
 ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:
 Artikkel 1
 Seisukoht, mis võetakse liidu nimel vastusena Rahvusvahelise Tsiviillennunduse Organisatsiooni 17. juulil 2020 riikidele adresseeritud kirjale EC 6/3-20/71, on esitatud käesoleva otsuse lisas.
 Artikkel 2
 Artiklis 1 osutatud seisukoha esitavad liikmesriigid.
 Artikkel 3
 Käesolev otsus on adresseeritud liikmesriikidele.
 Brüssel,
 Nõukogu nimel
 eesistuja
 (1)
 Hispaania, Itaalia, Kreeka, Madalmaad, Prantsusmaa, Saksamaa ja Soome.
 (2)
 ÜRO Julgeolekunõukogu 21. detsembri 2017. aasta resolutsioon 2396 (2017), milles käsitletakse terroristidest välisvõitlejate tagasipöördumisest tulenevat ohtu rahvusvahelisele rahule ja julgeolekule.
 (3)
 ICAO, Guidelines on Passenger Name Record (PNR) Data, First Edition — 2010.
 (4)
 Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. aprilli 2016. aasta direktiiv (EL) 2016/681, mis käsitleb broneeringuinfo kasutamist terroriaktide ja raskete kuritegude ennetamiseks, avastamiseks, uurimiseks ja nende eest vastutusele võtmiseks (ELT L 119, 4.5.2016, lk 132–149).
 (5)
 Komisjoni aruanne Euroopa Parlamendile ja nõukogule direktiivi (EL) 2016/681 (mis käsitleb broneeringuinfo kasutamist terroriaktide ja raskete kuritegude ennetamiseks, avastamiseks, uurimiseks ja nende eest vastutusele võtmiseks) läbivaatamise kohta (COM(2020) 305 final). Lisateabe kohta vt aruandele lisatud komisjoni talituste töödokument (SWD(2020) 128 final).
 (6)
 Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. aprilli 2016. aasta määrus (EL) 2016/679 füüsiliste isikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise ning direktiivi 95/46/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (isikuandmete kaitse üldmäärus) (EMPs kohaldatav tekst) (ELT L 119, 4.5.2016, lk 1).
 (7)
 Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. aprilli 2016. aasta direktiiv (EL) 2016/680, mis käsitleb füüsiliste isikute kaitset seoses pädevates asutustes isikuandmete töötlemisega süütegude tõkestamise, uurimise, avastamise ja nende eest vastutusele võtmise või kriminaalkaristuste täitmisele pööramise eesmärgil ning selliste andmete vaba liikumist ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu raamotsus 2008/977/JSK (ELT L 119, 4.5.2016, lk 89).
 (8)
 Euroopa Liidu ja Austraalia vaheline leping, milles käsitletakse lennuettevõtjate poolt broneeringuinfo töötlemist ja edastamist Austraalia Tolli- ja Piirivalveametile (ELT L 186, 14.7.2012, lk 4). Hetkel on käimas lepingu ühine läbivaatamine ja hindamine.
 (9)
 Euroopa Liidu ja Ameerika Ühendriikide vaheline leping, milles käsitletakse broneeringuinfo kasutamist ja edastamist USA Sisejulgeolekuministeeriumile (ELT L 215, 11.8.2012, lk 5). Hetkel on käimas lepingu ühine hindamine.
 (10)
 Kohtu 26. juuli 2017. aasta arvamus 1/15 (suurkoda).
 (11)
 Komisjoni teatis broneeringuinfo kolmandatele riikidele edastamist käsitleva üldise lähenemisviisi kohta (COM (2010) 492 final).
 (12)
 Komisjoni teatis Euroopa Parlamendile, Euroopa Ülemkogule, nõukogule, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide Komiteele ELi julgeolekuliidu strateegia kohta (COM(2020) 605 final).
 (13)
 Nõukogu 28. novembri 2019. aasta otsus (EL) 2019/2107 Euroopa Liidu nimel võetava seisukoha kohta Rahvusvahelise Tsiviillennunduse Organisatsiooni nõukogus seoses rahvusvahelise tsiviillennunduse konventsiooni 9. lisa (Protseduuride lihtsustamine) 9. peatüki läbivaatamisega broneeringuinfo standardite ja soovituslike tavade osas (ELT L 318, 10.12.2019, lk 117–122).
 (14)
 Liidu seisukoht vastuse kohta ICAO poolt riikidele adresseeritud kirjale seoses rahvusvahelise tsiviillennunduse konventsiooni 9. lisa („Protseduuride lihtsustamine“) 9. peatüki läbivaatamisega broneeringuinfo standardite ja soovituslike tavade osas – Nõustumine, ST 6744 2020 INIT.
 (15)
 Kohtuotsus, Euroopa Kohus, 7. oktoober 2014, Saksamaa vs. nõukogu, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, punkt 64: „[...] kuigi liit ei ole OIV lepingu osaline, on tal õigus kehtestada nende soovitustega seoses liidu nimel võetav seisukoht, arvestades soovituste otsest mõju liidu selle valdkonna õigustikule.“
 (16)
 Kohtuotsus, Euroopa Kohus, 7. oktoober 2014, Saksamaa vs. nõukogu, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, punktid 61–64.
 (17)
 Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. aprilli 2016. aasta direktiiv (EL) 2016/681, mis käsitleb broneeringuinfo kasutamist terroriaktide ja raskete kuritegude ennetamiseks, avastamiseks, uurimiseks ja nende eest vastutusele võtmiseks (ELT L 119, 4.5.2016, lk 132).
 (18)
 Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. aprilli 2016. aasta määrus (EL) 2016/679 füüsiliste isikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise ning direktiivi 95/46/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (isikuandmete kaitse üldmäärus) (ELT L 119, 4.5.2016, lk 1).
 (19)
 Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. aprilli 2016. aasta direktiiv (EL) 2016/680, mis käsitleb füüsiliste isikute kaitset seoses pädevates asutustes isikuandmete töötlemisega süütegude tõkestamise, uurimise, avastamise ja nende eest vastutusele võtmise või kriminaalkaristuste täitmisele pööramise eesmärgil ning selliste andmete vaba liikumist ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu raamotsus 2008/977/JSK (ELT L 119, 4.5.2016, lk 89).
 (20)
 Euroopa Liidu ja Austraalia vaheline leping, milles käsitletakse lennuettevõtjate poolt broneeringuinfo töötlemist ja edastamist Austraalia Tolli- ja Piirivalveametile (ELT L 186, 14.7.2012, lk 4).
 (21)
 Euroopa Liidu ja Ameerika Ühendriikide vaheline leping, milles käsitletakse broneeringuinfo kasutamist ja edastamist USA Sisejulgeolekuministeeriumile (ELT L 215, 11.8.2012, lk 5).
 (22)
 Euroopa Kohtu (suurkoda) arvamus 1/15 (ELi ja Kanada vaheline broneeringuinfo leping), 26. juuli 2017, ECLI:EU:C:2017:592.
 (23)
 Nõukogu 28. novembri 2019. aasta otsus (EL) 2019/2107 Euroopa Liidu nimel võetava seisukoha kohta Rahvusvahelise Tsiviillennunduse Organisatsiooni nõukogus seoses rahvusvahelise tsiviillennunduse konventsiooni 9. lisa (Protseduuride lihtsustamine) 9. peatüki läbivaatamisega broneeringuinfo standardite ja soovituslike tavade osas (ELT L 318, 10.12.2019, lk 117).
 ---documentbreak---
 EUROOPA KOMISJON
 Brüssel,12.1.2021
 COM(2021) 16 final
 LISA
 järgmise dokumendi juurde:
 Ettepanek: Nõukogu otsus
 seisukoha kohta, mis võetakse Euroopa Liidu nimel Rahvusvahelises Tsiviillennunduse Organisatsioonis seoses rahvusvahelise tsiviillennunduse konventsiooni 9. lisa osa D 28. muudatusega
 LISA
 1. VÕETAV SEISUKOHT
 A) Mis puudutab ICAO poolt riikidele adresseeritud kirja EC 6/3-20/71 punkti 6 alapunkti a:
 Vastusena Rahvusvahelise Tsiviillennunduse Organisatsiooni 17. juulil 2020 riikidele adresseeritud kirjale võetakse liidu nimel seisukoht, et teatada ei tuleks mittenõustumisest Chicago konventsiooni 9. lisa 9. peatüki osa D 28. muudatusega.
 B) Mis puudutab ICAO poolt riikidele adresseeritud kirja EC 6/3-20/71 punkti 6 alapunkti b:
 Vastusena Rahvusvahelise Tsiviillennunduse Organisatsiooni 17. juulil 2020 riikidele adresseeritud kirjale võetakse liidu nimel seisukoht, et teatada tuleks erinevusest seoses Chicago konventsiooni 9. lisa 9. peatüki osa D standardiga 9.34.
 2. ÜKSIKASJALIK SELGITUS
 Teatatav erinevus on esitatud järgmises avalduses ja tabelis:
 „[Liikmesriik] normide ja/või tavade ning 9. lisa sätete, sealhulgas 28. muudatuse vahel säilib 28. veebruaril 2021 järgmine erinevus:“
 Säte
 Erinevuse üksikasjad
 Märkused
 9. lisa osa D standardi 9.34 28. muudatus
 A-kategooria – „Osalisriigi nõue on võrreldes standardi ja soovitusliku tavaga rangem või läheb sellest kaugemale“
 Standardi 9.34 punktis a nõutakse, et osalisriigid ei tõkestaks ega takistaks broneeringuinfo edastamist teisele osalisriigile, kes järgib standardeid ja soovituslikke tavasid.
 Standardi 9.34 punktis b võetakse arvesse seda, et konventsiooniosalised riigid võivad säilitada või kehtestada kõrgema kaitsetaseme vastavalt oma riigisisesele õigus- ja haldusraamistikule ning sõlmida teiste riikidega lisakokkuleppeid, et kehtestada eelkõige broneeringuinfo edastamise kohta üksikasjalikumad sätted.
 Kehtiva Euroopa Liidu õigusraamistiku alusel peavad liikmesriigid täitma nõudeid, mis on mõneti rangemad kui need, mis on kehtestatud 28. muudatuses liidust pärineva broneeringuinfo edastamiseks osalisriikidele, kes ei ole Euroopa Liidu liikmesriigid.
 Euroopa Liidu ja selle liikmesriikide seisukohast
 1
 ei ole standardi 9.34 praeguses sõnastuses õiguslikult piisavalt selgelt väljendatud, et liidu liikmesriikidel ei ole keelatud kehtestada selliseid nõudeid olenemata standardist 9.34.
 Seetõttu leiab [liikmesriik], et praegusest erinevusest tuleks Chicago konventsiooni artikli 38 alusel teatada, et tal oleks võimalik kohaldada mõneti rangemaid õiguslikke nõudeid broneeringuinfo edastamise suhtes sellistele osalisriikidele, kes ei ole Euroopa Liidu liikmesriigid, ilma et see kahjustaks 28. muudatuses sätestatud standardeid.
 [Liikmesriik] kinnitab, et kui selliste nõuete täitmist ei ole võimalik tagada, ei saa lennuettevõtjad andmeid liidu õiguse kohaselt edastada.
 [Liikmesriik] soovib rõhutada ICAO ja selle osalisriikide tehtud töö tähtsust broneeringuinfo standardite ja soovituslike tavade ajakohastamisel ning tervitab 28. muudatuse vastuvõtmist ICAO nõukogus 2020. aasta juunis.
 [Liikmesriik] rõhutab, et praeguse erinevuse – millest on teatatud riikidele adresseeritud kirja E 2020 –71 lisa E punkti 2.1 kohaselt A-kategoorias – eesmärk on teavitada ICAOd ja selle osalisriike nõuetekohase läbipaistvusega sellest, kuidas Euroopa Liidu liikmesriigid standardeid kooskõlas Euroopa Liidu õigusraamistikuga rakendavad.
 Euroopa Liidu õigusraamistiku kohaselt on liidust pärit broneeringuinfo edastamine lennuettevõtjatelt kolmanda riigi pädevatele asutustele seaduslik, kui on täidetud teatavad nõuded, mis on 28. muudatuses sätestatud nõuetest mõneti rangemad.
 Sellised nõuded tulenevad Euroopa Liidu põhiõiguste hartast, eelkõige selle artiklitest 7, 8 ja 52, nagu neid on tõlgendanud Euroopa Liidu Kohus arvamuses 1/15 Kanadaga kavandatava broneeringuinfo lepingu kohta, ning määruse (EL) 2016/679 V peatükist.
 (1)
 Euroopa Liidu liikmesriikide poolt ICAO nõukogule 25. veebruari 2020. aasta vastuses dokumendile EC 6/3-20/14 esitatud muudatusettepaneku projekti tekst (tekst ainult inglise keeles):
 „9.34: Contracting States shall:
 (a) not inhibit or prevent the transfer of PNR data by an aircraft operator or other relevant party, nor sanction, impose penalties or create unreasonable obstacles on aircraft operators or other relevant parties that transfer PNR data to another Contracting State provided that Contracting States’ PNR data system is compliant with the Standards contained in Section D, Chapter 9 of Annex 9; and
 but
 (b) equally, retain the ability to introduce or maintain higher levels of protection of PNR data, in accordance with their legal and administrative framework, and to enter into additional arrangements with other Contracting States, in particular to: promote collective security; achieve higher levels of protection of PNR data, including on data transfers retention; or to establish more detailed provisions relating to the transfer of PNR data, provided those measures do not undermine otherwise conflict with the Standards contained in Section D, Chapter 9 of Annex 9.“


text:
IT ft rt COMISIÓN DE LAS COMUNIDADES EUROPEAS
 Bruselas, 29.04.1998
 COM(1998) 225 final
 Propuesta de
 DECISIÓN DEL CONSEJO
 relativa a un sistema comunitario de tasas en el sector de la alimentación animal
 (presentada por la Comisión)
 ---pagebreak--- ---pagebreak--- Exposición de motivos
 De conformidad con las disposiciones de la Directiva 70/524/CEE, sobre los aditivos en la
 alimentación animal1, y la Directiva 95/69/CE, por la que se establecen los requisitos y las
 normas aplicables a la autorización y el registro de determinados establecimientos e
 intermediarios del sector de la alimentación animal y se modifican las Directivas 70/524/CEE,
 76/63/CEE, 79/373/CEE y 82/471/CEE2, modificadas por la Directiva .../.../CE
 (COM (1998) 216), la presente propuesta de Decisión establece las normas para el cálculo de
 determinadas tasas en el sector de la alimentación animal.
 Como principio básico, los Estados miembros únicamente deben percibir tasas que cubran los
 costes reales de las prestaciones realizadas. Para garantizar la aplicación de este principio, el
 Anexo de la Decisión enumera los costes que deben tenerse en cuenta de forma exclusiva para
 calcular las tasas.
 Durante el debate de la quinta modificación de la Directiva 70/524/CEE se alcanzó un
 acuerdo en cuanto al hecho de que los Estados miembros únicamente deberían percibir tasas
 por la autorización de determinados aditivos. El apartado 1 del artículo l, en relación con el
 Anexo A, establece que únicamente pueden percibirse tasas por los aditivos pertenecientes a
 los grupos cuya autorización esté vinculada al responsable de su puesta en circulación.
 De acuerdo con la experiencia adquirida, será posible modificar el sistema implantado para
 mitigar las diferencias que todavía puedan existir entre los baremos de las tasas de los Estados
 miembros.
 Esta propuesta no tiene incidencia financiera sobre el presupuesto de la Comunidad europea.
 Está basada en una competencia exclusiva de la Comunidad.
 1 DO L 270 de 14.12.1970, p. I, cuya última modificación la constituye la Directiva 98/19/CE de la Comisión (DO L, 96 de 28.3.1998, p. 39).
 2 DO L 332 de 30.12.1995, p. 15.
 ---pagebreak--- Propuesta de
 DECISIÓN DEL CONSEJO
 relativa a un sistema comunitario de tasas en el sector de la alimentación animal
 EL CONSEJO DE LA UNIÓN EUROPEA,
 Visto el Tratado constitutivo de la Comunidad Europea,
 Vista la Directiva 70/524/CEE del Consejo, de 23 de noviembre de 1970, sobre los aditivos en
 la alimentación animal3, y, en particular, el apartado 2 de su artículo 6,
 Vista la Directiva 95/69/CE del Consejo, de 22 de diciembre de 1995, por la que se establecen
 los requisitos y las normas aplicables a la autorización y el registro de determinados
 establecimientos e intermediarios del sector de la alimentación animal y se modifican las
 Directivas 70/524/CEE, 76/63/CEE, 79/373/CEE y 82/471/CEE4, y, en particular, su
 artículo 14,
 Vista la propuesta de la Comisión5,
 Considerando que deben tomarse medidas a escala comunitaria respecto de las tasas que
 deben percibirse por determinados servicios en todos los Estados miembros;
 Considerando que sólo deben cobrarse tasas por el estudio de expedientes de aditivos
 específicos; que deben enumerarse los grupos de aditivos pertinentes;
 Considerando que debe garantizarse que las tasas que se perciban cubran exclusivamente el
 salario real, las prestaciones sociales y los gastos administrativos del organismo que lleve a
 cabo los servicios; que conviene establecer una lista exhaustiva de los costes que deben
 tenerse en cuenta para calcular dichas tasas;
 Considerando que debe darse la posibilidad a los Estados miembros de fijar las tasas mediante
 importes a tanto alzado de modo que no tengan que presentar en cada caso justificantes de los
 costes realmente efectuados;
 Considerando que los Estados miembros deben permitir, facilitando la información necesaria,
 que la Comisión proponga modificaciones cuando sea conveniente; que dichas modificaciones
 habrán de aportarse mediante el procedimiento contemplado en la presente Decisión con el fin
 de establecer una estrecha cooperación entre los Estados miembros y la Comisión dentro del
 Comité Permanente de Alimentación Animal,
 3 DO I. 270 de 14.12.1970, p. I, cuya última modificación la constituye la Directiva 98/19/CE de la Comisión, DO L 96 de 28.3.1998, p. 39.
 4 DO I. 332 de 30.12.1995, p. 15.
 5 DO
 ---pagebreak--- HA ADOPTADO LA PRESENTE DECISION:
 Artículo 1
 1. Los Estados miembros deberán garantizar la percepción de una tasa para sufragar los
 gastos en que incurra el Estado miembro que actúe como ponente, de conformidad con
 el artículo 4 de la Directiva 70/524/CEE, por el estudio de los expedientes de aditivos
 que figuran en el Anexo A de la presente Decisión.
 2. Los Estados miembros deberán garantizar la percepción de una tasa para sufragar los
 gastos en que se incurra para la autorización de determinados establecimientos e
 intermediarios, de acuerdo con el artículo 5 de la Directiva 95/69/CE.
 3. Para calcular las tasas contempladas en los apartados 1 y 2, únicamente se tendrán en
 cuenta los costes especificados en el Anexo B.
 Artículo 2
 Los Anexos podrán modificarse con arreglo al procedimiento establecido en el artículo 5.
 Artículo 3
 Queda prohibido el reembolso directo o indirecto por parte de los Estados miembros de las
 tasas a que se refiere la presente Decisión.
 No obstante, la aplicación de importes a tanto alzado por un Estado miembro con motivo de la
 evaluación de casos específicos no se considerará un pago indirecto.
 Artículo 4
 1. Los Estados miembros elaborarán informes en los que se expondrá la aplicación de las
 disposiciones de la presente Decisión y se indicará lo siguiente:
 el importe de las tasas percibidas,
 el desglose de las tasas,
 el método de cálculo de las tasas.
 Los Estados miembros enviarán sus informes a la Comisión antes del 1 de abril de 1999,
 a más tardar.
 2. De acuerdo con los informes contemplados en el apartado 1, la Comisión presentará un
 informe de síntesis global sobre la aplicación de la presente Decisión y, en su caso,
 propuestas para una mayor armonización de los sistemas de tasas en el sector de la
 alimentación animal.
 Artículo 5
 Cuando deba seguirse el procedimiento establecido en el presente artículo, la Comisión estará
 asistida por el Comité Permanente de Alimentación Animal.
 ---pagebreak--- El representante de la Comisión presentará al Comité un proyecto con las medidas que deban
 adoptarse. El Comité emitirá su dictamen sobre dicho proyecto en un plazo que el presidente
 podrá determinar en función de la urgencia de la cuestión de que se trate. El dictamen se
 emitirá según la mayoría prevista en el apartado 2 del artículo 148 del Tratado para la
 adopción de aquellas decisiones que el Consejo deba tomar a propuesta de la Comisión. Los
 votos de los representantes de los Estados miembros en el Comité se ponderarán de la forma
 establecida en el citado artículo. El presidente no tomará parte en la votación.
 La Comisión adoptará las medidas previstas cuando sean conformes al dictamen del Comité.
 Cuando las medidas previstas no sean conformes al dictamen del Comité o en caso de
 ausencia de dictamen, la Comisión someterá sin demora al Consejo una propuesta relativa a
 las medidas que deban tomarse. El Consejo se pronunciará por mayoría cualificada.
 Si transcurrido un plazo de tres meses a partir del momento en que la propuesta se haya
 presentado al Consejo, éste no se hubiera pronunciado, la Comisión adoptará las medidas
 propuestas.
 Artículo 6
 La presente Decisión será aplicable a partir del 1 de abril de 1998.
 Artículo 7
 Los destinatarios de la presente Decisión serán los Estados miembros.
 Hecho en Bruselas, el
 Por el Consejo
 El Presidente
 ---pagebreak--- ANEXO A
 Expedientes de aditivos sujetos a una autorización vinculada a la persona responsable de su
 puesta en circulación de acuerdo con la Directiva 70/524/CEE.
 ---pagebreak--- ANEXO B
 Lista exhaustiva de los costes que deben tenerse en cuenta para calcular las tasas, de acuerdo
 con los apartados 1 y 2 del artículo 1 :
 salarios, incluidos, en su caso, subsidios, cotizaciones al régimen de pensiones,
 cotizaciones al régimen de seguridad social del personal;
 instalación, incluidos alquiler, calefacción, electricidad y agua, muebles,
 mantenimiento, seguros;
 gastos generales, incluidos equipo y material de oficina, franqueo, impresión,
 telecomunicaciones, formación, suscripción a periódicos;
 gastos de viaje y afines;
 gastos técnicos (por ejemplo, gastos de laboratorio, de muestreo, etc.).
 ---pagebreak--- ---pagebreak--- ISSN 0257-9545
 COM(98) 225 final
 DOCUMENTOS
 ES 03 15 10
 N° de catálogo : CB-C0-98-238-ES-C
 ISBN 92-78-33148-1
 Oficina de Publicaciones Oficiales de las Comunidades Europeas
 L-2985 Luxemburgo


text:
 5.5.2012
 RO
 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
 C 133/14
 Recurs introdus la 30 noiembrie 2011 de ara AG împotriva Hotărârii Tribunalului (camera a șaptea) din 22 septembrie 2011 în cauza T-174/10, ara/OAPI
 (Cauza C-611/11 P)
 2012/C 133/26
 Limba de procedură: franceza
 Părțile
 Recurentă: ara AG (reprezentant: M. Gail, Rechtsanwalt)
 Celelalte părți în proces: Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale), Allrounder SARL
 Concluziile recurentei
 —
 Anularea Hotărârii Tribunalului din 22 septembrie 2011 pronunțată în cauza T-174/10;
 —
 anularea Deciziei Camerei întâi de recurs a Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) din 26 ianuarie 2010 (cauza R 481/2009-1);
 —
 obligarea Oficiului pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) și a intervenientei în primă instanță la plata cheltuielilor de judecată aferente celor două proceduri.
 Motivele și principalele argumente
 Recurenta invocă încălcarea de către Tribunal a articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (1).
 În această privință, reclamanta relevă mai întâi o încălcare de către Tribunal a obligației de motivare în măsura în care acesta nu ar fi furnizat, în cadrul aprecierii globale a riscului de confuzie, motive suficiente în privința criteriilor referitoare la publicul relevant, la compararea mărcilor și la pericolul de confuzie. Astfel, Tribunalul ar fi statuat în mod greșit că publicul în discuție se compune din consumatori medii având un grad de atenție mediu la cumpărarea produselor respective deși s-ar fi demonstrat, într-o primă fază, că consumatorul are rar posibilitatea de a face o comparație directă între diferitele mărci. În plus, Tribunalul ar fi statuat în mod greșit, cu ocazia comparării mărcilor, că prezența celor două desene triunghiulare ar domina impresia produsă în memoria publicului de marca în litigiu. În consecință, Tribunalul ar fi supraevaluat unul sau mai multe componente ale mărcii.
 În plus, Tribunalul ar fi încălcat obligația de motivare în măsura în care nu a făcut referire la documentele înmânate de intervenientă în cadrul verificării riscului de confuzie.
 În sfârșit, Tribunalul ar fi subestimat importanța principiului investigării din oficiu.
 (1) JO L 78, p. 1.


text:
H Μαρία Μενούνος (Maria Menounos, 8 Ιουνίου 1978) είναι Ελληνο/Αμερικανίδα δημοσιογράφος και ηθοποιός, ελληνικής καταγωγής.
 Το 2004 το περιοδικό People την συμπεριέλαβε στη λίστα του ως μία απο τους 50 πιο όμορφους ανθρώπους.
 Εργάζεται ως δημοσιογράφος στο κανάλι NBC στις εκπομπές Today Show και Access Hollywood. 'Εχει παίξει σε ταινίες όπως το Fantastic Four (2005) και Kickin It Old Skool (2007). Επίσης το 2005 χάρισε την φωνή της στον χαρακτήρα Eva Adara στο video game James Bond 007: From Russia with love.
 Το 2006, μαζί με τον τραγουδιστή Σάκη Ρουβά παρουσίασε τον 51ο Ευρωπαϊκό Διαγωνισμό Τραγουδιού της Eurovision που πραγματοποιήθηκε στην Αθήνα το 2006.
 Το 2008 έγινε η πρώτη δημοσιογράφος που πήρε συνέντευξη από ολόκληρη την οικογένεια του Μπαράκ Ομπάμα. Είναι Παντρεμένη Από Το 2017 Με Τον Κέβιν Αντεργκάρο Και Απόκτησε 1 Παιδί Τον Τζόνι Μενούνο Και Άμα Ήταν Τζόνι Αντεργκάρο Δεν Θα Τον Αγαπούσαν Οι Γονείς Του Πότε
 Πρώτα Χρόνια
 Γεννήθηκε στο Μέντφορντ της Μασσαχουσέτης από Έλληνες γονείς, τους Κώστα και Λίτσα Μενούνος, με καταγωγή από τον Άκοβο Αρκαδίας. Έχει έναν μικρότερο αδελφό, τον Πίτερ και φοίτησε στο Medford High School.
 Το 1995, ξεκίνησε να παίρνει μέρος σε διαγωνισμούς ομορφιάς και το 1996 αναδείχθηκε Miss Massachusetts Teen USA. Επίσης συμμετείχε στο διαγωνισμό Miss Teen USA όπου έφτασε στις 15 καλύτερες. Το 2000, συμμετείχε στο διαγωνισμό για την ανάδειξη της Miss Massachusetts USA όπου βγήκε δεύτερη ενώ την ίδια χρονιά, ολοκλήρωσε και τις σπουδές δημοσιογραφίας στο Emerson College της Βοστώνης.
 Προσωπική ζωή
 Τον Απρίλιο του 1998, ξεκίνησε τη σχέση της με τον σκηνοθέτη και παραγωγό Κέβιν Αντεργκάρο. Στις 31 Δεκεμβρίου 2017, παντρεύτηκαν στο Times Square της Νέας Υόρκης σε μια τελετή που προβλήθηκε από το κανάλι FOX και την εκπομπή Fox's New Year's Eve with Steve Harvey. Το ζευγάρι παντρεύτηκε και με παραδοσιακό θρησκευτικό γάμο στις 6 Οκτωβρίου 2018 στον Άκοβο.
 Πηγές
 Ελληνοαμερικανοί
 Αμερικανοί τηλεπαρουσιαστές
 Αμερικανίδες ηθοποιοί κινηματογράφου
 Επαγγελματίες Παλαιστές
 Αμερικανίδες ηθοποιοί τηλεόρασης
 Διαγωνισμός Τραγουδιού Eurovision 2006


text:
En 1989-1990, le Stade Malherbe de Caen évolue en première division pour la deuxième saison consécutive.
 Les dirigeants tentent de recruter des joueurs expérimentés mais seul Michel Rio se montre à la hauteur. En décembre, après un début de saison décevant, Nouzaret, au caractère difficile, est écarté au profit du Suisse Daniel Jeandupeux.
 Si l'équipe obtient de bons résultats à Venoix, le parcours à l'extérieur est calamiteux (5 matchs nuls et 14 défaites). Caen obtient tout de même un nouveau maintien en division 1.
 Transferts
 Arrivées
 Départs
 Effectif
 Joueurs utilisés
 Équipe type
 Les rencontres de la saison
 Championnat de première division
 Coupe de France
 Notes et références
 Annexes
 Liens externes
 Saison 1989-1990, site "Petite histoire du Stade Malherbe de Caen"
 Caen
 Saison du Stade Malherbe de Caen


text:
Gábor Pál (Dunaföldvár, 1932. november 2. – Róma, 1987. október 21.) Balázs Béla-díjas magyar filmrendező, érdemes művész.
 Élete
 Gyermekkorát szülővárosában töltötte. Iskoláit Pannonhalmán és Kalocsán végezte. A Pannonhalmi Bencés Gimnázium olasz tagozatán tett érettségi vizsga után rövid ideig segédmunkásként dolgozott, majd 1951-ben felvették a szegedi József Attila Tudományegyetemre. 1952-ben már a budapesti Eötvös Loránd Tudományegyetem hallgatója. magyar–olasz szakon szerzett középiskolai tanári diplomát, utána egy évig tanított egy mosonmagyaróvári gimnáziumban. 1956-ban felvették a Színház- és Filmművészeti Főiskolára. 1961-ben rendezői diplomát kapott. Néhány évig asszisztensként dolgozott, közben néhány rövidjátékfilmet is készített a Balázs Béla Stúdióban.
 Első nagyjátékfilmjét 1968-ban rendezte Tiltott terület címmel. A filmet Vészi Endre egyik novellája alapján forgatta, akivel együttműködve készítette el több későbbi filmjét, köztük a külföldön is sikerrel vetített és több díjat elnyert Angi Verát (1978)).
 1969-től Máriássy Félix tanársegédje volt a Színház- és Filmművészeti Főiskolán, majd 1972-ben tanszékvezető, 1977-ben pedig a főiskola docense lett. Az 1983-ban forgatott Hosszú vágta című filmjének kedvezőtlen kritikai fogadtatása miatt néhány évre visszavonult. 1986-ban készített újra filmet. Ekkor már betegeskedett. Rómában halt meg szívroham következtében, pár nappal 55. születésnapja előtt.
 Emlékezete
 Egy évvel halála után Horváth László és Wermer András dokumentummusicalt készített Gábor Pál címmel.
 Filmjei
 Játékfilmek
 Tiltott terület (1968)
 Horizont (1970)
 Utazás Jakabbal (1972)
 A járvány (1975)
 Angi Vera (1978)
 Kettévált mennyezet (1981)
 Hosszú vágta (1983, magyar–amerikai koprodukció)
 A menyasszony gyönyörű volt (1986, magyar–olasz koprodukció)
 Tévéfilmek
 Prometheus (1962)
 Három srác a hadseregben (1971, tévésorozat)
 Majdnem derűs történetek (1975)
 Party (1977)
 Muslicák a liftben (1977)
 Tőkés Anna (1977, portréfilm)
 Háromszoros halállal (1980)
 Tímár József (1980, portréfilm)
 Perczel Zita (1980, portréfilm)
 Domján Edit (1980, portréfilm)
 Nyitott ház (1982)
 Ember és árnyék 1985)
 Háromszoros halál (1986)
 Rövidfilmek
 A megérkezés (1962, vizsgafilm)
 Aranykor (1963)
 Dokumentumfilmek
 A látogatás (1969)
 A próba (1971)
 Műszakiak (1971)
 Soós Imre (1974)
 Nekem szülőhazám - Apostag (1974)
 Tízéves találkozó (1974)
 Fordulat (1978)
 Pannonhalma 1944 (1981)
 Díjai
 SZOT-díj (1970)
 Balázs Béla-díj (1972)
 Érdemes művész (1980)
 Források
 Pörös Géza: Gábor Pál (Múzsák Közművelődési Kiadó, Budapest, 1984 )
 Gábor Pál, a Pannonhalmi Bencés Gimnázium honlapján
 Jegyzetek
 További információk
 Magyar filmrendezők
 Dunaföldváriak
 Balázs Béla-díjasok
 1932-ben született személyek
 1987-ben elhunyt személyek
 SZOT-díjasok
 A Magyar Népköztársaság Érdemes Művésze díjasok


text:
 Tärkeä oikeudellinen huomautus
 |
 52005SC0459
 Luonnos ETA:n sekakomitean päätös ETA-sopimuksen pöytäkirjan 31 (yhteistyöstä muilla kuin neljän vapauden alaan kuuluvilla erityisalueilla) muuttamisesta - Luonnos yhteisön yhteiseksi kannaksi /* SEK/2005/0459 lopull. */
 [pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |Bryssel 13.4.2005SEK(2005) 459 lopullinenLuonnosETA:N SEKAKOMITEAN PÄÄTÖSETA-sopimuksen pöytäkirjan 31 (yhteistyöstä muilla kuin neljän vapauden alaan kuuluvilla erityisalueilla) muuttamisesta- Luonnos yhteisön yhteiseksi kannaksi -(komission esittämä)PERUSTELUT1. ETA-sopimuksen pöytäkirjaan 31 sisältyy erityismääräyksiä yhteisön ja ETA:n EFTA-valtioiden yhteistyöstä muilla kuin neljän vapauden alaan kuuluvilla erityisaloilla.2. Liitteenä olevan ETA:n sekakomitean päätösluonnoksen tavoitteena on muuttaa pöytäkirja 31 yhteistyön laajentamiseksi koulutuksen alalla. Siinä luodaan puitteet yhteistyölle ja vahvistetaan yksityiskohtaiset säännöt ETA:n EFTA-valtioiden osallistumiselle yhteisön ohjelmiin ja toimiin 1 päivästä tammikuuta 2005, ottamalla seuraava säädös osaksi ETA-sopimusta:- 32004 D 2241: Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös N:o 2241/2004/EY, tehty 15 päivänä joulukuuta 2004, yhteisön yhteisistä puitteista tutkintojen ja pätevyyksien selkeyttämiseksi (Europass).3. ETA-sopimuksen soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2894/94 1 artiklan 3 kohdan b alakohdan mukaan neuvosto vahvistaa komission ehdotuksesta yhteisön kannan tällaisiin päätöksiin.4. ETA:n sekakomitean päätösluonnos annetaan neuvoston hyväksyttäväksi, jonka jälkeen komissio esittää yhteisön kannan.LuonnosETA:N SEKAKOMITEAN PÄÄTÖSETA-sopimuksen pöytäkirjan 31 (yhteistyöstä muilla kuin neljän vapauden alaan kuuluvilla erityisalueilla) muuttamisestaETA:N SEKAKOMITEA, jokaottaa huomioon Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen, sellaisena kuin se on muutettuna Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen tarkistamisesta tehdyllä pöytäkirjalla, jäljempänä ’sopimus’, ja erityisesti sen 86 ja 98 artiklan,sekä katsoo seuraavaa:(1) Sopimuksen pöytäkirja 31 muutettiin ... päivänä ...kuuta ... tehdyllä ETA:n sekakomitean päätöksellä N:o .../....[1].(2) On aiheellista laajentaa sopimuspuolten yhteistyö koskemaan yhteisön yhteisistä puitteista tutkintojen ja pätevyyksien selkeyttämiseksi (Europass) 15 päivänä joulukuuta 2004 tehtyä Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöstä N:o 2241/2004/EY[2].(3) Sopimuksen pöytäkirja 31 olisi tämän vuoksi muutettava, jotta tämä laajennettu yhteistyö voitaisiin aloittaa 1 päivänä tammikuuta 2005,ON PÄÄTTÄNYT SEURAAVAA1 artiklaLisätään sopimuksen pöytäkirjassa 31 olevan 4 artiklan 2k kohtaan seuraava luetelmakohta:”- 32004 D 2241 : Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös N:o 2241/2004/EY, tehty 15 päivänä joulukuuta 2004, yhteisön yhteisistä puitteista tutkintojen ja pätevyyksien selkeyttämiseksi (Europass) (EUVL L 390, 31.12.2004, s. 6).”2 artiklaTämä päätös tulee voimaan seuraavana päivänä sen jälkeen, kun viimeinen sopimuksen 103 artiklan 1 kohdan mukainen ilmoitus on tehty ETA:n sekakomitealle*.Sitä sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2005.3 artiklaTämä päätös julkaistaan Euroopan unionin virallisen lehden ETA-osastossa ja ETA-täydennysosassa.Tehty Brysselissä [...].ETA:n sekakomitean puolestaPuheenjohtajaETA:n sekakomitean sihteerit [1] EUVL L ...[2] EUVL L 390, 31.12.2004, s. 6.* [Valtiosäännön asettamat vaatimukset on ilmoitettu.] [Valtiosäännön asettamista vaatimuksista ei ole ilmoitettu.]