type: contracts

text:
 22.12.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 L 350/114
 ROZHODNUTÍ RADY PŘIDRUŽENÍ EU–LIBANON č. 1/2016
 ze dne 11. listopadu 2016
 o prioritách partnerství EU–Libanon [2016/2368]
 RADA PŘIDRUŽENÍ EU–LIBANON,
 s ohledem na Evropsko-středomořskou dohodu zakládající přidružení mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Libanonskou republikou na straně druhé,
 vzhledem k těmto důvodům:
 (1)
 Evropsko-středomořská dohoda zakládající přidružení mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Libanonskou republikou na straně druhé (dále jen „dohoda“) byla podepsána dne 17. června 2002 a vstoupila v platnost dne 1. dubna 2006.
 (2)
 Článek 76 dohody zmocňuje Radu přidružení přijímat ve stanovených případech rozhodnutí pro účely dosažení cílů dohody a podávat vhodná doporučení.
 (3)
 Podle článku 86 dohody mají strany přijmout všechna obecná či zvláštní opatření pro splnění svých závazků vyplývajících z dohody a dbát na to, aby bylo cílů vytčených v dohodě dosaženo.
 (4)
 Druhý akční plán EU–Libanon, který byl schválen v roce 2013 s cílem podporovat spolupráci v oblastech určených v dohodě, skončil v roce 2015 a nebyl obnoven.
 (5)
 V přezkumu evropské politiky sousedství v roce 2016 byla navržena nová fáze spolupráce s partnery, která počítá s větším pocitem odpovědnosti na obou stranách.
 (6)
 EU a Libanon se dohodly na upevnění svého partnerství odsouhlasením souboru priorit pro období 2016–2020 se záměrem podpořit a posílit odolnost a stabilitu Libanonu, zatímco budou usilovat o řešení dopadu vleklého konfliktu v Sýrii.
 (7)
 Strany dohody se shodly na textu priorit partnerství EU–Libanon včetně paktu, které budou podporovat realizaci dohody, přičemž se zaměří na spolupráci v oblasti souboru společně identifikovaných sdílených zájmů, jimž se dá priorita,
 PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
 Článek 1
 Rada přidružení doporučuje, aby strany realizovaly priority partnerství EU–Libanon včetně paktu, uvedené v příloze tohoto rozhodnutí.
 Článek 2
 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem přijetí.
 V Bruselu dne 11. listopadu 2016.
 Za Radu přidružení EU–Libanon
 předsedkyně
 F. MOGHERINI
 PŘÍLOHA
 PRIORITY PARTNERSTVÍ EU A LIBANONU A PAKT
 PRIORITY PARTNERSTVÍ LIBANONU A EU
 Obnovené partnerství EU a Libanonu (2016–2020)
 Formulování priorit partnerství Libanonu a EU
 Libanon převzal vedoucí úlohu v jednáních a konzultacích o přezkumu evropské politiky sousedství (ENP). Arabská listina se stanovisky, která byla předložena na bejrútské konferenci o přezkumu evropské politiky sousedství, tvořila významný dokument přispívající ke konzultačnímu procesu, který vede k revidované evropské politice sousedství. Priority jsou celkově založeny na spolupráci Libanonu v přezkumu evropské politiky sousedství a stanovení rámce pro politickou angažovanost a pro krátkodobé a střednědobé zásahy vycházející z priorit stanovených vládou Libanonu. Kromě toho Libanon a EU jako partneři čelí v současné době víc než kdy jindy bezprostředním výzvám spojeným s táhlými krizemi. Tyto výzvy si vyžadují výše uvedený rámec s cílem vzít v úvahu mimořádné okolnosti v regionu a jejich dopady na Libanon.
 EU a Libanon považují své partnerství za ztělesnění sdílených hodnot a potvrzení společných zájmů. Lidská práva a základní svobody začleněné do příslušného mezinárodního, regionálního a vnitrostátního práva tvoří sdílené hodnoty. Dodržování demokratických zásad a základních lidských práv tvoří důležitý prvek vztahů mezi EU a Libanonem. Sdílený cíl společného prostoru míru, prosperity a stability zahrnuje společnou práci, zejména prostřednictvím společné odpovědnosti, diferencování a zdokonaleného partnerství, jehož hybnou silou je důležitost podpory Libanonu jakožto modelu umírněnosti pro celý region a posouzení klíčové úlohy jeho dynamického soukromého sektoru a rozvíjející se občanské společnosti.
 Při řešení nejnaléhavějších úkolů, včetně migrace a terorismu, bude Libanon a EU nadále sledovat klíčové cíle svého dlouhodobého partnerství, které usiluje o udržitelnou libanonskou a regionální stabilitu, kde bude EU aktivně spolupracovat s libanonskými orgány a podporovat dialog se všemi politickými stranami, udržitelný hospodářský růst prostřednictvím silných státních institucí a revitalizaci libanonského hospodářství, a to i s využitím potenciálu libanonského soukromého sektoru a občanské společnosti. V rámci každé z prioritních oblastí dohodnutých níže vyžadují některé naléhavé úkoly okamžitou pozornost, zatímco jiné prováděcí kroky budou potřebovat náležitou přípravu pro úspěšnou realizaci ve střednědobém horizontu.
 Rada pro přidružení EU–Libanon schvaluje toto obnovené partnerství jako příklad nové, bilaterální spolupráce přizpůsobené daným potřebám, která zahrnuje lepší politický dialog. Období bezprostředně po skončení zasedání Rady pro přidružení bude klíčové při převádění závazků do skutečných kroků; vyžádá si to účinné provádění priorit partnerství a připojeného paktu oběma stranami. Střednědobý přezkum priorit partnerství je v případě potřeby přizpůsobí a upraví. Úspěch tohoto obnoveného partnerství se koneckonců bude měřit rozsahem, v jakém bude reagovat na potřeby Libanonu a EU. Priority a závazky nastíněné v tomto dokumentu a v jeho příloze nejsou vyčerpávající a EU je připravena přinést Libanonu prospěch z iniciativ EU zaměřených na priority třetích zemí v regionu.
 Čelit humanitární krizi komplexním přístupem:
 Od roku 2011 nese Libanon bezprecedentní břímě vyplývající z velkého přílivu Syřanů, kteří se přesídlili ze Sýrie na jeho území. Do současné doby Libanon přijal přibližně 1,5 milionu Syřanů a přibližně 0,5 milionu Palestinců, čímž se stal zemí, která přijala nejvyšší počet přesídlených lidí a uprchlíků na hlavu i na čtvereční kilometr. Nedávná migrační krize v EU přinesla politické, ekonomické a sociální problémy. Libanon je 440krát menší a má 120krát méně obyvatel než EU, ale absolutní počty uprchlíků přijatých v minulém roce jsou podobné.
 Libanon a EU se domnívají, že pouze udržitelné dlouhodobé řešení pro uprchlíky a lidi přesídlené ze Sýrie do Libanonu zaručuje jejich bezpečný návrat do země původu, když se splní podmínky pro takový návrat. Plnění potřeb uprchlíků a přesídlených osob v celé Sýrii a ze Sýrie a jejich přijímajících komunit je naléhavá priorita pro celé mezinárodní společenství, jehož úsilí v tomto směru by se mělo zintenzívnit. Obě strany však budou dbát o naléhavé vytváření podmínek pro bezpečný návrat uprchlíků ze Sýrie a přesídlených Syřanů, mimo jiné i během přechodného období, v souladu se všemi normami mezinárodního humanitárního práva a s přihlédnutím k zájmům přijímajících zemí.
 Libanon a EU v tomto duchu konkrétně využijí společný závazek zlepšit svůj politický dialog a budou spolupracovat na posouzení a podpoře dostupnosti uvedenýh podmínek na bilaterální úrovni, jakož i na na příslušných mezinárodních fórech, na nichž budou EU a její členské státy posuzovat konkrétní situaci Libanonu a nutnost zohlednit jeho důležité zájmy, a budou vyjadřovat své vážné znepokojení nad tím, že Libanon přijal přes jeden milion uprchlíků registrovaných Vysokým komisařem OSN pro uprchlíky – UNHCR, a nad dopadem, jaký má tato skutečnost pro přijímající komunity a bezpečnost a stabilitu Libanonu a širšího regionu.
 Libanonská vláda v této souvislosti, uznávajíc vleklou povahu uprchlické krize, zahájila nový přístup k tomu, jak řídit dočasný a trvající pobyt Syřanů přesídlených ze Sýrie na území Libanonu, zmírnit tlak velkého přílivu Syřanů na tuto zemi a její občany takovým způsobem, jehož cílem je nebýt předpojatý ani vůči zájmům země a libanonských občanů, ani vůči uprchlíkům. Prostřednictvím této nové vize, která je podrobně uvedena v prohlášení Libanonu o záměru předloženém na londýnské konferenci v únoru 2016, a mezinárodní podpory, pokud jde o odpovídající financování a realizační nástroje, se může situace podstatně zlepšit. Vláda Libanonu usnadní dostupnost mezinárodních finančních prostředků a realizačních nástrojů pro různé směry činnosti, zejména ty, které jsou zaměřeny na iniciativy národního hospodářství, infrastrukturu a vytváření pracovních míst, s potřebnými administrativními a regulačními opatřeními v souladu s libanonskými právními předpisy.
 EU a Libanon usilují o zásahy velkého dopadu, které zahrnují všechny formy finanční pomoci, grantů a půjček, aby se zmírnily drastické účinky syrské krize na libanonské finance (1), na přijímající komunity a na hospodářství, infrastrukturu a životní prostředí země. V zájmu zlepšení hospodářských příležitostí pro uprchlíky a osoby přesídlené ze Sýrie bude muset v širších souvislostech dojít ke zvýšení ekonomické odolnosti země jako celku za pomoci zahraničních a místních investic do projektů vytváření pracovních míst, infrastruktur a místního hospodářského rozvoje. Takové zásahy rovněž přispějí k vytvoření prostředí, v němž by se mohly podstatně snížit náklady na půjčky pro státní pokladnu.
 Priority partnerství budou usilovat o podporu společných zájmů a posílení spolupráce. Jedná se o propojené a vzájemně se doplňující cíle. Poskytnou také strategický rámec pro koordinaci úsilí v oblasti politiky, bezpečnosti a spolupráce v průběhu příštích čtyř let (2016–2020). Tyto priority a cíle, jak jsou nastíněny níže, vycházejí z existujících plánů a strategií vlády. Budou také základem pro sladění pomoci s vizí vlády. Priority partnerství usilují o podporu rovnosti žen a mužů, a to mimo jiné prostřednictvím posílení účasti žen na politických a rozhodovacích fórech.
 1. Bezpečnost a boj proti terorismu
 Hlavním cílem bude zvýšit bezpečnost všech evropských a libanonských občanů. Libanon a EU pokročí v oblasti reforem a podpory bezpečnostního sektoru prostřednictvím rozvoje institucionální způsobilosti aktérů působících na poli bezpečnosti, včetně prosazování práva, řízení bezpečnosti, orgánů dohledu a práva při plném dodržování lidských práv a demokratických norem.
 Útoky páchané organizací DÁ'IŠ zdůrazňují skutečnost, že Evropa a Libanon čelí společné hrozbě terorismu. Naše úsilí se zaměří na budování rozsáhlého partnerství v oblasti bezpečnosti a boje proti terorismu. Plán dohodnutý Libanonem a EU v návaznosti na dialog o boji proti terorismu ze dne 26. ledna 2016 zajistí silnější a kvalitativně konkrétní spolupráci v boji proti teroristickým organizacím, které určila rada bezpečnosti OSN (UNSC). Oblasti spolupráce zahrnují spravedlnost a prosazování práva, boj proti financování terorismu, správu hranic, bezpečnost letišť a civilního letectví a boj proti násilnému extremismu. Z tohoto hlediska bude EU aktivně mobilizovat všechny své příslušné nástroje, prostředky a schopnosti přidělené pro prioritní třetí země, které čelí závažné teroristické hrozbě.
 Libanon a EU budou spolupracovat na dosažení koordinovaného vnitrostátního přístupu k boji proti teroristické hrozbě. Libanon za podpory EU vypracuje svoji vnitrostátní strategii boje proti terorismu a zahrne do ní příspěvky odborníků z členských států a organizací Europol, Cepol, FRONTEX a Eurojust. Výsledkem bude strategie, v níž se zohlední jedinečný příspěvek každé ze složek libanonské veřejné správy k boji proti terorismu a násilnému extremismu.
 2. Správa věcí veřejných a právní stát
 Stabilní Libanon si vyžaduje pokrok v oblasti dobré správy věcí veřejných a právního státu. EU bude s Libanonem pracovat na:
 —
 vypracování projektů spolupráce v oblasti budování institucionální kapacity v rámci strategie reformy správy Libanonu,
 —
 prosazování sdílených hodnot demokracie a právního státu, včetně dobré správy věcí veřejných a transparentních, stabilních a efektivních institucí, ochrany svobody projevu a nezávislého tisku,
 —
 vyvíjení reformního úsilí zaměřeného na posilování efektivnosti a nezávislosti systému soudnictví a na účinnější veřejný sektor. V zájmu dosažení výsledků v rámci všech priorit partnerství bude i nadále nezbytné posilovat boj proti korupci, která brzdí růst a hospodářský rozvoj.
 Pro modernizaci země bude rozhodující reforma volebního práva a volebního rámce. Libanon vítá připravenost EU podporovat reformu jeho volebního systému a přispět ke zlepšování správy věcí veřejných na obecní úrovni. Udržitelný rozvoj také vyžaduje podporu lidských práv včetně ochrany marginalizovaných skupin obyvatelstva.
 3. Podpora hospodářského růstu a pracovních příležitostí
 a. Obce:
 Prioritou bude úsilí zaměřené na posílení odolnosti komunit. Hospodářské rozdíly v Libanonu snižují růstový potenciál této země a jsou hrozbou pro její stabilitu. Zvláštní pozornost se bude věnovat ohroženým oblastem, mimo jiné i zmocněním obcí, svazu obcí a místních orgánů, a podporou organizací občanské společnosti za účelem posílení místní správy věcí veřejných. Podpoří se větší účast žen a mladých lidí s cílem prosazovat inkluzivní přístup k udržitelnému růstu. Zlepší se rovněž poskytování služeb, např. zdravotnictví, jakož i investice do projektů komunální infrastruktury. Prudký nárůst populace znamená pro obce citelný nápor, neboť nyní musí rozšiřovat základní služby a řešit okamžité potřeby jak syrského obyvatelstva v zemi, tak i přijímajících komunit, což způsobuje pokles kvality poskytovaných služeb.
 b. Soukromé investice:
 Bude se vyvíjet úsilí v revitalizaci libanonského hospodářství se zaměřením na vytváření kvalitních pracovních příležitostí pro všechny a podporu rozsáhlého udržitelného hospodářského růstu pomocí zvýšení soukromých investic. Hospodářství sehraje také klíčovou úlohu v úsilí Libanonu zmírnit dopady syrské krize. Za tímto účelem je žádoucí usilovat o řešení makroekonomické nerovnováhy a fiskální zranitelnosti Libanonu s nezbytnými reformami, aby se připravila půda pro vyšší, udržitelný hospodářský růst.
 Vytvoření pracovních míst po celé zemi přispěje k budování důvěry ve vládní a veřejné instituce a k podpoře sociální soudržnosti. Rozvíjející se formální ekonomika bude zdrojem rozhodujících příjmů pro podporu poskytování veřejných služeb a zvyšování legitimity veřejných institucí. Zvýšená konkurenceschopnost a diverzifikace ve spojení s rozvíjejícím se soukromým sektorem posílí odolnost národního hospodářství, a bude tedy stimulovat vytváření pracovních míst v souladu s libanonskými právními předpisy, čímž se zmírní sektářské a sociální napětí. Lze toho dosáhnout prostřednictvím rozsáhlého zapojení podniků a obyvatelstva, včetně libanonské diaspory, na inovacích a hospodářských činnostech založených na znalostech a prostřednictvím tvorby kvalitních pracovních míst, které budou přínosem pro všechny Další možnosti rozvoje země vyplynou z plnění závazků v souladu s paktem EU a Libanonu.
 c. Infrastruktura:
 Libanon a EU posoudí možnost využití zvýhodněných finančních prostředků pro rozšíření důležité infrastruktury s cílem zvýšit produktivitu v odvětvích a vysokou prioritou. Společně se prozkoumá zapojení mezinárodních finančních institucí za účelem zavedení nových způsobů financování, včetně speciálních grantů, nefinanční pomoci a zvýhodněných půjček. Zvláštní úsilí se vynaloží na spolupráci s organizacemi soukromého sektoru, které by mohly mít zájem o využití příležitostí poskytovaných evropskými finančními mechanismy. Cílem je podpořit rozvoj důležité infrastruktury, jako je elektrická energie, hospodaření s vodou, nakládání s odpady a doprava, a poskytnout prioritní podporu pro výrobní odvětví. Dle potřeby se prozkoumá i cílená finanční pomoc, včetně rozpočtové pomoci. Kromě toho Libanon očekává vytvoření konkrétních mechanismů EU ke zmírnění rizik spojených s velkými investičními programy. EU a Libanon budou spolupracovat na vytvoření podmínek pro konkrétní finanční pomoc, zejména evropskou, na podporu klíčových projektů v oblasti infrastruktury a využití různých finančních nástrojů EU.
 Uvedené linie opatření budou předmětem důkladných konzultací s cílem dosáhnout konkrétních výsledků.
 d. Obchod/zemědělství/průmysl:
 Libanon a EU se rovněž snaží posílit své obchodní vztahy. Libanon a EU za tímto účelem vytvoří a pravidelně budou svolávat společnou pracovní skupinu s cílem dále usnadnit obchod a snížit existující necelní překážky pro zboží a služby. Tato pracovní skupina bude svolána v nejbližším možném termínu.
 Existuje společný zájem na oživení obchodních styků posílením konkurenceschopnosti průmyslových výrobků, odvětví služeb a zemědělského a potravinářského odvětví, kromě jiného i zvýšením norem jakosti libanonských zemědělských výrobků, se současným prosazováním myšlenky udržitelné spotřeby a výroby.
 Práce v této oblasti pomůže rovněž zmírnit dopad syrské krize na obchod a také podpořit investice v odvětvích náročných na pracovní síly, např. zemědělství a průmysl. Příležitosti poskytované v dohodě o přidružení by se měly důkladně optimalizovat s ohledem na zajištění přínosů pro obě strany, a bude vynaloženo úsilí, aby se dále usnadnil přístup libanonských výrobků na trhy EU a jiné trhy. Bude zahájena zvýšená spolupráce a technická pomoc v oblasti hygienických a rostlinolékařských norem, včetně spolupráce s libanonským soukromým sektorem, za účelem náležitého řešení těchto problémů. Tímto způsobem může Libanon zvýšit vývoz zemědělských výrobků a maximalizovat přínosy z existujících příležitostí přístupu na trhy, což zahrnuje plnění zemědělských celních kvót (TRQ) v dohodě o přidružení.
 EU bude i nadále pomáhat Libanonu a podporovat ho v tom, aby se stal členem světové obchodní organizace (WTO) a přínosným účastníkem Agadirské dohody.
 e. Energetická bezpečnost, opatření v oblasti klimatu a zachování přírodních zdrojů:
 Díky zvýšené pozornosti věnované životnímu prostředí prostřednictvím energetické účinnosti, obnovitelných zdrojů energie, nakládání s odpady, hospodaření s vodou a zachování přírodních zdrojů lze zvýšit turistický potenciál země, chránit národní bohatství a snížit vystavení obyvatelstva nemocem a zdravotním rizikům. Spolupráce a partnerství ve výzkumu a inovacích může hrát v těchto oblastech klíčovou úlohu zvýšením potenciálu integrovaného a efektivního hospodaření s přírodními zdroji s použitím přístupu založeného na kauzálním nexu.
 Záměrem obou stran je využít možnosti, které nabízí spolupráce v oblasti energetiky. Dialog o energetice by mohl zajistit prostředky pro zvýšení spolupráce v oblasti energetiky, včetně průzkumu a využívání odvětví ropy a zemního plynu a souvisejících příležitostí získávání energie z pobřežních oblastí. V návaznosti na Pařížskou dohodu přijatou na základě Rámcové úmluvy Organizace spojených národů o změně klimatu (dále jen „úmluva UNFCCC“) EU a Libanon posoudí zvýšenou spolupráci týkající se plnění orientačního, vnitrostátně stanoveného příspěvku Libanonu. Dluh za přirozené výměnné operace (swapy) lze přezkoumat se zřetelem na snížení zátěže veřejného dluhu a zlepšení v oblasti zachování přírodních zdrojů.
 4. Migrace a mobilita
 Libanon a EU projednávají společnou deklaraci za účelem zahájení svého partnerství pro mobilitu, ke kterému dal podnět dialog o migraci, mobilitě a bezpečnosti, a obě strany se rovněž dohodnou na příloze, v níž budou podrobně uvedeny konkrétní prioritní opatření sloužící cílům nového partnerství pro mobilitu.
 Obě strany budou usilovat o posílení spolupráce v oblasti migrace a mobility prostřednictvím partnerství Libanon–EU pro mobilitu, které představuje dlouhodobý rámec k posílení způsobilosti Libanonu v oblasti řízení legální i nelegální migrace, s přihlédnutím k jeho zájmům jako přijímající země a s ohledem na specifické podmínky, omezené zdroje a velkou zátěž, kterou musí nést od začátku syrské krize.
 Libanon a EU se snaží pokročit ve spolupráci na široké škále problémů s tím, že migrace a mobilita se musí řešit komplexně a každý cíl partnerství pro mobilitu by se měl sledovat se stejným úsilím. Její úplné a účinné uskutečňování bude důležité pro spolupráci Libanon–EU v této oblasti. Kromě jiného to zahrnuje rozšíření dobře řízené mobility občanů Libanonu a EU na územích obou stran, zlepšení schopnosti zvládat migrační toky, posílení způsobilosti spravovat hranice, zintenzívnění dialogu v otázkách týkajících se mezinárodní ochrany, v němž se budou projednávat otázky společného zájmu, a co je nejdůležitější, zabezpečení, že nexus mezi migrací a rozvojem bude dále upevněn a poskytne hmatatelné výsledky pro libanonské obyvatelstvo.
 5. Mechanismy pro dialog a vzájemnou koordinaci
 Obecným rámcem pro spolupráci mezi Libanonem a EU je Dohoda o přidružení, která vstoupila v platnost v roce 2006. Bude důležité racionalizovat a optimalizovat provádění Dohody o přidružení, včetně důkladného přehodnocení vedených dialogů a konaných podvýborů. Seskupení podvýborů do několika tematických zasedání umožní učinit pokrok ve spolupráci v prioritních oblastech. Současně by se mohly zorganizovat širší formy, včetně občanské společnosti a nestátních aktéru.
 Zároveň jsou obě strany připraveny prohloubit politický dialog, kromě jiného i za pomoci zvýšené angažovanosti v oblasti zahraniční politiky. Budou prozkoumány způsoby zvýšení úrovně spolupráce a konzultací s libanonským Ministerstvem pro zahraniční věci a emigranty (kontaktní místo pro evropskou politiku sousedství) s ohledem na zásadový postoj EU k podpoře suverenity, územní celistvosti, pluralizmu a inkluzivní stability Libanonu.
 Obě strany vytvoří koordinační mechanismus s cílem pravidelně přezkoumávat a monitorovat provádění priorit partnerství a paktu s ohledem na zabezpečení společného partnerství, transparentnost a vzájemně prospěšné realizace.
 PAKT EU A LIBANONU
 Příloha k prioritám partnerství
 Úvod
 S přihlédnutím k revidované evropské politice sousedství (ENP), a jak bylo v únoru 2016 oznámeno na Londýnské konferenci „Podpora Sýrie a regionu“, navrhuje EU komplexní program podpory, který spojuje různé prvky politiky v rámci pravomocí EU. V tomto dokumentu se stanoví vzájemně dohodnutá opatření, která obě strany hodlají vykonávat v dobré víře, a aniž by byly dotčeny jejich právní rámce. Jakákoli opatření přijatá v rámci tohoto paktu nebudou na újmu libanonských lidí a budou v souladu s libanonskou ústavou a libanonskými právními předpisy.
 V paktu EU a Libanonu, který se řídí prioritami partnerství, budou stanovena prioritní opatření na podporu stabilizace země. Prioritní opatření budou založena na prioritách stanovených vládou Libanonu, včetně jejího prohlášení o záměru předloženého na londýnské konferenci a také v libanonském plánu reakce na krizi (LCRP). A co je nejdůležitější, pakt EU a Libanonu posílí vzájemnou spolupráci mezi vládou Libanonu a EU v průběhu období 2016–2020. Mechanismus přezkumu pokroku v provádění paktu bude vycházet kromě jiného z politických dialogů na základě obecného rámce Dohody o přidružení EU–Libanon.
 Prioritní opatření uvedená v paktu se budou financovat prostřednictvím dodatečných prostředků EU přislíbených Libanonu na londýnské konferenci, včetně nejméně 400 milionů EUR, které mají být přiděleny v letech 2016 a 2017, a dodatečných finančních prostředků, které EU může dát k dispozici ve zbývajících letech časového rámce tohoto dokumentu. Z těchto finančních zdrojů se budou financovat programy uskutečňované partnery, jako jsou státní orgány, svazy obcí, obce, agentury členských států EU, nevládní organizace a mezinárodní organizace. Podpora státního i soukromého sektoru se může také zajišťovat kombinováním grantů EU a půjček, které poskytují evropské finanční instituce a finanční instituce členských států EU, je-li to vhodné, v partnerství s jinými mezinárodními finančními institucemi, aby se snížilo riziko a zatraktivnily úvěrové podmínky.
 Hlavními cíli paktu EU a Libanonu je zajištění vhodného a bezpečného prostředí pro uprchlíky (2) a osoby přesídlené ze Sýrie během jejich dočasného pobytu v Libanonu a příznivého prostředí pro Libanon, přijímající komunity a zranitelné skupiny. Umožní to účinně, důstojně a spravedlivě řešit potřeby, včetně humanitárních potřeb. Tento přístup se musí uplatňovat v širších souvislostech zvýšení odolnosti libanonského národního hospodářství, infrastruktur a investování do projektů vytváření pracovních míst.
 EU se zavazuje, že své zásahy uvede do souladu s výše uvedeným širokým přístupem a bude obzvláště dbalá potřeb rozvoje Libanonu, které sleduje, a v případě potřeby zvýší humanitární pomoc. Na základě tohoto přístupu a se zaměřením na usnadnění dočasného pobytu syrských občanů v Libanonu, kteří utekli před válkou v Sýrii, se Libanon zavazuje, že v souladu s libanonskými právními předpisy bude i nadále hledat způsob, jak usnadnit zefektivnění předpisů upravujících jejich pobyt, včetně pravidelného promíjení poplatků za pobyt a zjednodušení požadavků na doklady, např. „záruka nepracovat“, s cílem usnadnit jejich kontrolovaný přístup na pracovní trh v odvětvích, kde přímo nekonkurují Libanoncům, jako je zemědělství, stavebnictví a jiná odvětví náročná na pracovní síly.
 V tomto ohledu se Libanon za podpory UNHCR zaměřuje na převzetí plného administrativního vlastnictví reakce na syrskou krizi, aby se zajistil účinný a transparentní rámec řízení, který by také vzal v úvahu, že určení statusu a registrace patří do primární odpovědnosti přijímající země ve spolupráci s příslušnými agenturami OSN.
 Tento pakt se bude provádět v úzké pravidelné koordinaci mezi dvěma stranami podle mechanismu koordinace uvedeného v prioritách partnerství.
 1. Posílení stability
 Bezpečnost a boj proti terorismu
 Závazky EU
 Závazky Libanonu
 a)
 Aktivně podporovat plnění plánu boje proti terorismu prostřednictvím technické pomoci a finanční a nefinanční podpory.
 b)
 Poskytovat technickou pomoc a finanční podporu v boji proti trestným činnostem, včetně boje proti pašeráctví a obchodování s lidmi, drogami a střelnými zbraněmi.
 c)
 Posílit integrovanou správu hranic podporou čtyř pohraničních orgánů.
 d)
 Podpořit boj proti praní špinavých peněz a financování terorismu.
 e)
 Podpořit předcházení konfliktům a zprostředkování jejich řešení a také zásahy zaměřené na boj proti násilnému extremismu a šíření napětí.
 f)
 Zintenzívnit spolupráci a podporu bezpečnosti a ochrany civilního letectví.
 i.
 Zlepšit koordinaci bezpečnostních služeb, včetně agentur odpovědných za správu hranic.
 ii.
 Podpořit operativní činnosti meziministerského výboru pro boj s terorismem zřízeného dne 26. května 2016.
 iii.
 Navrhnout a uplatňovat komplexní integrovanou strategii boje proti terorismu v souladu s příslušnými rezolucemi Rady bezpečnosti OSN.
 iv.
 Dohodnout integrovanou strategii správy hranic (IBM), včetně zvýšené koordinace libanonských bezpečnostních agentur a spolupráce v rámci příslušných programů EU.
 v.
 Zintenzívnit spolupráci v oblasti bezpečnosti a ochrany civilního letectví.
 2. Správa a právní stát
 a)
 Posílit klíčové demokratické funkce (tj. volební systém, parlamentní dohled, institucionální koordinaci a protikorupční orgány).
 b)
 Podpořit modernizaci právního systému, mimo jiné i zlepšením přístupu k právní ochraně, vytvořením nezávislého a výkonného soudního systému a posílením způsobilosti aktérů trestního soudnictví, a to i pomocí budování institucionálních kapacit, aby se zajistil soulad s mezinárodními závazky v oblasti lidských práv.
 c)
 Zvýšit podporu pro místní orgány rozvojem programů v prioritních regionech určených v koordinaci s libanonskými orgány.
 d)
 Poskytnout podporu občanské společnosti financováním iniciativ nevládních organizací v souladu s libanonskými právními předpisy, a to u projektů zaměřených na oblasti sociálního, kulturního a hospodářského rozvoje, podporu lidských práv, demokracie a zásad řádné správy věcí veřejných.
 e)
 Poskytovat finanční a technickou podporu v budování institucionálních kapacit v rámci strategie reformy správy Libanonu.
 i.
 Pracovat na zkrácení vyšetřovací vazby a zlepšení správy vězeňských zařízení.
 ii.
 Podporovat účast občanské společnosti na veřejném rozhodování.
 iii.
 Posílit struktury místní správy za pomoci:
 a.
 Přidělení potřebných finančních zdrojů obcím podle platných právních předpisů.
 b.
 Zvýšit účast místních orgánů a svazů obcí na poskytování poradenství o potřebách komunit a deficitu ve službách.
 iv.
 Rozvíjet střediska sociálního rozvoje (SDC) s pracovníky, poskytovateli služeb a partnerstvími nevládních organizací a veřejného sektoru, včetně včasného rozpoznání rizika, kterému jsou vystaveny děti.
 3. Podpora růstu a pracovních příležitostí
 a)
 Zvýšit podporu pro rozvoj soukromého sektoru se zaměřením na sektory s většími multiplikačními účinky na zaměstnanost, kromě jiného i za pomoci péče o kulturu podnikání a inovace.
 b)
 Zvýšit spolupráci a technickou pomoc v oblasti hygienických a rostlinolékařských norem a také norem jakosti a marketingu.
 c)
 Posílit spolupráci a poskytovat pomoc, aby se soukromému sektoru pomohlo využít výhody přístupu na existující trhy EU, mimo jiné i zvýšením mezinárodní konkurenceschopnosti libanonských výrobků a výrobců a využitím dostupného manévrovacího prostoru pro rozšíření přístupu libanonských výrobků na trh EU. EU bude za tímto účelem spolupracovat ve společné pracovní skupině s cílem dále usnadnit obchod a snížit existující necelní překážky pro zboží a služby.
 d)
 Podpořit Libanon v jeho cíli získat členství ve Světové obchodní organizaci (WTO).
 e)
 Poskytnout Libanonu příslušnou technickou pomoc a zajistit budování kapacit s cílem dalšího rozvoje jeho odvětví služeb (finanční služby, kreativní odvětví, móda, audiovizuální odvětví, informační technologie a telekomunikační služby) v souladu s prioritami země.
 f)
 Podpořit Libanon ve využití výhod jeho přístupu k Agadirské dohodě.
 g)
 V souvislosti s probíhajícím procesem přístupu Libanonu k Evropské bance pro obnovu a rozvoj (EBRD) podpořit rozhodnutí, aby se Libanon stal plnohodnotnou zemí, kde se provádějí transakce. V Evropské investiční bance (EIB) podpořit rovněž zvýšení úvěrových operací v Libanonu v souladu s jeho mandátem pro vnější úvěrování. Usnadnit spolupráci s jinými mezinárodními finančními institucemi s cílem podpořit zvýhodněné financování investicí do infrastruktury a pomoci vytvořit ovzduší, v němž by se mohly snížit náklady na půjčky.
 h)
 Zvýšit finanční a nefinanční podporu transformace energie z obnovitelných zdrojů, včetně zařízení, budování kapacit a výzkumu a inovací, a také opatření k úsporám energie na úrovni obcí a jejich svazů.
 i)
 Příslušným způsobem prozkoumat příležitosti pro zvýšenou spolupráci v oblasti energetiky a sdílení technických poznatků, kromě jiného v ropném a plynárenském odvětví.
 I.
 Učinit opatření k posílení právních, regulačních, institucionálních a správních kapacit pro kvalitní infrastrukturu, zlepšit podnikatelské a investiční ovzduší a řešit makroekonomické nerovnováhy a fiskální zranitelnost Libanonu s nezbytnými reformami.
 II.
 Posílit tvorbu politiky a kapacity správy veřejných financí ve veřejných institucích na centrálních a místních úrovních.
 III.
 Schválení politiky na podporu vývozu.
 IV.
 Sledovat jednání o budoucím přístupu Libanonu k WTO.
 V.
 Určit úkoly pro obchod ve službách a řešit je.
 VI.
 Aktivně se účastnit práce sekretariátu Agadirské dohody.
 VII.
 Ve vhodných případech spolupracovat s příslušnými mezinárodními finančními institucemi s cílem využít přínos ze zvýhodněného financování.
 VIII.
 Navrhnout a provádět strategii pro odvětví energetiky s přihlédnutím k existujícím závazkům v tomto odvětví stanoveným ve „Strategickém dokumentu odvětví elektrické energie, 2010“. Zejména přezkoumat platný celní systém, řešit nízké úrovně sběru a vysoké výrobní náklady a rozšířit kapacity výroby energie.
 j)
 Prozkoumat nové programy odborného vzdělávání a odborné přípravy (TVET)/SME s cílem vytvářet pracovní místa, zejména pro libanonské i syrské mladé lidi a zranitelné skupiny.
 k)
 Zvýšit podporu plánu vzdělávání pro všechny děti (RACE).
 l)
 Nadále pokračovat v podpoře přístupu do škol, kvality a mimoškolního vzdělávání.
 m)
 Podpořit národní plán na ochranu dětí a žen v Libanonu a také zdravotně postižených osob.
 n)
 Podpořit komplexní program pro postavení žen a mladých lidí.
 o)
 Podpořit vládu Libanonu v jeho reakci na současnou humanitární krizi. Zvýšit podporu pro nejzranitelnější Libanonce a uprchlíky.
 p)
 Rozvíjet kapacity libanonské občanské společnosti a komunitních organizací, zejména v jejich práci na podporu veškerého zranitelného obyvatelstva v Libanonu.
 q)
 Usnadnit přístup syrských a palestinských uprchlíků a Libanonců z přijímajících komunit, kteří přicházejí v úvahu, k programům EU, které se zabývají vyšším vzděláváním a výzkumem.
 IX.
 Dokončit program akreditace existujících školicích středisek a plnit akční plán odborného vzdělávání a odborné přípravy (TVET).
 X.
 Zajistit, aby zranitelné děti mohly mít přístup do prostředí kvalitního vzdělávání, včetně zvýšení absorpční kapacity vzdělávání a souvisejícího územního pokrytí.
 XI.
 Zabezpečit, aby školní systém pro správu informací financovaný Evropskou unií začal plně fungovat.
 XII.
 Dokončit politiku mimoškolního vzdělávání zaměřenou na překlenutí rozdílu mezi školním a mimoškolním vzděláváním na základě současného intenzivního výukového programu.
 XIII.
 Zlepšit ochranu dětí a mechanismy postoupení.
 XIV.
 Je-li to vhodné, usnadnit v souladu s libanonskými právními předpisy registraci mezinárodních nevládních organizací v Libanonu a ve vhodných případech také vydávání pracovních víz a povolení k pobytu pro pracovníky mezinárodních nevládních organizací.
 r)
 Posílit síť středisek primární zdravotní péče v partnerství s libanonskými a mezinárodními nevládními organizacemi.
 s)
 Podpořit přístup k primární a sekundární zdravotní péči pro zranitelné Libanonce a také Syřany.
 XV.
 Pokračovat v rozvoji a udržitelným způsobem konsolidovat systém veřejného zdravotnictví.
 XVI.
 V souladu s libanonskými právními předpisy podpořit zdravotní služby pro každého.
 XVII.
 Podpořit okamžitý přístup případů záchrany života do nemocnic a zvýšit kontrolu kvality v nemocnicích.
 XVIII.
 Podpořit stejné zacházení v přístupu k životně důležitým lékům za předpokladu dostupnosti finančních prostředků od dárců.
 t)
 Financování pro činností hospodaření s vodou a sanitárních a hygienických podmínek (WASH).
 u)
 Infrastruktury vodohospodářství a odpadních vod se budou financovat prostřednictvím bilaterální pomoci a kombinace finančních prostředků (pomoc spojená s půjčkami).
 v)
 Podpora infrastruktur pro nejohroženější oblasti by se posoudila na základě priorit stanovených vládou Libanonu.
 XIX.
 Začlenit investice do infrastruktury do hlavních plánů (existujících a/nebo připravovaných).
 XX.
 Odstranit existující překážky a vycházet z osvědčených postupů získaných z úspěšných projektů nakládání s odpadem a hospodaření s vodou.
 XXI.
 Posílení institucí odpovědných za energetiku a vodohospodářství.
 XXII.
 Úsilí zaměřené na provádění vodního zákona a podporu udržitelné tarifní reformy.
 4. Migrace a mobilita
 Společné cíle EU–Libanon
 EU a Libanon bude v celém rozsahu plnit vzájemné politické závazky partnerství v oblasti mobility, jakmile se partnerství dohodne a schválí, a všechna opatření uvedená v související příloze v souladu s následujícími prioritami, které jsou v ní stanovené.
 —
 Podpora a usnadnění dobře řízené legální migrace a mobility.
 —
 Posílení způsobilosti libanonských orgánů spravovat hranice a zamezovat nelegální migraci.
 —
 Posílení nexu mezi migrací a rozvojem.
 —
 Zintenzívnění dialogu a spolupráce v otázkách týkajících se uprchlíků, který umožní důkladné projednání problémů.
 (1) Byl vzat v úvahu dopad syrské krize, včetně uprchlíků, na Libanon, který Světová banka na konferenci dne 13. ledna 2016 odhadla na víc než 5,6 miliardy USD za rok 2015 s kumulativními náklady přes 13,1 miliardy USD za období 2012–2015.
 (2) Nic v tomto dokumentu se nedotýká stanoviska Libanonu, aby se syrští občané, kteří prchali ze Sýrie od roku 2011, považovali za přesídlené osoby, ani libanonského strategického cíle pracovat se zaměřením na snížení jejich počtů, především za účelem zajištění jejich bezpečného a úplného návratu do Sýrie, aniž by se uplatnilo navrácení.


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
 16.5.2022
 GA
 Iris Oifigiúil an Aontais Eorpaigh
 C 198/3
 Breithiúnas na Cúirte (an Mór-Dhlísheomra) an 22 Márta 2022 (iarraidh ar réamhrialú ón Cour d’appel de Bruxelles – an Bheilg) – bpost SA v Autorité belge de la concurrence
 (Cás C-117/20) (1)
 (Tarchur chun réamhrialú - Iomaíocht - Seirbhísí poist - Córas praghsála arna ghlacadh ag soláthraí seirbhíse uilíche - Fíneáil arna forchur ag údarás rialála náisiúnta na hearnála poist - Fíneáil arna forchur ag údarás iomaíochta náisiúnta - An Chairt um Chearta Bunúsacha an Aontais Eorpaigh - Airteagal 50 - An prionsabal ne bis in idem - An cion céanna a bheith ann - Airteagal 52(1) - Teorainneacha ar an bprionsabal ne bis in idem - Carnadh imeachtaí agus pionós - Coinníollacha - Cuspóir leasa ghinearálta a shaothrú - Comhréireacht)
 (2022/C 198/04)
 Teanga an cháis: an Fhraincis
 An chúirt a rinne an tarchur
 Cour d'appel de Bruxelles
 Páirtithe sna príomhimeachtaí
 Iarratasóir: bpost SA
 Cosantóir: Autorité belge de la concurrence
 Páirtithe leasmhara: Publimail SA, An Coimisiún Eorpach
 An chuid oibríochtúil
 Ní mór Airteagal 50 den Chairt um Chearta Bunúsacha an Aontais Eorpaigh, arna léamh in éineacht le hAirteagal 52(1) den Chairt, a léirmhíniú sa chaoi go gciallaíonn sé nach gcuirtear cosc leis duine dlítheanach a phionósú le fíneáil as sárú a bheith déanta aige ar dhlí iomaíochta an Aontais, sa chás, i ndáil leis na fíorais chéanna, go raibh an duine sin ina ábhar do chinneadh críochnaitheach cheana féin i ndiaidh nós imeachta a bhaineann le sárú ar reachtaíocht earnáilsonrach arb é is cuspóir léi an margadh lena mbaineann a léirscaoileadh, ar choinníoll go bhfuil rialacha soiléire agus beachta ann lenar féidir a thuar cé na gníomhartha agus na neamhghníomhartha a d’fhéadfadh a bheith faoi réir carnadh imeachtaí agus pionós, chomh maith leis an gcomhordú idir an dá údarás inniúla, gur seoladh an dá nós imeachta ar bhealach sách comhordaithe laistigh de thréimhse ghearr agus go bhfreagraíonn iomlán na bpionós a fhorchuirtear do thromchúis na gcionta a rinneadh.
 (1) IO C 161 an 11.05.2020


type: other

text:
VSL vmesna sodba I Cp 3518/2010
 ECLI:SI:VSLJ:2011:I.CP.3518.2010
 VSL0061503
 vir nevarnosti - imisije - škoda, ki presega običajno škodo - gradbišče - varstvo okolja - odškodninska odgovornost naročnika, izvajalca in podizvajalca - solidarna odgovornost
 Okoliščine, da se je zelo veliko gradbišče z vso gradbeno mehanizacijo skoraj dve leti nahajalo le približno 20 do 30 metrov od hiše tožnikov ter da so po cesti tik ob hiši vsakodnevno ves čas gradnje vozili težki in veliki kamioni, da je zato prah prihajal v hišo in onemogočal celo sušenje perila v sami hiši, ko se je hiša tresla tako, da so se tožeče stranke bale, da se bo porušila, da je celo padla luč s stropa v spalnici, da so morali podpreti sliko, da ni padla s stene, da so skodelice poskakovale po mizi, da krožniki niso smeli biti napolnjeni, da se ne bi zlivalo preko roba, da niso mogli zaradi tresljajev niti jesti niti v miru spati, da se mladoletna tožnika nista mogla učiti in da je tožnica zaradi nespečnosti težje opravljala svoj poklic ter nenazadnje, da niti niso v času gradnje več mogli uporabljati vrta oziroma prostora okrog hiše za druženje s prijatelji, predstavlja pravni standard škode, ki presega običajne meje. Ne gre torej za običajne vplive z običajnega gradbišča.
 Določba 3. odstavka v zvezi z določbo 1. odstavka 133. člena OZ uzakonja odškodnino za škodo, ki presega običajne meje in ki nastane lahko tudi pri opravljanju dejavnosti, iz katere izvira vznemirjenje ali škodna nevarnost posamezniku ali nedoločenemu številu oseb. Določena je protipravnost posledice (neobičajna škoda) in ne protipravnost ravnanja. Pojem neobičajne škode je tudi širši in ni omejen na predpisane meje emisij.
 Povzročitelj obremenitve je tudi oseba, ki bodisi neposredno bodisi posredno, izključno ali hkrati onesnažuje okolje ali povzroča tveganje za okolje, obremenitev okolja pa je vsak poseg ali posledica posega, ki je izključno ali hkrati povzročila ali povzroča onesnaževanje okolja, tveganje za okolje ali rabo naravne dobrine. Odgovorni so torej vsi tisti, ki naročijo ali pa izvajajo dejavnost, ki obremeni okolje.
 Pritožbi se ugodi in se sodba sodišča prve stopnje spremeni tako, da se tožbenim zahtevkom po temelju ugodi.
 O stroških prvostopnega in pritožbenega postopka bo odločeno s končno odločbo.
 Sodišče prve stopnje je s sodbo zavrnilo tožbeni zahtevek, po katerem je tožena stranka dolžna plačati vsakemu od tožnikov po 20.864,63 EUR (5.000.000,00 SIT) z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 11.7.2006 do plačila, v 15 dneh po pravnomočnosti sodbe, pod izvršbo. Zavrnilo je tudi stroškovni tožbeni zahtevek, po katerem je tožena stranka dolžna povrniti tožnikom stroške postopka po sklepu sodišča z zakonskimi zamudnimi obrestmi od dneva izdaje sklepa do plačila, v 15 dneh po pravnomočnosti sklepa pod izvršbo. Tožečim strankam je naložilo, da so dolžne povrniti prvotoženi stranki pravdne stroške v znesku 6.304,75 EUR, drugotoženi stranki v znesku 1.071,56 EUR, tretjetoženi stranki v znesku 943,85 EUR in četrtotoženi stranki v znesku 4.239,14 EUR, vse v paricijskem roku 15 dni, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi od prvega dne po preteku paricijskega roka dalje.
 Zoper navedeno sodbo vlagajo pritožbo tožeče stranke. Uveljavljajo vse pritožbene razloge, predlagajo, da se pritožbi ugodi in izpodbijano sodbo razveljavi ter zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje. Podrejeno pa, da se sodba sodišča prve stopnje spremeni tako, da se tožbenemu zahtevku v celoti ugodi. Predlagajo, da sodišče druge stopnje opravi obravnavo, na kateri bi pogledalo DVD posnetek, ki prikazuje stanje na gradbišču toženih strank in na hiši tožečih strank tekom izvajanja del in nastajanja škode tožečim strankam. Poudarjajo, da je trditvena podlaga tožeče stranke širša, kot jo obravnava izpodbijana sodba. Ker sodišče prve stopnje ni obravnavalo celotne trditvene podlage tožeče stranke in izpodbijana sodba ne odgovarja na vsa sporna vprašanja, je sodba ostala neobrazložena. S tem pa je kršena ustavna pravica iz 22. člena Ustave RS in s tem tudi obširna praksa Ustavnega sodišča v zvezi s tem stališčem. Tožeča stranka je namreč trdila, da je njena hiša ostala sredi gradbišča, na katerem so tožene stranke izvajale dela, da so se na tem gradbišču izvajala dela tudi ponoči in ob praznikih, da je na gradbišču uporabljena težka gradbena mehanizacija, da so se v tla zabijali piloti s stroji „Killerji“, ki so pri tem izpuščali kompresijo 5 barov vsakih 5 minut, da se je zaradi tega povzročal neznosen hrup, zaradi katerega tožniki niso mogli spati, da se je hiša tožnikov zaradi tega tresla, da so na njej nastale razpoke; da zaradi tresljajev ne morejo tožniki v miru in normalno niti jesti, da z mize padajo krožniki in jedilni pribor, da je pri njihovi hiši ogromno prahu, zaradi katerega oken hiše sploh ne morejo odpirati; da ne morejo sušiti perila pred hišo, ampak to delajo v hiši in da je to imelo za posledico, da so posebej v poletnih mesecih pri visokih temperaturah živeli v zaprti hiši kot v savni; da kosi gradbenega materiala letijo tudi na njihovo hišo; da jim je dostop do hiše bil velikokrat zaprt in da so morali zelo pogosto avtomobile puščati daleč od hiše in v hišo prihajati peš preko gradbišča. Tožniki so utemeljevali svoje zahtevke na podlagi 72. člena Ustave RS, na podlagi Zakona o varstvu okolja in na podlagi 179. člena in 133. člena Obligacijskega zakonika (OZ). Kljub temu pa je sodišče prve stopnje obravnavalo tožbeni zahtevek le z vidika določbe 133. člena OZ, kar je nedopustno. Pritožniki se sklicujejo tudi na identičen primer v sodni praksi in sicer sodbo Vrhovnega sodišča RS II Ips 567/2008, v kateri je zapisano tudi, da dejstvo, da tožniki zaradi neprestanega hrupa, vibracij in onesnaženega ozračja, ki je posledica bistveno povečanega prometa na ulici, ob kateri živijo, trpijo zaradi nespečnosti, utrujenosti in motenj duševnega ravnovesja, utemeljuje prisojo odškodnine za duševne bolečine za kršitev osebnostne pravice do zdravega življenjskega okolja. Tožeča stranka je opozorila tudi na sodbo Višjega sodišča v Mariboru I Cp 2989/2005, v kateri je zapisano, da je podlaga odškodninske odgovornosti tista prekomerna obremenitev, ki presega normalne meje in je zato ljudje v določenih prizadetih okoljih niso dolžni več prenašati, saj jim Ustava RS in predpisi zagotavljajo pravico do bivanja v zdravem življenjskem okolju. Tudi v tem primeru je šlo za primer, ki je podoben primeru tožnikov, saj je tudi v navedenem primeru bila hiša tožeče stranke oddaljena le 6 m od roba ceste, da se je zaradi tega tresla, da so se lastniki bali, da se bo podrla, da je bilo stanovanje polno prahu, da niso mogli odpirati oken in zaradi hrupa niso mogli spati. Opozarja tudi na sodbo Vrhovnega sodišča II Ips 940/2007, v kateri je zapisano, da življenje v urbanem okolju sicer terja od posameznikov ustrezno prilagoditev in toleranco do imisij (hrup, vibracije, onesnaženje zraka), vendar le do normalnih meja. Kadar imisije presežejo mejne vrednosti, pa je mogoče govoriti o takšnem vplivu na osebnostne pravice posameznika, ki utemeljujejo nastanek pravno priznane škode in s tem tudi odškodninske odgovornosti. Pojem duševnih bolečin se razlaga kot vsako psihično neugodje, ki ga trpi oškodovanec, pri čemer ni potrebno, da zaradi takšnega posega trpi njegovo zdravje. Tožeča stranka je predlagala dokaze za poseg v njene osebnostne pravice in za škodo, ki ji je zaradi tega nastala. Sodišče prve stopnje je te dokaze izvedlo, razen dveh. Predvsem je na koncu pogledalo DVD posnetek, ki prikazuje stanje na gradbišču in hiši tožnikov v času več kot 2 leti trajajočega izvajanja del. O tem je zaslišalo tožnike in predlagane priče, vendar pa teh dokazov ni obravnavalo v smislu določbe 8. člena ZPP. Ko obravnava DVD posnetek, sodišče prve stopnje skopo navede, kaj se na njem vidi in sliši. Sploh pa ne navede, kako to vpliva na življenje v hiši, ki jo od gradbišča deli samo cesta. Glede prič, ki jih je sodišče zaslišalo na obravnavi dne 22.2.2010, navaja, da njihove izpovedbe nimajo posebne dokazne vrednosti, saj so po mnenju sodišča tresljaji, hrup in zaprašenost, ki so jih opisovale priče, običajne spremljevalne okoliščine gradbišč. Poleg tega izpodbijana sodba tudi navaja, da so izpovedi navedenih prič nepomembne in brez dokazne vrednosti iz razloga, ker so vse te priče v prosti izpovedbi navajale iste okoliščine, isto dejansko stanje v podobnem vrstnem redu in s podobnimi besedami, zaradi česar vzbujajo dvom v verodostojnost, resnicoljubnost in objektivnost prič, ki so sicer prijatelji tožeče stranke. Če bi sodišče izpovedi navedenih prič obravnavalo kot to določa 8. člen ZPP, potem bi moralo ugotoviti, da so priče tako kot tožniki opisali praktično vse, kar se vidi na DVD posnetku. Zato bi moralo zaključiti, da so priče z enakimi besedami in po enakem vrstnem redu opisovale to, kar so videle na gradbišču in v hiši tožnikov, ne zaradi tega, ker so prijatelji tožnikov, temveč, ker so opisovali isto dogajanje, ki so ga na lastne oči videli in na lastna ušesa slišali. Sodišče prve stopnje ne more trditi, da priče niso govorile resnice, če istočasno priznava, da se to, kar so priče povedale, vidi na DVD posnetku in če so tožniki pri svojem zaslišanju izpovedali enako. Tudi ne more trditi, da so tožniki pretiravali, če DVD posnetek njihove izjave potrjuje in pokaže še težjo situacijo, kot so jo opisali tožniki. Zato so razlogi izpodbijane sodbe v medsebojnem nasprotju. Sodišče nadalje ni izvedlo predlaganega dokaza z ogledom na kraju samem. Če bi bil ta dokaz izveden, bi se ugotovilo, da so resnične trditve tožnikov, da je bila hiša tožnikov sredi gradbišča. Hiša je bila namreč obkrožena iz treh strani. Če je sodišče ugotovilo na podlagi izvedenih dokazov, da deli hišo tožnikov od gradbišča samo cesta široka 5 ali 6 m, potem je več kot jasno, da je bila hiša tožnikov na gradbišču. V takšnem položaju pa se je v tej hiši dogajalo vse, kar so tožniki in priče povedali in kar se vidi iz DVD posnetka. Ves čas gradnje, ki je trajala več kot 2 leti, tožniki niso mogli odpreti oken, niti v poletnem času pri najvišjih temperaturah. V hiši so morali sušiti perilo, zato je bila v hiši vlaga in vročina kot v savni. Hrup je bil nepretrgano, dan in noč. Prah je prihajal v hišo skozi razpoke in špranje, hiša se je tresla, da so se bali, da se bo porušila. Dvigala so visela nad hišo. Zaradi tresljajev tožniki niso mogli v miru niti jesti in spati. Otroci se niso mogli učiti. Zaradi nespečnosti so težje opravljali svoj poklic. Na vrtu niso mogli gojiti nobenega pridelka. Razen tega sodišče ni izvedlo predlaganega dokaza z vpogledom posnetka TV oddaje „P.“. Razlog, da ta dokaz ni izveden, je nesprejemljiv. V dokaznem predlogu je bilo namreč navedeno, pri kateri televizijski postaji je bila navedena oddaja predvajana in na kateri objekt in stranke se je nanašala. S temi podatki bi sodišče uspelo pridobiti navedeni posnetek, ne da bi navedlo datuma, kdaj je bila oddaja predvajana. Drži trditev v izpodbijani sodbi, da tožeča stranka ves čas predvajanja navedene oddaje ni sporočila sodišču v roku, ki ji je bil postavljen, vendar to ne bi smel biti razlog, da se ta dokaz ne izvede, saj je čas predvajane oddaje bil sporočen pred zadnjo obravnavo, a kot rečeno bi sodišče ta dokaz lahko pridobilo tudi brez navedbe časa predvajanja. Razlogi izpodbijane sodbe so tudi v nasprotju med seboj in z izrekom sodbe. Sodišče prve stopnje navaja, da je šlo za povsem normalno, običajno gradbišče, da imisije, ki so se širile iz gradbišča, niso presegle običajne meje in da so bili tožniki dolžni te imisije prenašati, ne da bi imeli pravico zahtevati kakršnokoli odškodnino. Sodišče prezre, da v razlogih sodbe navede tudi nesporno dejstvo, da je v poročilu o popisu „nultega stanja“ družbe E. zapisano, da bo uporabljena tehnologija na gradbišču povzročila tresljaje, tresenje in vibracije celo v Kopru in Bertoki, ki so od kraja gradbišča oddaljeni več kilometrov in da je ena od prič – S.Č., ki je bil odgovorni vodja del na navedenem gradbišču izpovedal, da je vsak mimovozeči bager ali kamion presegel dovoljene meje hrupa, pri tem pa priznal, da se drugače ni dalo delati. Sodišče sploh ne opazi teh nasprotij med razlogi in zapiše, da iz tega sledi, da bi bil nesprejemljiv logični zaključek, da bi lahko zahtevali materialno zadoščenje prebivalci Bertokov in Kopra. Če uradni dokument v zvezi z odprtjem navedenega gradbišča prizna, da bo uporabljena tehnologija povzročila vibracije in tresljaje celo v več kilometrov oddaljenih Bertokih in Kopra in če je odgovorni vodja gradbišča izjavil, da je vsak kamion oziroma bager, ki je vozil mimo hiše tožnikov, prekoračil dovoljene meje hrupa, če so zaslišane priče in tožniki potrdili, da je bil hrup v hiši tožnikov neznosen in da so bili tresljaji tako močni, da so z mize padali kozarci in jedilni pribor, da je bilo v hiši kot v savni ter če iz DVD posnetka sledi, da je vse to, kar so priče povedale in še več od tega resnično, potem sploh ni jasno, od kod sodišču zaključek, da je šlo za povprečno normalno gradbišče. Da je sodišče sodilo pristransko se vidi že iz ocene izvedenih dokazov, ko sodišče odkloni verodostojnost prič, ki jih je predlagala tožeča stranka in izpovedi tožnikov z utemeljitvijo, da so pretiravali in da so dogodke opisovali po enakem vrstnem redu in z enakimi besedami. To se vidi tudi iz samega DVD posnetka. Pooblaščenec drugotožeče stranke je sicer pri gledanju posnetka pripomnil, da je bila snemalna tehnika prirejena, tako da se hrup poudarja in sodišče je vzelo to pripombo kot resnično in kot utemeljeno, kljub temu, da tožena stranka o tem ni imela nobenih navedb in ni ponudila nobenih dokazov. Sodišče v zvezi s tem ne razpolaga z ustreznim znanjem in ni jasno, na podlagi česa navaja, da je navedena pripomba pooblaščenca drugotožene stranke utemeljena. Če sodišče ne bi bilo pristransko, bi se moralo vprašati, kakšno stanje je bilo v hiši tožnikov in kaj vse so tožniki doživljali. Uradni dokumenti toženih strank in priče, odgovorni vodja gradbišča dokazujejo, da so dela na tem gradbišču povzročala tresljaje in hrup tudi v Kopru in Bertokih in da je vsak mimovozeči kamion in bager prekoračil dovoljeno mejo hrupa. Izpodbijana sodba precej obširno obravnava poročilo o ugotovljenem nultem stanju na gradbišču in poročilo o popisu zaključnega stanja. Po mnenju tožečih strank je to nepotrebno glede na postavljeni zahtevek. Nulto in končno stanje bi bilo pomembno le, če bi tožniki zahtevali materialno škodo, ki jim je nastala na hiši in okoli hiše. Izpodbijana sodba protispisno in v nasprotju s trditveno podlago toženih strank navaja, da je bila tožečim strankama predlagana začasna preselitev iz njihove hiše oziroma nakup te hiše.
 Prvotožena stranka je odgovorila na pritožbo. Poudarja, da so tožniki v tožbi in pripravljalnih vlogah res podali trditve v zvezi z izvajanjem dela ponoči, zabijanjem pilotov in s tem povezanimi vibracijami, z neznosnim hrupom in podobno, vendar pa za nobeno od teh trditev niso predložili relevantnega dokaza. Merilno mesto za merjenje onesnaženosti zraka, ki je bilo ob prisotnosti četrte tožeče stranke postavljeno dne 25.4.2006, ko mu je bilo tudi pojasnjeno, da je prepovedano premikati ali kakorkoli posegati v merilni lonček, saj rezultati niso merodajni, je pokojni A.B. samovoljno odstranil. Tožeče stranke so tako celo preprečevale izvedbo meritev, ki jih je po naročilu izvajalcev opravljal Zavod za zdravstveno varstvo Maribor. Tožeče stranke obstoja prekomernih imisij tudi ne morejo dokazovati z dokumentom, ki je nastal, še predno so se dela na gradbišču začela izvajati, kot to poskušajo, ko se sklicujejo na poročilo o popisu ničelnega stanja, ki naj bi napovedovalo vibracije, ki se bodo čutile v okoliških krajih. Tožeče stranke bi morale dokazati vse elemente škode, tako škodni dogodek, nedopustno škodo kot tudi vzročno zvezo in odgovornost. Tožniki pa ne le, da niso dokazali elementa protipravnosti, torej prekomernih emisij, temveč v postopku tudi niso predložili nobenega relevantnega dokaza, ki bi dokazoval, da jim je kakršnakoli škoda sploh nastala. Prvostopno sodišče je že v razveljavljeni sodbi pravilno ugotovilo, da so bile izpovedi tožnikov o psihičnem neugodju in nevšečnostih zaradi gradnje neprepričljive ter zgolj za potrebe te pravde potencirane, nerealne in pretirane. Tožeče stranke so tako v vlogah kot tudi na glavni obravnavi navajale zgolj neke iracionalne strahove, da se bo porušilo dvigalo ter nekakšne manjše nevšečnosti, kot so težave pri sušenju perila in pranje avtomobilov. Prav tako je prvostopenjsko sodišče v sodbi z dne 22.10.2010 pravilno presodilo verodostojnost prič, zaslišanih na glavni obravnavi dne 22.2.2010. Tako priča S kot priča Š in V sta podala usklajene, vendar zelo pavšalne navedbe o tem, da se je pri hiši tožnikov vse treslo, ko je mimo pripeljal kamion ter da je bilo veliko prahu. Takšna usklajenost pričevanj, pri čemer nobena od prič ni izpovedovala o kakšni podrobnosti, ki bi kazala na to, da so zares bile prisotne v hiši tožnikov v trenutku, ko naj bi prišlo do prekomernih vplivov gradbišča, seveda ne more potrjevati njihove verodostojnosti, temveč prav obratno, kot pravilno ugotavlja izpodbijana sodba. Predlaga, da se pritožba kot neutemeljena zavrne, potrdi sodba sodišča prve stopnje, tožečim strankam pa naloži plačilo stroškov pritožbenega postopka.
 Sodišče druge stopnje je v skladu z določbo 2. odstavka 347. člena ZPP opravilo pritožbeno obravnavo, ker je podvomilo v dokazno oceno sodišča prve stopnje, ki je kot neverodostojne ocenilo izpovedbe zaslišanih prič in tožečih strank, slednjih predvsem zato, ker naj bi po mnenju prvostopnega sodišča pri izpovedovanju pretiravale, in sicer glede pravno ključne sporne okoliščine - ali je v konkretnem primeru izkazana škoda, ki presega običajne meje. Ker ni pojasnilo, na podlagi katerih okoliščin je zaključilo, da tožeče stranke nerealno prikazujejo sporne imisije oziroma njihove vplive, dokazno oceno - predvsem glede izpovedb zaslišanih prič - pa je oprlo na nelogičen zaključek, da so te izpovedovale enako oz. zelo skladno, je pritožbeno sodišče podvomilo v pravilnost prvostopnih dokaznih zaključkov. Po opravljeni ponovitvi navedenih dokazov pa pritožbeno sodišče ne sprejema izpodbijane dokazne ocene iz naslednjih razlogov:
 Pritožbeno sodišče si je – da si je ustvarilo najprej neposreden vtis na podlagi zaznave preko video medija - na pritožbeni seji ogledalo DVD posnetek in enako kot sodišče prve stopnje ugotovilo, da posnetek prikazuje razmere na gradbišču. Vidni so tovornjaki, ki odvažajo material, stroj Keller, njegova lega in višina, dejstvo, da hiša tožnikov meji na javno lokalno asfaltirano cesto, po kateri vozijo tudi druga vozila mimo njihove hiše, sliši se hrup tovornjakov iz gradbišča, vidi se prah, ki nastaja pri nalaganju materiala na tovornjake. Del posnetkov tudi prikazuje naliv in odtekanje deževnice na tlakovano dvorišče tožnikov in nabiranje vode na delu dvorišča ter zadrževanje vode na vrtu. Iz posnetka je razvidna oddaljenost gradbišča od hiše tožnikov ter tudi zavarovanje gradbišča v trenutku snemanja s tablo z napisom Gradbišče in znakom ...., lesena deska na stojalih v funkciji ograje in varovalni trak. Iz posnetka, kot tudi iz fotografij, ki se nahajajo v spisu, sicer res ni razvidno, da bi se hiša tožnikov nahajala prav sredi gradbišča, temveč ob gradbišču, pri čemer pa v njegovi neposredni bližini. Hrup in prah, kot sta slišana oziroma videna iz posnetka, pa pritožbeno sodišče v nasprotju z oceno sodišča prve stopnje, ocenjuje kot prekomerna oziroma takšna, ki presegata običajne meje - za tiste, ki se nahajajo neposredno ob takšnem gradbišču, torej tudi za tožeče stranke. Pritožbeno sodišče že na podlagi posnetka, kot tudi fotografij, ne more pritrditi prvostopnemu sodišču, da je šlo za povsem običajno gradbišče. Nenazadnje je šlo za gradnjo cestnega objekta in sicer ogromnega viadukta. Že na podlagi posnetkov je jasno, da so številni kamioni in gradbeni stroji povzročali velik hrup in dvigovali tudi velik oziroma obsežen prah, ki je vplival na življenje tožečih strank v času večmesečne gradnje. Iz posnetka tudi ni razvidno, da bi bil hrup virtualno potenciran, kot poskušajo prikazati tožene stranke.
 Na pritožbeni obravnavi so ponovno zaslišane tožeče stranke ter priče J.S., V. Š. in D.V., izpovedali vsebinsko oziroma smiselno enako oziroma podobno kot že pred sodiščem prve stopnje, svoje izpovedbe pa so še razširili oziroma dopolnili. V nasprotju z oceno sodišča prve stopnje pa pritožbeno sodišče sledi tako izpovedbam zaslišanih tožečih strank kot tudi izpovedbam zaslišanih omenjenih prič. Takšna dokazna presoja ne temelji zgolj na že opisanem DVD posnetku, ki potrjuje izpovedbe navedenih o tem, kakšen hrup, prah in tresljaje je povzročalo gradbišče oz. tovorna vozila in gradbena mehanizacija, temveč tudi na izpovedbi odgovornega vodje del S.Č., ki je med drugim izpovedal, da je vsak mimovozeči bager prekoračil dovoljene meje hrupa in poudaril, da se drugače del ni moglo izvajati. Že v postopku pred sodiščem prve stopnje je prvotožnik A.B. povedal, da je zaradi prahu moral dvakrat tedensko čistiti avtomobile in cel teden nositi ista oblačila, ker se zaradi prahu niso mogla več prati. Drugotožeča stranka N.B. je izpovedala, da v času izvajanja del niso mogli imeti na krožniku polnega krožnika juhe, če so mimo vozili bagri ali tovornjaki, saj se je treslo in polivalo. Ker je bila hiša starejša in slabše izdelave, so morali ves čas brisati prah. Sadja, ki je zraslo na njihovem vrtu, niso jedli, ker je bilo prašno. Tretjetožeča stranka A.B. pa je poudarila, da so v kritičnem obdobju padali krožniki iz omar. Prvotožnik je tudi na pritožbeni obravnavi opisoval, da je bilo veliko prahu, da se je hiša tresla, spomnil se je, ko je padla luč v spalnici njegovih staršev zaradi tresljajev, niso mogli prati in sušiti oblek in je bil zato prisiljen precej časa nositi iste obleke. Na gradbišču je bil poseben stroj, ki je udarjal v tla in povzročal tresljaje. Kamioni so mimo hiše vozili ves čas, treslo se je zaradi strojev kot tudi kamionov, ki so vozili mimo. Tudi drugotožeča stranka je podobno povedala, da se je s stroji delalo 24 ur, da se je razbijalo in se je zato tresla hiša nekaj mesecev. Kamioni so vozili ves čas, poleti so vozili dokler se je videlo, vozili pa so tudi čez vikend in povzročali prah ter tresljaje. Prahu je bilo toliko, da perila niso smeli sušiti zunaj, prašni so bili avtomobili, prašna so bila vrata in okna ter tudi površine v notranjosti hiše. Stroj je delal ves čas 24 ur na dan. Zaradi tresljajev je enkrat celo padla videokamera iz omarice. Bila je razdražena, niso mogli spati, bila je depresivna in bilo jo je strah. Na pritožbeni obravnavi tudi tretjetožeča stranka izpovedovala o hrupu in prahu, poudarila je, da je morala čistiti prah ves čas, zapirati polkna, prisiljeni so bili celo kupiti sušilni stroj za sušenje perila, ker niso mogli sušiti perila nikjer drugje kot v samem stroju. Prah je bil debel od 3 do 5 cm, zaradi njega so se poznale stopinje na dvorišču. Ko so imeli družinsko kosilo, niso mogli dati krožnika juhe na mizo, ker se je vse treslo in se je zato iz krožnikov zlivalo. Spominja se dogodka, ko je pritekel njen sin – prvotožnik in je rekel, da se bo vse zrušilo ter se naslonil na okvir od vrat. Spomni se, da so se tresli kozarci v vitrini v sobi in da je padla luč iz stropa v spalnici na posteljo. Obiskovalci so jih spraševali, kako lahko živijo, saj se je zaradi kamionov in bagerjev vse treslo. Mimo so vozili ves čas kamioni in odvažali material ter se vračali, vozili pa so tudi bagerji. Opisala je nizek stroj z luknjo, v kateri je bager nalagal material iz nasipa, katerega je ravnal in čistil, ta stroj pa je naloženi material drobil, nato pa se je material dvignil na kamion. Enako kot njena otroka je izpovedovala, da je obstajal tudi stroj za nabijanje pilotov, ki je bil velik 50 m in je imel hidravliko ter je zabijal več pilotov. V času gradnje so iz stropa padali na tla kvadratki, ki so jih nalepili na gips plošče. Ker je bil njen mož bolan, je zaradi tresljajev morala podlagati z brisačo sliko na steni. Preseliti ga je morala na dodatni kavč v dnevni sobi, kjer je bilo manj tresljajev in hrupa. Zaradi prahu niso mogli več uporabljati vrta in v času gradnje tudi niso imeli piknikov na vrtu. Poudarja, da ima na dogajanje hude spomine in zato še sedaj jemlje antidepresive in hodi k psihologu.
 Tudi ponovno zaslišane priče J.S., M.Š. in D.V. so pri zaslišanju na pritožbeni obravnavi ponovno izpovedali o vplivih z gradbišča. Tako je priča J.S. ponovno izpovedal, da je ob obiskih opazil, da so morala biti okna zaprta, kozarci so se tresli, ko so pili kavo za mizo v hiši. Nič več niso mogli prirejati piknikov zunaj hiše. Spominja se, da se je uporabljalo težko mehanizacijo in 15 do 20 tonske kamione, pri čemer se spominja stroja, ki je zabijal pilote, ki je imel obliko stebra in je izgledal kot dvigalo, visok pa je bil približno 20 m in je povzročal ropot. Spominja se tudi bagerja, ki je nalagal material v tovornjake. Tudi sam se je grozno počutil, ko je bil tam. Priča M.S. je ponovno izpovedala, da so se v hiši čutili tresljaji in zunanji hrup, ko se je začela gradnja so bili lahko le v hiši, saj je bilo moteče delo na gradbišču, bil je hrup in prah. Treslo se je tako, da se je celo tresla posoda na mizi v hiši. Uporabljali so se kamioni, pa tudi valjarji in žerjav. Oviran je bil dostop do hiše. Pokojni A.B. ji je dejal, da če bi imel možnost, bi se odselil. Priča D.V. je ponovno izpovedal, da je bilo prašno, da je ob dežju prineslo blato pred vrata hiše. Nadalje je še povedal, da so zaradi tresljajev z gradbišča nastajale luknje oziroma razpoke med pločnikom in hišo. Uporabljali so se kamioni, dvigala, stroj za zabijanje stebrov, slednji je tako močno ropotal, da so skodelice na mizi v hiši skoraj padle z mize oziroma so odskakovale po mizi. Doživljanje tožečih strank zaradi vplivov gradbišča je ocenil kot „katastrofa“.
 Navedenim izpovedbam tako vseh tožečih strank kot tudi vseh omenjenih prič pa pritožbeno sodišče sledi. Ne ocenjuje jih kot pretirane, temveč kot verodostojno pričevanje o neznosnih razmerah v času gradnje. Izpovedbe vseh zaslišanih so v bistvenem skladne, medsebojno dopolnjujoče in prepričljive. Zato niso sprejemljivi zaključki prvostopnega sodišča o neobstoju posebne dokazne vrednosti teh izpovedb, ker so priče v prosti izpovedi navajale iste okoliščine, isto dejansko stanje v podobnem vrstnem redu in s podobnimi besedami. Takšno izpovedovanje kvečjemu izkazuje realistično in verodostojno opisovanje razmer, kakršne so vladale v času gradnje oziroma opisujejo vplive z gradbišča, ki so jih morale trpeti tožeče stranke. Nenazadnje pa sicer izpovedbe zaslišanih tudi niso tako identične oziroma enake, kot jih poskuša prikazati sodišče prve stopnje, ko namiguje na naučeno izpovedovanje zaslišanih. Nekoliko različno opisovanje – predvsem dimenzij in vrste strojev ter oddaljenosti hiše od gradbišča ter časa trajanja gradnje, pa po oceni pritožbenega sodišča na verodostojnost ne vplivajo. Pritožbeno sodišče jih pripisuje časovni odmaknjenosti spornih škodnih dogodkov in različnem zaznavanju oz. ocenjevanju razdalj oziroma dimenzij.
 Opisani vplivi, ki vsekakor posegajo v osebnostne pravice tožečih strank do zdravega okolja, se torej izkazujejo predvsem v opisanih hrupu, prahu in tresljajih ter posledično nastali škodi tožnikom, ki po oceni pritožbenega sodišča presega običajne meje. Okoliščine, da se je zelo veliko gradbišče (gradnja viadukta B) z vso gradbeno mehanizacijo (žerjav, bagri, poseben stroj Keller za zabijanje pilotov v tla), skoraj dve leti (od aprila 2006 do začetka 2008 – glej prepričljive izpovedbe drugotožeče stranke in priče J.S.) nahajalo le približno 20 do 30 metrov od hiše tožnikov (glej predvsem izpovedbe prvotožnika, drugotožeče stranke in priče DV) ter do so po cesti tik ob hiši vsakodnevno ves čas gradnje vozili težki in veliki kamioni, da je zato prah prihajal v hišo in onemogočal celo sušenje perila v sami hiši, ko se je hiša tresla tako, da so se tožeče stranke bale, da se bo porušila, da je celo padla luč s stropa v spalnici, da so morali podpreti sliko, da ni padla s stene, da so skodelice poskakovale po mizi, da krožniki niso smeli biti napolnjeni, da se ne bi zlivalo preko roba, da niso mogli zaradi tresljajev niti jesti niti v miru spati, da se mladoletna tožnika nista mogla učiti in da je tožnica zaradi nespečnosti težje opravljala svoj poklic ter nenazadnje, da niti niso v času gradnje več mogli uporabljati vrta oziroma prostora okrog hiše za druženje s prijatelji, vsekakor predstavlja pravni standard škode, ki presega običajne meje. Ne gre torej za običajne vplive z običajnega gradbišča. Zaradi prepričljivo opisanih neugodij in celo strahu oziroma duševnih bolečin tožečih strank, ki so bistveno vsakodnevno krnila kvaliteto njihovega dela, šolanja oziroma na sploh življenja, kot posledice navedenih dejanskih imisij oz. dejanskih vplivov z gradbišča, obstaja v spornem primeru ustrezna podlaga za prisojo odškodnine za duševne bolečine za kršitev osebnostnih pravic do zdravega življenjskega okolja tožečih strank ((glej 72. člen Ustave RS, določbe Zakona o varstvu okolja (ZVO-1, Ur.l. RS štev. 41/04), 179. in 133. člen Obligacijskega zakonika; OZ)). Ključna je v konkretnem primeru določba 3. odstavka v zvezi z določbo 1. odstavka 133. člena OZ, ki uzakonja odškodnino za škodo, ki presega običajne meje in ki nastane lahko tudi pri opravljanju dejavnosti, iz katere izvira vznemirjenje ali škodna nevarnost posamezniku ali nedoločenemu številu oseb. Določena je protipravnost posledice (neobičajna škoda) in ne protipravnost ravnanja. Pojem neobičajne škode je tudi širši in ni omejen na predpisane meje emisij. Zato na presojo v spornem primeru tudi ne morejo vplivati trditve toženih strank, da je bilo gradbišče ustrezno zavarovano, da so bila izdana vsa predpisana upravna dovoljenja oz. soglasja pristojnih institucij ter da meritve, ki so jih naročile tožene stranke, niso pokazale nedovoljene stopnje hrupa, niso izkazale razpok na hiši in da tudi merjenje količine prahu v zraku ni pokazalo odstopanj od dovoljenih meja, slednje pa gre sicer pripisati celo dejstvu, da je bil lonček za merjenje prahu odstranjen. Sporni primer spada med tiste, v katerih je ustaljena sodna praksa že priznala tovrstno odškodnino(1).
 Pritožbeno sodišče se je nadalje ukvarjalo tudi z zatrjevano okoliščino, da je bilo tožečim strankam ponujeno ustrezno prebivališče v času gradnje, pa naj bi ga odklonile, s čimer naj bi privolile v nastalo škodo (volenti non fit iniuria v smislu določbe 1. odstavka 140. člena OZ). Iz izpovedb zaslišanih strank in prič pa ne izhaja, da bi bila takšna ustrezna ponudba izkazana in v tej smeri tožene stranke dokaznega bremena niso zmogle (glej predvsem izpovedbi tretjetožeče stranke na pritožbeni obravnavi in izpovedbo priče J.S. na obravnavi pred sodiščem prve stopnje, iz katerih izhaja, da tožečim strankam ni bilo ponujeno ustrezno prebivališče v okviru dogovarjanj, omenjenih sicer v dopisu Ministrstva za okolje in prostor, z dne 10.1.2008 (pod B21)).
 Vse štiri tožene stranke pa so tudi materialnopravno pasivno legitimirane za plačilo odškodnine za tožečim strankam nastalo škodo. Kot izhaja iz nespornih oz. neprerekanih trditev ter dejstev, je prvotožena stranka naročitelj gradbenih del in zato odgovarja na podlagi 187. člena OZ, po katerem odgovarjata solidarno tretjemu za škodo naročitelj in izvajalec del na nepremičnini, ki sta mu jo povzročila v zvezi z izvajanjem teh del. Drugotožena stranka odgovarja kot izvajalec del, tretjetožena stranka in četrtotožena stranka pa kot podizvajalca del (v zvezi z odgovornostjo izvajalca za delo podizvajalca – v spornem primeru drugotožene stranke za delo tretjetožene in četrtotožene stranke pa glej še določbo 630. člena OZ v zvezi s 660. členom OZ, po katerih izvajalec gradbenih del odgovarja tudi za osebe, ki so po njegovem naročilu delale pri prevzetem poslu, kot da bi ga bil sam opravil). Odškodninska odgovornost vseh toženih strank izhaja tudi iz določbe 9. člena ZOV-1, ki uzakonja tudi odškodninsko odgovornost povzročitelja obremenitve, pri čemer je povzročitelj obremenitve tudi oseba, ki bodisi neposredno bodisi posredno, izključno ali hkrati onesnažuje okolje ali povzroča tveganje za okolje (glej 7. točko 3. člena zakona), obremenitev okolja pa je vsak poseg ali posledica posega, ki je izključno ali hkrati povzročila ali povzroča onesnaževanje okolja, tveganje za okolje ali rabo naravne dobrine (6. točka istega člena). Torej odgovorni so vsi tisti, ki naročijo ali pa izvajajo dejavnost, ki obremeni okolje.
 Odgovornost za tožečim strankam nastalo škodo vseh toženih strank je solidarna (glej tudi določbo 1. odstavka 186. člena OZ). Zahtevki pa bi bili utemeljeni celo v primeru, če se ne bi moglo ugotoviti - ali so vse ali le nekatere tožene stranke povzročile škodo, upoštevaje določbo 4. odstavka 186. člena OZ, po kateri v primeru, ko ni dvoma, da je škodo povzročila ena izmed dveh ali več določenih oseb, ki so na neki način med seboj povezane, ni pa mogoče ugotoviti, katera od njih jo je povzročila, odgovarjajo te osebe prav tako solidarno na podlagi alternativne vzročnosti. V konkretnem primeru, kot sicer tudi ni sporno med strankami - je šlo za takšno medsebojno povezanost toženih strank, ki so nastopali oziroma delovali kot naročnik del (prvotožena stranka) oziroma kot izvajalci oziroma podizvajalci in pri gradnji uporabljali opisane kamione in gradbeno mehanizacijo (drugo do četrtotožena stranka). Sklicevanje drugotožene stranke na pogodbo, s katero je prevzela odgovornost za nastalo škodo, pa je lahko pomembno le v razmerju med toženimi strankami glede na relativni značaj obligacijskega – pogodbenega razmerja, ki nima učinkov do tretjih oseb – oškodovancev, ki niso stranke pogodbenega razmerja. Zato končno tudi s to pogodbo ni izključena pasivna legitimacija ostalih toženih strank.
 Ob povedanem so tako izkazani vsi elementi odškodninske odgovornosti: najprej nastanek pravno priznane škode v smislu 3. odstavka 133. člena OZ, ki uzakonja protipravnost škode, nastale pri opravljanju splošno koristne dejavnosti (v konkretnem primeru gradnje javnega objekta - cestnega viadukta), ki presega običajne meje; nato vzročna zveza med opravljanjem navedene dejavnosti in škodno posledico, ki se je odrazila v opisanih imisijah ter nanje vezanih neugodjih in strahu oz. duševnih bolečin oškodovancev ter posledični hudi okrnitvi kvalitete bivanja v hiši in okrog nje oz. nasploh življenja tožnikov, in pojasnjena odgovornost toženih strank, kot naročnika oz. izvajalcev dejavnosti, ki je povzročila prepovedano škodo (gre za posebno obliko objektivne odgovornosti zaradi škodljivih vplivov na okolje).
 Zato je moralo pritožbeno sodišče ugoditi pritožbi in spremeniti izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje, tako da je z vmesno sodbo ugodilo po temelju tožbenim zahtevkom tožečih strank (1. alinea 358. člena ZPP). Pritožbeno sodišče se je odločilo, da izda vmesno sodbo, saj je ocenilo, da je stvar zrela za dokončno odločitev glede temelja tožbenih zahtevkov (glej 1. odstavek 315. člena ZPP, po katerem v primeru, če je tožena stranka izpodbijala tako podlago kakor tudi višino tožbenega zahtevka, pa je glede podlage stvar zrela za odločbo, lahko izda sodišče, če je to smotrno, najprej sodbo samo o podlagi tožbenega zahtevka – vmesna sodba).
 Ker so okoliščine glede same višine tožbenih zahtevkov prav tako sporne, o teh okoliščinah pa prvostopno sodišče do sedaj, ker je zavrnilo tožbene zahtevke, še ni presojalo, pa pritožbeno sodišče ocenjuje, da bi odločanje še o višini tožbenih zahtevkov na pritožbeni ravni pomenilo nedopusten poseg v pravico do pritožbe pravdnih strank oziroma pravico do sojenja na obeh stopnjah sodišč (25. člen Ustave RS). Glede višine tožbenih zahtevkov je namreč sporen samostojen pravno dejanski sklop pravotvornih dejstev. Zato bo moralo sodišče prve stopnje v nadaljevanju postopka odločiti še o utemeljenosti tožbenih zahtevkov glede na višino.
 Prav tako bo moralo sodišče prve stopnje v nadaljevanju postopka odločiti tudi še o vseh pravdnih stroških pravdnih strank, tako prvostopnih kot tudi pritožbenih.
 (1) Glej npr. sodbo Vrhovnega sodišča RS opr. št. II Ips 567/2008, sodbo II Ips 940/2007, pa tudi sodbo Višjega sodišča v Mariboru opr. št. I Cp 2989/2005, na katere se utemeljeno sklicujejo v pritožbi pritožniki.
 OZ člen 133, 133/1, 133/3, 186, 186/1, 186/4, 187, 630, 660.
 ZVO-1 člen 3, 3/-1, 9.
 Sodba II Ips 518/94
 VSM sodba I Cp 1062/2006
 P2RvYy0yMDEwMDQwODE1MjU3Mjkx


type: wikipedia

text:
Lawrence Hugh Aller, ameriški astronom, * 24. september 1913, Tacoma, Washington, ZDA, † 16. marec 2003.
 Življenje in delo
 Aller ni nikoli končal srednje šole in je nekaj časa delal kot kopač zlata. Leta 1943 je doktoriral iz astronomije na Univerzi Harvard.
 Delal je na Univerzi Kalifornije (UCLA) v Los Angelesu, kjer je pomagal ustanoviti oddelek za astronomijo.
 Raziskoval je kemijsko zgradbo zved in meglic ter porazdelitev kemijskih elemenetov.
 Leta 1992 mu je Ameriško astronomsko društvo za izredne znanstvene dosežke na področju astronomije podelilo Lektorat Henryja Norrisa Russlla.
 Glej tudi
 seznam ameriških astronomov
 Rojeni leta 1913
 Umrli leta 2003
 Ameriški astronomi
 Predavatelji na Univerzi Kalifornije, Los Angeles
 Ameriški univerzitetni učitelji
 Doktorirali na Univerzi Harvard