type: other

text:
Codul Fiscal - Titlul IX^2 modificari din 30 Decembrie 2011 - Contributii sociale obligatorii - Legislatie | Fincont.NET
 Acasa»Legislatie»Actualizata»Codul Fiscal»Titlul IX^2 modificari din 30 Decembrie 2011
 Codul Fiscal - Titlul IX^2 modificari din 30 Decembrie 2011
 91. Articolul 296^4 se modifică şi va avea următorul cuprins:
 92. La articolul 296^5, alineatul (2) se modifică şi va avea următorul cuprins:
 93. La articolul 296^5, după alineatul (2) se introduce un nou alineat, alineatul (2^1), cu următorul cuprins:
 94. La articolul 296^5, după alineatul (5) se introduce un nou alineat, alineatul (6), cu următorul cuprins:
 95. Articolul 296^9 se modifică şi va avea următorul cuprins:
 99. Articolul 296^16 se modifică şi va avea următorul cuprins:
 Prevederi specifice privind contributiile de asigurari sociale de sanatate
 100. Articolul 296^17 se modifică şi va avea următorul cuprins:
 Prevederi specifice privind contribuţiile de asigurări sociale de sănătate
 Stabilirea contributiei
 Calculul contributiei
 Contributia de asigurari sociale de sanatate privind persoanele care nu realizeaza venituri


type: contracts

jurisdiction: EU

text:
 Avis juridique important
 |
 22000D1123(25)
 Gemensamma EES-kommitténs beslut nr 100/1999 av den 30 juli 1999 om ändring av protokoll 31 till EES-avtalet, om samarbete inom särskilda områden vid sidan av de fyra friheterna
 Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 296 , 23/11/2000 s. 0079 - 0080
 Gemensamma EES-kommitténs beslutnr 100/1999av den 30 juli 1999om ändring av protokoll 31 till EES-avtalet, om samarbete inom särskilda områden vid sidan av de fyra friheternaGEMENSAMMA EES-KOMMITTÉN HAR FATTAT DETTA BESLUTmed beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, ändrat genom protokollet med justeringar av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, nedan kallat avtalet, särskilt artiklarna 86 och 98 i detta, ochav följande skäl:(1) Protokoll 31 till avtalet ändrades genom Gemensamma EES-kommitténs beslut nr 90/1999 av den 25 juni 1999(1).(2) De avtalsslutande parternas samarbete bör utvidgas till att även omfatta försöksverksamhet inför ramprogrammet för kultur under budgetåret 1999.(3) Protokoll 31 till avtalet bör därför ändras så att detta utvidgade samarbete kan ske under 1999.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1Följande punkt skall införas i artikel 13 i protokollet 31 till avtalet: "5. Efta-länderna skall från den 1 januari 1999 delta i de gemenskapsåtgärder som hör samman med följande budgetpost som förts in i Europeiska gemenskapernas allmänna budget för 1999:- B3-2 0 0 5:'Försöksverksamhet inför ramprogrammet för kultur'."Artikel 2Orden "punkterna 1 och 4" i punkterna 2 och 3 i artikel 13 i protokoll 31 till avtalet skall ersättas med "punkterna 1, 4 och 5".Artikel 3Detta beslut träder i kraft den 31 juli 1999 under förutsättning att alla anmälningar enligt artikel 103.1 i avtalet har gjorts till Gemensamma EES-kommittén.Det skall tillämpas från och med den 1 januari 1999.Artikel 4Detta beslut skall offentliggöras i EES-delen av och EES-supplementet till Europeiska gemenskapernas officiella tidning.Utfärdat i Bryssel den 30 juli 1999.På Gemensamma EES-kommitténs vägnarN. v. LiechtensteinOrdförande(1) Se sidan 53 i detta nummer av EGT.


type: wikipedia

text:
La société National Geographic Partners a été créé à l'automne 2015 comme une coentreprise entre la fondation National Geographic Society et le groupe de média 21st Century Fox pour gérer les chaînes de télévision, la presse, les voyages et les autres activités commerciales de National Geographic. La Walt Disney Company a finalisé l'achat de plusieurs actifs de 21st Century Fox en dont National Geographic.
 Historique
 La National Geographic Society édite un magazine depuis 1899, le National Geographic. À partir des années 1970, plusieurs autres publications commencent ainsi que des émissions de télévisions.
 En 1997, la chaîne de télévision National Geographic Channel est lancée au Royaume-Uni et en Europe sous contrat avec Fox International Channels.
 En 2001, National Geographic Channel débute aux États-Unis le associée aux réseaux Fox Cable Networks et au Canada avec une coentreprise détenue à 64 % par Corus Entertainment.
 Le , la fondation annonce la création d'une entreprise commerciale pour gérer les chaînes de télévision, la presse, les voyages et les autres activités commerciales de National Geographic. La société, estimée à 725 millions d'USD est détenue à 73 % par 21st Century Fox et 27 % par la National Geographic Society. En , National Geographic Partners annonce la suppression de 180 postes sur les 2000 qu'elle compte, l'annonce est faite dans le contexte de l'acquisition de quasiment l'ensemble des activités de National Geographic par 21st Century Fox, après des années de partenariats. Activités qui sont déplacées dans une structure appelée National Geographic Partners, détenue à 73 % par 21st Century Fox, pour 720 millions de dollars.
 Le , National Geographic Expeditions achète le voyagiste américain Global Adrenaline avec qui elle était en contrat depuis 13 ans afin de proposer des voyages. Le , The Walt Disney Company annonce officiellement le rachat de la plupart des actifs du groupe américain 21st Century Fox pour 66,1 milliards de dollars (52,4 milliards en actions et 13,7 milliards de dette) dont National Geographic Partners.
 Le , National Geographic Expeditions signe un partenariat à long terme avec le groupe de croisière français Ponant pour proposer des croisières en Australie, en Nouvelle-Zélande et dans le Pacifique. Le , National Geographic Partners signe un partenariat avec 61 lieux de séjours indépendants répartis autour du monde et annonce de nouvelles offres en cas de rachat par Disney. Le , la direction de National Geographic se concentre avant la finalisation du rachat de la 21st Century Fox par Disney avec Courteney Monroe comme CEO, Carolyn Bernstein pour les programmes scriptés et longs métrages et Geoff Daniels pour les autres programmes.
 Le , Disney annonce 70 à 80 suppressions de postes au sein National Geographic et l'arrêt du magazine National Geographic Traveler à la suite de l'Acquisition de la 21st Century Fox.
 Activités
 Presse : National Geographic, National Geographic Traveler
 Télévision : National Geographic, National Geographic Wild
 Production cinématographique : National Geographic Films
 Sites internet et média
 Tourisme : National Geographic Expeditipons et sous licence
 En France
 National Geographic (France)
 National Geographic Wild (France)
 Nat Geo Music (2009-2011)
 Références
 National Geographic Society
 Groupe de presse ayant son siège aux États-Unis
 Fondation en 2015
 Disney Media Networks


text:
 Anunţ juridic important
 |
 22000D0615(12)
 Jurnalul Oficial L 141 , 15/06/2000 p. 0064 - 0064 ediţie specială în limba cehă capitol 11 volum 04 p. 127 - 127 ediţie specială în limba estonă capitol 11 volum 04 p. 127 - 127 ediţie specială în limba maghiară capitol 11 volum 04 p. 127 - 127 ediţie specială în limba lituaniană capitol 11 volum 04 p. 127 - 127 LV.ES capitol 11 volum 04 p. 127 - 127 MT.ES capitol 11 volum 04 p. 127 - 127 PL.ES capitol 11 volum 04 p. 127 - 127 SK.ES capitol 11 volum 04 p. 127 - 127 ediţie specială în limba slovenă capitol 11 volum 04 p. 127 - 127
 Decizia nr. 36/2000 a Comitetului mixt al SEEdin 31 martie 2000de modificare a Protocolului 31 la Acordul SEE privind cooperarea în domenii specifice în afara celor patru libertățiCOMITETUL MIXT AL SEE,având în vedere Acordul privind Spațiul Economic European, astfel cum a fost modificat prin Protocolul de adaptare a Acordului privind Spațiul Economic European, denumit în continuare "acordul", în special articolele 86 și 98,întrucât:(1) Protocolul 31 la acord a fost modificat prin Decizia nr. 172/1999 a Comitetului mixt al SEE din 26 noiembrie 1999 [1].(2) Este necesară extinderea cooperării între părțile la acord, în scopul promovării programelor europene de formare profesională prin formarea la locul de muncă (Decizia 1999/51/CE a Consiliului) [2].(3) Protocolul 31 la acord ar trebui modificat în consecință pentru ca această cooperare extinsă să poată fi realizată de la 1 ianuarie 2000,DECIDE:Articolul 1Articolul 4 alineatul (2) litera (c) din Protocolul 31 la acord se modifică după cum urmează:1. Cuvântul "program" din teza introductivă se înlocuiește cu "programe".2. Se adaugă următoarea liniuță:- "— 399 D 0051: Decizia 1999/51/CE a Consiliului din 21 decembrie 1998 privind promovarea programelor europene de formare profesională prin formarea la locul de muncă (JO L 17, 22.1.1999, p. 45)."Articolul 2Prezenta decizie intră în vigoare la 1 aprilie 2000, cu condiția să se fi efectuat toate notificările prevăzute la articolul 103 alineatul (1) din acord către Comitetul mixt al SEE [***].Prezenta decizie se aplică de la 1 ianuarie 2000.Articolul 3Prezenta decizie se publică în secțiunea SEE și în suplimentul SEE ale Jurnalului Oficial al Comunităților Europene.Adoptată la Bruxelles, 31 martie 2000.Pentru Comitetul mixt al SEEPreședinteleF. Barbaso[1] Nepublicată încă în Jurnalul Oficial.[2] JO L 17, 22.1.1999, p. 45.[***] Au fost semnalate obligații constituționale.--------------------------------------------------


type: legislation

text:
 24.9.2016
 FR
 Journal officiel de l'Union européenne
 L 258/15
 DÉCISION (UE) 2016/1716 DU CONSEIL
 du 20 septembre 2016
 portant nomination de deux membres et de deux suppléants du Comité des régions, proposés par le Royaume d'Espagne
 LE CONSEIL DE L'UNION EUROPÉENNE,
 vu le traité sur le fonctionnement de l'Union européenne, et notamment son article 305,
 vu la proposition du gouvernement espagnol,
 considérant ce qui suit:
 (1)
 Le 26 janvier, le 5 février et le 23 juin 2015, le Conseil a adopté les décisions (UE) 2015/116 (1), (UE) 2015/190 (2) et (UE) 2015/994 (3) portant nomination des membres et suppléants du Comité des régions pour la période allant du 26 janvier 2015 au 25 janvier 2020.
 (2)
 Deux sièges de membre du Comité des régions sont devenus vacants à la suite de la fin des mandats de M. Alberto FABRA PART et Mme Nuria MARÍN MARTÍNEZ.
 (3)
 Deux sièges de suppléant du Comité des régions sont devenus vacants à la suite de la fin des mandats de M. Francisco Javier LEÓN DE LA RIVA et M. Fernando MARTÍNEZ-MAILLO TORIBIO,
 A ADOPTÉ LA PRÉSENTE DÉCISION:
 Article premier
 Sont nommés au Comité des régions pour la durée du mandat restant à courir, à savoir jusqu'au 25 janvier 2020:
 a)
 en tant que membres:
 —
 M. Juan ESPADAS CEJAS, Alcalde de Sevilla,
 —
 M. Antonio ROMÁN JASANADA, Alcalde de Guadalajara,
 et
 b)
 en tant que suppléants:
 —
 M. Pedro Luis SANZ CARLAVILLA, Alcalde de Meco,
 —
 M. David PÉREZ GARCÍA, Alcalde de Alcorcón.
 Article 2
 La présente décision entre en vigueur le jour de son adoption.
 Fait à Bruxelles, le 20 septembre 2016.
 Par le Conseil
 Le président
 I. KORČOK
 (1) Décision (UE) 2015/116 du Conseil du 26 janvier 2015 portant nomination des membres et suppléants du Comité des régions pour la période allant du 26 janvier 2015 au 25 janvier 2020 (JO L 20 du 27.1.2015, p. 42).
 (2) Décision (UE) 2015/190 du Conseil du 5 février 2015 portant nomination des membres et suppléants du Comité des régions pour la période du 26 janvier 2015 au 25 janvier 2020 (JO L 31 du 7.2.2015, p. 25).
 (3) Décision (UE) 2015/994 du Conseil du 23 juin 2015 portant nomination des membres et suppléants du Comité des régions pour la période du 26 janvier 2015 au 25 janvier 2020 (JO L 159 du 25.6.2015, p. 70).


text:
Debat: Hvad er det retlige grundlag for de aktuelle afskedigelser på AAU? | FORSKERforum
 Af professor Arne Remmen, Aalborg Universitet
 Ledelsen på AAU er for tiden i gang med en større runde af afskedigelser omfattende 107 medarbejdere, hvoraf en stor del er i akademiske stillinger. Samtidig er der skabt en krisestemning, hvor mindst 40 medarbejdere samtidig har søgt væk eller er gået på nedsat tid.
 Dette sker ifølge den officielle forklaring, fordi AAU er udsat for en nedskæring i bevillingerne på finansloven de kommende år. Ledelsen har så valgt at foregribe disse nedskæringer allerede her i 2019 for at være sikker på, at budgetterne bliver tilpasset de nye rammer. Det er bemærkelsesværdigt, at det aktuelle besparelseskrav er mindre end den nedskæring, der blev gennemført for fem år siden på AAU, som kun resulterede i få afskedigelser. Det er også bemærkelsesværdigt, at ledelsen – uden at forhandle dette i samarbejdsudvalgene – har valgt at sætte 5% af bevillingerne af til nye, strategiske initiativer. Her vælger ledelsen altså selv at afgøre, hvad der er faglig kvalitet til forskel fra f.eks. eksterne fondsbevillinger, som typisk er underlagt en fagkyndig bedømmelse. Det hertil afsatte beløb er større end den samlede aktuelle nedskæring i hvert i tilfældet for TECH fakultetet. Blot ved at have sat disse strategiske indsatser på pause, så kunne disse masseafskedigelser have været undgået.
 Det er selvfølgelig en alvorlig sag, at den aktuelle nedskæring snarere afspejler, at AAU’s rektor og ledelse benytter en krise til at gennemføre en række ændringer af strategisk betydning – uden at det har diskuteret i Akademisk Råd og i de berørte studienævn. Men dette er dog ikke denne artikels hovedtema, idet sagsforløbet også har en anden alvorlig side – især set fra de afskediges synsvinkel.
 Ledelsen i form af rektor, dekaner og HR-afdelingen på AAU har iværksat denne nedskæring af personalet efter en fuldstændig ensartet model, hvor ledelsen i skrivelserne til medarbejderne varsler de påtænkte afskedigelser ved at henvise til, at afskedigelserne er nødvendige af økonomiske årsager og derefter begrunder udvælgelsen af de konkrete personer med henvisning til tre udvælgelseskriterier:
 Strategiske hensyn for fremadrettet at understøtte visionen for Aalborg Universitet, herunder en vurdering af om uddannelses- og forskningsområder kan bortfalde, nedprioriteres, sammenlægges eller ændres på anden vis.
 Faglige kompetencer, som matcher den fremtidige opgaveløsning inden for instituttets uddannelses- og forskningsprofil.
 Personlige kompetencer, som understøtter den fremtidige opgaveløsning.
 Derpå skrives det som konklusion: ‘at det desværre er dig, som vi bedst i den givne situation bedst kan undvære’. Skrivelserne er altså helt ens i ordlyden. Selvom en del af de påtænkt afskedigede har reageret med detaljerede svar i form af en individuel partshøringsskrivelse, som den afskedigede har ret til at fremkomme med for at imødegå fejl og vilkårlighed, så er næsten alle endt med at blive afskediget. Igen med det stort set enslydende svar: ‘Din udtalelse ændrer desværre ikke ved, at [fakultetet] stadig mangler at finde besparelser’.
 Med andre ord finder ledelsen ikke, uanset de fremførte konkrete indvendinger, at det ændrer på noget. Selvom de afskedigede i deres ‘partshøringsskrivelse’ har redegjort for, at nogle eller måske ingen af de anførte kriterier kan begrunde netop deres afskedigelse, har ledelsen alligevel videreført processen ved at hævde, at disse kriterier er anvendt uden at svare konkret på indvendingerne og gå i dialog om deres berettigelse og dermed om sagligheden i den enkelte afskedigelse.
 Ud over det personligt nedgørende i den valgte formulering: ‘du er blandt de, som i den givne situation bedst kan undværes’, så kan man som universitetsansat akademiker med en række faglige kvalifikationsbedømmelser bag sig spørge, hvordan det er kommet så vidt, at et universitets ledelse i den grad lykkes med fuldstændig at omgå kravet om saglighed, som ellers er stadfæstet i både Forvaltningsloven (§19) og Ombudsmandens fortolkning af denne (2015) og i loven om Varsling i forbindelse med afskedigelser af større omfang (2006, §5). Kravet om saglighed er også understreget endnu engang i overenskomsten, hvor det i §20 stk.3 står fremhævet: ‘Ved afskedigelse af en ansat må vilkårligheder ikke finde sted’.
 Forklaringen er at finde i en udbredt reference – om end upræcis – til en dom i Højesteret fra 2006 (U.2007.537H), som blev afsagt efter en anke af en dom i Østre Landsret i 2005. Denne dom dækker AAU’s HR-afdeling sig ind under, og er benyttet som grundlag for juridisk vejledning af AAU’s ledelse. Det har også været HR-afdelingen grundlag for den juridiske forklaring, som de har givet forsamlingen af tillidsfolk i AAU’s samarbejdsudvalg.
 Referencerne til denne dom blandt de tillidsvalgte er som oftest noget uklar. Det skyldes bl.a. den orientering, der er givet fra de akademiske organisationers side. Både DJØF, IDA og DM ser ud til at have haft den samme tolkning, som findes illustreret i DM’s vejledning om ‘AFSKEDIGELSER – det skal du gøre som tillidsmand’. Her skriver DM som indledning: ‘Arbejdsgivere har vide beføjelser ved afskedigelser på grund af besparelser’. Det følges op med en længere forklaring: ‘Dommen (i Højesteret 2006) slog fast, at når arbejdsgivere skal vælge, hvilke medarbejdere, der skal indstilles til afskedigelse og efterfølgende afskediges, er det tilstrækkeligt at angive en række (saglige) kriterier som begrundelse. Arbejdsgivere har altså i den situation en vid skønsmæssig beføjelse med hensyn til udvælgelse af de medarbejdere, som bedst kan undværes. Ansatte har således ikke krav på en uddybning af begrundelsen i forhold til andre medarbejdere, da et sådan begrundelseskrav ligger udenfor begrundelseskravet i forvaltningsloven.’ Selvom dette næsten er et citat fra dommen, er problemet bare, at denne formidling af dommen er mangelfuld, hvis ikke direkte misvisende i forhold til det fulde indhold i dommen.
 Medarbejderne i samarbejdsudvalgene har under behandling af de opstillede kriterier bedt om HR-afdelingens juridiske vurdering. Denne vurdering har fulgt den selvsamme juridiske tolkning, som ovenfor. Hvor AAU’s rektorat selv kan vælge den juridiske rådgivning, som de vil benytte sig af, så er sagen en anden når denne forklaring også fremstilles som den juridiske sandhed over for de tillidsvalgte. I denne situation må organisationerne og de tillidsvalgte stille store krav til juridisk korrekthed, præcision og fuldkommenhed, idet AAU ellers ikke overholder præmisserne for samarbejdsudvalgenes virke.
 Men hvad handler denne ‘skelsættende’ dom egentlig om? og hvilke præmisser anføres, som danner grundlag for dommen?
 Udgangspunktet for sagen var den store runde af afskedigelser, som fulgte af Fogh regeringens omlægning af den danske udenrigstjeneste i 2002, som førte til en beskæring af bevillingerne på Finansloven og omfattende afskedigelser både i Udenrigsministeriets stab i Danmark og ved ambassader rundt om i verden. Sagen blev rejst af en ambassaderåd, der ikke fandt, at hans anciennitet og kompetencer var blevet respekteret i forbindelse med Udenrigsministeriets udvælgelse af de personer, som skulle afskediges. I både Landsretten og Højesteret fastslås det, at ‘udvælgelsen af sagsøgeren skete ud fra en samlet og generel bedømmelse af hans kvalifikationer, uden at der kunne peges på enkeltstående hændelser, der gav anledning til kritik eller utilfredshed med hans hidtidige tjenesteforløb. Det lægges endvidere til grund, at udvælgelsen skete på grundlag af en relativ vurdering af sagsøgeren og andre medarbejdere, set i forhold til de overordnede udvælgelseskriterier, som fremgik af høringsskrivelsen.‘ Altså i den generelle begrundelse for afskedigelserne, som fremføres i det første brev til de afskedigede, er det tilstrækkeligt at angive generelle kriterier, som AAU også har valgt at gøre.
 Man kunne således tro, at der dermed er givet carte-blanche til at afskedige hvem-som-helst, men nej, sådan forholder det sig slet ikke. En nærmere læsning af dommen i Østre Landsret viser nemlig, at dommen som præmis har, at retten har vurderet, at udvælgelsen skete på en relativ vurdering sagsøgeren og andre medarbejdere’. Herved tager Landsretten stilling til, at der i den konkrete sag er tale om en saglig vurdering inden for de opstillede kriterier. Dette følges op af Højesteret med formuleringen: ‘De forvaltningsretlige regler om sagsbehandling skal i afskedigelses sager bidrage til, at der træffes saglige afskedigelsesbeslutninger.’ Igen har Højesteret taget konkret stilling til den afskediges indvendinger (dokumenteret i det syv sider lange referat af sagen), men konkluderer: ‘Dette forhold kan imidlertid ikke antages konkret at have haft væsentlig betydning, og Højesteret tiltræder af de grunde, der er anført af Landsretten, at afskedigelsen ikke var usaglig’.
 Med andre ord: så snart der er rejst tvivl om sagligheden af den enkelte afskedigelse, så skal den pågældende institution kunne begrunde, at den konkrete afskedigelse har fulgt de opstillede kriterier, og at den samlede afgørelse forholder sig til disse og er saglig. Dommene må altså læses således, at den afskedigede ville have fået ret i sin kritik, hvis afskedigelsen ikke havde været saglig, således som det konkret blev dokumenteret ved retssagen.
 Dommene indfører altså en skelnen mellem den generelle begrundelse i varslingen af afskedigelse, hvor institutionen gerne må anføre generelle kriterier ved økonomisk begrundede afskedigelser i større omfang, og den enkelte konkrete sag, hvor institutionen skal kunne dokumentere saglighed og leve op til Forvaltningslovens krav som reaktion på fremført kritik i en partshøringsskrivelse eller ved en efterfølgende forhandling.
 Det kan desuden undre, at dommen i Højesteret så ukritisk overføres fra et Udenrigsministerium med ansatte embedsmænd, til universiteterne, hvor alle ansatte har forskningsfrihed og forventes at være i stand til at tage offentligt stilling med basis i videnskabelige undersøgelser og en selvstændig, kritisk stillingtagen. Ved ansættelser skal alle akademikere desuden igennem flere lag af faglige vurderinger, hvilket gør universitetet til en helt anderledes arbejdsplads end et ministerium.
 Dommen fra Højesteret sætter altså ikke generelt Forvaltningslovens bestemmelser om gennemskuelighed og fuldstændighed ud af kraft – hvilket en dom jo heller ikke må – men giver blot en lempelse i forhold til formuleringen af afskedigelsesbrevene og den fremlagte begrundelse heri. Samtidig er kravet om saglighed i universitetsregi et krav om endnu større præcision i begrundelserne. Den videre konsekvens heraf er, at den udlægning, som HR-afdelingen ved AAU har præsenteret for de tillidsvalgte, ikke er juridisk korrekt og fuldstændig.
 Hvad der må betragtes som en alvorlig juridisk forseelse er, at HR-afdelingen på AAU har vildledt både en stor gruppe af individuelt afskedigede samt gruppen af valgte tillidsfolk. Den eneste juridisk forsvarlige konsekvens heraf er, at alle indsigelserne tages op til konkret vurdering baseret på den kritik og de spørgsmål, der er fremført af den enkelte afskedigede. Det må føre til, at AAU i disse sager fremlægger den konkrete begrundelse, der har ligget bag valget af netop denne person til afskedigelse.
 Hvor der er tegn på usaglighed, må disse afskedigelsessager gå om, så der skabes et sagligt, fagligt baseret og gennemskueligt beslutningsgrundlag for hver enkelt sag.
 AAU-ledelsen har takket nej til at svare på kritikken.
 Udgivet af FORSKERforum, den 2. maj 2019


text:
 18.6.2016
 RO
 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
 L 161/21
 REGULAMENTUL DE PUNERE ÎN APLICARE (UE) 2016/973 AL COMISIEI
 din 17 iunie 2016
 privind autorizarea bislizinatului de zinc ca aditiv furajer în hrana tuturor speciilor de animale
 (Text cu relevanță pentru SEE)
 COMISIA EUROPEANĂ,
 având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
 având în vedere Regulamentul (CE) nr. 1831/2003 al Parlamentului European și al Consiliului din 22 septembrie 2003 privind aditivii din hrana animalelor (1), în special articolul 9 alineatul (2),
 întrucât:
 (1)
 Regulamentul (CE) nr. 1831/2003 prevede autorizarea aditivilor destinați utilizării în hrana animalelor și stabilește motivele și procedurile de acordare a unei astfel de autorizații.
 (2)
 În conformitate cu articolul 7 din Regulamentul (CE) nr. 1831/2003, a fost depusă o cerere pentru autorizarea chelatului de zinc al L-lizinei HCl, însoțită de informațiile și de documentele necesare în temeiul articolului 7 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1831/2003.
 (3)
 Cererea respectivă se referă la autorizarea chelatului de zinc al L-lizinei HCl ca aditiv furajer în hrana tuturor speciilor de animale, urmând ca această substanță să fie clasificată în categoria „aditivi nutriționali”.
 (4)
 Autoritatea Europeană pentru Siguranța Alimentară (denumită în continuare „autoritatea”) a concluzionat în avizul său din 20 octombrie 2015 (2) că, în condițiile de utilizare propuse, chelatul de zinc al L-lizinei HCl nu are un efect nociv asupra sănătății animale sau asupra sănătății consumatorilor și că nu vor apărea probleme de siguranță pentru utilizatori, cu condiția să se ia măsurile de protecție corespunzătoare.
 (5)
 În ceea ce privește impactul asupra mediului, în special scurgerile și infiltrațiile de zinc în apa de suprafață, autoritatea a recomandat în avizul său din 8 aprilie 2014 (3) să se reducă semnificativ conținutul maxim de zinc în furajele complete pentru mai multe specii țintă. Cu toate acestea, pentru a elimina riscul de a nu răspunde nevoilor fiziologice ale animalelor, mai ales în perioade speciale ale vieții acestora, sau orice alte efecte negative asupra sănătății animalelor, reducerea conținutului de zinc recomandată de autoritate nu ar trebui să fie introdusă într-o singură etapă. În vederea unor noi reduceri, operatorii din sectorul hranei pentru animale și institutele de cercetare ar trebui încurajate să colecteze date științifice noi referitoare la nevoile fiziologice ale diferitor specii de animale.
 (6)
 Autoritatea a concluzionat, de asemenea, că chelatul de zinc al L-lizinei HCl poate fi considerat o sursă eficace de zinc pentru toate speciile de animale și a recomandat ca substanța respectivă să fie denumită bislizinat de zinc. Autoritatea nu consideră că sunt necesare cerințe specifice de monitorizare ulterioară introducerii pe piață. Aceasta a verificat, de asemenea, raportul privind metoda de analiză a aditivului furajer în hrana animalelor, prezentat de laboratorul de referință înființat în temeiul articolului 21 din Regulamentul (CE) nr. 1831/2003. Evaluarea bislizinatului de zinc arată că sunt îndeplinite condițiile de autorizare, astfel cum sunt prevăzute la articolul 5 din Regulamentul (CE) nr. 1831/2003. În consecință, ar trebui autorizată utilizarea substanței respective în conformitate cu specificațiile din anexa la prezentul regulament.
 (7)
 Măsurile prevăzute în prezentul regulament sunt conforme cu avizul Comitetului permanent pentru plante, animale, produse alimentare și hrană pentru animale,
 ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
 Articolul 1
 Substanța menționată în anexă, aparținând categoriei „aditivi nutriționali” și grupei funcționale „compuși de oligoelemente”, este autorizată ca aditiv în hrana animalelor, în condițiile prevăzute în anexa respectivă.
 Articolul 2
 Prezentul regulament intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
 Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.
 Adoptat la Bruxelles, 17 iunie 2016.
 Pentru Comisie
 Președintele
 Jean-Claude JUNCKER
 (1) JO L 268, 18.10.2003, p. 29.
 (2) EFSA Journal 2015;13(11):4267.
 (3) EFSA Journal 2014;12(5):3668.
 ANEXĂ
 Numărul de identificare al aditivului
 Numele deținătorului autorizației
 Aditiv
 Compoziție, formulă chimică, descriere, metodă analitică
 Specie sau categorie de animale
 Vârstă maximă
 Conținut minim
 Conținut maxim
 Alte dispoziții
 Sfârșitul perioadei de autorizare
 Conținut de element (Zn) în mg/kg de furaj complet cu un conținut de umiditate de 12 %
 Categoria aditivilor nutriționali. Grupa funcțională: compuși de oligoelemente.
 3b613
 —
 Bislizinat de zinc
 Caracteristicile aditivului
 Pulbere sau granule cu un conținut minim de zinc de 13,5 % și un conținut minim de lizină de 85,0 %.
 Zinc sub formă de chelat de zinc al bislizinei HCl: minimum 85 %.
 Caracterizarea substanței active
 Chelat de zinc al bislizinei HCl
 Formula chimică:
 Zn(C6H13N2O2)2 × 2HCl × 2H2O
 Numărul CAS: 23333-98-4
 Metode analitice
 (1)
 Pentru cuantificarea conținutului de lizină în aditivul furajer și în preamestecuri:
 —
 cromatografie prin schimb ionic cuplată cu derivatizare post-coloană și detecție fotometrică (IEC-UV/FD); sau
 —
 VDLUFA 4.11.6 ori EN ISO 17180.
 Pentru cuantificarea conținutului total de zinc în aditivul furajer și în preamestecuri:
 —
 spectrometrie cu emisie atomică cu plasmă cuplată inductiv (ICP-AES) – EN 15510; sau
 —
 spectrometrie cu emisie atomică cu plasmă cuplată inductiv după digestia sub presiune (ICP-AES) – EN 15621.
 Pentru cuantificarea zincului total din materiile prime furajere și hrana combinată pentru animale:
 —
 spectrometrie cu emisie atomică cu plasmă cuplată inductiv (ICP-AES) – EN 15510; sau
 —
 spectrometrie cu emisie atomică cu plasmă cuplată inductiv după digestia sub presiune (ICP-AES) – EN 15621; sau
 —
 spectrometrie de absorbție atomică (AAS) – Regulamentul (CE) nr. 152/2009 al Comisiei (2).
 Toate speciile de animale
 —
 —
 Câini și pisici: 200 (total)
 Salmonide și înlocuitorii de lapte pentru viței: 180 (total)
 Purcei, scroafe, iepuri și toți peștii în afară de salmonide: 150 (total)
 Alte specii și categorii: 120 (total)
 1.
 Aditivul este încorporat în furaje sub formă de preamestec.
 2.
 Bislizinatul de zinc poate fi introdus pe piață și utilizat ca aditiv care constă într-un preparat.
 3.
 Pentru utilizatorii aditivului și ai preamestecurilor, operatorii din sectorul hranei pentru animale stabilesc proceduri operaționale și măsuri organizatorice adecvate pentru a diminua riscurile în caz de inhalare, de contact cu pielea sau de contact cu ochii. În cazul în care riscurile nu pot fi reduse la un nivel acceptabil prin aceste proceduri și măsuri, aditivii și preamestecurile se utilizează cu echipament individual de protecție adecvat.
 8 iulie 2026
 (1) Detaliile privind metodele analitice sunt disponibile la următoarea adresă a laboratorului de referință: https://ec.europa.eu/jrc/en/eurl/feed-additives/evaluation-reports
 (2) Regulamentul (CE) nr. 152/2009 al Comisiei din 27 ianuarie 2009 de stabilire a metodelor de eșantionare și analiză pentru controlul oficial al furajelor (JO L 54, 26.2.2009, p. 1).


text:
Home / Blog / D.M.E.F. del 17 giugno 2014 e D.P.C.M. del 3 dicembre 2013: rispondiamo ad alcune domande sulle nuove disposizioni per le Fatture Elettroniche
 Quali sono le principali novità introdotte dal Decreto del Ministero dell’Economia e delle Finanze del 17 giugno 2014, recante le “Modalità di assolvimento degli obblighi fiscali relativi ai documenti informatici ed alla loro riproduzione su diversi tipi di supporto”, emanato ai sensi dell’articolo 21, comma 5, del Codice dell’Amministrazione Digitale (d.lgs. N. 82/2005)?
 a) Soppressione e sostituzione del previgente D.M.E.F. 23 gennaio 2004 che rende la conservazione elettronica dei documenti rilevanti ai fini fiscali e tributari estremamente più semplice rispetto al passato.
 b) Abrogazione del termine di 15 giorni per la conservazione delle fatture grazie all’art. 3 del decreto che, facendo riferimento al comma 4-ter dell’art. 7 del D.L. 10 giugno 1994, n. 357, enuncia che il processo di conservazione delle fatture elettroniche deve essere allineato a quello di libri e registri contabili e deve essere completato entro il termine di tre mesi dalla scadenza prevista per la presentazione della dichiarazione annuale.
 c) Cancellazione dell’obbligo di comunicare l’impronta degli archivi digitali alle agenzie fiscali. Secondo l’art. 5 del nuovo decreto le modalità di comunicazione con l’Agenzia delle Entrate sono più semplici perché alla stessa non si dovrà più inviare l’impronta dell’archivio, ma il contribuente dovrà indicare nella dichiarazione dei redditi che effettua la conservazione in modalità elettronica dei documenti fiscalmente rilevanti.
 d) Introduzione di una modalità semplificata di pagamento dell’imposta di bollo, ovvero ai sensi dell’art. 6 del D.M.E.F. 23 gennaio 2004 dovrà avvenire in un’unica soluzione, entro 120 giorni dalla chiusura dell’esercizio, e non dovranno più effettuarsi le comunicazioni preventive e consuntive finora richieste.
 e) Indicazione dell’obbligo di rispettare le nuove Regole tecniche sulla conservazione dei documenti, di cui al D.P.C.M. 3 dicembre 2013. Il comma 2 dell’art. 2 stabilisce infatti che i documenti informatici rilevanti ai fini tributari hanno le caratteristiche dell’immodificabilità, dell’integrità, dell’autenticità e della leggibilità, e utilizzano i formati previsti dal Codice dell’Amministrazione digitale e dalle relative Regole tecniche, scelti dal Responsabile della conservazione – il quale ne motiva la scelta nel manuale di conservazione – e atti a garantire l’integrità, l’accesso e la leggibilità nel tempo del documento informatico.
 Quali sono i chiarimenti espressi dall’Agenzia delle Entrate con la Circolare 18/e del 24 giugno 2014 relativamente alla conservazione digitale delle Fatture Elettroniche?
 a) in ordine al concetto di fattura elettronica, con la circolare, l’Agenzia delle Entrate, richiamando l’articolo 21 del D.P.R. n. 633/1972, come modificato dalla Direttiva 45/2010/UE, che definisce elettronica la fattura “che è stata emessa e ricevuta in un qualunque formato elettronico”, precisa che l’elemento distintivo della “fattura elettronica” non è il formato di emissione, ma quello con il quale viene trasmesso e ricevuto il documento dal destinatario. Per tali ragioni, pertanto, non costituisce “fattura elettronica” il documento creato elettronicamente con un programma informatico (software di contabilità, foglio di calcolo, etc.), ma inviato al destinatario in formato cartaceo.
 b) relativamente all’accettazione da parte del destinatario, l’Agenzia delle Entrate, richiamando l’ art. 21 D.P.R. n. 633/1972 il quale enuncia che “l’utilizzo della fattura elettronica è subordinato all’accettazione da parte del destinatario”, stabilisce che tale norma non impone un comportamento “simmetrico” fra le parti coinvolte, pertanto, la mancata accettazione della “fattura elettronica” da parte del destinatario non ha effetti sul soggetto emittente, il quale potrà considerare la fattura emessa come “fattura elettronica” e conservarla elettronicamente.
 c) in riferimento ai requisiti della fattura elettronica l’Agenzia delle Entrate statuisce che la fattura deve rispettare i seguenti requisiti noti con l’acronimo I.A.L.:
 Integrità del contenuto: non modificabilità del documento;
 Autenticità dell’origine: garanzia di autenticità del soggetto che ha emesso la fattura;
 Leggibilità: formato leggibile su schermo o mediante la stampa del documento. La Circolare precisa che la fattura può essere resa leggibile anche solo in sede di accesso da parte dell’Amministrazione Finanziaria.
 d) infine, in ordine alle modalità di trasmissione della fattura elettronica, l’Agenzia delle Entrate dà la possibilità di utilizzare diverse metodologie: il sistema di controllo di gestione, la firma elettronica qualifica o digitale dell’emittente, il sistemi di trasmissione elettronica dei dati (EDI) etc.
 Quanto è diffuso l’uso della Fatturazione Elettronica in Italia?
 I recenti dati pubblicati dall’Osservatorio Fatturazione elettronica e dematerializzazione del Politecnico di Milano per l’anno 2014 confermano che il numero di fatture inoltrate alle pubbliche amministrazioni è molto elevato (c.a. 135.015). L’analisi dei dati sulla diffusione della fatturazione elettronica mostra dunque un processo in crescente espansione.
 Che cosa prevedono le nuove regole tecniche in materia di sistema di conservazione?
 Molte sono le novità introdotte dal D.P.C.M. del 3 dicembre 2013, tra le tante si evidenziano le seguenti:
 a. è stato inserito il nuovo concetto di sistema di conservazione, ovvero l’insieme coordinato di procedure e attività che assicurano l’acquisizione dei documenti e lo svolgimento a norma di legge del processo di conservazione, nonché l’accessibilità nel tempo ai documenti conservati. Le regole tecniche si focalizzano quindi sul processo di conservazione, che è liberamente determinabile, ma soprattutto sul risultato finale, cioè la creazione di documenti informatici con determinate caratteristiche e la conservazione degli stessi.
 L’art. 9 del D.P.C.M. del 3 dicembre 2013 individua le linee guida del processo da adottare, che ha come punti fondamentali:
 la distinzione logica e funzionale tra il sistema di gestione dei documenti digitali e il sistema di conservazione sostitutiva, ed il conseguente trasferimento dei documenti dall’uno all’altro sistema, il c.d. “pacchetto di versamento“, con la produzione di una conseguente ricevuta di versamento;
 una struttura minima per i metadati, che contiene diverse categorie di informazioni (soggetto produttore, data chiusura, destinatari e/o partecipanti nel caso del fascicolo informatico , identificativo univoco).
 la creazione di un lotto di documenti, chiamato “pacchetto di archiviazione“, formato da uno o più pacchetti di versamento e riepilogato in un file, tale struttura va a sostituire la precedente “evidenza informatica” contenete le impronte dei documenti sottoposti a conservazione su cui il responsabile deve apporre la propria firma digitale.
 I “pacchetti di distribuzione” e la relativa modalità di estrazione dei documenti dal sistema di conservazione;
 b. Non è più previsto l’obbligo di apporre la marca temporale sui documenti informatici, salvo quanto previsto dal DM 17 giugno 2014, ma piuttosto l’uso dei “riferimenti temporali” da apporre sui pacchetti di archiviazione per rende la data di apposizione della marca stessa opponibile ai terzi, almeno nell’ambito privatistico o caso di contenziosi.
 c. non è più previsto il riferimento agli originali analogici unici.
 d. L’obbligatorietà del manuale di conservazione, un documento informatico complesso, redatto e periodicamente aggiornato dal responsabile della conservazione, che descrive dettagliatamente l’organizzazione, i soggetti coinvolti, i ruoli, le procedure adottate e l’architettura del sistema, anche per quanto concerne la sicurezza.
 I principali soggetti che vengono individuati dalle nuove regole tecniche sono:
 il produttore, che è il soggetto delegato alla creazione dei pacchetti di versamento;
 il Responsabile della conservazione, il quale deve coordinare e presidiare i sistemi informatici deputati alla gestione documentale garantendo la validità giuridica nel tempo dei documenti informatici in essi contenuti;
 Inoltre, è prevista la figura del Responsabile per il trattamento dei dati personali che deve occuparsi della protezione del dato nei database e negli archivi digitali.
 Quali sono le tempistiche per adeguarsi?
 Entro l’11 aprile 2017, ovvero a 36 mesi dall’entrata in vigore del D.P.C.M. del 3 dicembre 2013, tutti i procedimenti di conservazione già esistenti dovranno adeguarsi alle nuove regole tecniche secondo un piano dettagliato da allegare al Manuale della conservazione.