text:
 Tärkeä oikeudellinen huomautus
 |
 22006A1128(01)
 Euroopan yhteisön ja Uruguayn itäisen tasavallan sopimus tietyistä lentoliikenteen näkökohdista
 Virallinen lehti nro L 330 , 28/11/2006 s. 0009 - 0027
 Euroopan yhteisön ja Uruguayn itäisen tasavallansopimustietyistä lentoliikenteen näkökohdistaEUROOPAN YHTEISÖjaURUGUAYN ITÄINEN TASAVALTA, jäljempänä "Uruguay",jäljempänä yhteisesti "sopimuspuolet", jotkaTOTEAVAT, että useiden Euroopan yhteisön jäsenvaltioiden ja Uruguayn välillä on allekirjoitettu kahdenvälisiä lentoliikennesopimuksia, joihin sisältyy Euroopan yhteisön oikeuden vastaisia määräyksiä,TOTEAVAT, että Euroopan yhteisöllä on yksinomainen toimivalta monien sellaisten näkökohtien osalta, jotka voivat sisältyä Euroopan yhteisön jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden kahdenvälisiin lentoliikennesopimuksiin,TOTEAVAT, että johonkin jäsenvaltioon sijoittautuneilla yhteisön lentoliikenteen harjoittajilla on Euroopan yhteisön oikeuden nojalla oikeus syrjimättömään pääsyyn Euroopan yhteisön jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden välisille lentoreiteille,OTTAVAT HUOMIOON, että Euroopan yhteisön ja tiettyjen kolmansien maiden välillä on tehty sopimuksia, joiden mukaan näiden kolmansien maiden kansalaiset voivat olla omistajina lentoyhtiöissä, joilla on Euroopan yhteisön lainsäädännön mukainen toimilupa,TUNNUSTAVAT, että ne Euroopan yhteisön jäsenvaltioiden ja Uruguayn kahdenvälisten lentoliikennesopimusten määräykset, jotka ovat Euroopan yhteisön oikeuden vastaisia, on saatettava sen mukaisiksi, jotta Euroopan yhteisön ja Uruguayn väliselle lentoliikenteelle voidaan luoda vankka oikeusperusta ja liikenteen jatkuvuus voidaan taata,TOTEAVAT, että Euroopan yhteisön lainsäädännön mukaisesti lentoliikenteen harjoittajat eivät periaatteessa saa tehdä sopimuksia, jotka voivat vaikuttaa Euroopan yhteisön jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja joiden tavoitteena tai seurauksena on kilpailun estäminen, rajoittaminen tai vääristäminen,TUNNUSTAVAT, että edellä esitetyn mukaisesti Euroopan yhteisön jäsenvaltioiden ja Uruguayn välillä tehtyjen kansainvälisten sopimusten määräykset, joissa i) vaaditaan tai suositaan sellaisten yritysten välisten sopimusten tekemistä, sellaisia yritysten yhteenliittymien päätöksiä tai sellaisia yhteisiä toimintatapoja, jotka estävät, vääristävät tai rajoittavat lentoliikenteen harjoittajien välistä kilpailua asianomaisilla reiteillä; ii) tehostetaan tällaisten sopimusten, päätösten tai toimintatapojen vaikutuksia; tai iii) annetaan lentoliikenteen harjoittajille tai muille yksityisille talouden toimijoille valta toteuttaa toimenpiteitä, joilla estetään, vääristetään tai rajoitetaan lentoliikenteen harjoittajien välistä kilpailua asianomaisilla reiteillä, saattavat tehdä yrityksiin sovellettavista kilpailusäännöistä tehottomia,TOTEAVAT, että Euroopan yhteisön tavoitteena ei ole vaikuttaa yhteisön lentoliikenteen harjoittajien ja Uruguayn lentoliikenteen harjoittajien väliseen tasapainoon tai neuvotella muutoksista olemassa olevien kahdenvälisten lentoliikennesopimusten liikenneoikeuksia koskeviin määräyksiin,OVAT SOPINEET SEURAAVAA:1 artiklaYleiset määräykset1. Tässä sopimuksessa "jäsenvaltioilla" tarkoitetaan Euroopan yhteisön jäsenvaltioita. "LACAC:n jäsenvaltioilla" tarkoitetaan Latinalaisen Amerikan siviili-ilmailukomission (Comisión Latinoamericana de Aviación Civil) jäsenvaltioita.2. Kun jossain liitteessä I mainitussa sopimuksessa viitataan kyseisen sopimuksen osapuolena olevan jäsenvaltion kansalaisiin, tämä on katsottava viittaavan jäsenvaltioiden kansalaisiin.3. Kun jossain liitteessä I mainitussa sopimuksessa viitataan kyseisen sopimuksen osapuolena olevan jäsenvaltion lentoliikenteen harjoittajiin tai lentoyhtiöihin, tämän on katsottava viittaavan tämän jäsenvaltion nimeämiin lentoliikenteen harjoittajiin tai lentoyhtiöihin.2 artiklaNimeäminen ja liikennöintilupien rajoittaminen1. Tämän artiklan 2 kohdan määräykset ovat ensisijaisia liitteessä II olevassa a kohdassa lueteltujen artiklojen niihin määräyksiin nähden, jotka koskevat kyseisen jäsenvaltion suorittamaa lentoliikenteen harjoittajan nimeämistä ja Uruguayn lentoliikenteen harjoittajalle myöntämiä liikennöintilupia ja muita lupia, ja tämän artiklan 3 kohdan määräykset ovat ensisijaisia liitteessä II olevassa b kohdassa lueteltujen artiklojen niihin määräyksiin nähden, jotka koskevat lentoliikenteen harjoittajan liikennöintilupien tai muiden lupien epäämistä, peruuttamista, tilapäistä peruuttamista tai rajoittamista. Tämän artiklan 4 kohdan määräykset ovat ensisijaisia liitteessä II olevassa a kohdassa lueteltujen artiklojen niihin määräyksiin nähden, jotka koskevat Uruguayn suorittamaa lentoliikenteen harjoittajan nimeämistä ja jäsenvaltion lentoliikenteen harjoittajalle myöntämiä liikennöintilupia ja muita lupia, ja tämän artiklan 5 kohdan määräykset ovat ensisijaisia liitteessä II olevassa b kohdassa lueteltujen artiklojen niihin määräyksiin nähden, jotka koskevat lentoliikenteen harjoittajan liikennöintilupien tai muiden lupien epäämistä, peruuttamista, tilapäistä peruuttamista tai rajoittamista.2. Saatuaan ilmoituksen jäsenvaltion suorittamasta nimeämisestä Uruguayn on myönnettävä asianmukaiset liikennöintiluvat ja muut luvat mahdollisimman pienellä menettelyihin liittyvällä viiveellä edellyttäen, ettäi) lentoliikenteen harjoittaja on sijoittautunut nimeävän jäsenvaltion alueelle Euroopan yhteisön perustamissopimuksen mukaisesti ja sillä on Euroopan yhteisön lainsäädännön mukainen voimassa oleva liikennelupa;ii) lentoliikenteen harjoittaja on lentotoimintaluvan myöntämisestä vastaavan jäsenvaltion jatkuvan ja tehokkaan viranomaisvalvonnan alainen ja asianomainen ilmailuviranomainen on mainittu selvästi nimeämisessä; jaiii) lentoliikenteen harjoittaja on jäsenvaltioiden ja/tai jäsenvaltioiden kansalaisten tai muiden liitteessä III lueteltujen valtioiden ja/tai niiden kansalaisten omistuksessa ja tosiasiallisessa määräysvallassa joko suoraan tai osake-enemmistön kautta.3. Uruguay voi evätä tai peruuttaa kokonaan tai tilapäisesti jäsenvaltion nimeämän lentoliikenteen harjoittajan liikennöintiluvat tai muut luvat tai rajoittaa niiden käyttöä, josi) lentoliikenteen harjoittaja ei ole sijoittautunut nimeävän jäsenvaltion alueelle Euroopan yhteisön perustamissopimuksen mukaisesti tai sillä ei ole Euroopan yhteisön lainsäädännön mukaista voimassa olevaa liikennelupaa; taiii) lentoliikenteen harjoittaja ei ole lentotoimintaluvan myöntämisestä vastaavan jäsenvaltion jatkuvan ja tehokkaan viranomaisvalvonnan alainen tai asianomaista ilmailuviranomaista ei ole mainittu selvästi nimeämisessä; taiiii) lentoliikenteen harjoittaja ei ole jäsenvaltioiden ja/tai jäsenvaltioiden kansalaisten tai muiden liitteessä III lueteltujen valtioiden ja/tai niiden kansalaisten omistuksessa ja tosiasiallisessa määräysvallassa joko suoraan tai osake-enemmistön kautta; taiiv) Uruguay osoittaa, että käyttämällä tämän sopimuksen mukaisia liikenneoikeuksiaan reitillä, johon sisältyy toisessa jäsenvaltiossa sijaitseva paikka, lentoliikenteen harjoittaja kiertäisi mainitussa toisessa sopimuksessa määrättyjä liikenneoikeuksiin kohdistuvia rajoituksia; taiv) lentoliikenteen harjoittajalla on jonkin jäsenvaltion myöntämä lentotoimintalupa, eivätkä Uruguay ja kyseinen jäsenvaltio ole tehneet kahdenvälistä lentoliikennesopimusta, ja Uruguayn nimeämältä lentoliikenteen harjoittajalta on evätty liikenneoikeudet kyseiseen jäsenvaltioon.Uruguay ei saa tämän kohdan mukaisia oikeuksia käyttäessään harjoittaa kansallisuuteen perustuvaa syrjintää yhteisön lentoliikenteen harjoittajien välillä.4. Saatuaan ilmoituksen Uruguayn suorittamasta nimeämisestä jäsenvaltion on myönnettävä asianmukaiset liikennöintiluvat ja muut luvat mahdollisimman pienellä menettelyihin liittyvällä viiveellä edellyttäen, ettäi) lentoliikenteen harjoittaja on sijoittautunut Uruguayn alueelle; jaii) lentoliikenteen harjoittaja on Uruguayn jatkuvan ja tehokkaan viranomaisvalvonnan alainen, ja Uruguay on myöntänyt sen lentotoimintaluvan; jaiii) lentoliikenteen harjoittaja on LACAC:n jäsenvaltion tai LACAC:n jäsenvaltion sellaisen kansalaisen omistuksessa, joka on luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö, joko suoraan tai osake-enemmistön kautta ja/tai on tällaisen tosiasiallisessa määräysvallassa edellyttäen, ettei kyseisen LACAC:n jäsenvaltion ja Uruguayn välillä tehtyyn kahdenväliseen sopimukseen sisälly tätä suotuisampia määräyksiä.5. Jäsenvaltio voi evätä tai peruuttaa kokonaan tai tilapäisesti Uruguayn nimeämän lentoliikenteen harjoittajan liikennöintiluvat tai muut luvat tai rajoittaa niiden käyttöä, josi) lentoliikenteen harjoittaja ei ole sijoittautunut Uruguayn alueelle; taiii) lentoliikenteen harjoittaja ei ole Uruguayn jatkuvan ja tehokkaan viranomaisvalvonnan alainen tai Uruguay ei ole myöntänyt sen lentotoimintalupaa; taiiii) lentoliikenteen harjoittaja ei ole LACAC:n jäsenvaltion tai LACAC:n jäsenvaltion sellaisen kansalaisen omistuksessa, joka on luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö, joko suoraan tai osake-enemmistön kautta ja/tai on tällaisen tosiasiallisessa määräysvallassa edellyttäen, että kyseisen LACAC:n jäsenvaltion ja Uruguayn välillä tehtyyn kahdenväliseen sopimukseen ei sisälly tätä suotuisampia määräyksiä; taiiv) lentoliikenteen harjoittajalla on jo liikennöintilupa jäsenvaltion ja jonkin toisen LACAC:n jäsenvaltion kahdenvälisen sopimuksen nojalla, ja jäsenvaltio osoittaa, että käyttämällä tämän sopimuksen mukaisia liikenneoikeuksiaan reitillä, johon sisältyy kyseisessä toisessa LACAC:n jäsenvaltiossa sijaitseva paikka, lentoliikenteen harjoittaja kiertäisi mainitussa toisessa sopimuksessa määrättyjä liikenneoikeuksiin kohdistuvia rajoituksia.3 artiklaViranomaisvalvontaan liittyvät oikeudet1. Tämän artiklan 2 kohdan määräyksillä täydennetään liitteessä II olevassa c kohdassa lueteltuja artikloja.2. Jos jäsenvaltio on nimennyt lentoliikenteen harjoittajan, jonka viranomaisvalvonnasta vastaa jokin toinen jäsenvaltio, lentoliikenteen harjoittajan nimenneen jäsenvaltion ja Uruguayn välisen sopimuksen turvallisuusmääräysten nojalla Uruguaylle kuuluvia oikeuksia sovelletaan myös turvallisuusvaatimusten hyväksymiseen, noudattamiseen tai ylläpitämiseen kyseisen toisen jäsenvaltion toimesta sekä kyseisen lentoliikenteen harjoittajan liikennöintilupien myöntämiseen.4 artiklaLentopolttoaineen verotus1. Tämän artiklan 2 kohdan määräyksillä täydennetään liitteessä II olevassa d kohdassa lueteltujen artiklojen vastaavia määräyksiä.2. Mikään liitteessä II olevassa d kohdassa lueteltujen sopimusten kohta ei, päinvastaisista määräyksistä huolimatta, saa estää jäsenvaltiota määräämästä syrjimättömin perustein veroja, tulleja tai muita maksuja alueellaan toimitetulle polttoaineelle, jota käytetään Uruguayn nimeämän lentoliikenteen harjoittajan ilma-aluksessa, joka liikennöi asianomaisen jäsenvaltion alueella sijaitsevan paikan ja saman jäsenvaltion alueella sijaitsevan toisen paikan tai jonkin toisen jäsenvaltion alueella sijaitsevan paikan välillä.3. Mikään liitteessä II olevassa d kohdassa lueteltujen sopimusten kohta ei, päinvastaisista määräyksistä huolimatta, saa estää Uruguayta määräämästä syrjimättömin perustein veroja, tulleja tai muita maksuja alueellaan toimitetulle polttoaineelle, jota käytetään jonkin jäsenvaltion nimeämän lentoliikenteen harjoittajan ilma-aluksessa, joka liikennöi Uruguayn alueella sijaitsevan paikan ja Uruguayn alueella sijaitsevan toisen paikan tai jonkin toisen LACAC:n jäsenvaltion alueella sijaitsevan paikan välillä.5 artiklaKuljetustariffit Euroopan yhteisön sisällä1. Tämän artiklan 2 kohdan määräyksillä täydennetään liitteessä II olevassa e kohdassa lueteltuja artikloja.2. Tariffeihin, joita Uruguayn nimeämät lentoliikenteen harjoittajat perivät kokonaan Euroopan yhteisön alueella tapahtuvasta kuljetuksesta sellaisen liitteessä I mainitun sopimuksen nojalla, johon sisältyy liitteessä II olevassa e kohdassa mainittu määräys, sovelletaan Euroopan yhteisön lainsäädäntöä. Euroopan yhteisön lainsäädäntöä sovelletaan ketään syrjimättä.6 artiklaYhteensopivuus kilpailusääntöjen kanssa1. Jäsenvaltioiden ja Uruguayn välillä tehdyissä kahdenvälisissä lentoliikennesopimuksissa ei saa i) vaatia eikä suosia sellaisten yritysten välisten sopimusten tekemistä, sellaisia yritysten yhteenliittymien päätöksiä tai sellaisia yhteisiä toimintatapoja, jotka estävät, vääristävät tai rajoittavat lentoliikenteen harjoittajien välistä kilpailua asianomaisilla reiteillä; eikä ii) tehostaa tällaisten sopimusten, päätösten tai toimintatapojen vaikutuksia; eikä iii) antaa lentoliikenteen harjoittajille tai muille yksityisille talouden toimijoille valtaa toimenpiteisiin, joilla estetään, vääristetään tai rajoitetaan lentoliikenteen harjoittajien välistä kilpailua asianomaisilla reiteillä.2. Liitteessä II olevassa f kohdassa lueteltuja säännöksiä ei saa soveltaa siten, että ne olisivat ristiriidassa tämän artiklan 1 kohdan kanssa.7 artiklaSopimuksen liitteetTämän sopimuksen liitteet ovat sen erottamaton osa.8 artiklaTarkistaminen tai muuttaminenOsapuolet voivat milloin tahansa yhteisellä hyväksynnällä tarkistaa tai muuttaa tätä sopimusta.9 artiklaVoimaantulo ja väliaikainen soveltaminen1. Tämä sopimus tulee voimaan päivänä, jona osapuolet ovat ilmoittaneet kirjallisesti toisilleen, että sopimuksen voimaan saattamisen edellyttämät sisäiset menettelyt on saatettu päätökseen.2. Sen estämättä, mitä 1 kohdassa määrätään, osapuolet sopivat soveltavansa sopimusta väliaikaisesti sitä päivää seuraavan kuukauden ensimmäisestä päivästä, jona osapuolet ovat ilmoittaneet toisilleen tätä varten tarvittavien menettelyjen saattamisesta päätökseen.3. Jäsenvaltioiden ja Uruguayn väliset sopimukset, jotka eivät vielä ole tulleet voimaan tämän sopimuksen allekirjoituspäivänä ja joita ei sovelleta väliaikaisesti, luetellaan liitteessä I olevassa b kohdassa. Tätä sopimusta sovelletaan kaikkiin tällaisiin sopimuksiin ja järjestelyihin, kun ne tulevat voimaan tai kun niitä sovelletaan väliaikaisesti.10 artiklaVoimassaolon päättyminen1. Jos jokin liitteessä I mainittu sopimus irtisanotaan, kaikkien tämän sopimuksen määräysten, jotka liittyvät kyseiseen liitteessä I mainittuun sopimukseen, voimassaolo päättyy samaan aikaan.2. Jos kaikki liitteessä I mainitut sopimukset irtisanotaan, tämän sopimuksen voimassaolo päättyy samaan aikaan.TÄMÄN VAKUUDEKSI alla mainitut asianmukaisesti valtuutetut edustajat allekirjoittavat tämän sopimuksen.Tämä sopimus on tehty Montevideossa kolmantena päivänä marraskuuta vuonna kaksituhattakuusi kahtena kappaleena englannin, espanjan, hollannin, italian, kreikan, latvian, liettuan, maltan, portugalin, puolan, ranskan, ruotsin, saksan, slovakin, sloveenin, suomen, tanskan, tšekin, unkarin ja viron kielellä. Jos kielitoisintojen välillä on eroja, espanjankielinen toisinto on todistusvoimainen.Por la Comunidad EuropeaZa Evropské společenstvíFor Det Europæiske FællesskabFür die Europäische GemeinschaftEuroopa Ühenduse nimelΓια την Ευρωπαϊκή ΚοινότηταFor the European CommunityPour la Communauté européennePer la Comunità europeaEiropas Kopienas vārdāEuropos bendrijos varduAz Európai Közösség részérőlGhall-Komunitá EwropeaVoor de Europese GemeenschapW imieniu Wspólnoty EuropejskiejPela Comunidade EuropeiaZa Európske spoločenstvoZa Evropsko skupnostEuroopan yhteisön puolestaFör Europeiska gemenskapen+++++ TIFF ++++++++++ TIFF +++++Por la República Oriental del UruguayZa Uruguayskou východní republikuFor Den Østlige Republik UruguayFür die Republik Östlich des UruguayUruguay Idavabariigi nimelΓια την Ανταολική Δημοκρατία της ΟυρουγουάηςFor the Oriental Republic of UruguayPour la République Orientale de l'UruguayPer la Repubblica orientale dell'UruguayUrugvajas Austrumu Republikas vārdāUrugvajaus Rytų Respublikos varduAz Uruguayi Keleti Köztársaság részérőlGhar-Repubblika Orjentali ta' l-UruguayVoor de Republiek ten oosten van de UruguayW imieniu Wschodniej Republiki UrugwajuPela República Oriental doUruguaiZa Uruguajskú východnú republikuZa Vzhodno republiko UrugvajUruguayn itäisen tasavallan puolestaFör Östliga Republiken Uruguay+++++ TIFF +++++--------------------------------------------------LIITE ILUETTELO TÄMÄN SOPIMUKSEN 1 ARTIKLASSA TARKOITETUISTA SOPIMUKSISTAa) Uruguayn ja Euroopan yhteisön jäsenvaltioiden väliset lentoliikennesopimukset, jotka on tehty, allekirjoitettu ja/tai joita sovelletaan väliaikaisesti tämän sopimuksen allekirjoituspäivänä- Uruguayn itäisen tasavallan ja Saksan liittotasavallan välinen lentoliikennesopimus, allekirjoitettu Montevideossa 31 päivänä elokuuta 1957, jäljempänä liitteessä II "Uruguay–Saksa-sopimus", sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna Bonnissa 9 päivänä heinäkuuta 1997 tehdyllä yhteisesti hyväksytyllä pöytäkirjalla,- Uruguayn itäisen tasavallan hallituksen ja Belgian kuningaskunnan hallituksen välinen lentoliikennesopimus, allekirjoitettu Montevideossa 5 päivänä lokakuuta 1972, jäljempänä liitteessä II "Uruguay–Belgia-sopimus",- Uruguayn itäisen tasavallan hallituksen ja Tanskan kuningaskunnan hallituksen välinen lentoliikennesopimus, allekirjoitettu Montevideossa 18 päivänä joulukuuta 1981, jäljempänä liitteessä II "Uruguay–Tanska-sopimus",- Espanjan kuningaskunnan ja Uruguayn itäisen tasavallan välinen kaupallista lentoliikennettä koskeva sopimus, allekirjoitettu Montevideossa 13 päivänä elokuuta 1979, jäljempänä liitteessä II "Uruguay–Espanja-sopimus", sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna Madridissa 21 päivänä lokakuuta 2005 tehdyllä yhteisesti hyväksytyllä pöytäkirjalla,- Alankomaiden kuningaskunnan ja Uruguayn itäisen tasavallan hallitusten välinen lentoliikennesopimus, allekirjoitettu Haagissa 21 päivänä marraskuuta 1979, jäljempänä liitteessä II "Uruguay–Alankomaat-sopimus",- Uruguayn itäisen tasavallan ja Portugalin tasavallan välinen lentoliikennesopimus, sellaisena kuin se on Lissabonissa 9 päivänä syyskuuta 1998 allekirjoitetun yhteisymmärryspöytäkirjan liitteessä II, jäljempänä liitteessä II "Uruguay–Portugal-sopimus",- Uruguayn itäisen tasavallan hallituksen ja Iso-Britannian ja Pohjois-Irlannin Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen välinen sopimus, sellaisena kuin se on Lontoossa 6 päivänä helmikuuta 1998 allekirjoitetun yhteisesti hyväksytyn pöytäkirjan liitteessä B, jäljempänä liitteessä II "Uruguay–Yhdistynyt kuningaskunta -sopimus",- Uruguayn itäisen tasavallan hallituksen ja Ruotsin kuningaskunnan hallituksen välinen lentoliikennesopimus, allekirjoitettu Montevideossa 18 päivänä joulukuuta 1981, jäljempänä liitteessä II "Uruguay–Ruotsi-sopimus".b) Uruguayn ja Euroopan yhteisön jäsenvaltioiden välillä parafoidut tai allekirjoitetut lentoliikennesopimukset ja muut järjestelyt, jotka eivät ole vielä tulleet voimaan ja joita ei sovelleta väliaikaisesti tämän sopimuksen allekirjoituspäivänä- Luonnos Uruguayn itäisen tasavallan hallituksen ja Itävallan liittohallituksen väliseksi lentoliikennesopimukseksi, sellaisena kuin se on Montevideossa 28 päivänä helmikuuta 1996 allekirjoitetun pöytäkirjan liitteessä B, jäljempänä liitteessä II "Uruguay–Itävalta-sopimusluonnos",- Luonnos Espanjan kuningaskunnan ja Uruguayn itäisen tasavallan väliseksi lentoliikennesopimukseksi, sellaisena kuin se on Madridissa 21 päivänä lokakuuta 2005 allekirjoitetun yhteisesti hyväksytyn pöytäkirjan liitteessä, jäljempänä liitteessä II "muutettu Uruguay–Espanja-sopimusluonnos".--------------------------------------------------LIITE IILUETTELO LIITTEESSÄ 1 LUETELTUJEN SOPIMUSTEN ARTIKLOISTA, JOIHIN VIITATAAN TÄMÄN SOPIMUKSEN 2–5 ARTIKLASSAa) Nimeäminen:- Uruguay–Saksa-sopimuksen 3 artikla- Uruguay–Itävalta-sopimusluonnoksen 3 artikla- Uruguay–Belgia-sopimuksen 3 artikla- Uruguay–Tanska-sopimuksen 3 artikla- Uruguay–Espanja-sopimuksen 3 artikla- muutetun Uruguay–Espanja-sopimusluonnoksen 3 artikla- Uruguay–Alankomaat-sopimuksen 3 artikla- Uruguay–Portugali-sopimuksen 3 artikla- Uruguay–Yhdistynyt kuningaskunta -sopimuksen 4 artikla- Uruguay–Ruotsi-sopimuksen 3 artiklab) Liikennöintilupien tai muiden lupien epääminen, peruuttaminen kokonaan tai tilapäisesti tai rajoittaminen:- Uruguay–Saksa-sopimuksen 4 artikla- Uruguay–Itävalta-sopimusluonnoksen 4 artikla- Uruguay–Belgia-sopimuksen 3 artikla- Uruguay–Tanska-sopimuksen 4 artikla- Uruguay–Espanja-sopimuksen 4 artikla- muutetun Uruguay–Espanja-sopimusluonnoksen 4 artikla- Uruguay–Alankomaat-sopimuksen 5 artikla- Uruguay–Portugali-sopimuksen 4 artikla- Uruguay–Yhdistynyt kuningaskunta -sopimuksen 5 artikla- Uruguay–Ruotsi-sopimuksen 4 artiklac) Turvallisuus:- Uruguay–Saksa-sopimuksen puitteissa väliaikaisesti sovellettavan Bonnissa 9 päivänä heinäkuuta 1997 allekirjoitetun yhteisesti hyväksytyn pöytäkirjan liite 3- Uruguay–Portugali-sopimuksen 17 artikla- Uruguay–Yhdistynyt kuningaskunta -sopimuksen 14 artiklad) Lentopolttoaineen verotus:- Uruguay–Saksa-sopimuksen 6 artikla- Uruguay–Itävalta-sopimusluonnoksen 7 artikla- Uruguay–Belgia-sopimuksen 4 artikla- Uruguay–Tanska-sopimuksen 9 artikla- Uruguay–Espanja-sopimuksen 6 artikla- muutetun Uruguay–Espanja-sopimusluonnoksen 5 artikla- Uruguay–Alankomaat-sopimuksen 7 artikla- Uruguay–Portugali-sopimuksen 6 artikla- Uruguay–Yhdistynyt kuningaskunta -sopimuksen 8 artikla- Uruguay–Ruotsi-sopimuksen 9 artiklae) Kuljetustariffit Euroopan yhteisön sisällä:- Uruguay–Saksa-sopimuksen 9 artikla- Uruguay–Itävalta-sopimusluonnoksen 11 artikla- Uruguay–Belgia-sopimuksen 9 artikla- Uruguay–Tanska-sopimuksen 6 artikla- Uruguay–Espanja-sopimuksen 7 artikla- Uruguay–Alankomaat-sopimuksen 12 artikla- Uruguay–Portugali-sopimuksen 16 artikla- Uruguay–Yhdistynyt kuningaskunta -sopimuksen 7 artikla- Uruguay–Ruotsi-sopimuksen 6 artiklaf) Yhteensopivuus kilpailusääntöjen kanssa:- Uruguay–Saksa-sopimuksen 9 artikla- Uruguay–Itävalta-sopimusluonnoksen 11 artikla- Uruguay–Belgia-sopimuksen 9 artikla- Uruguay–Tanska-sopimuksen 6 artikla- Uruguay–Espanja-sopimuksen 7 artikla- Uruguay–Alankomaat-sopimuksen 12 artikla- Uruguay–Portugali-sopimuksen 16 artikla- Uruguay–Ruotsi-sopimuksen 6 artikla--------------------------------------------------LIITE IIILUETTELO TÄMÄN SOPIMUKSEN 2 ARTIKLASSA TARKOITETUISTA MUISTA VALTIOISTAa) Islannin tasavalta (Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen nojalla)b) Liechtensteinin ruhtinaskunta (Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen nojalla)c) Norjan kuningaskunta (Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen nojalla)d) Sveitsin valaliitto (Euroopan yhteisön ja Sveitsin valaliiton välisen sopimuksen nojalla).--------------------------------------------------


type: wikipedia

text:
A Midnight Supper è un cortometraggio muto del 1909 diretto da Edwin S. Porter.
 Trama
 Gli studenti di un college vogliono festeggiare una vittoria sportiva organizzando una festa notturna. Ma il bidello della scuola, cadendo malamente in mezzo a delle bottiglie, crea allarme e gli studenti sono costretti a scappare per non farsi scoprire dalle autorità scolastiche.
 Produzione
 Il film fu prodotto dalla Edison Manufacturing Company.
 Distribuzione
 Distribuito dalla Edison Manufacturing Company, il film - un cortometraggio di 163 metri - uscì nelle sale cinematografiche degli Stati Uniti il 16 marzo 1909. Nelle proiezioni, veniva programmato con il sistema dello split reel, accorpato in un'unica bobina con un altro cortometraggio prodotto dalla Edison e diretto da Porter, Love Is Blind.
 Note
 Voci correlate
 Filmografia della Edison
 Filmografia di Edwin S. Porter
 Collegamenti esterni
 Cortometraggi commedia


type: contracts

jurisdiction: EU

text:
 14.10.2016
 SK
 Úradný vestník Európskej únie
 L 278/50
 ROZHODNUTIE VÝBORU VEĽVYSLANCOV AKT – EÚ č. 4/2016
 z 30. septembra 2016,
 ktorým sa vymenúvajú členovia výkonnej rady Technického centra pre poľnohospodársku a vidiecku spoluprácu (CTA) [2016/1820]
 VÝBOR VEĽVYSLANCOV AKT – EÚ,
 so zreteľom na Dohodu o partnerstve medzi členmi skupiny afrických, karibských a tichomorských štátov na jednej strane a Európskym spoločenstvom a jeho členskými štátmi na strane druhej, podpísanú v Cotonou 23. júna 2000 (1), prvýkrát zmenenú v Luxemburgu 25. júna 2005 (2) a druhýkrát zmenenú v Ouagadougou 22. júna 2010 (3), a najmä na článok 3 ods. 5 jej prílohy III,
 so zreteľom na rozhodnutie Výboru veľvyslancov AKT – EÚ č. 5/2013 zo 7. novembra 2013 v súvislosti so stanovami Technického centra pre poľnohospodársku a vidiecku spoluprácu (CTA) (4), a najmä na článok 5 ods. 4 jeho prílohy,
 keďže:
 (1)
 V článku 5 ods. 4 stanov CTA sa ustanovuje, že členov výkonnej rady Technického centra pre poľnohospodársku a vidiecku spoluprácu (CTA) menuje Výbor veľvyslancov AKT – EÚ v súlade s postupmi ním ustanovenými na obdobie najviac päť rokov s hodnotením v polovici obdobia.
 (2)
 V súlade s rozhodnutím Výboru veľvyslancov AKT – EÚ č. 1/2015 z 12. októbra 2015, ktorým sa vymenúva člen výkonnej rady Technického centra pre poľnohospodársku a vidiecku spoluprácu (CTA) (5), uplynie funkčné obdobie člena výkonnej rady 6. novembra 2016.
 (3)
 V súlade s článkom 95 ods. 1 dohody o partnerstve AKT – EÚ sa jej platnosť skončí 29. februára 2020. Je preto potrebné vymenovať nového člena výkonnej rady na zvyšný čas funkčného obdobia do skončenia platnosti dohody,
 ROZHODOL TAKTO:
 Článok 1
 Za člena výkonnej rady Technického centra pre poľnohospodársku a vidiecku spoluprácu sa vymenúva:
 —
 pani Frederike PRAASTERINK.
 Článok 2
 Bez toho, aby boli dotknuté neskoršie rozhodnutia, ktoré bude Výbor veľvyslancov AKT – EÚ možno musieť prijať v rámci svojich právomocí, je zloženie výkonnej rady CTA takéto:
 —
 pani Frederike PRAASTERINK,
 ktorej funkčné obdobie uplynie 29. februára 2020, ako aj
 —
 prof. Baba Y. ABUBAKAR,
 —
 prof. Augusto Manuel CORREIA,
 —
 pani Helena JOHANSSON,
 —
 dr. Faustin R. KAMUZORA a
 —
 prof. Clement K. SANKAT,
 ktorých funkčné obdobie uplynie 6. novembra 2018.
 Článok 3
 Toto rozhodnutie nadobúda účinnosť dňom jeho prijatia.
 V Bruseli 30. septembra 2016
 za Výbor veľvyslancov AKT – EÚ
 predsedníčka
 L.M. ISHMAEL
 (1) Ú. v. ES L 317, 15.12.2000, s. 3.
 (2) Dohoda, ktorou sa mení a dopĺňa Dohoda o partnerstve medzi členmi skupiny afrických, karibských a tichomorských štátov na jednej strane a Európskym spoločenstvom a jeho členskými štátmi na strane druhej, podpísaná v Cotonou 23. júna 2000 (Ú. v. EÚ L 209, 11.8.2005, s. 27).
 (3) Dohoda, ktorou sa druhýkrát mení a dopĺňa Dohoda o partnerstve medzi členmi skupiny afrických, karibských a tichomorských štátov na jednej strane a Európskym spoločenstvom a jeho členskými štátmi na strane druhej, podpísaná v Cotonou 23. júna 2000 a prvýkrát zmenená a doplnená v Luxemburgu 25. júna 2005 (Ú. v. EÚ L 287, 4.11.2010, s. 3).
 (4) Ú. v. EÚ L 309, 19.11.2013, s. 50.
 (5) Ú. v. EÚ L 278, 23.10.2015, s. 26.


type: legislation

text:
 1.12.2020
 SK
 Úradný vestník Európskej únie
 L 402/27
 VYKONÁVACIE NARIADENIE KOMISIE (EÚ) 2020/1795
 z 30. novembra 2020
 o povolení chelátu železa s lyzínom a kyselinou glutámovou ako kŕmnej doplnkovej látky pre všetky druhy zvierat
 (Text s významom pre EHP)
 EURÓPSKA KOMISIA,
 so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie,
 so zreteľom na nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1831/2003 z 22. septembra 2003 o doplnkových látkach určených na používanie vo výžive zvierat (1), a najmä na jeho článok 9 ods. 2,
 keďže:
 (1)
 V nariadení (ES) č. 1831/2003 sa stanovuje povoľovanie doplnkových látok určených na používanie vo výžive zvierat, ako aj dôvody a postupy udeľovania takýchto povolení.
 (2)
 V súlade s článkom 7 nariadenia (ES) č. 1831/2003 bola predložená žiadosť o povolenie chelátu železa s lyzínom a kyselinou glutámovou. K žiadosti boli priložené údaje a doklady vyžadované podľa článku 7 ods. 3 uvedeného nariadenia.
 (3)
 Žiadosť sa týka povolenia chelátu železa s lyzínom a kyselinou glutámovou ako kŕmnej doplnkovej látky pre všetky druhy zvierat, ktorá sa má zaradiť do kategórie doplnkových látok „výživné doplnkové látky“.
 (4)
 Európsky úrad pre bezpečnosť potravín (ďalej len „úrad“) v stanoviskách zo 4. júla 2019 (2) a z 25. mája 2020 (3) skonštatoval, že chelát železa s lyzínom a kyselinou glutámovou nemá za navrhovaných podmienok používania negatívny účinok na zdravie zvierat a bezpečnosť spotrebiteľov. Takisto dospel k záveru, že uvedená doplnková látka je dráždivá pre oči a kožu a je respiračným senzibilizátorom, preto konštatoval riziko pre jej používateľov pri vdychovaní. Komisia sa preto domnieva, že by sa mali prijať primerané ochranné opatrenia s cieľom zabrániť negatívnym účinkom na zdravie ľudí, najmä pokiaľ ide o používateľov doplnkovej látky. Úrad takisto dospel k záveru, že uvedená doplnková látka nepredstavuje dodatočné riziko pre životné prostredie v porovnaní s inými povolenými zlúčeninami železa a že ide o účinný zdroj železa pre všetky druhy zvierat. Úrad nepovažuje za potrebné stanoviť osobitné požiadavky na monitorovanie po umiestnení na trh. Zároveň overil správu o metóde analýzy kŕmnej doplnkovej látky v krmive predloženú referenčným laboratóriom zriadeným nariadením (ES) č. 1831/2003.
 (5)
 Z posúdenia uvedenej doplnkovej látky vyplýva, že podmienky povolenia stanovené v článku 5 nariadenia (ES) č. 1831/2003 sú, s výhradou príslušných ochranných opatrení pre používateľov doplnkovej látky, splnené. Používanie uvedenej doplnkovej látky by sa preto malo povoliť.
 (6)
 Opatrenia stanovené v tomto nariadení sú v súlade so stanoviskom Stáleho výboru pre rastliny, zvieratá, potraviny a krmivá,
 PRIJALA TOTO NARIADENIE:
 Článok 1
 Látka špecifikovaná v prílohe, ktorá patrí do kategórie doplnkových látok „výživné doplnkové látky“ a do funkčnej skupiny „zlúčeniny mikroprvkov“, sa za podmienok stanovených v uvedenej prílohe povoľuje ako doplnková látka vo výžive zvierat.
 Článok 2
 Toto nariadenie nadobúda účinnosť dvadsiatym dňom po jeho uverejnení v Úradnom vestníku Európskej únie.
 Toto nariadenie je záväzné v celom rozsahu a priamo uplatniteľné vo všetkých členských štátoch.
 V Bruseli 30. novembra 2020
 Za Komisiu
 predsedníčka
 Ursula VON DER LEYEN
 (1) Ú. v. EÚ L 268, 18.10.2003, s. 29.
 (2) Vestník EFSA (EFSA Journal) (2019) 17(7):5792.
 (3) Vestník EFSA (EFSA Journal) (18) 16(6):6164.
 PRÍLOHA
 Identifikačné číslo doplnkovej látky
 Názov/meno držiteľa povolenia
 Doplnková látka
 Zloženie, chemický vzorec, opis, analytická metóda
 Druh alebo kategória zvierat
 Maximálny vek
 Minimálny obsah
 Maximálny obsah
 Iné ustanovenia
 Koniec platnosti povolenia
 Obsah prvku (Fe) v mg/kg kompletného krmiva s obsahom vlhkosti 12 %
 Kategória výživných doplnkových látok. Funkčná skupina: zlúčeniny mikroprvkov.
 3b111
 –
 chelát železa s lyzínom a kyselinou glutámovou
 Zloženie doplnkovej látky
 zmes chelátov železa s lyzínom a chelátov železa s kyselinou glutámovou v pomere 1:1 vo forme prášku
 s obsahom železa 15 – 16 %,
 s obsahom lyzínu 19 – 21 %,
 s obsahom kyseliny glutámovej 18,5 – 21,5 % a
 maximálnou vlhkosťou 3 %
 všetky druhy zvierat
 –
 –
 ovce: 500 (celkovo (2))
 hovädzí dobytok a hydina: 450 (celkovo (2))
 prasiatka do jedného týždňa pred odstavením: 250 mg/deň (celkovo (2))
 spoločenské zvieratá: 600 (celkovo (2))
 iné druhy: 750 (celkovo (2))
 1.
 Doplnková látka sa musí do krmiva pridávať vo forme premixu.
 2.
 Chelát železa s lyzínom a kyselinou glutámovou sa môže uvádzať na trh a používať ako doplnková látka vo forme prípravku.
 3.
 Pre používateľov doplnkovej látky a premixov stanovia prevádzkovatelia krmivárskych podnikov prevádzkové postupy a primerané organizačné opatrenia s cieľom riešiť potenciálne riziká pri vdychovaní, kontakte s pokožkou alebo očami. Ak riziká nemožno znížiť na prijateľnú úroveň týmito postupmi a opatreniami, musia sa doplnková látka a premixy používať s vhodnými osobnými ochrannými prostriedkami vrátane ochrannej dýchacej masky.
 21.12.2030
 Charakteristika účinných látok
 Chemické vzorce:
 komplex železa s kyselinou 2,6-diaminohexánovou, hydrogénsíranovo-chloridová soľ:
 C6H17ClFeN2O7S
 komplex železa s kyselinou 2-aminopentánovou, hydrogensíran, sodná soľ:
 C5H12FeNNaO10S
 Analytické metódy
 (1)
 Na kvantifikáciu obsahu lyzínu a kyseliny glutámovej v kŕmnej doplnkovej látke:
 —
 ionexová chromatografia s pokolónovou derivatizáciou a fotometrickou detekciou (IEC-VIS).
 Na preukázanie chelátovej štruktúry kŕmnej doplnkovej látky:
 —
 infračervená spektrometria (IR) so stredným žiarením spolu s určením obsahu mikroprvkov, lyzínu a kyseliny glutámovej v kŕmnej doplnkovej látke.
 Na kvantifikáciu celkového obsahu železa v kŕmnej doplnkovej látke:
 —
 atómová absorpčná spektrometria, AAS (EN ISO 6869) alebo
 —
 atómová emisná spektrometria s indukčne viazanou plazmou, ICP-AES (EN 15510) alebo
 —
 atómová emisná spektrometria s indukčne viazanou plazmou po tlakovej digescii, ICP-AES (EN 15621).
 Na kvantifikáciu celkového obsahu železa v premixoch:
 —
 atómová absorpčná spektrometria, AAS (EN ISO 6869) alebo
 —
 atómová emisná spektrometria s indukčne viazanou plazmou, ICP-AES (EN 15510) alebo
 —
 atómová emisná spektrometria s indukčne viazanou plazmou po tlakovej digescii, ICP-AES (EN 15621). alebo
 —
 hmotnostná spektrometria s indukčne viazanou plazmou, ICP-MS (EN 17053).
 Na kvantifikáciu celkového obsahu železa v kŕmnych surovinách a kŕmnych zmesiach:
 —
 atómová absorpčná spektrometria, AAS [nariadenie Komisie (ES) č. 152/2009, časť C prílohy IV], alebo
 —
 atómová absorpčná spektrometria, AAS (EN ISO 6869), alebo
 —
 atómová emisná spektrometria s indukčne viazanou plazmou, ICP-AES (EN 15510), alebo
 —
 atómová emisná spektrometria s indukčne viazanou plazmou po tlakovej digescii, ICP-AES (EN 15621), alebo
 —
 hmotnostná spektrometria s indukčne viazanou plazmou, ICP-MS (EN 17053).
 (1) Podrobné informácie o analytických metódach sú k dispozícii na tejto adrese referenčného laboratória: https://ec.europa.eu/jrc/en/eurl/feed-additives/evaluation-reports.
 (2) Pri výpočte celkového obsahu železa v krmive sa obsah inertného železa neberie do úvahy.


type: other

text:
VSRS sodba in sklep II Ips 337/2014
 ECLI:SI:VSRS:2016:II.IPS.337.2014
 VS0018497
 VSL II Cp 2798/2013
 mag. Rudi Štravs (pred.), dr. Ana Božič Penko (poroč), Karmen Iglič Stroligo, dr. Mateja Končina Peternel, Tomaž Pavčnik
 ODŠKODNINSKO PRAVO - DAVKI - CIVILNO PROCESNO PRAVO
 povrnitev premoženjske škode - izgubljeni dobiček - izgubljeni zaslužek - renta - občasna dela - davek - davek od odškodnine za premoženjsko škodo - dohodnina - neto znesek - relativna bistvena kršitev določb pravdnega postopka - prekluzija - razpravno načelo
 Odškodnina za izgubljeni dohodek je po določbi 5. točke 27. člena ZDoh-2 obdavčljiva - od nje se plača dohodnina. Obračun akontacije in plačilo v korist javnih prihodkov mora pa določbah 127. člena istega zakona izvršiti izplačevalec obdavčljivega dohodka. Ta je v konkretnem primeru tožena zavarovalnica. Tožnica je torej upravičena do odškodnine za izgubljeni dohodek v neto znesku. To velja tako v primerih, ko pride do izgube dohodka iz redne zaposlitve (kot na primer v zadevi II Ips 361/2010) ali iz dela na črno (ni pa v takem primeru obremenitve odškodnine s prispevki za socialno varnost po določbah Zakona o prispevkih za socialno varnost), ki se obračunavajo od plač oseb, ki so v delovnem razmerju v Republiki Sloveniji).
 I. Revizija tožeče stranke se v delu, s katerim se izpodbija odločitev o stroških postopka, zavrže.
 Sicer se revizija tožeče stranke zavrne.
 II. Reviziji tožene stranke se delno ugodi in se sodba sodišča druge stopnje delno spremeni tako, da je dolžna tožena stranka tožeči stranki plačati zneske iz točk I.1. in I.2. izreka, od njih obračunati in plačati davke ter tožeči stranki izplačati neto zneske z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo za čas, ki je za vsak znesek določen v izreku izpodbijane sodbe.
 V ostalem se revizija tožene stranke zavrne.
 III. Vsaka stranka sama krije svoje stroške revizijskega postopka.
 1. Tožnica, tedaj stara 24 let, se je hudo telesno poškodovala v prometni nesreči, ki jo je 10.6.2006 povzročil zavarovanec tožene zavarovalnice. Od slednje je zahtevala povrnitev premoženjske in nepremoženjske škode. Predmet revizijskega preizkusa je (le še) povrnitev izgubljenega zaslužka in renta.
 2. Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožničin zahtevek za povrnitev izgubljenega zaslužka za čas od junija 2006 do junija 2013. Za čas od 1. 7. 2013 dalje je tožnici prisodilo mesečno rento v znesku 260 EUR, višji tožbeni zahtevek iz tega naslova (za razliko do 700 eur) pa je zavrnilo.
 3. Sodišče druge stopnje je pritožbo tožene stranke zavrnilo, tožničini pritožbi pa je delno ugodilo in je sodbo sodišča prve stopnje spremenilo tako, da je tožnici prisodilo za čas od junija 2006 do junija 2013 25.200,00 EUR odškodnine zaradi izgube dohodka, (po 300,00 EUR mesečno) ter za čas od 1. 7. 2013 dalje po 300,00 EUR mesečne rente, v ostalem pa je zavrnilno sodbo sodišča prve stopnje potrdilo.
 4. Zoper sodbo sodišča druge stopnje sta reviziji vložili obe pravdni stranki. Tožnica je na revizijo tožene stranke odgovorila in Vrhovnemu sodišču predlagala, naj jo zavrne.
 5. Tožnica z revizijo izpodbija pravnomočno sodbo v delu, s katerim je bila potrjena zavrnilna sodba sodišča prve stopnje. Uveljavlja revizijski razlog zmotne uporabe materialnega prava. Najprej obširno povzema potek postopka in odločitve sodišč prve in druge stopnje. Nato nadaljuje, da je pritožbeno sodišče višino mesečne izgube na zaslužku presojalo po 216. členu Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP), pri čemer se je strinjalo s sodiščem prve stopnje, da je uspelo tožnici z veliko verjetnostjo izkazati, da se je pred škodnim dogodkom preživljala s priložnostnimi in kratkotrajnimi deli pri različnih delodajalcih, ter da je tak način predstavljal njen reden življenjski slog. Tako stališče pa tožnica v reviziji ocenjuje kot materialnopravno zmotno. Uporaba določbe 216. člena ZPP je bila v konkretnem primeru pravilna, ker je bilo že predhodno odločeno, da je podan temelj toženkine odškodninske odgovornosti, vendar pa je po prepričanju revidentke metoda izračuna višina denarne rente stvar materialnega prava in tega je pritožbeno sodišče uporabilo napačno. Sklicuje se na odločbo II Ips 82/2005. Poudarja, da je sodišče upoštevalo, naj bi tožnica delala le občasno in naj bi le občasno opravljala različna dela, ki so ji zagotavljala zgolj občasne zaslužke in je na tej podlagi po prostem preudarku, v skladu z določbo 216. člena ZPP, odločilo o višini. Ta odločitev pa ni izkustveno in življenjsko utemeljena. Navedeno pravno pravilo namreč ne odkazuje na sklepanje, da so priložnostna in kratkotrajna dela nižje ovrednotena, kar naj bi imelo za posledico nižji mesečni dohodek. Vrhovno sodišče je stališče o tem podalo že v zadevi II Ips 100/2011. Nižji sodišči sta višino mesečnega zaslužka napačno presojali zgolj v povezavi z vprašanjem, ali bi se po rednem teku stvari tožnica zaposlila. Prezrli sta, da je priložnostno delo še vedno lahko redno delo in pomeni reden vir dohodka. Dokazni postopek je potrdil, da je tožnica dejansko opravljala raznovrstna priložnostna dela, pred poškodbo je bila natakarica v S.-b.. Vendar pa sta obe nižji sodišči materialnopravno napačno tako delo opredelili kot obliko dela, ki ni redna, čeprav za tako opredelitev ni bilo podlage. Tožnica vztraja pri stališču, da bi se po rednem teku stvari redno zaposlila, meni pa, da zgolj redna zaposlitev ob stališču Vrhovnega sodišča v zadevi II Ips 100/2011 ne more biti odločilen kriterij pri ugotavljanju višine mesečne izgube dohodka. Pokazalo se je, da je tožnica zaslužila najmanj toliko, kot je potrebovala, torej bi po rednem teku stvari ob povečanih potrebah zaslužila tudi več. To pa daje podlago za drugačno uporabo merila pri določanju izgube na zaslužku in sicer in najmanj v smeri višine minimalne plače. Pridobitna naravnanost tožnice, da pokrije najmanj stroške za svoje potrebe, pri čemer so ti stroški redni, ne utemeljuje tolikšnega odstopanja višine mesečnega zaslužka od minimalne plače. Ob normalnem teku stvari bi tožnica opravljala isto delo, delo natakarice, v okviru redne zaposlitve, o čemer so poleg nje same izpovedale še priče, njeni mama, sestra in delodajalec M. F. Izrecno nazadnje tožnica izpodbija tudi stroškovno odločitev.
 6. Tožena stranka z revizijo napada odločitev pritožbenega sodišča o potrditvi sodbe sodišča prve stopnje v delu, s katerim ji je naloženo tožnici plačati odškodnino za izgubljeni dohodek in rento. Uveljavlja revizijska razloga bistvene kršitve procesnih pravil in zmotne uporabe materialnega prava. Utemeljuje, da tožnica do ničesar od tega ni upravičena, ker se je pred škodnim dogodkom preživljala s priložnostnimi kratkotrajnimi deli na črno pri različnih delodajalcih, te okoliščine pa ne napolnijo pravnega standarda „normalnega teka stvari“: predpostavka za priznanje odškodnine iz tega naslova je namreč obstoj objektivne (zadostne, nadpolovične) verjetnosti, da bi oškodovanec ustvaril dobiček oziroma redno pridobival zaslužek, če mu obravnavani škodni dogodek tega ne bi preprečil. Obligacijski zakonik (v nadaljevanju OZ) ob dejanskih okoliščinah, kakršne so podane v konkretnem primeru, odškodnine zaradi izgube zaslužka in upravičenosti do rente ne določa. Delo na črno je podlaga za odškodnino iz naslova izgube dohodka le, če se je oškodovanec z njim dejansko preživljal redno in bi se ob normalnem teku stvari tako preživljal še naprej. Z ugotovitvijo o življenjskem slogu, ki je zajemal preživljanje z občasnimi deli na črno, je pritožbeno sodišče zmotno uporabilo določbo 7. člena ZPP in s tem zagrešilo procesno kršitev iz prvega odstavka 339. člena istega zakona, saj tožnica navedenega načina zaposlovanja ni nikoli zatrjevala, pač pa je o njem le izpovedala, medtem, ko se je v okviru trditvenega bremena omejila le na pojasnilo, da je pred nezgodo delala v S. Prvostopenjsko sodišče je njeno izpoved upoštevalo kot trditveno podlago, drugostopenjsko sodišče pa je napačno obrazložilo, da nova trditvena podlaga pomeni konkretizacijo pravočasno podane trditve. Obe sodišči sta tako nedovoljeno upoštevali prepozne trditve (286. člen ZPP) in s tem onemogočili kontradiktornost postopka ter neutemeljeno prenesli tako trditveno kot dokazno breme na toženo stranko. Zaključek pritožbenega sodišča, da je tožničin reden življenjski slog predstavljalo preživljanje z zaposlovanjem pri različnih delodajalcih, temelji na oceni dokazov, ki ni bila vestna in skrbna ter je bila v nasprotju z določbo 8. člena ZPP. Če bi pritožbeno sodišče vestno, skrbno ter analitično - sintetično ocenilo izpovedi tožničinih matere in sestre, bi moralo ugotoviti, da sta izpovedali s ciljem tožnici zagotoviti upravičenje do premoženjske koristi. Na njuno pomanjkljivo kredibilnost je tožena stranka opozarjala tako tekom postopka, kot v pritožbi. Meni, da bi morala tožnica ponuditi druge dokaze, npr. potrdila prejšnjih delodajalcev, pričanje njihovih predstavnikov in takratnih sodelavcev in podobno, ne pa izpovedb družinskih članov, ki že predhodno niso imeli pomislekov pri podajanju neresničnih izjav. Ker je pritožbeno sodišče kljub pomanjkljivi dokazni oceni potrdilo odločitev sodišča prve stopnje, ki bi morala biti ob neobstoju listinskih dokazov toliko bolj prepričljivo argumentirana, je zagrešilo bistveno kršitev določb pravdnega postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. Enako kršitev je zagrešilo, ker ni navedlo razlogov glede vprašanja obveznosti plačevanja davčnih dajatev, stališče, da davčna zakonodaja v tem postopku ni relevantna, pa je materialno pravno napačno. Sodna praksa sicer (ponovno) prisoja izgubo dobička, ki je posledica dela na črno, vendar pa tožnica iz takega naslova ne more biti neupravičeno obogatena in izplačilo celotnega zneska brez odbitka davčnih obveznosti, ki bi jih tožnica morala plačati od prihodkov, bi pomenilo prav neopravičeno obogatitev. Zakon o dohodnini (v nadaljevanju ZDoh -2) določa, da so dohodki (z določenimi izjemami) predmet plačila dohodnine. Tožnica bi morala od prihodkov, če bi jih prijavila, plačati dohodnino, to pa pomeni, da v resnici zneski, za katere sodišči nižjih stopenj menita, da jih je izkazala, nikakor ne pomenijo neto zneskov. ZDoh-2 namreč določa tudi, da se dohodnina plača tudi od odškodnine, ki predstavlja nadomestilo za izgubljeni dohodek. Po določilih Zakona o davčnem postopku pa je zavezanec za plačilo akontacije zavarovalnica, ki ji je naloženo plačilo odškodnine iz omenjenega naslova. Če bi zavarovalnica poleg rente, kot jo je določilo sodišče, morala plačati še akontacijo dohodnine, bi bila tožnica neupravičeno obogatena. Tudi sodna praksa je zavzela stališče, da je oškodovanec upravičen le do neto zneska izgube na dohodku. Po sodbi II Ips 78/2013 plačnik, ko plača akontacijo dohodnine, to stori v korist davčnega zavezanca. Tožena stranka iz naslova delovnega razmerja oškodovanki ne dolguje ničesar in bi ji bila dolžna izplačati le odškodnino. Niti delodajalci akontacije dohodnine in prispevkov ne plačujejo delavci; ti navedenih denarnih zneskov nikoli ne prejmejo, pač pa vedno razpolagajo le z neto plačo. Odškodnina za izgubljeni dohodek se obravnava enako kot dohodek, ki ga odškodnina nadomešča; to je Davčna uprava RS v reviziji priloženih dveh dopisih že pojasnila.
 7. Revizija tožnice je glede stroškov postopka nedovoljena, v ostalem pa neutemeljena. Revizija tožene stranke je delno utemeljena.
 Glede stroškovne odločitve:
 8. Sodišče druge stopnje je odločilo, da je dolžna tožena stranka tožnici povrniti 520,21 EUR stroškov pritožbenega postopka z zakonskimi zamudnimi obrestmi.
 9. Tožnica stroškovno odločitev izrecno izpodbija. Trdi, da je sodišče druge stopnje napačno izračunalo njen uspeh v pravdi (ne drži, da bi bil ta manj kot polovičen), da odločbe ni mogoče preizkusiti in da niso bili upoštevani stroški iz pritožbenega postopka, ki je tekel pod opravilno številko II Cp 362/2012.
 10. Odločitev o stroških postopka se šteje za sklep (peti odstavek 128. člena ZPP), ki je nesamostojen, saj je odvisen od odločitve o glavni stvari. Revizija zoper sklep pa je dovoljena le, če gre za sklep sodišča druge stopnje, s katerim je bil postopek pravnomočno končan (prvi odstavek 384. člena ZPP).
 11. Izpodbijani sklep ni tak sklep, zato revizija zoper njega ni dovoljena in ga je Vrhovno sodišče zavrglo (377. člen ZPP).
 Glede odločitve o glavni stvari:
 12. V času škodnega dogodka je imela tožnica zaključeno šolanje za prodajalko, vpisana pa je bila v dodatno dvoletno izobraževanje za poklic ekonomskega tehnika. Kot je ugotovilo sodišče prve stopnje, se je tožnica preživljala s priložnostnimi in kratkotrajnimi deli pri različnih delodajalcih (na primer kot prodajalka, hostesa, občasno je pela in plesala in podobno) ter je tak način odražal njen reden življenjski slog. Tik pred nesrečo je kratek čas delala kot natakarica v lokalu S., po nesreči pa zaradi posledic poškodb tega dela ni več sposobna opravljati, prav tako ne bi bila več sposobna za kakršnokoli pridobitno delo v okviru že pridobljenega poklica in tudi ne za delo ekonomskega tehnika, za katerega sicer še ni zaključila šolanja. Ocena pritožbenega sodišča je, da je z opisanim načinom dela tožnica zaslužila povprečno 400,00 EUR mesečno. Ker je bila v deležu 25 % sama odgovorna za svojo škodo (poškodovana je bila, ker jo je vrglo iz avtomobila, v katerem se je kot sopotnica vozila nepripeta z varnostnim pasom), je na toliko ovrednotilo njeno mesečno prikrajšanje in ji ga za čas od vključno junija 2013 nazaj do junija 2006 prisodilo v kapitaliziranem znesku, od julija 2013 dalje pa kot mesečno rento.
 K reviziji tožnice:
 13. Izgubljeni dobiček (132. člen OZ) je pravno priznana oblika premoženjske škode, ki nastane, ko škodni dogodek prepreči povečanje premoženja. V konkretnem primeru ga je predstavljala izguba zaslužkov, ki jih je tožnica več let pred poškodbo ustvarjala z delom na črno pri različnih delodajalcih, po poškodbi pa za to ni več sposobna. V zvezi z vprašanjem temelja sta nižji sodišči obstoj škode kot obligatornega elementa civilnega delikta ugotavljali tako, da sta presojali, ali bi tožnica na tak način zaslužek pridobivala še naprej, če zaradi posledic poškodbe za to ne bi postala nezmožna. Vrhovno sodišče je že večkrat pojasnilo, da je škoda zaradi izgube zaslužka, gledano s časovno točke nastanka škodnega dogodka, bodoča škoda in da odškodnina zanjo zato pomeni vzpostavitev stanja, ki ga sicer še ni bilo, bi pa po normalnem teku stvari nastopilo, če ne bi bilo škodnega dogodka. Zato se o povrnitvi te škode odloča na podlagi predvidevanj o normalnem teku stvari, gledano s perspektive trenutka škodnega dogodka. S te perspektive dejstva, da bi škoda res nastala in v kakšni višini bi nastala, ni mogoče dokazati z gotovostjo, pač pa je o tem mogoče le sklepati z večjo ali manjšo stopnjo verjetnosti. Kot izgubljeni dobiček se upošteva tisti dobiček, ki bi ga bilo mogoče utemeljeno pričakovati glede na normalen tek stvari ali glede na posebne okoliščine, ki pa ga zaradi oškodovalčevega dejanja ali opustitve ni bilo mogoče doseči. V literaturi se zato zastopata materialno pravno stališče, da je predpostavka za priznanje odškodnine za izgubljeni dobiček (že) objektivna verjetnost, da bi oškodovanec dobiček ustvaril, če mu tega škodni dogodek ne bi preprečil (škoda obstoji, če obstoji objektivna verjetnost) in procesno stališče, da za to zadošča mejni prag zadostne verjetnosti oziroma verjetnost, ki presega 50 %. Prav tako je bilo že pojasnjeno, da je najpogostejši način napolnitve pravnega standarda „normalnega teka stvari“ v zvezi z ugotovitvijo premoženjske škode, preslikava stanja pred škodnim dogodkom (ko oškodovanec prejema dohodke) v čas po njem (ko oškodovanec dohodka ne prejema ali so ti zmanjšani). V konkretnem primeru je bil ta pravni standard napolnjen z ugotovitvijo, da je toženka več let pred poškodbo z različnimi deli na črno zaslužila toliko, da je lahko pokrivala svoje potrebe, pri čemer te niso zajemale stroškov stanovanja in gospodinjstva, ker k njim razen izjemoma ni participirala. Stališče sodne prakse je, da je zaslužek iz občasnih del lahko podlaga za odškodnino zaradi izgubljenega dohodka in rento, če ga je oškodovanec pred škodnim dogodkom pridobival redno, kontinuirano. Za tožnico je bil ta način pridobivanja zaslužka ugotovljen.
 14. Presoja nižjih sodišč je bila, da tožnica zaradi posledic poškodbe ni več sposobna za dela, ki bi jih sicer lahko opravljala glede na svojo izobrazbo (za delo prodajalke, natakarice) ali za od svoje izobrazbe manj zahtevna dela (v proizvodnji, pomivanje posode in podobno), to pa pomeni, da del, ki bi jih lahko opravljala v okvirih svoje sedanje sposobnosti, praktično ni. Ocenili sta tudi, da je tožnica s stopnjo velike verjetnosti izkazala, da bi, če se ne bi poškodovala, še nadalje pridobivala zaslužek s priložnostnimi in kratkotrajnimi deli pri različnih delodajalcih in bi se na ta način, ki je predstavljal njen reden življenjski slog, preživljala. Njene dohodke za zadnjih pet let pred poškodbo je pritožbeno sodišče ugotovilo ob pomoči določbe prvega odstavka 216. člena ZPP tako, da je ocenilo, koliko so znašale tiste tožničine potrebe, ki jih je pokrila sama (brez stroškov prehrane in nastanitve), kot so kozmetika, higiena, oblačila, obutev, prevozi in zabava, na eni strani, ki pa ji po drugi strani vendarle niso omogočali, da bi ustvarila prihranke. Poleg tega je upoštevalo še, da zaslužka ni pridobivala iz redne zaposlitve, ki predpostavlja vsakodnevno delo brez časovnih prekinitev, pač pa iz priložnostnih del. Znesek bi bil torej višji, če bi šlo za delo (čeprav na črno) brez časovnih presledkov. Tako vrednotenje torej ni posledica stališča, da so bila tožničina dela, ker so bila kratkotrajna in priložnostna in ker niso bila opravljena v okviru redne zaposlitve, manj vredna ali celo neupoštevna pri odmeri odškodnine, kot v reviziji meni tožnica.
 15. Neutemeljeno se tožnica v reviziji zavzema za zaključek, da je vsak mesec odškodovana najmanj za minimalno plačo. Neutemeljeno že za to, ker bi redna, vsakomesečna minimalna plača pomenila plačilo pa polno delovno obveznost brez prekinitev med dvema zaposlitvama, kar ni bila značilnost tožničinih zaposlitev. Poleg tega v reviziji zatrjevana okoliščina, da je tožnica pred poškodbo sama pokrivala vse svoje potrebe in iz nje izpeljano predvidevanje, da bi se po rednem teku stvari njene potrebe večale in bi se večal tudi njen zaslužek, presega dejanske ugotovitve nižjih sodišč in ostaja na ravni hipotetičnega. Nadaljnja trditev, da bi tožnica z redno zaposlitvijo pri delodajalcu M. F., pri katerem je kot natakarica delala tik pred poškodbo, zaslužila vsaj minimalno plačo, je v nasprotju z dejanskimi ugotovitvami (sodišče M. F. ter tožničini materi in sestri ni verjelo, da bi tožnico F. redno zaposlil); da bi vsaj minimalno plačo dobivala tudi z delom na črno v istem lokalu najbrž ni izključeno, toda manj kot mesec dni trajajoča zaposlitev pred poškodbo ne more biti merilo za ugotovitev izgubljenega zaslužka tožnice, ki je pet let pred tem menjavala zaposlitve in delodajalce in da so bila vmes obdobja, ko ni delala. V zvezi z izrecno revizijsko trditvijo tožnice, da je drugostopenjsko sodišče z napačno uporabo določbe 216. člena ZPP zmotno uporabilo materialno pravo, revizijsko sodišče pojasnjuje, da v teoriji prevladuje stališče, da se navedena zakonska določba nanaša na metodo ugotavljanja dejanskega stanja (na premiso minor), ne pa na uporabo materialnega prava (premiso maior); če je rezultat uporabe te določbe dejanska ugotovitev, potem ta rezultat ne more biti revizijsko izpodbojen (tretji odstavek 370. člena ZPP).
 16. Na neutemeljen očitek, da je bil zmotno napolnjen pravni standard „normalnega teka stvari“ je bilo odgovorjeno.
 17. Očitek kršitve razpravnega načela iz 7. člena ZPP je neutemeljen. Drži, kot poudarja tožena stranka v reviziji, da tožnica ni podala trditev o tem, da bi pred zaposlitvijo v S. pridobivala dohodek z drugimi deli na črno in da se je sodišče o tem seznanilo šele iz izvedenih dokazov. Ugotovitev sodišča prve stopnje, da se je tožnica pred škodnim dogodkom preživljala z občasnimi deli na črno v delu, ki presega zaposlitev v S., torej presega tožničino trditveno podlago. Toda kršitev razpravnega načela je relativna postopkovna kršitev in jo je po določbi 2. točke prvega odstavka 370. člena ZPP dovoljeno v reviziji uveljavljati le, če je bila zagrešena v postopku pred sodiščem druge stopnje. V konkretnem primeru ni bilo tako; v pritožbi tožena stranka ni uveljavljala, da je sodišče prve stopnje ugotovilo nezatrjevana dejstva (predhodno zaposlovanje na črno), pač pa je uveljavljala kršitev pravil o prekluziji iz 286. člena ZPP. V tem delu je revizija neutemeljena zaradi nedovoljenega preskakovanja pravnih sredstev.
 18. Neutemeljeno tožena stranka vztraja pri očitku relativne postopkovne kršitve pravila o prekluziji iz prvega odstavka 286. člena ZPP. Kot je bilo že navedeno v povzetku njene revizije, jo utemeljuje s trditvijo, da je prvostopenjsko sodišče izpoved tožnice upoštevalo kot trditveno podlago, drugostopenjsko sodišče pa je v zvezi s tem napačno obrazložilo, da ne gre za novo trditveno podlago, pač pa le za konkretizacijo pravočasno podane trditve; s tem sta po oceni toženke obe sodišči nedovoljeno upoštevali prepozne trditve. V konkretnem primeru je bistveno, da trditev sploh ni bilo in da je bilo z ugotovitvijo sodišča prve stopnje o zaposlovanju tožnice na črno že pred zaposlitvijo v S. kršeno razpravno načelo, s tem pa je izključena kršitev pravila o prekluziji. Do kršitve pravila o prekluziji bi lahko prišlo le, če bi bile trditve podane (pa v konkretnem primeru niso bile), vendar izven časovnih meja, določenih z ZPP.
 19. Neutemeljen je nadalje očitek, da ocena dokazov v postopku pred sodiščem druge stopnje ne dosega standardov iz 8. člena ZPP, češ da (poenostavljeno povedano) ne upošteva pomanjkljive kredibilnosti izpovedb tožničine mame in sestre, ki sta bili zaslišani kot priči. Ocena teh dokazov je skladno z načelom neposrednosti napravilo sodišče prve stopnje, ki je priči zaslišalo; drugostopenjsko sodišče je to oceno (na tožničino pritožbo) ocenilo kot celovito, popolno in vsebinsko prepričljivo. Pojasnilo je tudi, da samo zato, ker sta tožničini mati in sestra izpovedali, da bi M. F. tožnico, če se ne bi poškodovala, redno zaposlil, pa jima že sodišče prve stopnje tega ni verjelo, ne pomeni neverodostojnosti njunih izpovedb tudi o tem, da je tožnica delala in pridobivala določen dohodek tudi pred to zaposlitvijo. Revizijska trditev, da bi morala tožnica zaradi pomanjkljive kredibilnosti navedenih prič o predhodnih zaposlitvah ponuditi druge dokaze (potrdila prejšnjih delodajalcev, njihove izpovedi, izpovedi tamkajšnjih sodelavcev ...), da je zaradi opustitve slednjega dokazna ocena pomanjkljiva, sodba prvostopenjskega sodišča pa neprepričljivo argumentirana ter da je zato podana tudi absolutna bistvena kršitev določb pravdnega postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP v svojem bistvu pomeni kritiko dejanske ugotovitve, da je tožnica delala tudi pred zadnjo zaposlitvijo v S., dejanske ugotovitve nižjih sodišč pa revizijsko niso izpodbojne (tretji odstavek 371. člena ZPP).
 20. Utemeljeno pa tožena stranka graja stališče izpodbijane sodbe, da je za odločitev o odškodnini nepomembno, ali je tožnica plačilo za delo prejemala v neto ali v bruto zneskih, ker naj bi bila to „stvar tožnice in davčnih organov“. Tako stališče izraža prepričanje pritožbenega sodišča, da plačilo morebitnih davkov od odškodnine za izgubljeni dohodek in rente ni dolžnost tožene zavarovalnice, pač pa tožnice same. Taka obrazložitev zadošča in ni obremenjena z revizijsko zatrjevano absolutno bistveno kršitvijo postopkovnih pravil iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. Je pa materialnopravno zmotna. Vse, kar je bilo tožnici za nazaj in za v bodoče prisojenega z izpodbijano sodbo, je odškodnina za izgubljeni dohodek. Odškodnina za izgubljeni dohodek pa je po določbi 5. točke 27. člena ZDoh-2 obdavčljiva - od nje se plača dohodnina. Obračun akontacije in plačilo v korist javnih prihodkov mora pa določbah 127. člena istega zakona izvršiti izplačevalec obdavčljivega dohodka. Ta je v konkretnem primeru tožena zavarovalnica. Tožnica je torej upravičena do odškodnine za izgubljeni dohodek v neto znesku. To velja tako v primerih, ko pride do izgube dohodka iz redne zaposlitve (kot na primer v zadevi II Ips 361/2010) ali iz dela na črno (ni pa v takem primeru obremenitve odškodnine s prispevki za socialno varnost po določbah Zakona o prispevkih za socialno varnost), ki se obračunavajo od plač oseb, ki so v delovnem razmerju v Republiki Sloveniji).
 Odločitev o revizijah:
 21. Skladno z zgoraj obrazloženim je revizija tožeče stranke (v delu, v katerem je dovoljena) neutemeljena in jo je Vrhovno sodišče zavrnilo (378. člen ZPP). Revizija tožene stranke pa je delno, glede plačila davščin od odškodnine za izgubljeni dohodek za preteklo obdobje in za v bodoče, utemeljena, zato je Vrhovno sodišče sodbo pritožbenega sodišča v tem delu spremenilo tako, da v višino prisojene odškodnine sicer ni poseglo, je pa toženo stranko zavezalo, da mora iz prisojenih zneskov za tožnico najprej poravnati davčne obveznosti in šele nato razliko (torej neto znesek izpadlega dohodka) plačati tožnici, za primer zamude skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi (drugi odstavek 380. člena ZPP). Sicer je tudi revizijo tožene stranke v ostalem zavrnilo (378. člen ZPP).
 22. Če sodišče zavrže ali zavrne pravno sredstvo, odloči tudi o stroških, ki so nastali med postopkom v zvezi z njim (prvi odstavek 165. člena ZPP). Vrhovno sodišče je zavrnilo revizijo, ki jo je vložila tožnica. Po načelu uspeha (prvi odstavek 154. člena ZPP) zato tožnica ni upravičena do povrnitve stroškov, ki so jih nastali v zvezi z vložitvijo revizije, tožena stranka pa odgovora na tožničino revizijo ni vložila. Zato v postopku v zvezi z revizijo tožeče stranke nobena od pravdnih strank ni upravičena do povrnitve stroškov postopka.
 23. Če sodišče spremeni odločbo, zoper katero je bilo vloženo pravno sredstvo, ali če to odločbo razveljavi in tožbo zavrže, odloči o stroških vsega postopka (drugi odstavek 165. člena ZPP). V konkretnem primeru je revizijsko sodišče delno spremenilo odločbo pritožbenega sodišča na podlagi revizije tožene stranke. Revizijski uspeh tožene stranke vrednostno ni opredeljen, zagotovo pa je pomembno nižji od vrednosti, ki jo je tožena stranka izpodbijala z revizijo. Poleg tega zaradi tistega dela postopka, v katerem se je odločalo o spornih davščinah, stroški niso nastali. Tožeča stranka je zoper (po povedanem le delno uspešno) revizijo tožene stranke vložila odgovor in tudi njen uspeh v postopku z revizijo tožene stranke je bil delen.
 24. Če stranka deloma zmaga v pravdi, lahko sodišče glede na doseženi uspeh odloči, da krije vsaka stranka svoje stroške, ali pa ob upoštevanju vseh okoliščin primera naloži eni stranki, naj povrne drugi stranki in intervenientu ustrezen del stroškov.
 25. Glede na odločitev Vrhovnega sodišča o revizijah obeh pravdnih strank in upoštevaje v prejšnjih točkah navedene predpise, je Vrhovno sodišče odločilo, da vsaka pravdna stranka krije svoje stroške revizijskega postopka.
 Op. št. (1): Glej odločbe II Ips 100/2011, II Ips 147/2013, ter Crnič, I., Zakon o obveznim odnosima na pomene, komentarji, sudska praksa i abecedno kazalo pojmova, četvrto bitno imejenjeno i dopunjeno izdanje, organizator Zagreb 2010, stran 1332, ter Plavšak, N, V: Plavšak N in soavtorji, Obligacijski zakonik s komentarjem (splošni del) Prva knjiga, GV Založba, Lj. 2003, stran 950.
 Op. št. (2): Primerjaj odločbi II Ips 100/2011, II Ips 79/2013.
 Op. št. (3): Primerjaj Vedam Lukič DV: Ude L. in soavtorji, pravdni postopek, Zakon s komentarjem, Druga knjiga, stran 397 in 398.
 OZ člen 132. ZPP člen 7, 8, 216, 216/1, 286, 370, 370/3. ZDoh-2 člen 17, 27-5, 127.
 Sodba II Ips 919/2006
 VSRS sodba II Ips 3/2015
 VSL sodba II Cp 2798/2013
 P2RvYy0yMDE1MDgxMTExMzk3Nzky


type: caselaw

text:
 15.12.2012
 LT
 Europos Sąjungos oficialusis leidinys
 C 389/3
 2012 m. rugsėjo 18 d.Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto (Portugalija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Portgás — Sociedade de Produção e Distribuição de Gás, SA prieš Ministério do Ambiente, do Ordenamento do Território e do Desenvolvimento Regional
 (Byla C-425/12)
 2012/C 389/04
 Proceso kalba: portugalų
 Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas
 Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto
 Šalys pagrindinėje byloje
 Pareiškėja: Portgás — Sociedade de Produção e Distribuição de Gás, SA
 Atsakovė: Ministério do Ambiente, do Ordenamento do Território e do Desenvolvimento Regional
 Prejudicinis klausimas
 Ar 1993 m. birželio 14 d. Tarybos direktyvos 93/38/EEB (1) dėl subjektų, vykdančių savo veiklą vandens, energetikos, transporto ir telekomunikacijų sektoriuose, vykdomų pirkimų tvarkos derinimo su pakeitimais, padarytais 1998 m. vasario 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 98/4/EB (2), 4 straipsnio 1 dalies ir 14 straipsnio 1 dalies c ir i punktų nuostatos bei kitos šių direktyvų nuostatos ar taikomi bendrieji Bendrijos teisės principai gali būti aiškinami taip, kad nors šios direktyvos Portugalijos valstybė neperkėlė į nacionalinę teisę, tos nuostatos viešųjų paslaugų koncesininkais esantiems privatiems asmenims (konkrečiai kalbama apie subjektą, kuriam taikomas Direktyvos 93/38 2 straipsnio 1 dalies b punktas) sukuria pareigas, kurių nesilaikymu Portugalijos valstybė gali remtis prieš tą koncesininku esantį privatų subjektą vienos iš jos ministerijų priimtame akte?
 (1) 1993 m. birželio 14 d. Tarybos direktyva 93/38/EEB dėl subjektų, vykdančių savo veiklą vandens, energetikos, transporto ir telekomunikacijų sektoriuose, vykdomų pirkimų tvarkos derinimo (OL L 199, p. 84; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 2 t., p. 194).
 (2) OL L 101, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 3 t., p. 91.


text:
Jihoafrická celní unie (JACU, anglicky Southern African Customs Union, SACU) hraje významnou úlohu v hospodářské spolupráci zemí jižní Afriky.
 JACU byla založená v roce 1969, ačkoliv počátky snah o společný celní prostor v regionu je možno sledovat již v roce 1910. JACU má v současné době 5 členů: tři relativně vyspělé ekonomiky a dvě menší království:
 ,
 V roce 1996 Jihoafrické rozvojové společenství rozhodlo vytvořit zónu volného obchodu zahrnující JACU a všechny zbývající členské státy. Toto rozhodnutí reflektuje odhodlání členských států JARS pozměnit charakter dosavadní spolupráce, kterou charakterizovaly proklamace vzájemné solidarity a sdílení nerovnoměrně rozdělených přírodních zdrojů. To, že se tento cíl splnit nepodařilo, dokládají statistiky poukazující na dodnes přetrvávající propastné rozdíly mezi ekonomikami všech čtrnácti členských zemí.
 Související články
 Afrika
 Africká unie
 Jihoafrické rozvojové společenství
 celní unie
 Externí odkazy
 údaje o JACU na stránkách MZV JAR
 Africké mezivládní organizace
 Africká integrace


text:
 22.9.2012
 DE
 Amtsblatt der Europäischen Union
 C 287/14
 Urteil des Gerichtshofs (Zweite Kammer) vom 12. Juli 2012 (Vorabentscheidungsersuchen des Varhoven administrativen sad — Bulgarien) — EMS Bulgaria TRANSPORT OOD/Direktor na Direktsia „Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto“ Plovdiv
 (Rechtssache C-284/11) (1)
 (Mehrwertsteuer - Richtlinie 2006/112/EG - Recht auf Vorsteuerabzug - Ausschlussfrist für die Ausübung des Rechts auf Vorsteuerabzug - Effektivitätsgrundsatz - Versagung des Rechts auf Vorsteuerabzug - Grundsatz der steuerlichen Neutralität)
 2012/C 287/24
 Verfahrenssprache: Bulgarisch
 Vorlegendes Gericht
 Varhoven administrativen sad
 Parteien des Ausgangsverfahrens
 Kläger: EMS Bulgaria TRANSPORT OOD
 Beklagte: Direktor na Direktsia „Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto“ Plovdiv
 Gegenstand
 Vorabentscheidungsersuchen — Varhoven administrativen sad — Auslegung der Art. 179, 180 und 273 der Richtlinie 2006/112/EG des Rates vom 28. November 2006 über das gemeinsame Mehrwertsteuersystem (ABl. L 347, S. 1) und des Grundsatzes der Effektivität nach dem Urteil des Gerichtshof in den verbundenen Rechtssachen C-95/07 und C-96/07, Ecotrade u. a. — Vorsteuerabzugsrecht — Nationale Regelung, mit der die Ausübung des Vorsteuerabzugsrechts einer Ausschlussfrist von drei Steuerzeiträumen ab dem Steuerzeitraum, in dem das Vorsteuerabzugsrecht entstanden ist, unterworfen wird — Verweigerung des Vorsteuerabzugsrechts wegen Nichterfüllung der Verpflichtung zur freiwilligen Mehrwertsteuerregistrierung als innergemeinschaftlicher Erwerber und Nichtausübung des Vorsteuerabzugsrechts innerhalb der Fristen
 Tenor
 1.
 Art. 179 Abs. 1 und die Art. 180 und 273 der Richtlinie 2006/112/EG des Rates vom 28. November 2006 über das gemeinsame Mehrwertsteuersystem sind dahin auszulegen, dass sie einer Ausschlussfrist für die Geltendmachung des Rechts auf Vorsteuerabzug wie derjenigen, um die es im Ausgangsverfahren geht, nicht entgegenstehen, sofern diese Frist die Ausübung des genannten Rechts nicht praktisch unmöglich macht oder übermäßig erschwert. Letzteres zu beurteilen, ist Sache des nationalen Gerichts, das dabei u. a. die spätere erhebliche Verlängerung der Ausschlussfrist und die Dauer eines Mehrwertsteuerregistrierungsverfahrens berücksichtigen kann, das zur Ausübung des Rechts auf Vorsteuerabzug innerhalb derselben Frist durchzuführen ist.
 2.
 Der Grundsatz der steuerlichen Neutralität steht einer Sanktion entgegen, die darin besteht, bei einer verspäteten Entrichtung der Mehrwertsteuer das Recht auf Vorsteuerabzug zu versagen, nicht hingegen einem Säumniszuschlag, sofern diese Sanktion den Grundsatz der Verhältnismäßigkeit beachtet, was das vorlegende Gericht zu prüfen hat.
 (1) ABl. C 238 vom 13.8.2011.


text:
 LV
 Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
 C 202/289
 PROTOKOLS (Nr. 18)
 PAR FRANCIJU
 AUGSTĀS LĪGUMSLĒDZĒJAS PUSES,
 TIEKDAMIES ņemt vērā īpašu jautājumu, kas attiecas uz Franciju,
 IR VIENOJUŠĀS par šādiem noteikumiem, ko pievieno Līgumam par Eiropas Savienību un Līgumam par Eiropas Savienības darbību,
 Francija patur naudas emisijas privilēģiju Jaunkaledonijā, Franču Polinēzijā un Volisā un Futunā atbilstīgi tās tiesību aktiem, un vienīgi tai ir tiesības noteikt CFP franka paritāti.


text:
Emmaste valla koerte ja kasside pidamise eeskiri – Riigi Teataja
 Emmaste valla koerte ja kasside pidamise eeskiri
 Emmaste valla koerte ja kasside pidamise eeskiri - sisukord
 § 2 Looma pidamine ja hoidmine
 § 4 Omaniku kohustused
 § 6 Vastutus ja kontroll
 RT IV, 10.04.2015, 22
 Vastu võetud 26.03.2015 nr 23
 (1) Käesolev koerte ja kasside pidamise eeskiri (edaspidi eeskiri) sätestab koerte ja kasside (edaspidi loom) pidamise nõuded Emmaste valla haldusterritooriumil.
 § 2. Looma pidamine ja hoidmine
 (1) Looma on lubatud pidada viisil, mis välistab võimaluse loomal omal tahtel välja pääsemiseks ja inimeste või teiste loomade ohustamiseks.
 (1) Avalikus kohas (sh üldkasutataval teel) peab koer olema jalutusrihma otsas ja kandma vajadusel suukorvi.
 (2) Jalutusrihmata koeraga võib avalikus kohas viibida inimasustusest eemal asuvates kohtades ning koerte treenimisaladel, kui on tagatud omaniku pidev järelevalve koera üle ning võimalus koer vajaduse korral koheselt jalutusrihma külge kinnitada.
 2) ujutada ja pesta looma avalikes supluskohtades;
 3) nakkusohtlikult haige looma viimine avalikku kohta.
 § 4. Omaniku kohustused
 2) varustama koera kaelarihma või kiibiga, mis võimaldab omaniku tuvastamise. Kasside märgistamine ei ole nõutav.
 3) tagama teiste territooriumi kaasomanike või õiguslikul alusel kasutajate ja nende külaliste ning ametiülesandeid täitvate isikute ohutu pääsu ja viibimise territooriumil;
 4) tagama loomale liigikohased pidamistingimused, piisavas koguses vett ja toitu;
 5) järgima veterinaar-, sanitaar- ja hügieeninõudeid, sealhulgas koristama looma väljaheited;
 6) võtma tarvitusele meetmed välistamaks looma ärajooksmise ja inimestele või teistele loomadele kallale tungimise võimaluse;
 7) looma kadumisel viivitamata korraldama looma otsimist ning teavitama looma kadumisest Emmaste Vallavalitsust;
 8) looma teadmata põhjusel hukkumisel pöörduma veterinaararsti poole hukkumise põhjuste selgitamiseks;
 9) inimest või teist looma hammustanud ebaloomuliku käitumisega või marutaudikahtlusega loomast koheselt teatama piirkonna veterinaararstile;
 10) tagama koera ja kassi vaktsineerimise marutaudi vastu ning kandma vaktsineerimisega seotud kulud;
 11) pädeva ametiisiku nõudmisel esitama talle vaktsineerimist kinnitava tõendi;
 12) järgima teiste õigusaktidega loomapidamisele kehtestatud nõudeid.
 (1) Järelevalveta koer, kellel puudub omaniku tuvastamist võimaldav tunnus ning hulkuvad kassid kuuluvad kinni püüdmisele Vabariigi Valitsuse kehtestatud korras.
 (2) Hulkuvate loomade püüdmist, pidamist, hukkamist ja korjuste hävitamist korraldab MA EMKO Vabariigi Valitsuse kehtestatud korras.
 § 6. Vastutus ja kontroll
 (2) Järelevalvet eeskirja täitmise üle teostavad vallavalitsus ja politseiasutus vastavalt oma pädevusele. Vallavalitsus nimetab kohtuvälise menetleja ametniku.


text:
 20.8.2015
 SL
 Uradni list Evropske unije
 L 219/3
 IZVEDBENA UREDBA KOMISIJE (EU) 2015/1408
 z dne 19. avgusta 2015
 o izdaji dovoljenja za DL-metionil-DL-metionin kot krmni dodatek za ribe in rake
 (Besedilo velja za EGP)
 EVROPSKA KOMISIJA JE –
 ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije,
 ob upoštevanju Uredbe Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 1831/2003 z dne 22. septembra 2003 o dodatkih za uporabo v prehrani živali (1) in zlasti člena 9(2) Uredbe,
 ob upoštevanju naslednjega:
 (1)
 Uredba (ES) št. 1831/2003 določa izdajo dovoljenj za dodatke za uporabo v prehrani živali ter razloge in postopke za izdajo takih dovoljenj.
 (2)
 V skladu s členom 7 Uredbe (ES) št. 1831/2003 je bil vložen zahtevek za izdajo dovoljenja za DL-metionil-DL-metionin kot krmni dodatek. V skladu s členom 7(3) Uredbe (ES) št. 1831/2003 so bili navedenemu zahtevku priloženi zahtevani podatki in dokumenti.
 (3)
 Zahtevek zadeva dovoljenje za uvrstitev DL-metionil-DL-metionina kot krmnega dodatka za vse vodne živalske vrste v kategorijo dodatkov „nutritivni dodatki“.
 (4)
 Evropska agencija za varnost hrane (v nadaljnjem besedilu: Agencija) je v mnenju z dne 27. januarja 2015 (2) navedla, da DL-metionil-DL-metionin pod predlaganimi pogoji uporabe nima škodljivega vpliva na zdravje živali in ljudi ali na okolje ter da je navedena snov lahko pomemben vir aminokisline L-metionin za vrste rib in rakov. Agencija meni, da ni potrebe po posebnih zahtevah v zvezi s spremljanjem po dajanju na trg. Potrdila je tudi poročilo o analitski metodi krmnega dodatka v krmi, ki ga je predložil referenčni laboratorij, ustanovljen z Uredbo (ES) št. 1831/2003.
 (5)
 Ocena DL-metionil-DL-metionina je pokazala, da so pogoji za dovoljenje iz člena 5 Uredbe (ES) št. 1831/2003 izpolnjeni. Zato bi bilo treba dovoliti uporabo navedene snovi, kakor je opredeljeno v Prilogi k tej uredbi.
 (6)
 Ukrepi iz te uredbe so v skladu z mnenjem Stalnega odbora za rastline, živali, hrano in krmo –
 SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:
 Člen 1
 Snov iz Priloge, ki spada v kategorijo dodatkov „nutritivni dodatki“ in funkcionalno skupino „aminokisline, njihove soli in analogi“, se dovoli kot dodatek v prehrani živali v skladu s pogoji iz navedene priloge.
 Člen 2
 Ta uredba začne veljati dvajseti dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.
 Ta uredba je v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v vseh državah članicah.
 V Bruslju, 19. avgusta 2015
 Za Komisijo
 Predsednik
 Jean-Claude JUNCKER
 (1) UL L 268, 18.10.2003, str. 29.
 (2) EFSA Journal 2015; 13(2):4012.
 PRILOGA
 Identifikacijska številka dodatka
 Ime imetnika dovoljenja
 Dodatek
 Sestava, kemijska formula, opis, analitska metoda.
 Vrsta ali kategorija živali
 Najvišja starost
 Najnižja vsebnost
 Najvišja vsebnost
 Druge določbe
 Datum poteka veljavnosti dovoljenja
 mg/kg popolne krmne mešanice z vsebnostjo vlage 12 %
 Kategorija nutritivnih dodatkov. Funkcionalna skupina: aminokisline, njihove soli in analogi
 3c306
 —
 DL-metionil-DL-metionin
 Sestava dodatka
 Kristalinični prah iz kemične sinteze z najmanj 93 % DL-metionil-DL-metionina, največ 3 % DL-metionina in največ 3 % natrijevega sulfata (na osnovi suhe snovi)
 Lastnosti aktivne snovi
 DL-metionil-DL-metionin (2-[(2-amino-4-metilsulfanilbutanoil)amino]-4-metilsulfanilbutanojska kislina)
 Kemijska formula: C10H20N2O3S2
 Število CAS: 52715-93-2
 Analitska metoda
 (1)
 Za določanje količine DL-metionil-DL-metionina v krmnem dodatku: tekočinska kromatografija visoke ločljivosti z reverzno fazo v povezavi s fotometrično določitvijo pri 205 nm (RP-HPLC-UV).
 Za mejo določljivosti DL-metionil-DL-metionina v premiksih, krmnih mešanicah in posamičnih krmilih: ionska kromatografija v povezavi z derivatizacijo po koloni in fotometrično detekcijo pri 570 nm (IEC-UV).
 ribe in raki
 —
 Na označbi mora biti navedena vsebnost vlage.
 9. september 2025
 (1) Podrobnosti o analitskih metodah so na voljo na naslovu referenčnega laboratorija: https://ec.europa.eu/jrc/en/eurl/feed-additives/evaluation-reports.


text:
 4.2.2012
 LT
 Europos Sąjungos oficialusis leidinys
 C 32/33
 2011 m. gruodžio 2 d. pareikštas ieškinys byloje Wagon Automotive Nagold prieš Komisiją
 (Byla T-610/11)
 2012/C 32/68
 Proceso kalba: vokiečių
 Šalys
 Ieškovė: Wagon Automotive Nagold GmbH (Nagoldas, Vokietija), atstovaujama advokatų T. Hackemann ir H. Horstkotte
 Atsakovė: Europos Komisija
 Reikalavimai
 Ieškovė Bendrojo Teismo prašo:
 —
 Panaikinti 2011 m. sausio 26 d. Komisijos sprendimą C(2011) 275 dėl Vokietijos valstybės pagalbos C 7/10 (ex CP 250/09 ir NN 5/10) „KStG, Sanierungsklausel“.
 —
 Priteisti iš atsakovės bylinėjimosi išlaidas.
 Ieškinio pagrindai ir pagrindiniai argumentai
 Grįsdama ieškinį ieškovė iš esmės remiasi tokiais pagrindais:
 1.
 SESV 107 straipsnio 1 dalies pažeidimas: nuostolių atskaita nėra iš valstybės lėšų suteikiama pagalba
 Šiuo klausimu ieškovė teigia, kad Vokietijos Körperschaftsteuergesetz (Pelno mokesčio įstatymas) 8c straipsnio 1 dalis prieštarauja objektyviam neto principui ir finansiniam pajėgumui, o dėl sanavimo išlygos paprasčiausiai išvengiama nepagrįsto įsikišimo į apmokestinamojo asmens turto sandarą į sanavimo išlygos taikymo sritį patenkančiais atvejais. Ieškovės nuomone, dėl šios priežasties nėra tenkinamos Sąjungos teisėje galiojančios valstybės pagalbos sudėties sąlygos.
 2.
 SESV 107 straipsnio 1 dalies pažeidimas: selektyvumo stoka nesant reikšmingos referencinės sistemos išimties
 Ieškovė tvirtina, kad reikšmingą referencinę sistemą sudaro bendroji bendrovėms taikoma nuostolių atskaitos schema (Vokietijos Einkommensteuergesetz (Pajamų mokesčio įstatymas) 10d straipsnis kartu su Körperschaftsteuergesetz 8 straipsnio 1 dalimi ir Vokietijos Gewerbesteuergesetz (Verslo mokesčio įstatymas) 10a straipsniu) ir kad Körperschaftsteuergesetz 8c straipsnis yra tik šios reikšmingos referencinės sistemos išimtis, kuri savo ruožtu apribojama, be kita ko, sanavimo išlyga.
 3.
 SESV 107 straipsnio 1 dalies pažeidimas: selektyvumo stoka nesant diferenciacijos tarp ūkio subjektų, kurie siekiamo tikslo požiūriu yra panašioje faktinėje ir teisinėje situacijoje
 Šiame kontekste ieškovė, be kita ko, teigia, kad sanavimo išlyga gali pasinaudoti kiekviena apmokestinamoji įmonė ir kad ji nesuteikia naudos nei vien tam tikroms šakoms ar veiklos sritims, nei vien tam tikro dydžio įmonėms.
 4.
 SESV 107 straipsnio 1 dalies pažeidimas: selektyvumo stoka dėl pateisinimo mokesčių sistemos pobūdžiu arba vidine struktūra
 Šiuo klausimu ieškovė tvirtina, kad sanavimo išlyga grindžiama mokesčių sistemos priežastimis, kurios atitinka konstitucinės teisės principus, kaip antai apmokestinimą atsižvelgiant į ekonominį pajėgumą, pernelyg didelio apmokestinimo vengimą ir proporcingumo principo paisymą.
 5.
 SESV 107 straipsnio 1 dalies pažeidimas: akivaizdžios vertinimo klaidos nepakankamai atsižvelgus į situaciją pagal Vokietijos mokesčių teisę
 Šiuo klausimu ieškovė tvirtina, kad Komisija neatsižvelgė į Vokietijos mokesčių teisės normas dėl nuostolių atskaitos.
 6.
 Rėmimasis Sąjungos teisėje galiojančia teisėtų lūkesčių apsauga
 Šiame kontekste ieškovė teigia, kad Komisija pirmą kartą formalioje procedūroje išsakė kritiką dėl mokestinių sanavimo lengvatų įsigyjant bendrovių dalis ir kad tai yra išimtinis atvejis, nes galimas pagalbos pobūdis galėjo atsirasti tik supaprastinus valstybės pagalbos taisykles neginčijamai atitinkančią normą (Körperschaftsteuergesetz 8 straipsnio 4 dalis). Šio įstatymo supaprastinimo reikšmingumo valstybės pagalbos taisyklių atžvilgiu negalėjo pastebėti nei Vokietijos įstatymų leidėjas nei profesionaliai konsultuotos įmonės.


text:
 20.11.2008
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 L 309/17
 AFGØRELSE TRUFFET AF DET BLANDEDE EØS-UDVALG
 Nr. 97/2008
 af 26. september 2008
 om ændring af bilag II (Tekniske forskrifter, standarder, prøvning og certificering) til EØS-aftalen
 DET BLANDEDE EØS-UDVALG HAR —
 under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde som ændret ved protokollen om tilpasning af aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, i det følgende benævnt »aftalen«, særlig artikel 98, og
 ud fra følgende betragtninger:
 (1)
 Bilag II til aftalen blev ændret ved afgørelse nr. 132/2007 truffet af Det Blandede EØS-udvalg den 26. oktober 2007 (1).
 (2)
 Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/2/EF af 15. januar 2008 om synsfelt og forrudeviskere for landbrugs- og skovbrugshjultraktorer (2) bør indarbejdes i aftalen.
 (3)
 Direktiv 2008/2/EF ophæver Rådets direktiv 74/347/EØF (3), som er indarbejdet i aftalen, og som derfor bør slettes fra aftalen —
 TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:
 Artikel 1
 I kapitel II i bilag II til aftalen foretages følgende ændringer:
 1)
 Teksten i punkt 5 (Rådets direktiv 74/347/EØF) udgår.
 2)
 Følgende punkt indsættes efter punkt 29 (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/25/EF):
 »30.
 32008 L 0002: Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/2/EF af 15. januar 2008 om synsfelt og forrudeviskere for landbrugs- og skovbrugshjultraktorer (EUT L 24 af 29.1.2008, s. 30).«
 Artikel 2
 Den islandske og den norske udgave af direktiv 2008/2/EF, der offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidendes EØS-tillæg, er autentiske.
 Artikel 3
 Denne afgørelse træder i kraft den 27. september 2008, forudsat at Det Blandede EØS-udvalg har modtaget alle meddelelser i henhold til aftalens artikel 103, stk. 1 (4).
 Artikel 4
 Denne afgørelse offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidendes EØS-afsnit og EØS-tillæg.
 Udfærdiget i Bruxelles, den 26. september 2008.
 På vegne af Det Blandede EØS-udvalg
 S.D. Prinz Nikolaus von LIECHTENSTEIN
 Formand
 (1) EUT L 100 af 10.4.2008, s. 1.
 (2) EUT L 24 af 29.1.2008, s. 30.
 (3) EFT L 191 af 15.7.1974, s. 5.
 (4) Ingen forfatningsmæssige krav angivet.


text:
 Avviso legale importante
 |
 12008E/PRO/02
 Versione consolidata del trattato sul funzionamento dell'Unione europea - PROTOCOLLI - Protocollo (n. 2) sull'applicazione dei principi di sussidiarietà e di proporzionalità
 Gazzetta ufficiale n. 115 del 09/05/2008 pag. 0206 - 0209
 PROTOCOLLO (n. 2)SULL'APPLICAZIONE DEI PRINCIPI DI SUSSIDIARIETÀ E DI PROPORZIONALITÀLE ALTE PARTI CONTRAENTI,DESIDEROSE di garantire che le decisioni siano prese il più possibile vicino ai cittadini dell'Unione;DETERMINATE a fissare le condizioni dell'applicazione dei principi di sussidiarietà e proporzionalità sanciti nell'articolo 5 del trattato sull'Unione europea e ad istituire un sistema di controllo dell'applicazione di detti principi,HANNO CONVENUTO le disposizioni seguenti, che sono allegate al trattato sull'Unione europea e al trattato sul funzionamento dell'Unione europea:Articolo 1Ciascuna istituzione vigila in modo continuo sul rispetto dei principi di sussidiarietà e di proporzionalità definiti nell'articolo 5 del trattato sull'Unione europea.Articolo 2Prima di proporre un atto legislativo, la Commissione effettua ampie consultazioni. Tali consultazioni devono tener conto, se del caso, della dimensione regionale e locale delle azioni previste. Nei casi di straordinaria urgenza, la Commissione non procede a dette consultazioni. Essa motiva la decisione nella proposta.Articolo 3Ai fini del presente protocollo, per "progetto di atto legislativo" si intende la proposta della Commissione, l'iniziativa di un gruppo di Stati membri, l'iniziativa del Parlamento europeo, la richiesta della Corte di giustizia, la raccomandazione della Banca centrale europea e la richiesta della Banca europea per gli investimenti, intese all'adozione di un atto legislativo.Articolo 4La Commissione trasmette i progetti di atti legislativi e i progetti modificati ai parlamenti nazionali nello stesso momento in cui li trasmette al legislatore dell'Unione.Il Parlamento europeo trasmette i suoi progetti di atti legislativi e i progetti modificati ai parlamenti nazionali.Il Consiglio trasmette i progetti di atti legislativi presentati da un gruppo di Stati membri, dalla Corte di giustizia, dalla Banca centrale europea o dalla Banca europea per gli investimenti, e i progetti modificati, ai parlamenti nazionali.Non appena adottate, le risoluzioni legislative del Parlamento europeo e le posizioni del Consiglio sono da loro trasmesse ai parlamenti nazionali.Articolo 5I progetti di atti legislativi sono motivati con riguardo ai principi di sussidiarietà e di proporzionalità. Ogni progetto di atto legislativo dovrebbe essere accompagnato da una scheda contenente elementi circostanziati che consentano di valutare il rispetto dei principi di sussidiarietà e di proporzionalità. Tale scheda dovrebbe fornire elementi che consentano di valutarne l'impatto finanziario e le conseguenze, quando si tratta di una direttiva, sulla regolamentazione che sarà attuata dagli Stati membri, ivi compresa, se del caso, la legislazione regionale. Le ragioni che hanno portato a concludere che un obiettivo dell'Unione può essere conseguito meglio a livello di quest'ultima sono confortate da indicatori qualitativi e, ove possibile, quantitativi. I progetti di atti legislativi tengono conto della necessità che gli oneri, siano essi finanziari o amministrativi, che ricadono sull'Unione, sui governi nazionali, sugli enti regionali o locali, sugli operatori economici e sui cittadini siano il meno gravosi possibile e commisurati all'obiettivo da conseguire.Articolo 6Ciascuno dei parlamenti nazionali o ciascuna camera di uno di questi parlamenti può, entro un termine di otto settimane a decorrere dalla data di trasmissione di un progetto di atto legislativo nelle lingue ufficiali dell'Unione, inviare ai presidenti del Parlamento europeo, del Consiglio e della Commissione un parere motivato che espone le ragioni per le quali ritiene che il progetto in causa non sia conforme al principio di sussidiarietà. Spetta a ciascun parlamento nazionale o a ciascuna camera dei parlamenti nazionali consultare all'occorrenza i parlamenti regionali con poteri legislativi.Se il progetto di atto legislativo è stato presentato da un gruppo di Stati membri, il presidente del Consiglio trasmette il parere ai governi di tali Stati membri.Se il progetto di atto legislativo è stato presentato dalla Corte di giustizia, dalla Banca centrale europea o dalla Banca europea per gli investimenti, il presidente del Consiglio trasmette il parere all'istituzione o organo interessato.Articolo 71. Il Parlamento europeo, il Consiglio e la Commissione e, se del caso, il gruppo di Stati membri, la Corte di giustizia, la Banca centrale europea o la Banca europea per gli investimenti, ove il progetto di atto legislativo sia stato presentato da essi, tengono conto dei pareri motivati trasmessi dai parlamenti nazionali o da ciascuna camera di uno di tali parlamenti.Ciascun parlamento nazionale dispone di due voti, ripartiti in funzione del sistema parlamentare nazionale. In un sistema parlamentare nazionale bicamerale, ciascuna delle due camere dispone di un voto.2. Qualora i pareri motivati sul mancato rispetto del principio di sussidiarietà da parte di un progetto di atto legislativo rappresentino almeno un terzo dell'insieme dei voti attribuiti ai parlamenti nazionali conformemente al paragrafo 1, secondo comma, il progetto deve essere riesaminato. Tale soglia è pari a un quarto qualora si tratti di un progetto di atto legislativo presentato sulla base dell'articolo 76 del trattato sul funzionamento dell'Unione europea riguardante lo spazio di libertà, sicurezza e giustizia.Al termine di tale riesame, la Commissione o, se del caso, il gruppo di Stati membri, il Parlamento europeo, la Corte di giustizia, la Banca centrale europea o la Banca europea per gli investimenti, se il progetto di atto legislativo è stato presentato da essi, può decidere di mantenere il progetto, di modificarlo o di ritirarlo. Tale decisione deve essere motivata.3. Inoltre, secondo la procedura legislativa ordinaria, qualora i pareri motivati sul mancato rispetto del principio di sussidiarietà da parte di una proposta di atto legislativo rappresentino almeno la maggioranza semplice dei voti attribuiti ai parlamenti nazionali conformemente al paragrafo 1, secondo comma, la proposta è riesaminata. Al termine di tale riesame, la Commissione può decidere di mantenere la proposta, di modificarla o di ritirarla.Qualora scelga di mantenerla, la Commissione spiega, in un parere motivato, perché ritiene la proposta conforme al principio di sussidiarietà. Tale parere motivato e i pareri motivati dei parlamenti nazionali sono sottoposti al legislatore dell'Unione affinché ne tenga conto nella procedura:a) prima della conclusione della prima lettura, il legislatore (Parlamento europeo e Consiglio) esamina la compatibilità della proposta legislativa con il principio di sussidiarietà, tenendo particolarmente conto delle ragioni espresse e condivise dalla maggioranza dei parlamenti nazionali, nonché del parere motivato della Commissione;b) se, a maggioranza del 55 % dei membri del Consiglio o a maggioranza dei voti espressi in sede di Parlamento europeo, il legislatore ritiene che la proposta non sia compatibile con il principio di sussidiarietà, la proposta legislativa non forma oggetto di ulteriore esame.Articolo 8La Corte di giustizia dell'Unione europea è competente a pronunciarsi sui ricorsi per violazione, mediante un atto legislativo, del principio di sussidiarietà proposti secondo le modalità previste all'articolo 263 del trattato sul funzionamento dell'Unione europea da uno Stato membro, o trasmessi da quest'ultimo in conformità con il rispettivo ordinamento giuridico interno a nome del suo parlamento nazionale o di una camera di detto parlamento nazionale.In conformità alle modalità previste dallo stesso articolo, tali ricorsi possono essere proposti anche dal Comitato delle regioni avverso atti legislativi per l'adozione dei quali il trattato sul funzionamento dell'Unione europea richiede la sua consultazione.Articolo 9La Commissione presenta al Consiglio europeo, al Parlamento europeo, al Consiglio e ai parlamenti nazionali una relazione annuale circa l'applicazione dell'articolo 5 del trattato sull'Unione europea. La relazione annuale deve anche essere inviata al Comitato economico e sociale e al Comitato delle regioni.--------------------------------------------------