type: other

text:
Sreda, 10. avgust 2016 ob 22:51
 Ugotavljamo, da ob vse bolj naraščajoči stopnji kriminalitete v Sloveniji lahko zasledimo še eno obliko kriminala. To je kriminal v pravosodju, ki se pojavlja v različnih oblikah in je vedno bolj dejaven, kot podaljšek ter prikriti zaščitnik navadnega oziroma klasičnega kriminala.
 Pravosodni kriminal je sofisticirana oblika kriminala, sofisticirana pa zato, ker zlorablja pravosodne elemente in elemente prava, tako početje pa brez dvoma vodi, do absolutnega propada atributov državnosti in države kot take.
 Do pravosodnega kriminala prihaja zaradi zvez, ki jih imajo posamezniki izven pravosodja z ljudmi, ki so zaposleni v pravosodju. Motivi pravosodnih uradnih oseb in funkcionarjev za izvajanje pravosodnega kriminala so bodisi premoženjskega ali "prijateljskega" značaja, v zadnjem času pa se vse bolj pojavlja tudi korupcijski značaj tega kriminala. V vseh primerih pravosodnega kriminala pride do kršenja procesnega prava.
 Našteli bomo nekaj oblik kriminala, ki se lahko zgodijo s strani uradnih oseb in funkcionarjev (notarji, odvetniki, državni tožilci, sodniki in državni pravobranilci). Iz tega pa se zaradi določenih negativnih pojavov ne more izključiti niti policija.
 NAMERNA POVZROČITEV ZASTARANJA PRIMERA:
 Ta oblika pravosodnega kriminala je najpogostejša in je njen motiv lahko velikokrat premoženjski, največkrat pa posledica zvez in korupcije v pravosodju.
 UNIČENJE DOKAZOV
 V tem primeru nekdo, ki ima dostop do arhiva v katerem je shranjen dokazni material namerno odtuji ta dokazni material s ciljem zmanjšanja možnosti za pregon osebe, ki jo dokazni material bremeni. Pogoji za nastanek takšnega kaznivega dejanja so najboljši takrat, ko obstajajo zaostanki v pravosodju in ko je obsežen letni pripad novih zadev. Zaradi te oblike pravosodnega kriminala v pravosodju nekateri ljudje ne želijo, da se dokazi hranijo v prostorih pravosodja, ker se bojijo, da bi ti dokazi lahko zaradi korupcije v pravosodju izginili in bi se tako izničile njihove možnosti v sodnem ali drugem pravosodnem (ali pa kazenskem) postopku. Ne glede na to, da naj bi pravosodje delovalo pošteno, previdnost pri hranjenju dokaznega materiala ni nikoli odveč, ker tudi nekatere slovenske pravosodne inštitucije niso vredne, da bi se jim v hrambo zaupal dokazni material.
 PREDNOSTNO OBRAVNAVANJE PRIMEROV:
 Tega nekateri mogoče ne bodo šteli v pravosodni kriminal, a ga lahko enostavno in brez kakršnih koli težav uvrstimo v to "rubriko". Zakaj? Prednostno obravnavanje primerov, v primeru da ni objektivnih razlogov za to, je največkrat posledica zvez, ki jih imajo posamezniki izven pravosodja z uradnimi osebami in funkcionarji (sodniki) v pravosodju. Takšno "hitro in učinkovito" reševanje primerov v pravnih inštitucijah, ki ne slovijo po svoji običajni hitrosti, je zelo sporno.
 Zveze s pravosodjem so pogoj za takšna (skoraj bi lahko rekli) kazniva dejanja.
 Prednostno obravnavanje primera zaradi zvez v pravosodju krši pravila enakega zakona za vse, zato je potrebno vsak hitro rešen primer splošno počasnega pravosodja pregledati in ugotoviti ali pretirana hitrost v reševanju ni posledica zvez v pravosodju, ki vodijo do pristranskosti pravosodja. Ta alineja bo najbrž pri nekaterih naletela na nestrinjanje, saj je hitro reševanje postopkov v pravosodju zaželeno in je zato nekaterim morda težko razumeti, zakaj bi nekdo sploh kritiziral pravosodje zaradi hitro rešenega primera. Hitro rešen primer je lahko posledica zvez in pristranskosti pravosodja. Če je to namerno storjeno, predstavlja to hudo kaznivo dejanje znotraj pravosodja, ker onemogoči obstoj pravne države. Hitro rešeni postopki so velikokrat element PROTEKCIJE bodisi v primerih, ki so v prid bodisi v primerih ki so v slabo osebam, ki uživajo PROTEKCIJO pravosodja – seveda, ni težko ugotoviti kakšna je končna sodba v teh oziroma takih primerih.
 PROTEKCIJA V PRAVOSODJU:
 PROTEKCIJA je brez kakršnega koli dvoma ena največjih težav pravosodja v Sloveniji, po letu 1990. Kriminalno dejanje PROTEKCIJE (ni nujno, da je tudi kaznivo - razlikovati moramo med pojmoma kriminalna in kazniva dejanja. Slednji pojem je ožji, ker zajema samo zakonsko pokrita področja, posamezna področja pa zaradi takšnih ali drugačnih razlogov niso pokrita z zakoni oziroma s pravnim redom. Za to z drugimi besedami lahko govorimo, da pravosodje v pravosodnih postopkih uporablja tako imenovane »pravne luknje« ki vodijo do kriminala, ki ga zagrešijo uradne osebe in funkcionarji v pravosodju.
 PROTEKCIJO lahko razdelimo na več nivojev in sicer:
 PROTEKCIJA POSAMEZNIKOV – FIZIČNIH OSEB
 PROTEKCIJA PRAVNIH OSEB – PODJETIJ
 V slovenskem pravosodju, zlasti v manjših predelih Republike Slovenije, je PROTEKCIJA v pravosodju zelo značilen pojav, ki dokazuje po eni strani nerazvitost lokalnih predelov države, po drugi strani pa še vedno preveliko skorumpiranost slovenskega pravosodja.
 PROTEKCIJA je zelo sofisticirana oblika pravosodnega kriminala, ki brez dvoma najbolj krni pravno državo. PROTEKCIJA je seveda precejšnji meri povezana z dvoličnostjo, izvaja pa se tako, da uradne osebe in funkcionarji v pravosodju že na samem začetku sodnega postopka zaradi zvez izberejo tistega, ki bo v postopku zmagal, a vendarle celoten primer le navidezno izvedejo pošteno, tako da se tudi v takih sodnih postopkih oškodovana stranka na začetku velikokrat ne zaveda, da se je nadnjo zgodilo dejanje pravosodnega kriminala. Oškodovana stranka se tega v resnici zave šele kasneje, ko je prepozno za ukrepanje. Zaradi PROTEKCIJE POSAMEZNIKOV velikokrat posledično (ker se oškodovana stranka sicer prepozno zave nepravilnosti v pravosodju) pride tudi do PROTEKCIJE v samem pravosodju. To se vselej izraža v obliki zaščite tisti, ki so odgovorni za nepravilnost.
 Uradne osebe in funkcionarji (sodniki) se medsebojno ščitijo in izkoriščajo ne transparentnost kazenskega postopka za prikrivanje svojih namernih ali naključnih napak.
 Za to lahko ugotovimo, da PROTEKCIJA znotraj pravosodja sega zelo visoko, saj si celotno pravosodje prizadeva ohraniti ugled in zato svojih članov namerno ne preganja in ne kaznuje in sicer za to, ker bi s tem samo sebi rušilo ugled. Zaradi tega PROTEKCIJA celotno pravosodje pahne v prikrit pravosodni kriminal.
 PROTEKCIJA POLICISTOV
 To je splošno znan pojav, ki ga ni potrebno podrobneje opisati. Lahko omenimo le, da je PROTEKCIJA POLICISTOV najpogostejša na relaciji DRŽAVNO TOŽILSTVO –POLICIJA, kar glede na dejstvo, da ti inštituciji delujeta zelo povezano, niti ni tako nenavadno. Seveda je obratna PROTEKCIJA na relaciji (POLICIJA-DRŽAVNO TOŽILSTVO zelo prisotna. Pri vsem tem je potrebno omeniti problematiko porok med policisti in državnimi tožilkami ter med drugimi uradnimi osebami in funkcionarji v pravosodju, kar v večini primerov pripelje do zelo tesnih sorodstvenih povezav in tako imenovanega KLIENTELIZMA.
 Tudi za PROTEKCIJO velja, da je zelo prisotna v manjših krajih (malomeščansko okolje), kjer se večina ljudi med seboj pozna in so zato tam pogoji za takšno obliko pravosodnega kriminala naravnost idealni.
 ZAVLAČEVANJE SODNIH POSTOPKOV:
 Zavlačevanje sodnih postopkov je v prvi vrsti rezultat delovanja odvetnikov, ki včasih na takšen način povzročijo, da tožeča stranka (sploh če ni premožna) ustavi pregon, zaradi finančne preobremenjenosti, ki je vselej posledica sodnega postopka. Zavlačevanje postopka pa je kdaj tudi posledica zvez, ki jih imajo posamezniki s sodniki z osebami izven pravosodja ali v samem pravosodju. Težava je zopet najbolj pereča v manjših krajih in v primerih, ko je razlika v premožnosti med strankami v sporu velika. Zavlačevanje sodnega postopka ima zelo negativne vplive na finančno stanje in tudi za duševno stanje strank v postopku in je zato škoda, ki jo te osebe zaradi predolgega postopka utrpijo, ogromna, morebitna zmaga v sodnem postopku pa minimalna.
 KRIMINALIZACIJA NEDOLŽNIH POSAMEZNIKOV:
 KRIMINALIZACIJA nedolžnih posameznikov je posebna oblika pravosodnega kriminala, ki je močno povezana s PROTEKCIJO. V Sloveniji je takšna oblika pravosodnega kriminala zelo prisotna in ima zaledje v ne transparentnosti delovanja pravosodja. S KRIMINALIZACIJO posameznikov drugi posamezniki s pomočjo pravosodja dosežejo obremenilne okoliščine proti osebam, s katerimi so v sporu. Namerna KRIMINALIZACIJA posameznikov ne obsega le pravosodja, ampak je pravosodje le (za)ključni dejavnik tega organiziranega kriminalnega dejanja. Postopek KRIMINALIZACIJE poteka prek dejanj navadnih posameznikov nasproti drugim posameznikom, ki jih (KORUMPIRAJO) pravosodje in policija pa jih tolerirata in jih zamolčita, do INSCENIRANJA dogodkov in ponarejanja (podtikanja) dokazov, kar se izvrši tudi s pomočjo pravosodja in policije. Ta to je KRIMINALIZACIJA posameznikov močno povezana s PROTEKCIJO drugih posameznikov, saj je element PROTEKCIJE drugih posameznikov v sporu s krivično KRIMINALIZIRANIMI posamezniki, ki so z namerno KRIMINALIZACIJO obremenjeni.
 Krivična KRIMINALIZACIJA posameznikov je predvsem prisotna v državnih tožilstvih in policiji, ker je tam tudi stopnja korupcije največja, transparentnost dela pa izredno majhna, če sploh kot taka obstaja. KRIMINALIZACIJE posameznikov so v teh inštitucijah pogoste tudi zaradi tega, ker ne pripeljejo do sodbe, ampak se uporabljajo kot dejavnik očrnitve ugleda posameznikov brez sodnega epiloga. Vsaka namerna in krivična KRIMINALIZACIJA, četudi sicer LAŽIRANO "dokazana" s strani skorumpiranega pravosodja, pa v javnosti povzroči občutek dejanske kriminalnosti osebe, ki je krivično KRIMINALIZIRANA. Zato, ker ima namerna KRIMINALIZACIJA nedolžnih oseb ogromne negativne psihične učinke na prizadete posameznike in jim zelo škoduje v njihovem življenju, predstavlja takšno dejanje eno najbolj krutih oblik pravosodnega kriminala, ki pa v zakonodaji ni ustrezno močno sankcionirano, to pa zaradi PROTEKCIJE v pravosodju (berite kot legalizacija pravosodnega kriminala). Težava KRIMINALIZACIJE nedolžnih oseb je še večja zato, ker oseba zaradi splošne slabe percepcije, ki se zaradi namerne KRIMINALIZACIJE ustvari o njej znotraj drugih pravosodnih organov, nima možnosti izvesti nepristransko preiskavo svojega primera, ker se jo šteje kot kriminalno osebo in se jo potisne v koš z drugimi kriminalci. Po drugi strani pa tudi pravosodje, da bi se zaščitilo pred odkritjem nepravilnosti brani krivično KRIMINALIZACIJO in krivično KRIMINALIZIRANEGA posameznika vztrajno dodatno KRIMINALIZIRA. Namerna KRIMINALIZACIJA, v kolikor oseba, ki je bila namerno KRIMINALIZIRANA želi doseči pravico, privede do vrtinca korupcije in kriminala znotraj pravosodja pri reševanju takšnega primera. V Sloveniji so takšni primeri zelo prisotni in so dokaz, da je Slovenija kljub pozitivnim besedam nekaterih ljudi še daleč od pravne države in od vladavine prava. Krivde za to lahko iščemo tudi v vrhu slovenskega pravosodja, še posebej pa v posameznih kriminalnih uradnih osebah in funkcionarjih.
 OPROSTITEV KRIMINALNIH OSEB
 V nasprotju s prejšnjo alinejo lahko pride tudi do primera oprostitve oseb, ki so dejansko zakrivile kaznivo dejanje. Oprostitev kriminalnih oseb je povezana z ugledom oseb v sodnem postopku. Če je obravnavana oseba v postopku zelo ugledna (in/ali bogata), bo oprostitev takšne osebe lahko v velikem številu primerov posledica zvez v pravosodju, ki pripeljejo do vseh omenjenih dejanj naštetih v zgornjih alinejah. Učinkovitost in pravičnost pravosodja se zato kaže ravno v uspešnem sankcioniranju primerov visokega (velikega) ali majhnega kriminala. Namreč, samo en človek, ki ga pravosodje zaradi tega ali onega razloga ščiti (ga ne sankcionira), lahko pripelje do organizacije večje kriminalne združbe, ki povzroči kriminal v državi. Zaradi tega je potrebno pri sojenju predvsem velikim kriminalcem (ki imajo več možnosti se izogniti kazni), pokazati več zdrave pameti, ki bi pripeljala do eliminacije le teh iz družbe. Pravosodje na žalost ni preveč sposobno reševati primerov visokega kriminala.
 Razlogov zato je več.
 Poleg zvez je pomemben razlog tudi več ali manj slaba zakonodaja, ki je ne glede na to, da je usklajena z EU v posameznih primerih še vedno zelo slaba.
 Kratki opisi pravosodnih inštitucij in njihovega delovanja:
 MINISTRSTVO ZA PRAVOSODJE REPUBLIKE SLOVENIJE:
 Navedeno ministrstvo za pravosodje od leta 2007 dalje, pa tudi v sedanji sestavi v svojem resorju prikriva neštete oblike pravosodnega kriminala, za to ga ni mogoče niti pohvaliti niti mu pokloniti vere o tem, da so njegove navidezne ponujene rešitve za neštete težave, ki jih ima slovensko pravosodje tudi realne in resnične. Ministrstvo nima ustreznih programov in ne pritiska na pravosodne delavce, zlasti pa ne naredi nič v smeri reorganizacije pravosodja, opustilo je tudi vsaki svoj dolžni nadzor nad svojimi uradnimi osebami in funkcionarji. Zlasti ministrstvo ne sliši na neizogibno potrebo po reorganizaciji slovenskega pravosodja in ves čas vztraja na neverjetno slabi zakonodaji, ki ureja njegovo področje. Dobiva se vtis, da ministrstvo za pravosodje nima potrebnega koncepta za svoje nadaljnje delovanje, to pa brez dvoma izpodkopava temelje Republike Slovenije kot države in pelje v popolni kaos. To pomeni tudi, da se pravosodno ministrstvo niti ne poskuša aktivno spopasti z ogromnimi težavami v slovenskem pravosodju. Ministrstvo za pravosodje prav tako skriva napake ki se nanaša na njega samega in sicer tako, da s zlorabo že tako slabe zakonodaje aktivno preprečuje vsako razkrivanje pravosodnega kriminala in odpravo le tega.
 Pri tem se ne sme pozabiti, da pravosodno ministrstvo prikriva resnico o pravosodnih izpitih bivših kandidatov za ta izpit (sedaj pravniški državni izpit) tako, da ignorira javnost in ji ne dovoli vpogleda v spise o pravosodnem izpitu. Na ta način ministrstvo želi aktivno prikriti dejstvo, da imajo slovenski notarji, odvetniki, državni tožilci, sodniki in državni pravobranilci z Republiko Slovenijo sklenjeno nično delovno razmerje in da tako nastopajo kot javni delavci in funkcionarji, ki to v resnici sploh niso. Za to se sumi, da pravosodni javni delavci in funkcionarji prej pravosodni goljufi, plagiatorji in šušmarji kot tisto za kar se v resnici predstavljajo. Taki sumi javnosti, pa slovenskem pravosodju in morebitnim poštenim javnim delavcem in funkcionarjem v njemu povzročajo nepopravljivo škodo, saj ih javnost že po sili razmer potiska v isti koš z drugimi pravosodnimi goljufi, plagiatorji in šušmarji, ki živijo na »jaslih« slovenskih davkoplačevalcev na katerih jih nebi smelo biti.
 Med drugim je za tako stanje odgovoren sam vrh slovenskega pravosodja z mag. Goranom Klemenčičem na čelu, ki nima niti volje niti moči za to, da se v pravosodju te pereče razmere dokončno uredijo, kar kaže na to, da je vrh slovenskega pravosodja zelo obremenjen s strahom pred spremembami v pravosodju in posledično slednjemu zaradi izgube privilegijev in položajev, ki jih predstavniki vrha pravosodja imajo v slovenskem pravosodju.
 Ko gre za Vrhovno sodišče Republike Slovenije v resnici gre za najvišje sodišče v državi, ki ga pestijo neštete težave, političnimi predznaki. Pri vrhovnem sodišču je potrebno iskati vzroke za tako stanje v samem vrhu tega najvišjega sodišča v državi, predvsem pa leti odgovornost na predsednika tega sodišča Branka MASLEŠO, ki niti ne skriva svoje politične pripadnosti bivši politični opciji Zvezi komunistov Jugoslavije oziroma Slovenije. Ni nobenega dvoma v to, da je tako stanje v vrhovnem sodišču idealno okolje za razvoj PRAVOSODNEGA KRIMINALA, PROTEKCIJE IN PRAVOSODNE KORUPCIJE. Dejstvo je namreč, da je vrhovno sodišče zelo problematično za to, ker ne podaja pravnomočnih odločb, ampak ponavadi samo razveljavi sodne postopke, ki so jih vodila nižja sodišča in na ta način omogoči nove (stare) sodne postopke na istih sodiščih in skoraj vselej pred istimi sodnimi senati nižjih sodišč.
 Na ta način vrhovno sodišče omogoča, da so ponovne sodne odločitve spet v domeni istih nižjih sodišč, katerih sodni postopki so predhodno bili razveljavljeni.
 Po mnenju javnosti vrhovno sodišče morajo biti pri svojem delu več angažirano in bolj skrbeti za obstoj za zdravo pravosodje Republike Slovenije kot pravne države, kar vrhovno sodišče ne počne, pa tudi nima niti nobenega namena, da bi v to smer delovalo.
 VIŠJA SODIŠČA IN NJEGOVI VIŠJI SODNIKI KOT »BOGOVI«
 Po mnenju javnosti je slovenski sodni aparat (pravosodje) kadrovsko preobsežen in kot taki moteč in nepotreben. Namreč Republika Slovenja ima na svojem ozemlju štiri višja sodišča (Višje sodišče v Ljubljani, Višje sodišče v Kopru, Višje sodišče v Celju in Višje sodišče v Mariboru). Za tako število višjih sodišč v Republiki Sloveniji niso izkazane nobene potrebe ampak gre za vzdrževanje preobsežnega slovenskega pravosodja in vztrajanju pri takem lahko bi rekli nevzdržnem stanju. Največja problematika višjih sodišč izvira iz dejstva, da višja sodišča izdajajo končne sodne odločbe, ki že s svojo izdajo postanejo pravnomočne, delo višjih sodnikov (tričlanskih senatov višjih sodnikov), pa je vse prej kot pravno korektno in pošteno, pri čemer je treba priznati tudi, da pri tem očitku na višjih sodiščih obstajajo določene redke izjeme, ki si ne zaslužijo take ocene slovenske javnosti.
 Posebna problematika slovenskih višjih sodišč je po mnenju javnosti v tem, da se ta sodišča permanentno izogibajo v pritožbenih postopkih odločati na podlagi izsledkov dobljenih na javnih glavnih obravnavah, ki bi jih morala višja sodišča opraviti tudi v pritožbenem postopku in na ta način ugotoviti ali so njemu nižja sodišča (okrajna in okrožna) resnično opravila vse potrebno za to, da so njihove sodbe poštene in za ljudi varne ter v skladu z 6. členom Evropske konvencije o varovanju temeljnih človekovih pravic in svoboščin (EKČP), pa se izogibajo javnim obravnavam v svojem delu posla (pritožbenih postopkih). Višji sodniki so namreč prepričani v to, da so njihova nižja sodišča svoje delo opravila pravno korektno in pošteno, za to se v pritožbenem postopku ne spuščajo v vsebino zadev nižjih sodišč ampak le sodbe nižjih sodišč potrdijo, kar v sodnem postopku v veliki večini slovenske državljanke in državljane pripelje do hudih oškodovanj, ki imajo za posledico, da stranke v sodnih postopkih utrpijo hude težko popravljive ali celo nepopravljive posledice tako na svojem psihičnem zdravju kot na svojem premoženju.
 Za dosego takih posledic za posameznike (državljane in državljanke Slovenije) je odločilna njihova nepremožnost, ki jim ne omogoča učinkovite izrabe izrednih pravnih sredstev zoper pravnomočno sodbo. Taki ljudje nikoli ne pridejo do postopka varstva zakonitosti pred Vrhovnim sodiščem Republike Slovenije in do ustavne presoje svojega primera pred Ustavnim sodiščem Republike Slovenije in nenazadnje do pravne presoje svojega primera pred ESČP, ko gre za varovanje njihovih temeljnih človekovih pravic in svoboščin, ki jim jih jamčita tako Ustava Republike Slovenije kot EKČP.
 Tako stanje vije sodnike postavlja v položaj, da se počutijo kot »bogovi«, saj v sodnih postopkih imajo »zadnjo besedo«, ki je slovenski državljanke in državljani zaradi svoje bede v postopkih izrabe izrednih pravnih sredstev in ko gre za postopke ustavne presoje sodnih postopkov nižjih sodišč in nenazadnje ko gre za varovanje človekovih pravic pred ESČP.
 OKRAJNA IN OKROŽNA SODIŠČA (NIŽJA SODIŠČA)
 Nižja sodišča se razlikujejo glede na posamezne sodnike v njih. Korupcija in zveze (prijateljske, sorodstvene, politične) znotraj sodišč sta najbolj verjetni v manjših krajih, torej vseh krajih razen v Sloveniji. Taka ocena nekaj časa ni veljala za Ljubljano in Maribor, a se je v zadnjem času razširila tudi na ta dva največja kraja v Sloveniji.
 Po mnenju javnosti nižja sodišča morajo delovati predvsem v skladu z Ustavo Republike Slovenije in EKČP ter v skladu z zakoni. To pomeni, da ne smejo zlorabljati svojih funkcij za pomoč komerkoli. V javnosti že dlje časa ni nobenega upanja v to, da je stanje na vseh sodiščih zadovoljivo ampak ravno nasprotno. Razmišljanje nekaterih sodnikov, da na sodišču ni pomembna (prisotna) pravica ampak denar, ni v skladu s pravno državo in je nazadnjaško razmišljanje. Takšno delovanje običajno pripelje do velikih malverzacij in nepravilnostih pri sodnih postopkih, kjer sodniki postanejo podaljšana roka kriminalu uglednih in bogatih oseb ali kriminalnih združb, teh pa je v Republiki Sloveniji iz dneva v dan vedno več.
 Vzdrževanje takega stanja na nižjih (okrajnih in okrožnih) sodiščih pa predstavlja neverjetno nevarnost za propad Republike Slovenije, ki se je s takim odnosom tudi dodobra začel, ne ukrepanje pristojnih državnih organov proti takim razmeram, pa pomeni, da je vedno manj časa za rešitev Republike Slovenije in njenih državljanov pred zlorabami njenih vseh treh vej sodne oblasti, oziroma pred njenim pravosodjem.
 Po mnenju slovenske javnosti, se dobiva vtis, da Ustavno sodišče Republike Slovenije deluje dokaj pozitivno, vendar samo občasno in v določenih primerih, za to javnost na ustavno sodišče naslavlja svojo omejeno grajo, ne pa svoje posebne graje. Javnost meni, da je težava tega sodišča pogojena s tem, da to sodišče premočno povezano s slovensko politiko. Ker pa je politična izvolitev ustavnih sodnikov ustaljena praksa v državi, pa bi se po mnenju javnosti moralo poskrbeti za uravnoteženo zastopanost sodnikov glede na politične afinitete, kar v Sloveniji ni primer. Javnost meni, da bi število ustavnih sodnikov moralo biti sodo za to, ker liho število ustavnih sodnikov politizira samo inštitucijo, ki zato ne more delovati konstruktivno pri vseh vprašanjih, ki jih obravnava. Namesto 8 ali 10 ustavnih sodnikov je zato nujna številka 9 ustavnih sodnikov, kot jih imamo sedaj.
 Javnost meni, da je Ustavno sodišče RS celo podrejeno (zaradi političnih pritiskov) slovenski politiki, ne pa Ustavi Republike Slovenije in EKČP, kot bi v resnici moralo biti. Seveda, temu so primerne tudi odločbe ustavnega sodišča, ki so take, da jih slovensko pravosodje, pa tudi politika kot taka vedno bolj ne spoštujeta, kih zavračata in se jim zaradi takih in drugačnih političnih interesov določenih političnih posameznikov in skupin izogibata.
 DRŽAVNO TOŽILSTVO IN POLICIJA
 Po mnenju slovenske javnosti državno tožilstvo in policija predstavljata največjo težavo celotnega slovenskega pravosodja. Vse oblike pravosodnega kriminala so najpogostejše ravno tam. Slovensko tožilstvo je brez dvoma v resni krizi zaradi slabega kadra, ki je pogostokrat pristranski in skorumpiran, po vrhu še posebej neodgovoren in kot taki brez kakršnega koli pravega državnega nadzora. Glede na to, da tožilci predstavljajo eno izmed odvetniških strani v postopku, ker pa vemo, da je vsaj v slovenskem pravosodju glavno delo odvetnikov laganje, podtikanje in ponarejanje resnice (odštejmo poštene odvetnike), verjetno tudi zato, ker se soočajo z lažmi, ki jih podajajo kriminalci in se zato spuščajo na njihovo raven tudi v primerih, ko nimajo opravka s kriminalci, seveda zato tudi pri tožilcih ne moremo pričakovati drugačnega (različnega) obnašanja.
 Izjave nekaterih tožilcev, da so tožilci najbolj zadovoljni, če je nekdo, ki so ga ovadili, obsojen, to dokazujejo.
 Tožilci pravosodje smatrajo kot igralnico, v kateri morajo zmagati.
 Zanje je torej pomembna le zmaga in ne pravica. Tožilci bi zmage svoje zmage KRIMINALIZIRAJO tudi slovenske državljanke in državljane kot povsem nedolžne osebe, samo zato da ne bi izgubili v sodnem postopku. To pa je v čistem neskladju z duhom pravosodnega poklica, ki naj bi zagotavljalo pravičnost na podlagi resnice in s tem temelje pravne države, ne pa da je nekakšen poligon za laži in podtikanj. Mnogi državljanke in državljani Republike Slovenije, so se v sodnih postopkih prepričali v tako prakso tožilcev, ki uporabljajo laži in izkrivljajo resnico, zato so tudi sami na žalost izgubili zaupanje v to inštitucijo in se resnično bojijo, da bi določena resnica, ki bi jo izrekli tožilcem, ki se pretežno lažejo, lahko obremenilno vplivala nanje.
 Tisti, ki postanejo žrtve pravnih spletk s strani tožilstev (in policije) več ne vedo kako ravnati v situaciji, ko zopet pridejo v stik z njimi, pa četudi samo kot priče, in to zato, ker se bojijo ponovnega pravosodnega kriminala, ki bi se lahko ponovno izvršil nad njimi.
 PRAVNE SPLETKE IN PRAVOSODNI KRIMINAL
 Kot posledica PROTEKCIJE, ki jih uživajo nekateri ljudje v tožilstvih, prihaja do povzročitve splošnega nezaupanja v pravosodje, za to ga dosti ljudi smatra kot gnezdišče kriminala ne pa kot inštitucijo (organizacijo), ki naj bi se borila proti njem. Enako velja za policijo, ki je povezana s tožilstvi. Povezava med tožilci in policijo je predvsem močna na relaciji kriminalistična policija-tožilstvo. Kriminalistična policija ponavadi ni uniformirana, zato pojma policija ne smemo povezovati z navadnimi policisti, ki so uniformirani in delajo na terenu, ker ti večinoma niso (tesno) povezani s tožilstvom, ali pa tudi v trenutku, ko se policijski postopek mora prenesti v tožilstvo.
 PRAVOSODNI KRIMINAL IN NEPRAVNOST DRŽAVE V REGIJAH REPUBLIKE SLOVENIJE
 Pravosodni kriminal je kot po pravilu najbolj pogost v manjših, manj razvitih področjih, kjer je že kultura ljudstva takšna, da omogoča korupcijo in delovanje prek zvez. Po izsledkih društva CZPNN, so za to primeri območij, kjer je pravna kultura in pa tudi celotna družbena kultura na zelo nizki ravni na primer Dolenjska regija in ne samo ta regija, seveda pa tudi druge malomeščanske sredine niso v tem pogledu nič boljše, ali pa so zaskrbljujoče še slabše od Dolenjske. Taka ocena pred leti ni veljala za Ljubljansko področje in je to področje bilo edino, ki bi ga lahko izpostavili kot območje, kjer je pravosodnega in drugih oblik kriminala in nepravilnosti relativno manj. To danes ne velja več, za to moramo tudi ljubljansko območje gledati z rezervo ali celo kot območje raznih oblik klasičnega in pravosodnega kriminala, ki brez dvoma krni ugled Republike Slovenije kot pravne države. Namreč, nadzor klasičnega in pravosodnega kriminala v Ljubljani je občutno manjši kot pred letih ali ga sploh ni. V ljubljanskih inštitucijah, kjer nadzora sploh ni, pa je stanje tudi sila problematično in skrajnje zaskrbljujoče. Težave s pravosodnim kriminalom in z njim povezanimi oblikami klasičnega in organiziranega kriminala ter nepravilnostmi so brez dvoma posledica decentraliziranosti pravosodnega sistema. V malomeščanskih področjih se v lokalnih družbah formirajo lokalni "oblastniki", ki pogostokrat ne delujejo v skladu s pravili in pravom ter splošno moralo.
 Zveze med posamezniki in skupinami, ki jih ustvarijo skupaj z lokalnimi državnimi oblastmi, so močno zmanjšale stopnjo pravne države na teh področjih. V nadaljevanju to pomeni, da so centralne inštitucije, ki so locirane v večjih mestih (Ljubljana) ne posvečajo več zadostne mere pozornosti takšnim sredinam in nepravilnostim v njih, zato prihaja do razkoraka med splošno oceno pravnosti države, ki bazira predvsem na oceni delovanja središča, in dejansko pravnostjo države, ki je po področjih različna.
 Za državo ni pomembno samo to, da so vodilni ljudje na posameznih inštitucijah neoporečni in pošteni, ampak mora biti takšna celotna garnitura državnih uslužbencev. Če le eden izmed večje skupine ne deluje po pravilih zakona ali prava ali pa če zlorablja zakon in pravo, lahko s pravosodnim kriminalom "okuži« celotno skupino ali inštitucijo, pa tudi regijo nenazadnje.
 po mnenju slovenske javnosti, je pravosodni kriminal nujno potrebno preganjati kot vse druge oblike kriminala oziroma še bolj, zato ker je pravosodni kriminal posledično velikokrat legaliziran in predstavlja največjo grožnjo pravni državi, saj spodkopava njene temelje kot pravne države. Ni nobenega dvoma več v to, da pri vseh oblikah pravosodnega kriminala gre za zlorabo pravnih norm in zlorabo funkcije posebnega javnega položaja pooblaščencev pravosodne oblasti.
 Slovenija je na žalost ogrožena z vsemi oblikami pravosodnega kriminala, zato je nujno proti takemu kriminalu konkretno ukrepati, saj ne zaleže več nobena poostritev nadzora nad pravosodnimi organi. Po mnenju slovenske javnosti je taka problematika zlasti izkazana v dveh segmentih in sicer v segmentu tožilstva in policije). Taka ocena javnosti pa velja za manjša in/ali za manj družbeno razvita področja v Republiki Sloveniji.
 V zvezi s pravosodnim kriminalom in njegovim učinkovitim pregonom (in posledično sankcioniranju) je nujno sprejeti ustrezno zakonodajo, ki bi onemogočila zastaranje kaznivih dejanj, ki jih zagrešijo pravosodni pooblaščenci. Prav tako se morajo takoj in brez odlašanja formirati institucije, ki bi nad pravosodno vejo oblasti morale zagotavljati nevtralen nadzor civilne družbe, kajti le ta, od vseh treh vej oblasti, nima neposrednega javnega nadzora in posledično instrumentov regulacije smotrne uporabe pravnih norm ali dogovorjenih družbenih norm v celoti. Po prepričanju slovenske javnosti, le to bo, zagotovilo potrebne pogoje za uveljavljanje pravne države in nadaljnji razvoj pozitivnih človekovih vrednot.
 KRŠENJE TEMELJNIH ČLOVEKOVIH PRAVIC IN SVOBOŠČIN
 Glede na do sedaj navedeno, pa slovenska javnost meni, da je Republika Slovenija naravnost idealno okolje za kršenje temeljnih človekovih pravic in svoboščin. Slednje pa za to, ker neodgovorne in s pravosodnim kriminalom obremenjene državne institucije dejansko počnejo vse, da se te človekove pravice in svoboščine na ozemlju Slovenije dejansko kršijo.
 Temi odločilno prispev tudi "na glavo postavljen" slovenski pravni red.


type: wikipedia

text:
A giárdia (Giardia lamblia) é um protozoário microscópico parasitário flagelado que parasita o intestino delgado dos mamíferos, inclusive dos seres humanos, causando uma doença diarreica conhecida como giardíase. Nos humanos, costuma parasitar o intestino delgado, principalmente em segmentos de duodeno e jejuno. G. lamblia, G. intestinalis ou G. duodenale são os sinónimos dados à espécie.
 O parasita se liga ao epitélio por meio de um disco adesivo ventral ou ventosa, e se reproduz por fissão binária. A giardíase não se espalha pela corrente sanguínea, nem se espalha para outras partes do trato gastrointestinal, mas permanece confinada ao lúmen do intestino delgado. Giardia possui uma membrana externa que permite se manter viva, mesmo fora do corpo do hospedeiro, e que pode torná-la tolerante à desinfecção com cloro. Os trofozoítos de Giardia absorvem nutrientes do lúmen e são anaeróbios.
 As principais vias de infecção humana incluem a ingestão de água potável não tratada (que é o método mais comum de transmissão deste parasita), alimentos e solo contaminados com fezes humanas. A contaminação das águas naturais também ocorre em bacias hidrográficas onde ocorre o pastoreio intensivo. Este flagelado pode viver no estado livre, em lagos ou ribeiras, durante bastante tempo.
 Morfologia
 Os trofozoítos tem 20 micrómetros de comprimento e 10 μm de largura, forma de pêra e são móveis, possuindo quatro pares de flagelos (anterior, posterior, ventral e caudal) e dois núcleos, dois corpos parabasais, e ainda dois axonemas cada um; enquanto os cistos são arredondados, com dois ou quatro núcleos, quatro corpos parabasais, quatro axonemas e com parede celular grossa, imóveis, mas por essas condições, se tornam mais resistentes e com maior potencial patológico. A reprodução dos trofozoítos é assexuada - por divisão binária longitudinal- e têm a capacidade de variar as suas proteínas de superfície, evadindo o sistema imunitário.
 Trofozoítos: célula afilada na extremidade posterior, com 8 flagelos (dois anteriores, quatro médios e dois posteriores), dois discos de adesão, dois núcleos e dois corpos semilunares.
 Cistos: elipsoidal, com a presença de corpos escuros em formato de meia lua, axonemas de flagelos, presença de 2 ou 4 núcleos e membrana externa deslocada do citoplasma.
 Ciclo de vida
 G. duodenalis possui duas formas morfologicamente distintas durante seu ciclo de vida: a forma ativamente móvel, chamada trofozoíto, e a forma infectante, chamada de cisto. O trofozoíto possui cerca de 20 μm de comprimento e 10 μm de largura, possuindo formato de pera e simetria bilateral. É a forma replicativa e móvel do parasita, sobrevivendo apenas dentro do intestino delgado de seus hospedeiros. Os trofozoítos nadam através do muco intestinal até eventualmente aderirem ao epitélio intestinal do hospedeiro,, onde então se dividem por fissão binária, formando mais trofozoítos ou cistos não-replicativos. Os cistos passam pelo intestino grosso do hospedeiro e são liberados pelas fezes. Os cistos de G. lamblia são resistentes aos estressores ambientais e podem sobreviver no ambiente por semanas a meses se mantidos úmidos. Os cistos permanecem dormentes até serem ingeridos por um animal hospedeiro. No novo hospedeiro, as condições ambientais fazem com que o cisto produza dois trofozoítos, que então se ligam às células epiteliais, iniciando o ciclo novamente.
 História
 Anton van Leeuwenhoek (1681) observou animalúnculos móveis (trofozoíto) em suas próprias fezes. Todavia, o médico checo Vilém Dušan Lambl, em 1859, o descreveu com mais pormenores. Este gênero foi criado por Kunstler (1882) ao verificar a presença de um flagelado no intestino de girinos.
 Epidemiologia
 Os principais riscos de infecção pela giárdia é pelo consumo de alimentos contaminados por água não tratada, além de auto-infecção ou manipulação de alimentos de forma inadequada. A infecção pode ocorrer também através de relações sexuais.
 A giárdia (Giardia lamblia) costuma ser encontrada em diversos lugares do mundo, afetando, principalmente, crianças na faixa de 6 anos - interessante ressaltar que este fato é devido a proximidade de criança brincarem em parques, nas ruas, entre outros lugares que possam conter o cisto, ou a própria ingestão de alimentos contaminados - podendo assim ocorrer surtos em creches, por exemplo, aonde as pessoas desta faixa etária se contaminam com maior facilidade, devido ao contato direto.
 Patogenia
 Giárdia (Giardia lamblia) causa diarreia e dificuldades na absorção intestinal, por aderir e diminuir as microvilosidades do intestino, dificultando a absorção de nutrientes; e por possuir proteases que agem em glicoproteína, levando lesões à mucosa, desencadeando também uma resposta inflamatória.
 Infecção
 Na fase aguda da infecção, ocorre diarréia aquosa até o desenvolvimento da imunidade. Na fase crônica, quando já aderida ao intestino do hospedeiro, forma uma espécie de tapete impedindo a absorção dos nutrientes. Sua aderência é graças aos discos de adesão presentes bilateralmente. A liberação de toxinas pode causar destruição das microvilosidades do epitélio intestinal, assim como o desencadeamento de reação inflamatória. Infecções crônicas podem impedir e muito a absorção intestinal, causando doenças nutricionais como a síndrome da ma absorção, que pode levar adultos e principalmente crianças (ou filhotes) a altos graus de desnutrição e até à morte.
 Diagnóstico
 O diagnóstico é confirmado a partir do achado de cistos ou trofozoítas nas fezes. Por haver pequena quantidade em amostras, é de difícil diagnóstico, por isso deve-se ter ao menos três amostras do paciente suspeito ou contaminado.
 Uma maneira mais direta, porém menos quantitativa, é a pesquisa de antígeno por ELISA nas fezes. Tendo um alto grau de sensibilidade (de 85 % a 95%) e de especificidade ( 90% a 100%).
 Protozoários
 Espécies descritas em 1882


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 29.1.2011
 BG
 Официален вестник на Европейския съюз
 C 30/23
 Жалба, подадена на 19 ноември 2010 г. от 4care AG срещу решението на Общия съд (четвърти състав), постановено на 8 септември 2010 г. по дело T-575/08 — 4care AG/Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП)
 (Дело C-535/10)
 ()
 2011/C 30/39
 Език на производството: немски
 Страни
 Жалбоподател: 4care AG (представител: S. Redeker, Rechtsanwältin)
 Други страни в производството: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП), Laboratorios Diafarm, S.A.
 Искания на жалбоподателя
 —
 да се отмени решението на Общия съд (четвърти състав), постановено на 8 септември 2010 г. по дело T-575/08 и да се отхвърли повдигнатото от встъпилата страна възражение;
 —
 да се осъдят ответникът и встъпилата страна да заплатят съдебните разноски.
 Правни основания и основни доводи
 Настоящата жалба е подадена срещу решение на Общия съд, с което се отхвърля жалбата, с която жалбоподателят иска да се отмени решението на втори апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар от 7 октомври 2008 г. относно отхвърляне на заявката му за регистрация на фигуративния знак „Acumed“. С постановеното решение Общият съд потвърждава решението на апелативния състав, с което се приема, че е налице вероятност от объркване с по-рано регистрираната национална словна марка „AQUAMED ACTIVE“.
 Жалбоподателят посочва, че в обжалваното решение на Общия съд се приемало, че е допуснато нарушение на правото на Съюза по смисъла на член 58 от Статута на Съда. Според жалбоподателя Общият съд преценил неправилно отличителната способност и сходството между конфликтните знаци, както и наличието на вероятност от объркване между тях.
 При извършване на проверката на отличителната способност Общият съд не взел предвид в достатъчна степен описателния характер на възпроизведеното в конфликтната марка понятие „AQUAMED“. Освен това Общият съд тълкувал превратно значението на посочените от жалбоподателя редица по-рано регистрирани други марки. По своята същност означението „AQUAMED ACTIVE“ имало слаб отличителен характер и това се дължало не само на обстоятелството, че използваните в него съставни части били описателни и широко използвани в съответния производствен отрасъл. В допълнение отличителната способност на марката отслабвала в резултат на обстоятелството, че в търговския обмен се използвали други сходни на нея марки. Жалбоподателят изтъква, че ако Общият съд подложил тези елементи на правилна преценка, би стигнал до извода, че конфликтната марка „AQUAMED ACTIVE“при всички обстоятелства притежавала много слаба отличителна способности се ползвала от тясно поле на закрила
 В рамките на проверката за сходството между двата знака Общият съд оставил без разглеждане съществени обстоятелства по делото и по този начин не направил всеобхватна преценка. Общият съд погрешно приел, че съставната част „ACTIVE“ от конфликтната марка следвала напълно да се изключи при сравняването на марките, като следвало да се съпоставят единствено термините „AQUAMED“ и „Acumed“. В това отношение Общият съд погрешно не взел предвид обстоятелството, че в комбинация понятията „AQUAMED“ и „ACTIVE“ образували словосъчетание, поради което било недопустимо напълно да се пренебрегне понятието „ACTIVE“. Според жалбоподателя ако Общият съд съпоставил конфликтната марка „AQUAMED ACTIVE“ в нейната цялост на заявената марка „Acumed“, би установил, че не е налице сходство между тях.
 Дори и ако — погрешно — се приемело, че било необходимо да се сравняват единствено понятията „AQUAMED“ и „Acumed“, при всички положения би се стигнало до извода, че Общият съд е направил неправилна оценка по отношение на наличието на вероятност от объркване. Във връзка с това Общият съд не взел предвид редица предходни съдебни решения, в които при наличието на съпоставими обстоятелства се приема, че е изключена вероятността от объркване. Освен това Общият съд не отчел обстоятелството, че поради тясното поле на закрила на конфликтната марка дори минималните различия между двата знака били в състояние да изключат възможността от объркване. Жалбоподателят посочва, че ако Общият съд отчел това обстоятелство, би стигнал до извода, че поради наличието на визуални, фонетични и концептуални отлики в заявената марка във всички случаи се гарантирала достатъчната ѝ разлика с конфликтната марка.


text:
 8.9.2014
 HR
 Službeni list Europske unije
 C 303/19
 Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. lipnja 2014. uputio Tribunalul Timiș (Rumunjska) – Silvia Ciup protiv Administrația Județeană a Finanțelor Publice (AJFP) Timiș – Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice (DGRFP) Timișoara
 (Predmet C-288/14)
 2014/C 303/25
 Jezik postupka: rumunjski
 Sud koji je uputio zahtjev
 Tribunalul Timiș
 Stranke glavnog postupka
 Tužitelj: Silvia Ciup
 Tuženik: Administrația Județeană a Finanțelor Publice (AJFP) Timiș – Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice (DGRFP) Timișoara
 Prethodno pitanje
 Mogu li se načela ekvivalentnosti i djelotvornosti pravnih sredstava u slučaju povrede prava Europske unije, koja su utvrđena sudskom praksom Suda, te pravo na vlasništvo iz članka 17. Povelje Europske unije o temeljnim pravima tumačiti u smislu da su u suprotnosti s odredbama nacionalnog prava koje temeljem petogodišnjeg obročnog plaćanja odlažu povrat pristojbi naplaćenih protivno pravu Zajednice i pripadajućih zakonskih kamata, kada je navedeni povrat naložen u presudama koje će postati izvršne do 31. prosinca 2015.?


type: contracts

text:
 8.5.2008
 EL
 Επίσημη Εφημερίδα της Ευρωπαϊκής Ένωσης
 L 124/27
 ΑΠΌΦΑΣΗ ΤΗΣ ΜΕΙΚΤΉΣ ΕΠΙΤΡΟΠΉΣ ΤΟΥ ΕΟΧ
 αριθ. 161/2007
 της 7ης Δεκεμβρίου 2007
 για την τροποποίηση του παραρτήματος Χ (Οπτικοακουστικές υπηρεσίες) της συμφωνίας για τον ΕΟΧ
 Η ΜΕΙΚΤΗ ΕΠΙΤΡΟΠΗ ΤΟΥ ΕΟΧ,
 Έχοντας υπόψη τη συμφωνία για τον Ευρωπαϊκό Οικονομικό Χώρο, όπως τροποποιήθηκε με το πρωτόκολλο προσαρμογής της συμφωνίας για τον Ευρωπαϊκό Οικονομικό Χώρο, εφεξής «η συμφωνία», και ιδίως το άρθρο 98,
 Εκτιμώντας τα ακόλουθα:
 (1)
 Το παράρτημα X της συμφωνίας τροποποιήθηκε με την απόφαση αριθ. 11/2004 της Μεικτής Επιτροπής του ΕΟΧ της 6ης Φεβρουαρίου 2004 (1).
 (2)
 H σύσταση 2005/865/EK Ευρωπαϊκού Κοινοβουλίου και του Συμβουλίου, της 16ης Νοεμβρίου 2005, περί της κινηματογραφικής κληρονομιάς και της ανταγωνιστικότητας των συναφών δραστηριοτήτων της κινηματογραφικής βιομηχανίας (2) πρέπει να ενσωματωθεί στη συμφωνία,
 ΑΠΟΦΑΣΙΖΕΙ:
 Άρθρο 1
 Μετά το σημείο 4 (ψήφισμα 1999/C 30/01 του Συμβουλίου και των εκπροσώπων των κυβερνήσεων των κρατών μελών) του παραρτήματος X της συμφωνίας παρεμβάλλεται το ακόλουθο σημείο:
 «5.
 32005 H 0865: Σύσταση 2005/865/EK Ευρωπαϊκού Κοινοβουλίου και του Συμβουλίου, της 16ης Νοεμβρίου 2005, περί της κινηματογραφικής κληρονομιάς και της ανταγωνιστικότητας των συναφών δραστηριοτήτων της κινηματογραφικής βιομηχανίας (ΕΕ L 323 της 9.12.2005, σ. 57).»
 Άρθρο 2
 Τα κείμενα της σύστασης 2005/865/ΕΚ στην ισλανδική και τη νορβηγική γλώσσα, τα οποία δημοσιεύονται στο συμπλήρωμα ΕΟΧ της Επίσημης Εφημερίδας της Ευρωπαϊκής Ένωσης, είναι αυθεντικά.
 Άρθρο 3
 Η παρούσα απόφαση αρχίζει να ισχύει στις 8 Δεκεμβρίου 2007, υπό την προϋπόθεση ότι έχουν πραγματοποιηθεί προς τη Μεικτή Επιτροπή του ΕΟΧ όλες οι κοινοποιήσεις που προβλέπονται στο άρθρο 103 παράγραφος 1 της συμφωνίας (3).
 Άρθρο 4
 Η παρούσα απόφαση δημοσιεύεται στο τμήμα ΕΟΧ και στο συμπλήρωμα ΕΟΧ της Επίσημης Εφημερίδας της Ευρωπαϊκής Ένωσης.
 Βρυξέλλες, 7 Δεκεμβρίου 2007.
 Για τη Μεικτή Επιτροπή του ΕΟΧ
 Ο Πρόεδρος
 Stefán Haukur JÓHANNESSON
 (1) ΕΕ L 116 της 22.4.2004, σ. 60.
 (2) ΕΕ L 323 της 9.12.2005, σ. 57.
 (3) Δεν αναφέρονται συνταγματικές απαιτήσεις.


text:
До: ИЛИЯ СТОЙЧЕВ ВЕЛЕВ гр.София, п.к.1606 До: А | Агенция по геодезия, картография и кадастър
 Начало » До: ИЛИЯ СТОЙЧЕВ ВЕЛЕВ гр.София, п.к.1606 До: А
 До: ИЛИЯ СТОЙЧЕВ ВЕЛЕВ гр.София, п.к.1606 До: А 19.05.2017
 До: ИЛИЯ СТОЙЧЕВ ВЕЛЕВ
 гр.София, п.к.1606
 До: АНГЕЛ СТОЙЧЕВ ВЕЛЕВ
 гр.Димитровград,п.к.6400
 До: АНГЕЛИНА ДИМИТРОВА ЯЙДЖИЕВА
 До: МАРИЯ ДИМИТРОВА ДИМОВА
 До: МАРИЯ ИВАНОВА ХУБЕНОВА
 гр.Димитровград, п.к.6400
 До: ЗЛАТИНА ИЛИЕВА ГОЧЕВА
 До:ТАТЯНА ИЛИЕВА ИЛИЕВА
 Публикация на:: Хасково В изпълнение на чл.53, ал.3 от Закон за кадастъра и имотния регистър (ЗКИР), Ви уведомяваме, че във връзка с регистрирано Заявление вх. No 01-69216-10.03.2017г. от АНГЕЛ СТОЙЧЕВ ВЕЛЕВ, чрез пълномощник адв.ПЕТЯ ДАНЧЕВА БОНЕВА в Служба по геодезия, картография и кадастър (СГКК) – Хасково, касаещо записване на представеният Нотариален акт No160, том 11, вх.рег.4122, дело 1794 от 18.10.2016г., издаден от Служба по вписванията гр. Димитровград и издавани на скица, установено във връзка с чл.53, ал.2 е извършено изменение в кадастралния регистър на недвижимите имоти за имот с идентификатор: 21052.1003.77, по действащата Кадастрална карта на гр.Димитровград:
 Данни преди промяната: Имот с идентификатор: 21052.1003.77, площ 328кв.м., вид територия: Урбанизирана, НТП Ниско застрояване (до 10 m), стар номер 319, квартал 42, парцел 35, адрес:гр.Димитровград, п.к.6400,
 ул.“ Вихрен“No1 собственост на н-ци на АНГЕЛИНА ГАНЧЕВА КЪРЧЕВА, документ за собственост: Нотариален акт No132, том 1, дело 212 от 17.03.1967г., издаден от Димитровградски народен съд за 1/2ид.ч. и н-ци на ИЛИЯ ИВАНОВ КЪРЧЕВ, документ за собственост: Нотариален акт No132, том 1, дело 212 от 17.03.1967г., издаден от Димитровградски народен съд за 1/2ид.ч.
 Сграда с идентификатор: 21052.1003.77.1, предназначение: Жилищна сграда – еднофамилна, брой етажи 1, застроена площ 65кв.м., адрес гр.Димитровград, п.к.6400, ул.“Вихрен“No1 собственост на на н-ци на АНГЕЛИНА ГАНЧЕВА КЪРЧЕВА, документ за собственост: Нотариален акт No132, том 1, дело 212 от 17.03.1967г., издаден от Димитровградски народен съд за 1/2ид.ч. и н-ци на ИЛИЯ ИВАНОВ КЪРЧЕВ, документ за собственост: Нотариален акт No132, том 1, дело 212 от 17.03.1967г., издаден от Димитровградски народен съд за 1/2ид.ч.
 Сграда с идентификатор: 21052.1003.77.2, предназначение: Селско стопанска сграда, брой етажи 1, застроена площ 4кв.м., адрес гр.Димитровград, п.к.6400, ул.“Вихрен“No1, собственост на – НЯМА ДАННИ.
 Имот с идентификатор: 21052.1003.77, площ 328кв.м., вид територия: Урбанизирана, НТП Ниско застрояване (до 10 m), стар номер 319, квартал 42, парцел 35, адрес:гр.Димитровград, п.к.6400,
 ул.“ Вихрен“No1 собственост на н-ци на ЦАНКА ЦАНЕВА ВЕЛЕВА, документ за собственост Нотариален акт No160, том 11, вх.рег.4122, дело 1794 от 18.10.2016г., издаден от Служба по вписванията гр.Димитровград.
 Сграда с идентификатор: 21052.1003.77.1, предназначение: Жилищна сграда – еднофамилна, брой етажи 1, застроена площ 65кв.м., адрес гр.Димитровград, п.к.6400, ул.“Вихрен“No1 собственост на н-ци на ЦАНКА ЦАНЕВА ВЕЛЕВА, документ за собственост Нотариален акт No160, том 11, вх.рег.4122, дело 1794 от 18.10.2016г., издаден от Служба по вписванията гр.Димитровград.
 Сграда с идентификатор: 21052.1003.77.2, предназначение: Селско стопанска сграда, брой етажи 1, застроена площ 4кв.м., адрес гр.Димитровград, п.к.6400, ул.“Вихрен“No1, собственост на н-ци на ЦАНКА ЦАНЕВА ВЕЛЕВА, документ за собственост Нотариален акт No160, том 11, вх.рег.4122, дело 1794 от 18.10.2016г., издаден от Служба по вписванията гр.Димитровград.
 За Началник на Службата по геодезия, картография и кадастър ХАСКОВО:
 ( инж. Лилия Севова Лилянова-Павлова
 По Заповед РД-20-12/30.01.2017г. )


text:
 24.3.2012
 RO
 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
 C 89/8
 Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare introdusă de Conseil d'État (Franța) la 29 decembrie 2011 — Établissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer), succesor în drepturi al Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l'horticulture (VINIFLHOR)/Organisation de producteurs Les Cimes
 (Cauza C-673/11)
 2012/C 89/12
 Limba de procedură: franceza
 Instanța de trimitere
 Conseil d'État
 Părțile din acțiunea principală
 Recurent: Établissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer), succesor în drepturi al Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l'horticulture (VINIFLHOR)
 Intimată: Organisation de producteurs Les Cimes
 Întrebările preliminare
 1.
 Cum poate fi exercitată de un stat membru posibilitatea acordată conform alineatului (4) al articolului 2 din Regulamentul (CEE) nr. 4045/89 al Consiliului din 21 decembrie 1989 privind controalele efectuate de către statele membre cu privire la operațiunile care fac parte din sistemul de finanțare prin FEOGA, secțiunea „Garantare” (1), de a extinde perioada supusă controlului „pentru perioade (...) care preced sau urmează perioadei de douăsprezece luni”, definită la acest alineat, având în vedere, pe de o parte, cerințele de protecție a intereselor financiare ale Comunităților și, pe de altă parte, principiul securității juridice și necesitatea de a nu lăsa autorităților de control o putere nelimitată?
 2.
 În special:
 —
 Perioada supusă controlului trebuie, în orice caz, sub sancțiunea neregularității controlului de care persoana controlată s-ar putea prevala împotriva deciziei care cuprinde consecințele rezultatelor acestui control, să se încheie în cursul perioadei de douăsprezece luni care precedă perioada numită „de control”, în cursul căreia sunt efectuate operațiunile de control?
 —
 În cazul unui răspuns pozitiv la întrebarea precedentă, cum trebuie înțeleasă posibilitatea prevăzută expres de regulament de a extinde perioada supusă controlului pentru perioade care „urmează perioadei de douăsprezece luni”?
 —
 În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, perioada supusă controlului trebuie totuși, sub sancțiunea neregularității controlului de care persoana controlată s-ar putea prevala împotriva deciziei care cuprinde consecințele rezultatelor acestui control, să cuprindă douăsprezece luni care se încheie în cursul perioadei de control care precedă perioada în care controlul a avut loc, sau controlul nu poate viza decât o perioadă care se încheie anterior începerii perioadei de control precedente?
 (1) Regulamentul (CEE) nr. 4045/89 al Consiliului din 21 decembrie 1989 privind controalele efectuate de către statele membre cu privire la operațiunile care fac parte din sistemul de finanțare prin Fondul European de Orientare și Garantare Agricolă, secțiunea „Garantare”, și de abrogare a Directivei 77/435/CEE (JO L 388, p. 18, Ediție specială, 03/vol. 7, p. 196).


text:
 11/Sv. 100
 HR
 Službeni list Europske unije
 108
 22006D0049
 L 175/99
 SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE
 ODLUKA ZAJEDNIČKOG ODBORA EGP-a
 br. 49/2006
 od 28. travnja 2006.
 o izmjeni Priloga XX. (Okoliš) Sporazumu o EGP-u
 ZAJEDNIČKI ODBOR EGP-a,
 uzimajući u obzir Sporazum o Europskom gospodarskom prostoru, kako je izmijenjen Protokolom o prilagodbi Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru, dalje u tekstu „Sporazum”, a posebno njegov članak 98.,
 budući da:
 (1)
 Prilog XX. Sporazumu je izmijenjen Odlukom Zajedničkog odbora EGP-a br. 36/2006 od 10. ožujka 2006. (1).
 (2)
 Direktiva 2005/33/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 6. srpnja 2005. o izmjeni Direktive 1999/32/EZ (2) treba se unijeti u Sporazum,
 ODLUČIO JE:
 Članak 1.
 Prilog XX. Sporazumu mijenja se kako slijedi:
 1.
 U točku 21.ad (Direktiva Vijeća 1999/32/EZ) dodaje se:
 „, kako je izmijenjeno:
 —
 32005 L 0033: Direktivom 2005/33/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 6. srpnja 2005. (SL L 191, 22.7.2005., str. 59.).”
 2.
 U prilagođenom tekstu točke 21.ad (Direktiva Vijeća 1999/32/EZ) dodaje se:
 „U članku 2. stavku 3l. nakon riječi ‚Ugovor’ dodaju se riječi, ‚i Island, u pogledu njegova cijelog teritorija’.”
 Članak 2.
 Tekstovi Direktive 2005/33/EZ na islandskom i norveškom jeziku, koji se objavljuju u Dodatku o EGP-u Službenom listu Europske unije, vjerodostojni su.
 Članak 3.
 Ova Odluka stupa na snagu 29. travnja 2006. pod uvjetom da su sve obavijesti iz članka 103. stavka 1. Sporazuma podnesene Zajedničkom odboru EGP-a (3).
 Članak 4.
 Ova se Odluka objavljuje u odjeljku o EGP-u i Dodatku o EGP-u Službenom listu Europske unije.
 Sastavljeno u Bruxellesu 28. travnja 2006.
 Za Zajednički odbor EGP-a
 Predsjednik
 R. WRIGHT
 (1) SL L 147, 1.6.2006., str. 55.
 (2) SL L 191, 22.7.2005., str. 59.
 (3) Ustavni zahtjevi nisu navedeni.


text:
C 335/36 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 25.11.2000
 Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut vähimmäispistemääräksi vahvistettiin 70 prosenttia pis-
 teistä, jättäen ottamatta huomioon työpaikka/kilpailuil-
 moituksen velvoittavuuden. Näin ollen se on tehnyt
 Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut ovat saman-
 oikeudellisen virheen katsoessaan, että edellä mainittu
 kaltaiset kuin asiassa C-335/00 (2); direktiivin 2 artiklassa
 viranomainen ei ollut tehnyt ilmeistä arviointivirhettä
 täytäntöönpanolle asetettu määräaika päättyi 30.6.1999.
 eikä syyllistynyt harkintavallan väärinkäyttöön hylätes-
 sään valittajan työpaikkahakemuksen ja jättäessään katso-
 (1) EYVL L 318, s. 43. matta, että riidanalaisen päätöksen perustelut ovat selvästi
 (2) EYVL C ... puutteelliset.
 – Oikeudellinen virhe: ensimmäisen oikeusasteen tuomiois-
 tuin on tehnyt oikeudellisen virheen katsoessaan, ettei
 valitusta, jonka valittaja oli tehnyt sitä päätöstä vastaan,
 jolla hänen määräaikainen työsopimuksensa jätettiin uu-
 distamatta 30.6.1998 jälkeen, ollut tehty määräajassa.
 Kyseistä lopullista ja selkeää päätöstä ei ollut nimittäin
 Michel Hendrickxin 18.9.2000 tekemä valitus Euroopan tehty 25.5.1998 päivätyllä Cedefopin johtajan kirjeellä,
 yhteisöjen ensimäisen oikeusasteen tuomioistuimen vii- vaan 3.6.1998 päivätyllä kirjeellä, joka lähetettiin sen
 dennen jaoston 13.7.2000 antamasta tuomiosta asiassa jälkeen kun valittajan oikeudellinen asema oli tutkittu
 T-87/99, Michel Hendrickx vastaan Euroopan ammatilli- uudelleen esille tulleen uuden seikan, eli valintakomitean
 sen koulutuksen kehittämiskeskus puheenjohtajan kertomuksen, tultua ilmi.
 (Asia C-344/00)
 (2000/C 335/62)
 Michel Hendrickx, on valittanut 18.9.2000 Euroopan yhteisö-
 jen tuomioistuimeen Euroopan yhteisöjen ensimäisen oikeus-
 asteen tuomioistuimen viidennen jaoston 13.7.2000 antamas-
 ta tuomiosta asiassa T-87/99, Michel Hendrickx vastaan Euroo- Fédération nationale d’agriculture biologique des régions
 pan ammatillisen koulutuksen kehittämiskeskus (Cedefop). de France’in (FNAB), Syndicat européen des transforma-
 Valittajan edustajina ovat Jean-Noël Louis ja Véronique Peere, ja teurs et distributeurs de produits de l’agriculture biolo-
 prosessiosoite Luxemburgissa on Société de Gestion Fiduciaire gique’in (SETRAB) ja Sàrl Est Distribution Biogamin
 sàrl, 13, avenue du Bois. 19.9.2000 tekemä valitus Euroopan yhteisöjen ensimmäi-
 sen oikeusasteen tuomioistuimen (kolmas jaosto)
 11.7.2000 antamasta määräyksestä asiassa T-268/99, Fédé-
 Valittaja vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin ration nationale d’agriculture biologique des régions de
 France (FNAB), Syndicat européen des transformateurs
 – kumoaa Cedefopin päätöksen, jolla se hylkäsi valittajan et distributeurs de produits de l’agriculture biologique
 tekemän hallintoavustajan tointa koskevan työpaikkaha- (SETRAB) ja Sàrl Est Distribution Biogam vastaan Euroo-
 kemuksen pan unionin neuvosto
 – kumoaa Cedefopin päätöksen olla uusimatta kantajan
 määräaikaista työsopimusta 30.6.1998 jälkeen (Asia C-345/00 P)
 – velvoittaa vastaajan korvaamaan molemmissa oikeusas-
 (2000/C 335/63)
 teissa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
 Fédération nationale d’agriculture biologique des régions de
 Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut France (FNAB), Syndicat européen des transformateurs et
 distributeurs de produits de l’agriculture biologique (SETRAB)
 – Oikeudellinen virhe: ensimmäisen oikeusasteen tuomiois- ja Sàrl Est Distribution Biogam ovat valittaneet 19.9.2000
 tuin on tehnyt oikeudellisen virheen katsoessaan, että Euroopan yhteisöjen tuomioistuimeen Euroopan yhteisöjen
 sopimusten tekemiseen valtuutettu viranomainen ei ollut ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen (kolmas jaosto)
 tehnyt ilmeistä arviointivirhettä eikä syyllistynyt harkinta- 11.7.2000 antamasta määräyksestä asiassa T-268/99, Fédéra-
 vallan väärinkäyttöön hylätessään valittajan tekemän hal- tion nationale d’agriculture biologique des régions de France
 lintoavustajan tointa koskevan työpaikkahakemuksen (FNAB), Syndicat européen des transformateurs et distributeurs
 sillä perusteella, että hän ei ” – – ole saanut vaadittua de produits de l’agriculture biologique (SETRAB) ja Sàrl Est
 vähimmäispistemäärää”. Ensimmäisen oikeusasteen tuo- Distribution Biogam vastaan Euroopan unionin neuvosto.
 mioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen, kun se on Valittajien edustajina ovat asianajaja Dirk Leermakers, Bryssel
 jättänyt tutkimatta valintakomitean työn lainmukaisuu- ja Luxemburg, ja solicitor Catriona Hatton, prosessiosoite
 den ja erityisesti sen päätöksen lainmukaisuuden, jolla Luxemburgissa, 5 place du Théâtre.


text:
 19.3.2009
 MT
 Il-Ġurnal Uffiċjali tal-Unjoni Ewropea
 L 73/35
 DEĊIŻJONI TAL-KUMITAT KONĠUNT TAŻ-ŻEE
 Nru 3/2009
 tal-5 ta’ Frar 2009
 li temenda l-Anness II (Regolamenti tekniċi, standards, ittestjar u ċertifikazzjoni) tal-Ftehim taż-ŻEE
 IL-KUMITAT KONĠUNT TAŻ-ŻEE,
 Wara li kkunsidra l-Ftehim dwar iż-Żona Ekonomika Ewropea, kif emendat bil-Protokoll li jaġġusta l-Ftehim dwar iż-Żona Ekonomika Ewropea, minn hawn ’il quddiem imsejjaħ ‘il-Ftehim’, u b’mod partikolari l-Artikolu 98 tiegħu,
 Billi:
 (1)
 L-Anness II tal-Ftehim kien emendat bid-Deċiżjoni tal-Kumitat Konġunt taż-ŻEE Nru 96/2008 tas-26 ta’ Settembru 2008 (1).
 (2)
 Id-Direttiva tal-Kummissjoni 2007/15/KE tal-14 ta’ Marzu 2007 li temenda, għall-finijiet tal-adattament tagħha għall-progress tekniku, l-Anness I tad-Direttiva tal-Kunsill 74/483/KEE li għandha x’taqsam mal-isporġenzi esterni tal-vetturi bil-mutur (2) għandha tkun inkorporata fil-Ftehim.
 IDDEĊIEDA KIF ĠEJ:
 Artikolu 1
 L-inċiż li ġej għandu jiżdied wara l-punt 17 (id-Direttiva tal-Kunsill 74/483/KEE) tal-Kapitolu I tal-Anness II għall-Ftehim:
 “—
 32007 L 0015: Id-Direttiva tal-Kummissjoni 2007/15/KE tal-14 ta’ Marzu 2007 (ĠU L 75, 15.3.2007, p. 21).”
 Artikolu 2
 It-testi tad-Direttiva 2007/15/KE fil-lingwa Islandiża u dik Norveġiża, li għandhom jiġu ppubblikati fis-Suppliment taż-ŻEE ta’ Il-Ġurnal Uffiċjali tal-Unjoni Ewropea għandhom ikunu awtentiċi.
 Artikolu 3
 Din id-Deċiżjoni għandha tidħol fis-seħħ nhar is-6 ta’ Frar 2009, kemm-il darba jkunu saru n-notifiki kollha taħt l-Artikolu 103(1) tal-Ftehim lill-Kumitat Konġunt taż-ŻEE (*).
 Artikolu 4
 Din id-Deċiżjoni għandha tkun ippubblikata fis-Sezzjoni ŻEE u fis-Suppliment ŻEE ta’ Il-Ġurnal Uffiċjali tal-Unjoni Ewropea.
 Magħmula fi Brussell, 5 ta’ Frar 2009.
 Għall-Kumitat Konġunt taż-ŻEE
 Il-President
 Alan SEATTER
 (1) ĠU L 309, 20.11.2008, p. 15.
 (2) ĠU L 75, 15.3.2007, p. 21.
 (*) M’huma indikati l-ebda rekwiżiti kostituzzjonali.