text:
Václav Morávek, známý jako Pobožný pistolník (8. srpna 1904 Kolín – 21. března 1942 Praha) byl v meziválečném období důstojník československé armády a za druhé světové války hrdina českého protinacistického odboje, člen legendární skupiny přezdívané gestapem „Tři králové“. Používal krycí jména León, Mladý, Vojta, Ota a Procházka.
 Byl nejmladším členem odbojové trojice Balabán, Mašín, Morávek, která působila na území Protektorátu v letech 1939–1942. Skupina shromažďovala zpravodajsky cenné informace, které následně posílala do Londýna, byla v kontaktu se špiónem Paulem Thümmelem (A-54), kolportovala ilegální tiskoviny a prováděla menší záškodnickou činnost. Morávek, jenž vynikal odvahou a proslul neuvěřitelnými útěky, vydržel na svobodě ze slavného trojlístku nejdéle. Padl 21. března 1942 při přestřelce s příslušníky pražské řídicí úřadovny gestapa () v dnešním Morávkově parku (u zastávky Prašný most). Krátce po válce byl in memoriam povýšen do hodnosti podplukovníka a roku 2005 na brigádního generála.
 Mládí
 Rodina
 Morávek se narodil 8. srpna 1904 v Kolíně. Otec Josef, původně strojní inženýr, působil od roku 1900 jako středoškolský profesor na kolínské zemské řemeslnické škole, na které vyučoval psaní, počty, mechaniku, mechanickou technologii, odborné rýsování strojnické, nauku o motorech a účetnictví. Matka Jaroslava, rozená Muziková, byla velice zbožnou ženou činnou v různých spolcích. V rodině se starala o domácnost. S matkou měl Václav hluboký vztah a zcela zásadně ovlivnila vytváření jeho hodnotového žebříčku, především duchovního. V letech okupace ho i přes riziko perzekuce všemožně podporovala. Václav měl dva sourozence, a sice starší sestru Jarmilu (* 1903) a mladšího bratra Zdeňka (* 1907). Oba svého bratra výrazně přežili a zemřeli až dlouho po válce.
 Co do vyznání se Morávkovi v roce 1919 přidali k odlivu věřících z církve římskokatolické k Českobratrské církvi evangelické. Maminka Jaroslava pak v roce 1930 přestoupila do kolínské Jednoty českobratrské (dnes Církev bratrská). Všichni členové Morávkovy rodiny jsou pohřbeni na evangelickém hřbitově při Veltrubské ulici v kolínské části Zálabí. Václav Morávek zde má hrob pouze symbolický.
 Dospívání a studia
 Václav nejprve vychodil pět tříd obecné školy a od roku 1915 studoval na kolínském gymnáziu (nacházelo se v budově dnešní Obchodní akademie), kde v červenci 1923 odmaturoval. Mezitím v roce 1921 zemřel jeho otec a na Václava přešla podstatná tíže starostí o rodinu. Ve volném čase se aktivně věnoval skautingu, v němž mezi roky 1920 a 1923 vykonával funkci sborového vůdce jednoho z kolínských oddílů.
 V armádě
 Po dobrovolném odvodu v březnu 1923 nastoupil 1. října k pěšímu pluku v Terezíně. Důvodem se staly pravděpodobně dluhy, které otec po své smrti rodině zanechal. Dne 5. října byl odeslán jako frekventant na Vojenskou akademii v Hranicích, kterou ukončil v hodnosti poručíka dělostřelectva v srpnu 1925. Poté byl odvelen do Olomouce, kde byl přiřazen k 107. dělostřeleckému pluku. Absolvoval dělostřelecký kurz a roku 1927 kurz ekvitační (jezdecké) školy určené pro důstojníky dělostřelectva. Mezitím stále sloužil u místního dělostřeleckého pluku v různých funkcích (velitel spřežení, důstojník pátrač, velitel remontního oddělení, pobočník velitele náhradního oddílu) až do roku 1931. Dne 15. září 1931 byl v hodnosti nadporučíka odeslán do Vyššího jezdeckého kurzu a následně jezdecké školy v Pardubicích. Z Pardubic se 30. července 1933 vrátil zpět do Olomouce, kde sloužil až do okupace Čech a Moravy. Vojenskou službu ukončil v hodnosti štábního kapitána.
 Osobnost
 Morávek vynikal elegancí a vybraným vystupováním. Ačkoliv byl hluboce zbožný a přemýšlivý, platil ve společnosti za šprýmaře. Ve volném čase rád četl a psal verše. Měl kladný vztah k ženám, ale nikdy se neoženil a vlastní rodinu nezaložil. Důvodem zřejmě byla špatná ekonomická situace své rodiny, neboť finančně podporoval jak svou matku, tak bratra. Měl rád i zvířata. Miloval především koně, věnoval se jejich drezuře i parkuru. Vlastnil dobrmana jménem Ryn, s nímž se často fotografoval.
 Jeho nadřízený plukovník Josef Bartoš, velitel 7. polní dělostřelecké brigády, ho v roce 1937 charakterizoval takto: „Václav Morávek je velmi snaživý, podnikavý a svědomitý, s velmi vyvinutým smyslem pro odpovědnost... Mimo službu je kamarádský, veselý a vtipný se sklonem k povídavosti... Je zároveň velmi sebevědomý, ale poněkud citlivý, avšak bez škodlivých sklonů. K jeho intelektuálním schopnostem patří velká bystrost, chápavost a schopnost logického uvažování... V oblasti tělesné zdatnosti jej hodnotím jako vytrvalého a dosti odolného... Jeho zevnějšek je slušný a spořádaný. Má velmi dobrý vliv na podřízené, dovede udržet kázeň a umí vyžadovat práci.“
 Mnichov a okupace
 V září 1938 se Morávek v rámci své jednotky připravoval na střet s německou armádou, který však nepřišel, neboť došlo k uzavření Mnichovské dohody. Začátek německé okupace Čech, Moravy a Slezska v polovině března 1939 Morávka zastihl v Olomouci u 107. dělostřeleckého pluku. Dne 21. března téhož roku byl v rámci faktického rozpuštění čs. armády demobilizován a byl mu přiznán nárok na penzi. Krátce poté se u Moravské Ostravy pokusil o přechod do Polska, ale neúspěšně. Následně se vrátil zpět do svého rodného města Kolína, kam byl přidělen jako aktuárský tajemník (nižší správní úředník) k Úřadu práce. Práce ho však neuspokojovala, navíc se jeho nadřízeným stal poněmčený Čech, bývalý armádní četař Hrubesch, a Morávek brzy požádal o přeložení do Českého Brodu. Tam už ale nikdy nenastoupil.
 Odbojová činnost
 Tři králové
 Společně s dalšími bývalými důstojníky československé armády se podílel na budování krajské organizace Obrany národa. Kolínská divize se nazývala „Pribina“. Morávek byl ale již v létě 1939 převelen do Prahy a zařazen do štábu divize při Zemském velitelství Čechy jako zpravodajský důstojník. Na podzim 1939 se v Praze seznámil s podplukovníkem Josefem Balabánem a podplukovníkem Josefem Mašínem, s nimiž vytvořil zpravodajsko-diverzní skupinu, později známou jako Tři králové. Skupina, která sama sebe zřejmě nazývala Tři muzikanti nebo Tři mušketýři, shromažďovala řadu informací ze všech sfér života protektorátu, které vyhodnocovala a odesílala do zahraničí (zpočátku pomocí kurýrů, později výhradně radiotelegraficky). Na jaře 1940 byl Morávek nucen přejít do ilegality, neboť se mu na stopu dostalo gestapo.
 Od konce jara 1940 se na žádost plukovníka Františka Moravce, přednosty II. odboru Ministerstva národní obrany v Londýně, intenzivně pracovalo na znovunavázání kontaktu s Paulem Thümmelem, známým jako agent A-54. Na doporučení Josefa Balabána se stal spojkou Morávek, mimo jiné pro jeho vynikající znalost němčiny. Styky se podařilo navázat v létě 1940 a s několika pauzami trvaly do března 1942. Role Thümmela dosud nebyla uspokojivě vysvětlena (dvojitý agent?; agent operačního zastírání?; čistě za úplatu zrazující agent?), nicméně hodnota jím dodaných informací byla považována za velmi vysokou a kontakty s ním měly absolutní prioritu.
 Spojení s Londýnem obstarávaly vysílačky Sparta I a Sparta II, později krátkou dobu i Libuše.
 Diverzní a sabotážní činnost
 Mezi záškodnickou činnost Tří králů patřilo rozmisťování výbušnin na lokomotivy, které mířily do Německa či Itálie. S jakým úspěchem tyto své sabotáže prováděli, není možné zjistit. Své výbušné brikety nahodili i na haldy uhlí u kasáren a jednou i u Petschkova paláce. Výbuchu zabránil kotelník, který si nálože všiml. Dále zakládali požáry a umisťovali bomby v některých továrnách vyrábějících válečný materiál. Nejznámější diverzní akcí byl výbuch nálože na Anhaltském nádraží v Berlíně (do Berlína byla puma dopravena průvodčím a spolupracovníkem odboje Janem Karlem), který měl v prosinci 1940 za cíl zlikvidovat vlak Heinricha Himmlera. Vlak ale měl poruchu a byl přesměrován na jinou stanici.
 Výbušniny sháněli na různých místech. Část pocházela ze semtínské Explosie, část pašovali z Jugoslávie. Skladiště zbraní a munice měli u rodiny Líkařů, kteří vlastnili klempířství na pražské Bílé hoře. Odtud zakonzervované a v sudech uložené zbraně rozváželi na různá místa a zakopávali je.
 Morávek se podílel i na tajné likvidaci několika nacistů, na čemž spolupracoval i Paul Thümmel. V jednom případě šlo o nespecifikovaného Němce, ve druhém o pracovníka gestapa, který se podílel na mučení Josefa Mašína. Ten byl údajně otráven cigaretou.
 Odbojář a šprýmař
 Morávek byl vynikající střelec (předválečný přeborník Československé armády ve střelbě z pistole) a všude s sebou nosil dvě pistole a několik zásobníků. Jelikož byl též hluboce věřícím křesťanem, nosil s sebou vždy i kapesní Bibli kralickou, v níž si každý večer, bylo-li to možné, četl. Když se ho Mašín na jednom z jejich prvních setkání zeptal, v co vlastně věří, odpověděl mu legendární větou: „Věřím v Boha a ve své pistole!“
 Morávek mezi Třemi králi vynikal místy až ztřeštěnou odvahou. Na pražské velitelství gestapa pravidelně doručoval ilegální časopis V boj (říkalo se tomu „povinný výtisk“), neváhal navštívit v převleku oblíbenou hospodu Oskara Fleischera, šéfa skupiny pověřené jeho dopadením, a nechal si od něj připálit cigaretu. Poté mu přes jeho šéfa Hans-Ulricha Geschkeho poslal přátelskou zdravici s upozorněním na toto setkání. Rozzuřený Fleischer prý po zjištětní této skutečnosti vyrazil vzteky bez sebe na ulici a pozatýkal několik kolemjdoucích chodců. Posléze musel všechny propustit. Fleischer se stal terčem i dalších Morávkových vtípků. Za to, že gestapo v jednom z ilegálních bytů zabavilo Morávkův zimník, poslal odbojář Fleischerovi jakoby z Bratislavy pohlednici, v níž mu sděloval, že kvůli tomu odjíždí do teplých krajin.
 Všichni tři členové Tří králů, především však Morávek, se rádi převlékali za Němce, nosili tyroláček a insignie členů Národně socialistické německé dělnické strany (NSDAP). Měli svého krejčího, pana Cabicara, jenž jim šil a uschovával speciálně připravený šatník.
 Destrukce Tří králů
 Na jaře 1941 se gestapu podařilo skupinu Tří králů rozbít. V dubnu byl zrazen a zatčen Balabán, v květnu potom zadržen Mašín, když kryl ústup svých spolubojovníků z obklíčeného bytu v pražských Nuslích. Při riskantním útěku oknem přišel Morávek o levý ukazováček, jenž si uřízl o drát vysílačky. Morávkovy plány na vysvobození Mašína selhaly, neboť ten byl po nezdařeném pokusu o útěk převezen z podolské nemocnice na Pankrác a bedlivěji hlídán. Morávek se však nehodlal vzdát. V radiodepeších apeloval na české exilové představitele, aby Britům navrhli vyměnit Balabána s Mašínem za zajaté německé důstojníky, k čemuž ale nedošlo.
 Na vlastní pěst
 Přes zatčení spolupracovníků se mu spolu s radistou Františkem Peltánem dařilo udržet v chodu vysílačku a zůstat ve spojení s Thümmelem. Nicméně v létě 1941 se dostal do ještě svízelnější situace. Někteří členové z odboje s ním odmítali být v kontaktu, neboť měl pověst neopatrného dobrodruha, jenž své spolupracovníky dostává do nebezpečí. Na pozadí stála zřejmě i rostoucí rivalita mezi ním, Vladimírem Krajinou a plukovníkem Josefem Churavým. Na podzim 1941 a v lednu či únoru 1942 navázal kontakt s odbojovými skupinami Kapitán Nemo a Jindra, neboť na zbývající sítě Obrany národa již bylo napojeno gestapo.
 V říjnu 1941 odhalilo gestapo vysílačku Sparta I a skrze ni se dostalo na stopu agenta A-54. Krátce nato byl Thümmel poprvé zatčen pro podezření ze spolupráce s odbojem. Od něj se gestapo dostalo, mimo další lidi, na stopu Morávkovi. Smyčka se ale utahovala pomalu, neboť Morávek byl v té době odtržen od oficiálních struktur odboje. Sám si zařídil tzv. střelecké skupiny, jejichž členové představovali jeho jakési pistolníky, které hodlal využívat na různé diverzní akce. Plánoval dokonce přepad pankrácké věznice. K jeho nejvěrnějším spolupracovníkům patřil rotmistr Václav Řehák zvaný Fešák. Ne vždy však byli tito odbojáři v jeho blízkosti. Přesto se mu 20. prosince 1941, když byl skupinou osmi příslušníků gestapa překvapen v podkrovním bytě s jediným východem, díky své rychlé reakci, odvaze a příznivé souhře okolností povedlo z obklíčení prostřílet.
 Silver A a Anthropoid
 V březnu 1942 se paraskupině Silver A podařilo po několika neúspěších navázat kontakt s Morávkem a jeho prostřednictvím i s A-54 (spojení s ním bylo přerušeno od října 1941). Vysílačka Libuše tak mohla odvysílat do Londýna dlouho očekávanou zprávu o obnovení spojení s prominentním špiónem. Spokojenost však měla jen krátké trvání, neboť Thümmel, v únoru 1942 podruhé zatčený a 2. března propuštěný pod příslibem spolupráce, byl již v tu dobu pod bedlivým dohledem gestapa. To doufalo, že je přivede na stopu odbojářů a parašutistů. Dne 20. března 1942 obdržel Morávek na schůzce s Alfrédem Bartošem fotografie příslušníků Silver A s tím, že pro ně má opatřit nové falešné doklady. Tyto fotografie (především Valčíkova) posléze přispěly k odhalení příslušníků Silver A, neboť je Morávek před svou smrtí nestačil zlikvidovat.
 Následující den po předání fotografií od Bartoše měl Morávek patrně domluvenou schůzku s Thümmelem ve snaze dostat ho nějakým způsobem do bezpečí. V dobu ale Morávek nevěděl, že Thümmel byl 20. března zatčen potřetí a definitivně. Kolem poledne 21. března se Morávek s největší pravděpodobností setkal s příslušníky desantu Anthropoid, tedy s Gabčíkem a Kubišem, kteří ho informovali o chystaném atentátu na Heydricha a zřejmě ho žádali o spolupráci.
 Smrt
 Dne 21. března 1942 večer měl Morávek poblíž pražské Ořechovky schůzku pravděpodobně s agentem A-54. Vydal se tam společně s Václavem Řehákem, který šel napřed. Sled událostí, k nimž došlo u zastávky Prašný most, není s jistotou objasněn. Nejpravděpodobnější verze je, že Řehák byl dopaden agenty gestapa a odváděn k přistavenému autu. Morávek to z dálky viděl, nasedl na projíždějící tramvaj a chtěl Řeháka náhlou akcí vysvobodit. Část agentů gestapa zůstala v úkrytu, a Morávek tedy nabyl dojmu, že na gestapáky stačí. Vyskočil z tramvaje a vydal se svému spolupracovníkovi na pomoc. Vzápětí se však z úkrytů vyhrnul zbytek gestapáků a došlo k nepřehledné přestřelce. Podle starších dohadů si prý na útěk obrácený a zraněný Morávek vzal život sám výstřelem do hlavy, což však neodpovídá pitevnímu protokolu, podle něhož byl zasažen celkem šesti ranami – dvěma do nohou, dvěma do těla a dvěma do hlavy. Smrtelné zranění způsobila rána vypálená do boku, jež mu přeťala aortu. Zmíněné dvě rány do hlavy mu z neznámých důvodů zasadili příslušníci gestapa, ačkoliv měli při akcích vždy rozkaz dostat podezřelé živé. Oskar Fleischer mohl mít motivaci nenechat Morávka padnout živého do rukou svých soukmenovců, neboť Paul Thümmel patřil mezi Fleischerovy staré přátele a mohl s ním mít blíže nespecifikovanou dohodu. Zároveň není jasné, zda Morávek při závěrečném boji někoho z protivníků zranil či dokonce zabil.
 Hodnocení odbojářské činnosti
 Spolupracovnice odbojářů Marie Líkařová popsala Mašína a Morávka takto: „Vojta (Morávek) byl jako pplk. Mašín. Nemůže být obětavějšího člověka nad ně. Neznali nic než práci. Nikdo nemá ani ponětí, co vše museli vykonat. Byli stále psanci, všude byli hledáni, často bez jídla a nemocní a nemohli si v klidu odpočinout... Jinak byl Vojta velice nešťastný. Říkal, když se dočkáme konce, všechno postřílím. Všichni mi zavřeli dveře, rozutekli se...“ Další spolupracovnice odboje Marie Magda Rezková, v jejímž bytě často přespával, ho charakterizovala jako „muže ryzího charakteru, čestného, nábožensky založeného, který nade vše miloval svou matku. Psal jí každý týden, ona jemu pak odepisovala na jméno Růženka. Byl jemný, nikomu neublížil, o svůj život se nebál, jen toužil po krvi gestapáků, přál si jen pomstít Pepka Mašína. Často byl o hladu a vracel se ke mně zmoklý, neboť čekával někdy celé hodiny na zprávy. Nespal, pracoval nezištně ve dne i v noci.“
 Václav Morávek byl přesvědčený vlastenec. Celou svou osobností se snažil přispět k vyhnání německých okupantů a obnovení demokratického Československa. A tomuto cíli obětoval svůj život. Ačkoliv mu přátelé a spolubojovníci postupně ubývali, nikdy nezůstal zcela sám. Vždy měl okolo sebe statečné lidi, kteří mu i přes známá rizika pomáhali, dávali mu najíst, poskytovali přístřeší, dělali spojky, spolupracovali při vysílání, ošetřovali ho a půjčovali oblečení.
 Po válce
 Povýšení
 Po válce (v roce 1945) byl Morávek in memoriam povýšen do hodnosti podplukovníka dělostřelectva. Dne 8. května 2005 prezident Václav Klaus udělil Morávkovi in memoriam (stejně jako Balabánovi a Mašínovi) hodnost brigádního generála.
 Památník a Morávkův park
 Na místě jeho smrti, v blízkosti rušné křižovatky ulice Svatovítské a Milady Horákové a zastávky Prašný most, se nacházel do roku 2008 skromný pomníček. V roce 2008 byl kvůli stavbě Tunelového komplexu Blanka (tvořícímu součást Městského okruhu) a související rekonstrukci okolí dočasně přemístěn do areálu pražské vojenské posádky v Dejvicích. Dne 6. října 2014 byl inovovaný Morávkův památník za přítomnosti náčelníka generálního štábu Petra Pavla slavnostně odhalen. Ke stávajícímu pomníku navíc přibyly tři velké kameny symbolizující odbojovou skupinu Tří králů. Autorem architektonického návrhu obnoveného pomníku je architekt Klement Valouch.
 Po dokončení tunelu byly nově upravené parkové plochy v těsném okolí pomníku pojmenovány na Morávkův park.
 Pamětní desky
 Kolín, budova Obchodní akademie
 V Kolíně na budově Obchodní akademie (původně gymnázia) se nachází pamětní deska. Vytvořil ji v roce 2004 akademický sochař Michal Vitanovský.
 Olomouc
 Dne 16. března 2017 odpoledne byla v Olomouci zásluhou Československé obce legionářské (Jednota Olomouc) odhalena pamětní deska na domě, kde Václav Morávek ve 20. a 30. letech dvacátého století bydlel, na adrese Šemberova 46/2. Autorem pamětní desky je kameník Miroslav Zmeškal.
 Praha 4 - Nusle, Čiklova ulice
 V pondělí dne 15. května 2017 odpoledne byla na domě v Čiklově ulici číslo 19 v pražských Nuslích nedaleko Vyšehradu slavnostně odhalena pamětní deska připomínající událost, která se v tomto domě stala dne 13. května 1941. Toho dne v podvečer z malého bytu vysílala trojice odbojářů ze sabotážní a diverzní skupiny Tři králové (Václav Morávek, Josef Mašín a radista František Peltán) ilegální vysílačkou Sparta II depeše do Londýna. Kolem 19:15 při nečekané razii gestapa kryl Josef Mašín ústup Morávka a Peltána, kteří se mezitím riskantně spustili z okna po tenkém zemnicím kablíku od vysílačky. Při přestřelce proti přesile gestapa byl Josef Mašín těžce zraněn a zajat. Autorem pamětní desky je akademický sochař Jaroslav Hylas, který pochází z Morávkova rodného Kolína. Za protektorátu se ulice jmenovala „Pod Terebkou“. Nové jméno ulice získala po duchovním Aloisi Václavu Čiklovi – obyvateli domu sousedícího s domem s pamětní deskou. Čikl byl od roku 1938 správcem pravoslavného chrámu svatých Cyrila a Metoděje, kde poskytl úkryt parašutistům, kteří podnikli atentát na říšského protektora Reinharda Heydricha.) Na pamětní desce je nápis: "KDYŽ KRYL ÚNIK / SVÝCH SPOLUBOJOVNÍKŮ, / ŠTÁBNÍHO KAPITÁNA / VÁCLAVA MORÁVKA, / BRIGÁDNÍHO GENERÁLA / IN MEMORIAM, / A RADISTY ČETAŘE / FRANTIŠKA PELTÁNA, / KAPITÁNA IN MEMORIAM, / BYL V TOMTO DOMĚ, / DNE 13. KVĚTNA 1941, /PŘI RAZII GESTAPA RANĚN / A ZAJAT HRDINA / PROTINACIST. ODBOJE, / PODPLUKOVNÍK // JOSEF MAŠÍN // GENERÁLMAJOR IN MEMOR. / PO ROČNÍM VĚZNĚNÍ / BYL 30. ČERVNA 1942 / POPRAVEN NA STŘELNICI / V PRAZE KOBYLISÍCH".
 Medaile
 Morávkovo jméno nese medaile udělovaná za spolupráci s Aktivními zálohami Armády České republiky.
 Vyznamenání
 Československý válečný kříž 1939
 Řád Milana Rastislava Štefánika II. třídy (in memoriam)
 Řád Bílého lva I. třídy (in memoriam)
 V kultuře
 Osoba štábního kapitána Václava Morávka je jednou z hlavních postav v českém sedmidílném seriálu Tři králové (1998) od režiséra Karla Kachyni. Jedná se o dílo do jisté míry inspirované skutečností; Václava Morávka v něm ztvárnil herec Vladimír Javorský.
 V roce 2017 vydalo pražské nakladatelství ARGO výpravný stostránkový komiks Tři králové. Autorem komiksu je Zdeněk Ležák, více než 500 kreseb vytvořil výtvarník Michal Kocián. Václav Morávek je spolu s Josefem Mašínem a Josefem Balabánem hlavní postavou tohoto díla.
 V roce 2021 vydalo pražské nakladatelství ARGO román M+B+M spisovatele Dalibora Váchy, který beletristickým stylem vypráví o diverzní a zpravodajské činnosti tří králů (tří mušketýrů) a jejich blízkých spolupracovníků v protiněmeckém odboji na území protektorátu. Román pokrývá období od jara roku 1939 až do jara 1942, plasticky popisuje nejen všechny jejich dobrodružné a nebezpečné akce, ale též i to, jak se tito hrdinové jeden po druhém dostávali do rukou německých bezpečnostních sil. Postavě Václava Morávka je v díle věnován značný prostor a román končí jeho dramatickou smrtí na Prašném mostě v Praze. Autorova historická přesnost je doplněna jen několika málo fiktivními románovými osobami, jež nemají oporu v historických reáliích. K románové licenci patří i „drsné“ dialogy tří mušketýrů a sondy do jejich psychických stavů, kam prosakuje postupně narůstající únava pramenící ze života v konspiračních bytech, a pocit marnosti boje proti německé mašinérii, jenž je každodenně staví na hranu života a smrti.
 Odkazy
 Poznámky
 Reference
 Literatura
 Související články
 Josef Líkař
 František Mandík
 Miroslav Medal
 Externí odkazy
 Causa Václav Morávek v časopise Reflex, napsal Lukáš Kašpar
 V. Morávek na vets.estranky.cz
 Poslední dny Morávkova života s nejpravděpodobnější rekonstrukcí jeho smrti na militaryzone.cz
 Záznam z pitvy osvětlil, jak padl odbojář věřící „v Boha a své pistole“ na idnes.cz
 Českoslovenští špióni
 Čeští generálové
 Brigádní generálové
 Osobnosti Českobratrské církve evangelické
 Čeští skauti
 Osobnosti Obrany národa
 Spolupracovníci operace Silver A
 Padlí v boji
 Oběti nacistického Německa
 Nositelé Československého válečného kříže 1939
 Nositelé Řádu Milana Rastislava Štefánika
 Nositelé Řádu Bílého lva I. třídy
 Osobnosti na českých pamětních medailích
 Čestní občané Prahy 6
 Narození 1904
 Narození 8. srpna
 Narození v Kolíně
 Úmrtí 1942
 Úmrtí 21. března
 Úmrtí v Praze
 Pohřbení na Ďáblickém hřbitově
 Muži


type: other

text:
Vyhláška ktorou sa ustanovujú skupiny stavebných výrobkov s určenými systémami preukazovania zhody a podrobnosti o používaní značiek zhody - úplné znenie - Vyhláška č. 158/2004 Z. z.: 2004/158 Vyhláška ktorou sa ustanovujú skupiny stavebných výrobkov s určenými systémami preukazovania zhody a podrobnosti o používaní značiek zhody
 Vyhláška ktorou sa ustanovujú skupiny stavebných výrobkov s určenými systémami preukazovania zhody a podrobnosti o používaní značiek zhody - Vyhláška č. 158/2004 Z. z. - úplné znenie
 (ktorou sa ustanovujú skupiny stavebných výrobkov s určenými systémami preukazovania zhody a podrobnosti o používaní značiek zhody )
 Platnosť od: 27.3.2004
 Účinnosť od: 1.4.2004
 Uverejnené v Zbierke zákonov č. 74/2004 strana 1806
 §17 ods. 4 - (v znení zák. 134/2004 Z.z.);
 119/2006 Z.z.
 520/2001 Z.z.
 158/2004 Z.z.
 ktorou sa ustanovujú skupiny stavebných výrobkov s určenými systémami preukazovania
 zhody a podrobnosti o používaní značiek zhody
 Ministerstvo výstavby a regionálneho rozvoja Slovenskej republiky (ďalej len ministerstvo ) podľa § 17 ods. 4 zákona č. 90/1998 Z. z. o stavebných výrobkoch v znení zákona č. 134/2004 Z. z. (ďalej len zákon ) ustanovuje:
 (2) Ak stavebný výrobok možno z hľadiska jeho použitia v stavbe zaradiť do dvoch alebo viacerých skupín výrobkov podľa prílohy č. 1, potom pre jeho zaradenie je rozhodujúci ten účel použitia v stavbe, ktorý z hľadiska rizík pri použití v stavbe kladie vyššie nároky na jeho vlastnosti a výrobu.
 (1) Stavebné výrobky, ktoré môžu v stavbe prispievať k tvorbe alebo rozširovaniu ohňa a dymu v priestore vzniku požiaru alebo aj mimo tohto priestoru, sa klasifikujú podľa reakcie na oheň do tried A1, A2, B, C, D, E a F okrem výrobkov na podlahy. Výrobky na podlahy sa podľa reakcie na oheň klasifikujú do tried A1FL, A2FL, BFL, CFL, DFL, EFL a FFL.1)
 (2) Materiály a stavebné výrobky, ktoré sa podľa reakcie na oheň klasifikujú bez skúšania do triedy A1 alebo A1FL, sú uvedené v prílohe č. 2.
 (3) Ďalšie materiály a stavebné výrobky, ktoré sa podľa reakcie na oheň klasifikujú bez skúšania do tried, ako sú uvedené v odseku 1, ustanovujú zodpovedajúce rozhodnutia Európskej komisie, ktorých vydanie oznamuje ministerstvo vo svojom vestníku na základe § 17 ods.1 písm. j) bodu 5 zákona.
 (2) Podľa charakteru výrobku môže byť minimum informácií podľa odseku 3 na označení samotného výrobku a súčasne všetky požadované informácie podľa odseku 3 sa uvedú ako súčasť sprievodnej dokumentácie.
 (3) Okrem značky zhody podľa § 8 ods. 2 zákona alebo značky zhody podľa § 8 ods. 3 zákona a prílohy č. 3 označenie obsahuje tieto sprievodné údaje:
 b) názov a typ výrobku,
 c) názov a adresu výrobcu alebo identifikačnú značku a registrovanú adresu výrobcu, a to aj v prípadoch, keď sídlo výrobcu nie je v členskom štáte,
 d) posledné dvojčíslie roka, v ktorom sa výrobok značkou zhody označil,
 e) označenie zodpovedajúceho certifikátu vydaného notifikovanou osobou v prípade označenia značkou zhody podľa § 8 ods. 2 zákona alebo autorizovanou osobou v prípade označenia značkou zhody podľa § 8 ods. 3 zákona, ak ide o označenie značkou zhody na základe preukázania zhody systémom 1+, 1 alebo 2+,
 f) označenie technickej špecifikácie alebo technických špecifikácií, ak výrobok vyhovuje viacerým špecifikáciám,
 (4) K označeniu značkou zhody podľa § 8 ods. 2 zákona sa hodnoty a tolerancie určených vlastností výrobku a ďalšie údaje podľa odseku 3 písm. h) vyhlášky uvádzajú v zmysle požiadaviek technickej špecifikácie podľa § 3 ods. 1 písm. a) alebo písm. c) zákona.
 (5) K označeniu značkou zhody podľa § 8 ods. 3 zákona sa hodnoty a tolerancie určených vlastností výrobku a ďalšie údaje podľa odseku 3 písm. h) vyhlášky uvádzajú v závislosti od technickej špecifikácie takto:
 (6) Vzory označovania stavebných výrobkov značkami zhody spolu so sprievodnými údajmi sú uvedené v prílohe č. 3.
 1) STN EN 13501-1:2002 Požiarna klasifikácia stavebných výrobkov a stavebných prvkov. Klasifikácia založená na výsledkoch zo skúšok na reakciu na oheň. (Index FL je použitý z angl. výrazu Flooring podlaha).
 SKUPINY STAVEBNÝCH VÝROBKOV
 S URČENÝMI SYSTÉMAMI PREUKAZOVANIA ZHODY
 MATERIÁLY A STAVEBNÉ VÝROBKY, KTORÉ SA Z HĽADISKA REAKCIE NA OHEŇ
 KLASIFIKUJÚ DO TRIED A1 A A1FL BEZ SKÚŠANIA
 Materiály a stavebné výrobky
 Betón vyrábaný na stavbe
 (obsahujúci prírodné hutné a pórovité
 kamenivo nemôže obsahovať
 integrálnu tepelnú izoláciu) Môže obsahovať prísady a prímesi (napr. práškový úletový elektrárenský
 popolček), farbivá a iné materiály. Zahŕňa aj prefabrikované dielce.
 dielce Stavebné dielce vyrobené z hydraulického spojiva, ako je cement
 a/alebo vápno, kombinované s jemnými materiálmi (kremičitanový materiál,
 práškový úletový elektrárenský popolček, vysokopecná troska) a
 s napeňovacími prísadami. Zahŕňa prefabrikované dielce.
 úletový elektrárenský popolček
 Železo, oceľ a nehrdzavejúca oceľ Nie v jemnej podobe.
 Meď a medené zliatiny Nie v jemnej podobe.
 Zinok a zinkové zliatiny Nie v jemnej podobe.
 Hliník a hliníkové zliatiny Nie v jemnej podobe.
 Olovo Nie v jemnej podobe.
 viažuce vodu a vzduch a plastifikátory zvláčňovadlá, hutné plnivo (napr.
 vermikulit)
 Malta s anorganickými spojivami Omietkové malty a podlahové potery zložené z jedného alebo viacerých
 spojív, ako sú napr. cement, vápno, murársky cement a sadra
 Tehliarske výrobky Prvky z ílu alebo z iných ílovitých materiálov s pieskom alebo bez piesku,
 alebo s inými prímesami. Zahŕňa tehly, škridle, obkladové a
 šamotové stavebné dielce (napr. komínové vložky).
 (magmatickej, sedimentovanej alebo premenenej horniny) alebo bridlice.
 Interpretácia a spresnenie pojmov
 Stavebné výrobky možno z hľadiska reakcie na oheň klasifikovať do tried A1 a A1FL bez skúšania vtedy, keď sú vyrobené z jedného alebo z viacerých materiálov uvedených v tabuľke. Výrobky zhotovené zlepením týchto materiálov možno takto klasifikovať, ak použité lepidlo nepredstavuje viac ako 0, 1 % z hmotnosti alebo z objemu výrobku podľa toho, čo je nepriaznivejšie.
 Na výrobky v tvare dosiek (napr. izolačné materiály) s jednou alebo s viacerými organickými vrstvami, ako aj na výrobky obsahujúce organický materiál, ktorý nie je homogénne rozptýlený (s výnimkou lepidla), sa klasifikácia do tried A1 a A1FL bez skúšania nevzťahuje.
 Výrobky zhotovené z materiálov uvedených v tabuľke a pokryté vrstvou z anorganických materiálov (napr. kovové výrobky s povlakom) možno tiež klasifikovať do tried A1 a A1FL bez skúšania.
 Žiadny z materiálov alebo z výrobkov uvedených v tabuľke nesmie obsahovať viac homogénne rozptýleného organického materiálu ako 1 % z hmotnosti alebo z objemu výrobku podľa toho, čo je nepriaznivejšie.
 VZORY OZNAČOVANIA STAVEBNÝCH VÝROBKOV ZNAČKAMI ZHODY
 SPOLU SO SPRIEVODNÝMI ÚDAJMI


type: wikipedia

text:
Richard Green was a Peruvian-American football (soccer) defender who played professionally in Peru and the United States, including the North American Soccer League. He earned one cap with the U.S. national team in 1973.
 Club
 Green attended both San Vicente de Paul High School and San Luis Gonzaga High School Teams in Ica, Peru. He then attended San Luis Gonzaga National University, playing on the school's soccer team. He began his professional career with Octavio Espinoza de Ica. Green moved to the United States to play for the Ukrainian Lions, also known as the Chicago Lions, of the National Soccer League (Chicago). He also played for the Italian Maroons, also known as the Chicago Maroons. While playing for the Lions, he was spotted by Bill Foulkes, coach of the Chicago Sting. Green spent the entire 1976 season with the Sting. In 1977, he began the season with the Sting before being released and finishing it with the Chicago Cats of the American Soccer League.
 International
 Green earned one cap with the U.S. national team in a 1-0 win over Poland on August 12, 1973. He replaced Art Martinich at halftime. Green, and most of his team mates, were from the lower American divisions after the first division North American Soccer League (NASL) refused to release players for the game.
 References
 External links
 NASL/ASL stats
 1949 births
 Living people
 Footballers from Lima
 Peruvian emigrants to the United States
 Peruvian footballers
 American soccer players
 United States men's international soccer players
 American Soccer League (1933–1983) players
 Chicago Maroons soccer players
 Chicago Sting (NASL) players
 National Soccer League (Chicago) players
 North American Soccer League (1968–1984) players
 Ukrainian Lions players
 Association football midfielders


text:
Als autonome Differentialgleichung oder autonomes System bezeichnet man einen Typ von gewöhnlichen Differentialgleichungen, der nicht explizit von der unabhängigen Variable abhängt.
 Zum Beispiel ist die Differentialgleichung für den harmonischen Oszillator
 autonom, die Mathieusche Differentialgleichung
 dagegen nicht, da sie explizit von der unabhängigen Variable abhängt (ein Parameter wird „von außen“ periodisch verändert).
 Die unabhängige Variable steht in den Anwendungen häufig für die Zeit.
 Definition
 Eine gewöhnliche Differentialgleichung
 heißt autonome Differentialgleichung, wenn die Funktion nicht explizit von der unabhängigen Variable abhängt, das heißt wenn
 für alle im Definitionsbereich gilt.
 Diese Differentialgleichung -ter Ordnung kann auch als ein System aus Differentialgleichungen erster Ordnung geschrieben werden – dazu führt man neue Variablen
 mit
 und
 (die gesuchte Funktion)
 ein.
 Dadurch erhält man ein System von gekoppelten Differentialgleichungen für gesuchte Funktionen.
 Das System der Differentialgleichungen kann man geometrisch interpretieren als System erster Ordnung in einem n-dimensionalen Phasenraum gegeben durch :
 Die Differentialgleichung bestimmt die Tangenten der Lösungskurven im Phasenraum. Ein solches System gekoppelter autonomer gewöhnlicher Differentialgleichungen erster Ordnung kann aber auch direkt in den Anwendungen vorgegeben sein. Für die qualitative Diskussion von Bedeutung sind die Fixpunkte, an denen die Ableitung verschwindet (siehe unten).
 Die Lösungen der autonomen Differentialgleichungen sind translationsinvariant. Ist eine Lösung einer autonomen Differentialgleichung, so ist auch für alle eine Lösung ebendieser Gleichung bei geeignet verschobener Anfangsbedingung.
 In vielen Anwendungen ist die unabhängige Variable die Zeit .
 Ein nicht-autonomes System in Variablen , in dem noch explizit von der unabhängigen Variablen abhängt, kann man durch Hinzufügung einer weiteren Variablen mit
 formal autonom machen.
 Damit erhält man
 .
 Lösungsmethoden
 Die Gleichung erster Ordnung (die unabhängige Variable ist im Folgenden )
 kann durch Trennung der Variablen gelöst werden, formal:
 mit einer Konstanten . Bei Gleichungen zweiter Ordnung kann man häufig wie oben nach Einführung neuer Variabler ebenfalls durch Trennung der Variablen lösen. Sei
 mit der neuen Variablen
 (Gleichung 1)
 und
 erhält man:
 (Gleichung 2)
 Das ist ein gekoppeltes System von zwei Gleichungen (Gleichung 1,2). Wendet man in der Gleichung 1 Trennung der Variablen an erhält man:
 Für muss man die Gleichung 2 lösen. Ist
 kann man dort ebenfalls Trennung der Variablen ausführen und erhält:
 und insgesamt:
 Ebenfalls mit Trennung der Variablen kann man den Fall:
 behandeln, wie man durch Einsetzen in die Gleichung 2 sieht.
 Beispiele
 Autonome Systeme kommen häufig in der Theorie Dynamischer Systeme vor. Ein Beispiel für eine autonome Differentialgleichung ist die in der theoretischen Biologie verwendete logistische Differentialgleichung und der Lorenz-Attraktor in der Chaostheorie. Beide sind nichtlinear. In der Hamiltonschen Mechanik (mit klassischem Phasenraum aus Orts- und Impulsvariablen) hat man es mit solchen Systemen zu tun falls die Hamiltonfunktion nicht explizit zeitabhängig ist.
 Das Umschreiben eines nicht-autonomen Differentialgleichungssystems in ein autonomes Differentialgleichungssystem wird als Autonomisierung bezeichnet.
 Qualitative Theorie der Fixpunkte der Differentialgleichung
 Als Fixpunkt (Gleichgewichtspunkt) der Differentialgleichung, betrachtet als Vektorfeld (Fluss) im Phasenraum (die Tangenten der Trajektorien (Bahnen) sind ) bezeichnet man eine Stelle , an der die autonome gewöhnliche Differentialgleichung (unabhängige Variable sei die Zeit t, ein tiefgestellter Index stellt eine Ableitung dar) eine Nullstelle hat:
 An diesem Punkt ist das dynamische System stationär (zeitunabhängig). Ein Fixpunkt ist stabil, falls Trajektorien aus einer Umgebung des Fixpunkts in der Umgebung bleiben, und asymptotisch stabil, falls Trajektorien aus einer Umgebung (die maximale Erweiterung ist das Einzugsgebiet (Basin of attraction) des Fixpunkts) für gegen den Fixpunkt konvergieren, ein Fall, der häufig bei Problemen mit Dämpfung auftritt. Das ist ein Beispiel eines Attraktors. Es gibt auch kompliziertere Attraktoren zum Beispiel mit Grenzzyklus, hier werden nur solche vom Typ isolierter Punkte betrachtet.
 Man linearisiere um den Fixpunkt
 :
 mit Termen höherer Ordnung in , die vernachlässigt werden, und einer Matrix , der Jacobi-Matrix:
 (ausgewertet an der Stelle )
 so dass der Fall einer konstanten, als nicht-singulär angenommenen Matrix vorliegt. Der Einfachheit wird hier nur der ebene Fall behandelt . Dann hat die Matrix , da sie reell ist, die beiden komplex konjugierten Eigenwerte , die aus der charakteristischen Gleichung bestimmt werden:
 ausgedrückt durch die Determinante und Spur der Matrix . Die Lösung der linearisierten Gleichung ist:
 Der Fall asymptotischer Stabilität (Abbildung rechts) liegt dann für vor (beide Eigenwerte negativer Realteil). Das entspricht genau dem Fall dass und Im Phasenbild liegt eine Senke (stabiler Knoten) vor. In der Abbildung hat sie Spiralform (das heißt die Eigenwerte sind nicht reell, sondern haben nicht verschwindenden Imaginärteil), was auch Fokus genannt wird, sind sie reell liegt ein Knoten vor.
 Für (also rein imaginäre Eigenwerte) hat man den Fall neutraler Stabilität, zum Beispiel die periodische Bewegung eines Pendels (das Phasenbild hat eine Zentrums-Mannigfaltigkeit, elliptischer Fixpunkt). Das entspricht das .
 Falls nur für einen der Eigenwerte ist, sind alle Eigenwerte reell und der zweite Eigenwert ist positiv. Das entspricht dem Fall . Hier hat man einen Sattelpunkt. Der Phasenraum der Differentialgleichung wird beim Sattelpunkt durch zwei sich kreuzende Geraden (Separatrix) in vier Bereiche aufgeteilt, in denen die Trajektorien jeweils bleiben. Auf der einen Geraden verläuft die Bahn für zum Fixpunkt (stabile Untermannigfaltigkeit), auf der anderen vom Fixpunkt fort (Instabile Untermannigfaltigkeit), das heißt für zum Fixpunkt. Da sie den Fixpunkten nur für unendliche Zeiten erreichen, schneiden sich die zu den Geraden gehörigen Trajektorien nicht.
 Für hat man keinen stabilen Fixpunkt: die Trajektorien streben vom Punkt weg. Hier liegt ein instabiler Knoten (Quelle) vor bzw. bei nicht-verschwindendem Imaginärteil der Eigenwerte ein instabiler Fokus. Das entspricht dem Fall und .
 Die Diskussion für den linearisierten Fall gilt lokal. Für sogenannte Hyperbolische Fixpunkte, für die die Realteile der Eigenwerte des linearisierten Systems ungleich Null sind (worunter Quellen, Senken, Sattelpunkte und Foki (Spiralen) fallen), lässt sich aus dem linearisierten Verhalten auf das Verhalten des nichtlinearen Systems nahe dem Fixpunkt schließen (Satz von Hartman-Grobman).
 Man unterscheidet zwischen konservativen Systemen, in denen für die Geschwindigkeiten
 gilt (zum Beispiel Hamiltonsche Systeme ohne Zeitabhängigkeit der Hamiltonfunktion nach dem Satz von Liouville) und solchen, in denen dies nicht gilt (dissipative Systeme). Bei konservativen Systemen, in denen das Phasenraumvolumen erhalten ist, gibt es als Fixpunkte nur elliptische Fixpunkte (Zentren) und Sattelpunkte (nicht Quellen, Senken oder Spiralen), und Grenzzyklen sind auch nicht erlaubt. Grenzzyklen sind als mögliche Grenzmengen des Phasenraumflusses zuerst von Henri Poincaré betrachtet worden (der für zwei Dimensionen geltende Satz von Poincaré-Bendixson macht hier Existenzaussagen). Grenzzyklen können bei Variation der Parameter des Systems durch Hopf-Bifurkation aus Fixpunkten entstehen (das entspricht dem Fall, dass und ). Bei einer Sattel-Knoten-Bifurkation kollidieren zwei Fixpunkte. Das entspricht dem Übergang von nach (von Knoten zu Sattelpunkten und umgekehrt).
 In drei Dimensionen hat man drei Eigenwerte und je nachdem deren Real- und Imaginärteil verschwindet, positiv oder negativ ist mehr Möglichkeiten: zum Beispiel neben Sattel und Knoten wie oben stabile und instabile Fokus-Knoten und Sattel-Foki. Es gibt auch neue Arten nicht-hyperbolischer Fixpunkte, die bei Zuschalten der nichtlinearen Terme nicht strukturell stabil sind. Deren Verhalten hängt vielmehr von den nichtlinearen Termen ab und es entstehen neue Typen nicht-hyperbolischer Fixpunkte etwa bei Hopf-Bifurkationen oder Sattel-Knoten-Bifurkationen. Zum Beispiel tritt die Bogdanov-Takens-Bifurkation in nichtlinearen Systemen auf, in denen zwei der Eigenwerte verschwinden (sie besteht aus einer Kombination von Sattel-Knoten-Bifurkation und Hopf-Bifurkation).
 Galerie
 Literatur
 Günther Wirsching: Gewöhnliche Differentialgleichungen, Teubner 2006
 Hirsch, Smale, Devaney: Differential Equations, Dynamical Systems and Introduction to Chaos, Academic Press 2004
 Einzelnachweise
 Gewöhnliche Differentialgleichung


text:
U-I-127/93
 ECLI:SI:USRS:1993:U.I.127.93
 Sklep Vlade Republike Slovenije št. 113-02/93-6/4-8, z dne 1/4-1993 o plačilu dodatkov za posebne pogoje dela in drugih dodatkov na Slovenskih železnicah
 Postopek za oceno ustavnosti in zakonitosti izpodbijanega sklepa se ustavi.
 Ustavno sodišče ni pristojno za oceno ustavnosti in zakonitosti aktov poslovanja.
 Nepristojnost ustavnega sodišča za oceno akta poslovanja.
 Ustavni zakon za izvedbo Ustave (UZIU), 7. čl. Zakon o postopku pred Ustavnim sodiščem SRS (ZUSS), 1. al. 2. odst. 25. čl.
 u-i-127-93.pdf
 U-I-127/93-6
 Ustavno sodišče je v postopku za oceno ustavnosti in zakonitosti, začetem na predlog Sindikata delavcev železniške dejavnosti Slovenije, na seji dne 16/9-1993
 Postopek za oceno ustavnosti in zakonitosti sklepa Vlade Republike Slovenije št. 113-02/93-6/4-8 z dne 1. aprila 1993 o plačilu dodatkov za posebne pogoje dela in drugih dodatkov na Slovenskih železnicah se ustavi.
 Sindikat delavcev železniške dejavnosti Slovenije je s predlogom začel postopek za oceno ustavnosti in zakonitosti sklepa Vlade Republike Slovenije št. 113-02/93-6/4-8 z dne 1. aprila 1993.
 Predlagatelj navaja, da je Vlada Republike Slovenije s spornim sklepom do sklenitve nove kolektivne pogodbe začasno določila dodatke za posebne pogoje dela in jih s tem v primerjavi s kolektivno pogodbo v glavnem znižala. Meni, da je sklep nezakonit, ker vlada lahko po 9. členu zakona o načinu obračunavanja in izplačevanja plač s posebnimi sklepi določa le način izplačevanja plač v pravnih osebah, kjer neposredno sodeluje v
 prestrukturiranju in sanaciji, po 20. členu tega zakona pa se začasno ne uporabljajo le določbe prvega in tretjega odstavka 124. člena kolektivne pogodbe za dejavnost železniškega prometa (Uradni list RS, št. 1/92), kjer je govora le o izhodiščni plači, ne pa o dodatkih.
 Vlada Republike Slovenije v odgovoru na predlog pojasnjuje, da izpodbijani sklep temelji na odloku o ustanovitvi javnega podjetja za področje dejavnosti železniškega prometa (Uradni list SRS, št. 43/89, in Uradni list RS, št. 33/92), po katerem je vlada ustanovitelj javnega podjetja Slovenske železnice, ter na sklepih Državnega zbora Republike Slovenije z dne 25/2-1993 in Vlade Republike Slovenije z dne 29/3-1993, po katerih so Slovenske železnice v sanacijskem postopku. Z nastopom sanacijskega postopka vlada lahko uporabi mehanizem načina izplačevanja plač s posebnimi sklepi, kar je v konkretnem primeru tudi storila. Po 128. členu kolektivne pogodbe za dejavnost železniškega prometa je plača sestavljena iz osnovne plače, dodatkov (za skupno delovno dobo, za delovno dobo v podjetju in drugih dodatkov) in nadomestil. Vlada zato meni, da je njen sklep v skladu z 9. členom zakona o načinu obračunavanja in izplačevanja plač.
 Ustavno sodišče ugotavlja, da izpodbijani sklep ni izvršilni predpis, ki bi ga Vlada Republike Slovenije izdala za izvrševanje zakona kot organ izvršilne oblasti. Čeprav se izpodbijani sklep sklicuje na 9. člen zakona o načinu obračunavanja in izplačevanja plač, je ustavno sodišče ugotovilo, da je Vlada Republike Slovenije smela izdati izpodbijani sklep kot ustanovitelj javnega podjetja Slovenske železnice in zato v funkciji delodajalca, zaradi tega je ta akt šteti za akt poslovanja. Ustavno sodišče pa po določbi 160. člena ustave ni pristojno za presojo ustavnosti in zakonitosti takih aktov. Če so z izpodbijanim sklepom v nasprotju s predpisi kršene pravice delavcev, lahko delavci te svoje pravice uveljavljajo pred sodiščem združenega dela.
 Ustavno sodišče je sprejelo ta sklep na podlagi 7. člena ustavnega zakona za izvedbo ustave Republike Slovenije ob uporabi 1. alinee drugega odstavka 25. člena zakona o postopku pred Ustavnim sodiščem SR Slovenije (Uradni list SRS, št. 39/74 in 28/76).
 US16724


text:
Nykyisen länsimaisen ajanlaskun mukainen ensimmäinen vuosisata eaa. tarkoittaa vuosia 100 eaa. – 1 eaa.
 Tärkeitä tapahtumia
 Julius Caesar kaappaa vallan Roomassa
 Korean kolme kuningaskuntaa irtautuvat Kiinan Han-dynastiasta
 Julius Caesar murhataan 44 eaa.
 Leijonat kuolivat sukupuuttoon Länsi-Euroopassa.
 Tärkeitä henkilöitä
 Julius Caesar, roomalainen valtiomies, sotilas ja kirjailija
 Augustus, Rooman keisari
 Cicero, roomalainen poliitikko, puhuja, filosofi ja kirjailija
 Kleopatra VII
 Lucretius
 Marcus Antonius
 Marcus Junius Brutus
 Ptolemaios XIII
 Ovidius
 Vergilius
 Spartacus
 Lähteet


text:
Az informatikában és az információelméletben fontos gyakorlati kérdés a hibák felismerése és kijavítása. A hibafelismerés egy képesség az adó és a vevő közötti átvitel folyamán a zaj vagy egyéb zavar okozta rendellenességek miatti torzulások jelzésére. A hibajavítási képesség lehetővé teszi a hiba helyének felismerését és kijavítását is.
 Ha az adott cél hibajavítás, akkor önmagában a hibafelismerési képesség megléte látszólag nem elegendő. A hibajavítási módszerek általában számítás igényesek, vagy számos, az alkalmazások számára szükségtelen, redundáns adat hozzáadást jelentik. Néhány alkalmazás esetén, különösen adó-vevő rendszerek esetén, a hibafelismerő rendszer, az úgynevezett (automatic repeat request – ARQ) automatikus ismétlés kérés rendszerrel együttesen alkalmazva – a módszer alapja, hogy igény esetén a küldő képes a küldött üzenetet vagy annak egy részét ismételten elküldeni – bár kevésbé hatékonyan, de képes hibajavításra, a nagy mennyiségű, ismételten elküldött adat segítségével.
 Számos módszer létezik a hibák felismerésére, néhány közülük meglehetősen egyszerű.
 Tipikus módszerek
 Ismétlő módszerek
 A megoldások több változata ismert. Az elküldött adatok bitsorozatát bitek blokkjaira tördelik, és küldésnél minden blokkot egy előre megadott számszor újraküldenek. Például, úgy küldjük el a "1011" bitsorozatot, hogy minden bitnégyest háromszor küldünk el.
 Tegyük fel, hogy elküldtük a "1011 1011 1011" sorozatot, amit "1010 1011 1011" sorozatnak veszünk. Mivel egy csoport eltér a másik kettőtől, megállapítható, hogy az átvitel hibás volt. Ez a megoldás nem túl hatékony; a hiba felderítése azon a feltételezésen alapul, hogy a vett csoportok eltérnek (például ha a "1010 1010 1010" csoportokat vettük, akkor ez a módszer helyes átvitelnek detektálja).
 Bár ez a megoldás igen egyszerű, mégis használatos: néhány eljárás az állomás számok küldésénél ezt használja.
 Paritásellenőrző módszerek
 Adott az elküldendő adatok folyama, amelyet bitek blokkjaira tördelnek, és minden egyes blokkban lévő 1 értékű bitet megszámolnak. A blokkhoz tartozó "paritásbit" értékét beállítják vagy törlik, attól függően, hogy a számlálás eredménye páros vagy páratlan volt. Ha az így ellenőrzött blokkok átlapolják egymást, akkor a paritásbitekkel még a hiba helye is behatárolható, és esetleg még javítható is, ha a hiba csak egy bitnél jelentkezik: ez a Hamming kódolás alapelve.
 A paritásellenőrző módszereknek vannak korlátai: egy paritásbit csak egyetlen egybites hiba felismerését garantálhatja. Ha két vagy több bit sérül, akkor a paritásellenőrzés helyes eredményt adhat, annak ellenére, hogy az átvitel hibás volt.
 Ciklikus redundancia-ellenőrzés (Cyclic redundancy check – CRC)
 Sokkal átfogóbb hibafelismerő (és javító) módszert tesznek lehetővé a véges testek és a felettük értelmezett polinomok bizonyos tulajdonságainak kihasználása.
 A ciklikus redundancia-ellenőrzés az adatblokkot egy polinom együtthatóinak tekinti, amelyet eloszt egy előre meghatározott, állandó polinommal. Az osztás eredményének együtthatói alkotják a redundáns adatbiteket, a CRC-t.
 A vett adat ellenőrzéséhez elegendő megszorozni a CRC-t az előre meghatározott polinommal.
 Ha a szorzás eredménye a hasznos adat, akkor az adatok hiba nélkül érkeztek meg.
 Másik lehetséges ellenőrzési mód a CRC újbóli kiszámítása a hasznos bitekből, és a vett CRC-vel való összehasonlítása.
 Hibajavítás
 A fenti módszerek képesek arra, hogy felismerjék, ha az adatok hibásan érkeztek, azonban ez gyakran nem elegendő. Gondoljunk egy olyan alkalmazásra, mint például egy egyirányú, rádión keresztüli géptávíró kapcsolat (SITOR). Ha az üzenetet gyorsan kell venni, és hiba nélkül, teljes üzenetnek meg kell érkeznie, akkor nem elegendő csupán azt tudni, hogy az üzenet hibamentes, a második feltétel, a teljesség ebből még nem következik, az üzenet lehet hibamentes, de hiányos.
 Előnyös lenne a vevő oldal számára, ha valahogyan megállapíthatná, hogy hiba történt, és azt ki is tudná javítani. Bizonyos eljárások ezt lehetővé is teszik. Például a NATO fonetikus ábécéjének használatával – ha a küldő a "WIKI" szót szeretné elküldeni, akkor az ábécé használatával a "WHISKEY INDIA KILO INDIA" üzenet kerülne ténylegesen elküldésre, és vevő oldalon (*-gal jelöljük a hibásan vett betűket) a "W***KEY I**I* **LO **DI*" betűsorozat érkezik. A hibajavítások lehetségesek, mivel a használt "ábécé"-ben csak egy szó kezdődik "W"-vel és végződik "KEY"-el, és hasonlóképen javítható a többi vett szó. Ez az elv néhány hibajavító kódban (error correcting code – ECC) meg is jelenik.
 A hibajavító kódoknak azonban megvannak a saját korlátaik: néhány képes adott számú bithibát javítani, és csak jelezni tudja a többi bithibát. Vannak egy hibát felismerni és javítani képes (single error correcting – SEC) kódok, vannak kettős hibát (double error detecting – DED) felismerni és javítani képes kódok is. Vannak olyan kódok is, amelyek képesek több hibát is felismerni és javítani.
 Alkalmazások
 Az internet
 Egy tipikus TCP/IP protokollokat használó hálózatban a hibafelismerés több szinten is megvalósul:
 Minden Ethernet framehez tartozik egy CRC-32 ellenőrző összeg. Azokat a kereteket, amelyeknek az ellenőrző összege hibás, a vevő nem veszi figyelembe.
 A IPv4 protokoll fejrészében külön ellenőrző összeg van, amely a fejrészt védi (kivéve a ellenőrző összeg mezőt). A csomagok amelyek hibás ellenőrző összeggel érkeztek, figyelmen kívül maradnak.
 Az IPv6 protokoll fejrészében lévő ellenőrző összeg figyelmen kívül marad, mivel a leggyakrabban használt adatkapcsolati rétegek protokolljai saját hibavédelemmel rendelkeznek.
 A UDP protokollnak opcionális az ellenőrző összeg kezelése. A hibás ellenőrző összegű csomagok figyelmen kívül maradnak.
 A TCP protokoll a fejrész hasznos részére külön ellenőrző összeget képez (kivéve az ellenőrző összeget), ami a forrás- és célcímet is tartalmazza. A fogadó figyelmen kívül hagyja a hibás csomagokat, és ha a küldő vesz egy háromszoros nyugta üzenetet vagy egy időzítés lejár, akkor ezeket a csomagokat újraküldi.
 Mélyűri telekommunikáció
 A NASA bonyolultabb hibajavító kódokat használ. Az 1969 és 1977 között a Mariner űrhajók Reed-Muller kódokat használtak. Ennél az űrhajónál a zajok eloszlását a jól ismert "harang-görbe" szerintinek, normál eloszlásúnak tekintették, így a Reed-Muller kódok elég jól megfeleltek.
 A Voyager–1 és a Voyager–2 űrszondák már színes képeket közvetítettek a Jupiterről és a Szaturnuszról 1979-ben és 1980-ban.
 A színes képek háromszoros adatmennyiséget jelentenek, így a Golay (24,12,8) code került felhasználásra.
 Ez a Golay kód csak 3 hibát képes javítani, viszont magasabb adat rátát enged meg az átvitel folyamán.
 A Voyager 2 az Uránuszhoz és a Neptunuszhoz repült, az átvitel folyamán használt kódot átkapcsolták egy Reed-Solomon kód-konvolúciós kódokból összevont kódra, hogy megerősítsék a kód hibajavítási képességét.
 Az aktuálisan vett jel alapján a hibajavítást egy erre a célra használt hardver egység végezte.
 A NASA néhány mélyűri űrhajóján, mint Voyager-program űrhajóin, a Cassini-Huygens-en (Szaturnusz), a New Horizons-on (Plútó) és a Deep Space–1-en – a hardverrel támogatott ECC eljárás nem volt megvalósítható a küldetés teljes időtartama alatt.
 A megoldásról, amely egy hardver-szoftver támogatott hibajavító eljárás, illetve a problémákról részleteket angol nyelven a honlapon találhatunk.
 A különböző mélyűri és bolygókutató küldetések alapján a új hibajavító rendszereket kellett találni. A kutatás sikerrel járt, és a "one size fits all" azaz az "egy méret mindenre" hibajavító módszerek megfelelőnek látszanak, bár néhány probléma még továbbra is megoldatlan.
 A földhöz közeli küldetések alapján kiderült, hogy a "zajok" jellemzői megváltoznak, ha a jobban eltávolodunk a külső bolygóktól.
 Pontosabban, ha az űrhajón lévő, a földtől távoli adó kis teljesítménnyel dolgozik, a hibajavítás problémái főleg abban jelentkeznek, hogy a zaj szintje a földtől való távolság növekedésével együtt növekszik.
 Műholdas műsorszórás (DVB)
 A műholdak transzpondereinek sávszélességének növelésére folyamatos igény van, amelyet részint a televíziós csatornák (ideértve új csatornákat és a High Definition TV-t) részint az IP adatkapcsolatok táplálnak. A transzponderek hozzáférhetőségeinek és sávszélességeinek a bővítése korlátozott, mivel a transzponderek kapacitását elsődlegesen az alkalmazott modulációs módszer és az alkalmazott hibajavító kódolási (FEC) ráta határozza meg.
 Scientific-Atlanta (jelenleg a Cisco Systems-hez tartozik) kidolgozott egy új kódolási eljárást a kapacitás növelésére: a Turbo kódokat összekapcsolta egy minimális komplexitású Reed-Solomon kódokkal.
 Áttekintés
 A QPSK a tradicionális Reed Solomon és Viterbi kódokhoz kapcsolódik, és az elmúlt 20 évben a digitális műholdas televíziózásban használatos, gyakorlatilag egyeduralkodó megoldás volt.
 A korszerűbb modulációs megoldások, mint például a 8PSK, a 16QAM és a 32QAM lehetővé tették a műholdas iparban a transzponderek hatékonyságának néhány nagyságrenddel való növelését.
 A transzponderek átviteli rátájának növelése után a vivő teljesítménynövelése következhet – költségkihatásaival együtt – azonban itt korlátot jelentenek a jelenleg használt antennák.
 Az elvégzett tesztek alapján valószínűsíthetően a turbó kódok használatával újabb hatékonyság növekedés érhető el.
 Hibajavítás és felismerés és az információelmélet kapcsolata
 Az információelmélet alapján bizonyos, hogy egy adott hibavalószínűség esetén lehetséges olyan hibajavító kódot konstruálni, ami a hibavalószínűséget csökkenti, bár járulékos információmennyiség hozzáadásával ( redundáns adatok), ami nagy hibavalószínűség esetében nem előnyös. A Shannon korlát egy elérhető alsó korlátot határoz meg a hibajavításra (ez az elfogadható zajszint), ha állandó (mennyiségű) a redundancia, de nem ad útmutatást arra, hogy milyen kell lennie az optimális kódolónak.
 A hibajavító kódok feloszthatók a blokk kódok és a konvolúciós kódok csoportjaira. Más hibajavító blokk kódok, mint a Reed-Solomon kódok átalakítják a bitek egy csoportját a bitek egy nagyobb csoportjába, olyan módon, hogy a blokkonként felismerhető és javítható hibák száma nagyobb legyen.
 Sajnos, a gyakorlati tapasztalatok azt mutatják, hogy a hibák inkább hibacsomókban lépnek fel, mint véletlenszerűen elszórtan. Ezt jelenséget gyakran kompenzálják a kódolás után bitek beszúrásával (shuffling vagy interleaving). A megoldással a hibacsomósodást egybites hibává lehet átalakítani. A dekódolás előtt egy fordított folyamattal a beszúrt bitek eltávolíthatók.
 Hibajavító módszerek listája
 ellenőrző bit
 ellenőrző szám
 konvolúciós kódok általában az iteratív Viterbi dekódolási technikákkal dekódolhatók
 differenciális tér-idő kódok, a tér-idő blokk kódok egy csoportja.
 Erasure kódok a Fountain kódok kiterjesztései
 előremutató hibajavítás
 csoport kódok
 Golay kód, a bináris Golay kódok közül a leggyakrabban használt kódok
 Goppa kód a McEliece-féle titkosító rendszer által használt kód
 Hagelbarger kód
 Hamming kód
 hosszirányú ellenőrző összeg (Longitudinal redundancy check – LRC)
 alacsony sűrűségű paritásellenőrző kód
 LT kódok
 Online kódok
 paritásbit
 Raptor kódok a nagysebességű (csaknem valós idejű) Fountain kódok
 Reed-Solomon hibajavítás
 Reed-Muller kód
 tér-idő kód
 tér-idő trellis kód
 Tornádó kódok az optimális Fountain kódok
 Turbó kód
 Vericode rendelkezik hibajavító képességgel, és a rövidhullámú RTTY eljárások használják
 Viterbi algoritmus
 Walsh kód a celluláris telefonrendszerekben használatos, magas zajvédettsége, és ECC képességei miatt is
 Források
 Kiss Emil: Hibajavító kódok
 További információk
 Alice és Bob - 4. rész: Alice és Bob félreérti egymást
 David MacKay: The on-line textbook: Information Theory, Inference, and Learning Algorithms
 Memory errors and SECDED
 Hibajavítási szabványok: az 1037C számú Amerikai Nemzeti Szabvány, illetve a MIL-STD-188 katonai szabvány.
 Kutatói konferenciák a hibajavítás területén: 4th INTERNATIONAL SYMPOSIUM ON TURBO CODES (4. nemzetközi szimpózium a turbó kódokról) https://web.archive.org/web/20060528070056/http://www.turbo-coding-2006.org/
 Informatika
 nl:Kanaalcodering


type: legislation

jurisdiction: EU

text:
 16.9.2014
 SL
 Uradni list Evropske unije
 L 274/11
 IZVEDBENA UREDBA KOMISIJE (EU) št. 975/2014
 z dne 11. septembra 2014
 o spremembi Priloge I k Uredbi Sveta (EGS) št. 2658/87 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi
 EVROPSKA KOMISIJA JE –
 ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije,
 ob upoštevanju Uredbe Sveta (EGS) št. 2658/87 z dne 23. julija 1987 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi (1) in zlasti člena 9(1)(a) Uredbe,
 ob upoštevanju naslednjega:
 (1)
 Uredba (EGS) št. 2658/87 določa nomenklaturo blaga (v nadaljnjem besedilu: kombinirana nomenklatura ali KN), ki je del Priloge I k navedeni uredbi.
 (2)
 Zaradi pravne varnosti je treba pojasniti, da ko se v besedilih dodatne opombe 1 k poglavju 8 ter dodatnih opomb 2 in 6 k poglavju 20 uporabi izraz „vrednost, ki jo pokaže refraktometer“, to pomeni vrednost, dobljeno z uporabo refraktometrične metode merjenja suhega topnega ostanka v predelanem sadju in zelenjavi za namene njegove uvrstitve v kombinirano nomenklaturo iz Priloge k Izvedbeni uredbi Komisije (EU) št. 974/2014 (2).
 (3)
 Zato je primerno v besedilo navedenih dodatnih opomb vključiti sklic na refraktometrično metodo, da se omogoči lažje sklicevanje pri razvrščanju izdelkov, ki sodijo pod tarifne številke in podštevilke, na katere se nanašajo dodatne opombe.
 (4)
 Zaradi enotne razlage kombinirane nomenklature po vsej Uniji v zvezi z merjenjem vsebnosti sladkorja različnih izdelkov z uporabo refraktometrične metode bi bilo treba spremeniti dodatno opombo 1 k poglavju 8 ter dodatni opombi 2 in 6 k poglavju 20.
 (5)
 Uredbo (EGS) št. 2658/87 bi bilo zato treba ustrezno spremeniti.
 (6)
 Ukrepi iz te uredbe so v skladu z mnenjem Odbora za carinski zakonik –
 SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:
 Člen 1
 Drugi del kombinirane nomenklature, ki je del Priloge I k Uredbi (EGS) št. 2658/87, se spremeni:
 1.
 v poglavju 8 se dodatna opomba 1 nadomesti z naslednjim:
 „1.
 Vsebnost različnih sladkorjev, izraženih kot saharoza (vsebnost sladkorja) v proizvodih, uvrščenih v to poglavje, ustreza vrednosti, ki jo pokaže refraktometer (uporabljen v skladu z metodo, predpisano v Prilogi k Izvedbeni uredbi Komisije (EU) št. 974/2014 (3)) pri temperaturi 20 °C, pomnoženi s faktorjem 0,95.
 ;
 2.
 v poglavju 20 se dodatna opomba 2 nadomesti z naslednjim:
 „2.
 (a)
 Vsebnost različnih sladkorjev, izraženih kot saharoza (vsebnost sladkorja) v proizvodih, uvrščenih v to poglavje, ustreza vrednosti, ki jo pokaže refraktometer (uporabljen v skladu z metodo, predpisano v Prilogi k Izvedbeni uredbi (EU) št. 974/2014) pri temperaturi 20 °C, pomnoženi s faktorjem:
 —
 0,93 za proizvode iz tarifnih podštevilk 2008 20 do 2008 80, 2008 93, 2008 97 in 2008 99, ali
 —
 0,95 za proizvode iz drugih tarifnih številk.
 (b)
 Izraz ‚Brix vrednost‘, omenjen v podštevilkah tarifne številke 2009, odgovarja vrednosti, ki jo pokaže refraktometer (uporabljen v skladu z metodo iz Priloge k Izvedbeni uredbi (EU) št. 974/2014) pri temperaturi 20 °C.“
 ;
 3.
 v poglavju 20 se dodatna opomba 6 nadomesti z naslednjim:
 „6.
 Pri tarifnih podštevilkah 2009 69 51 in 2009 69 71‚koncentrirani grozdni sok (vključno grozdni mošt)‘ pomeni grozdni sok (vključno grozdni mošt), pri katerem vrednost, ki jo pokaže refraktometer (uporabljen v skladu z metodo iz Priloge k Izvedbeni uredbi (EU) št. 974/2014) pri temperaturi 20 °C, ni manjša kot 50,9 %.“
 .
 Člen 2
 Ta uredba začne veljati dvajseti dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.
 Ta uredba je v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v vseh državah članicah.
 V Bruslju, 11. septembra 2014
 Za Komisijo
 V imenu predsednika
 Algirdas ŠEMETA
 Član Komisije
 (1) UL L 256, 7.9.1987, str. 1.
 (2) Izvedbena uredba Komisije (EU) št. 974/2014 z dne 11. septembra 2014 o refraktometrični metodi merjenja suhega topnega ostanka v predelanem sadju in zelenjavi za namen njegove uvrstitve v kombinirano nomenklaturo (glej stran 6 tega Uradnega lista).
 (3) Izvedbena uredba Komisije (EU) št. 974/2014 z dne 11. septembra 2014 o refraktometrični metodi merjenja suhega topnega ostanka v predelanem sadju in zelenjavi za namen njegove uvrstitve v kombinirano nomenklaturo (UL L 274, 16.9.2014, str. 6).“


type: caselaw

text:
 6.8.2005
 SL
 Uradni list Evropske unije
 C 193/11
 Predlog za sprejem predhodne odločbe na podlagi sodbe Tribunal administratif de Lyon z dne 7. aprila 2005 v zadevi Jean Auroux in ostali proti Commune de Roanne — Intervenient: Société d'équipement du département de la Loire
 (Zadeva C-220/05)
 (2005/C 193/19)
 Jezik postopka: francoščina
 Tribunal administratif de Lyon je s sodbo z dne 7. aprila 2005 v zadevi Jean Auroux in ostali proti Commune de Roanne — Intervenient: Société d'équipement du département de la Loire, ki jo je sodno tajništvo prejelo dne 19. maja 2005, Sodišču Evropskih skupnosti predložilo predlog za sprejem predhodne odločbe.
 Tribunal administratif de Lyon predlaga Sodišču, naj odloči o naslednjih vprašanjih:
 1.
 Ali sporazum, po katerem prvi naročnik zaupa drugemu naročniku izvedbo projekta razvoja mest v splošnem interesu in v okviru katerega drugi naročnik prvemu prepusti gradbena dela, ki ustrezajo njegovim interesom, in ob izteku katerega prvi naročnik avtomatično postane lastnik teh drugih zemljišč in gradenj, ki niso bile prenesene tretjim, pomeni javno naročilo za gradnje v smislu določb člena 1 spremenjene Direktive 93/37/EGS z dne 14. junija 1993 (1)?
 2.
 Ali je v primeru pritrdilnega odgovora na prvo vprašanje treba pri presoji navedenega praga 5 000 000 posebnih pravic črpanja, določenega s členom 6 te iste direktive, upoštevati le ceno, plačano v zameno za prenos gradbenih del naročniku, ali vsoto te cene in plačanih prispevkov, čeprav so ti le delno namenjeni za izvedbo teh del, ali skupno vrednost del in neprenesenih sredstev ob izteku sporazuma, ki avtomatično postanejo last prvega naročnika, in le-ta nato naprej izvršuje tekoče pogodbe in prevzame dolgove drugega naročnika?
 3.
 Ali v primeru pritrdilnega odgovora na prvi dve vprašanji prvemu naročniku za sklenitev takega sporazuma ni treba izvesti postopke oddaje naročil iz iste direktive, ker se ta sporazum lahko sklene le z določenimi pravnimi osebami in ker bo drugi naročnik oddajo svojih naročil gradenj izvedel po teh istih postopkih?
 (1) Direktiva Sveta 93/37/EGS z dne 14. junija 1993 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil za gradnje (UL L 199, 9.8.1993, str. 54).


type: contracts

text:
 20.3.2012
 ES
 Diario Oficial de la Unión Europea
 L 80/31
 DECISIÓN No 1/2011 DEL COMITÉ CREADO DE CONFORMIDAD CON EL ACUERDO ENTRE LA COMUNIDAD EUROPEA Y LA CONFEDERACIÓN SUIZA SOBRE EL RECONOCIMIENTO MUTUO EN MATERIA DE EVALUACIÓN DE LA CONFORMIDAD
 de 20 de diciembre de 2011
 relativa a la inclusión en el anexo 1 de un nuevo capítulo 19 sobre las instalaciones de transporte por cable y la actualización de las referencias jurídicas que figuran en el anexo 1
 (2012/162/UE)
 EL COMITÉ,
 Visto el Acuerdo entre la Comunidad Europea y la Confederación Suiza sobre el reconocimiento mutuo en materia de evaluación de la conformidad («el Acuerdo»), y, en particular, su artículo 10, apartados 4 y 5, y su artículo 18, apartado 2,
 Considerando que en el artículo 10, apartado 5, del Acuerdo, se establece que el Comité podrá, a propuesta de cualquiera de las Partes, modificar los anexos del Acuerdo.
 DECIDE:
 1.
 Se modifica el anexo 1 del Acuerdo, Sectores de Productos, para incluir un nuevo capítulo 19 relativo a las instalaciones de transporte por cable de conformidad con lo dispuesto en el apéndice A adjunto a la presente Decisión.
 2.
 Se modifica el anexo 1 del Acuerdo, Sectores de Productos, de conformidad con lo dispuesto en el apéndice B adjunto a la presente Decisión.
 3.
 La presente Decisión, hecha en dos ejemplares, será firmada por los representantes del Comité facultados para actuar en nombre de las Partes. La presente Decisión surtirá efecto a partir de la fecha de la última de estas firmas.
 Firmado en Berna, el 20 de diciembre de 2011.
 En nombre de la Confederación Suiza
 Christophe PERRITAZ
 Firmado en Bruselas, el 14 de diciembre de 2011.
 En nombre de la Unión Europea
 Fernando PERREAU DE PINNINCK
 APÉNDICE A
 En el anexo 1, Sectores de Productos, se añade el siguiente capítulo 19 sobre instalaciones de transporte por cable:
 «CAPÍTULO 19
 INSTALACIONES DE TRANSPORTE POR CABLE
 SECCIÓN I
 Disposiciones legales, reglamentarias y administrativas
 Disposiciones contempladas en el artículo 1, apartado 2
 Unión Europea
 Directiva 2000/9/CE del Parlamento Europeo y del Consejo, de 20 de marzo de 2000, relativa a las instalaciones de transporte de personas por cable (DO L 106 de 3.5.2000, p. 21; en lo sucesivo, “la Directiva 2000/9/CE”).
 Suiza
 Ley federal de 23 de junio de 2006 sobre las instalaciones de transporte de personas por cable (RO 2006 5753), modificada en último lugar el 20 de marzo de 2009 (RO 2009 5597).
 Ordenanza de 21 de diciembre de 2006 sobre las instalaciones de transporte de personas por cable (RO 2007 39), modificada en último lugar el 11 de junio de 2010 (RO 2010 2749).
 SECCIÓN II
 Organismos de evaluación de la conformidad
 El Comité creado de conformidad con el artículo 10 del presente Acuerdo establecerá y actualizará, con arreglo al procedimiento mencionado en el artículo 11 del Acuerdo, una lista de los organismos de evaluación de la conformidad.
 SECCIÓN III
 Autoridades designadoras
 El Comité creado de conformidad con el artículo 10 del presente Acuerdo establecerá y actualizará una lista de las autoridades designadoras notificadas por las Partes.
 SECCIÓN IV
 Principios particulares para la designación de los organismos de evaluación de la conformidad
 A efectos de la designación de los organismos de evaluación de la conformidad, las autoridades designadoras respetarán los principios generales expuestos en el anexo 2 del presente Acuerdo, así como los criterios de evaluación establecidos en el anexo VIII de la Directiva 2000/9/CE.
 SECCIÓN V
 Disposiciones adicionales
 1. Intercambio de información
 De conformidad con los artículos 9 y 12 del presente Acuerdo, las Partes intercambiarán la información necesaria para garantizar la correcta aplicación del presente capítulo.
 Las autoridades competentes de Suiza y de los Estados miembros y la Comisión Europea intercambiarán, en particular, la información mencionada en los artículos 11 y 14 de la Directiva 2000/9/CE.
 Los organismos de evaluación de la conformidad designados con arreglo a la sección IV del presente anexo se intercambiarán la información mencionada en el anexo V de la Directiva 2000/9/CE, por lo que respecta al módulo B, puntos 7 y 8, al módulo D, punto 6, y al módulo H, puntos 6 y 7.5.
 2. Documentación técnica
 Será suficiente que los fabricantes, sus representantes autorizados o las personas responsables de la comercialización de los productos dispongan de la documentación técnica, de conformidad con la Directiva 2000/9/CE, en el territorio de una de las Partes.
 Las Partes se comprometen a transmitir toda la documentación técnica pertinente a petición de las autoridades de la otra Parte.
 3. Vigilancia del mercado
 Las Partes se notificarán mutuamente las autoridades establecidas en su territorio que sean responsables de efectuar las labores de vigilancia vinculadas a la aplicación de los respectivos actos legislativos indicados en la sección I.
 Las Partes se notificarán mutuamente sus actividades de vigilancia del mercado en el marco de los organismos designados a tal efecto.»
 APÉNDICE B
 MODIFICACIONES DEL ANEXO I
 CAPÍTULO 1
 MAQUINARIA
 En la sección I, Disposiciones legales, reglamentarias y administrativas, Disposiciones contempladas en el artículo 1, apartado 2, debe suprimirse la referencia a las disposiciones de la Unión Europea y de Suiza y sustituirse por el texto siguiente:
 «Unión Europea
 1.
 Directiva 2006/42/CE del Parlamento Europeo y del Consejo, de 17 de mayo de 2006, relativa a las máquinas y por la que se modifica la Directiva 95/16/CE (DO L 157 de 9.6.2006, p. 24), modificada en último lugar por la Directiva 2009/127/CE del Parlamento Europeo y del Consejo, de 21 de octubre de 2009, por la que se modifica la Directiva 2006/42/CE en lo que respecta a las máquinas para la aplicación de plaguicidas (DO L 310 de 25.11.2009, p. 29).
 Suiza
 100.
 Ley federal de 12 de junio de 2009 sobre la seguridad de los productos (RO 2010 2573).
 101.
 Ordenanza de 19 de mayo de 2010 sobre la seguridad de los productos (RO 2010 2583).
 102.
 Ordenanza de 2 de abril de 2008 sobre la seguridad de las máquinas (RO 2008 1785), modificada en último lugar el 19 de mayo de 2010 (RO 2010 2583).»
 CAPÍTULO 2
 EQUIPOS DE PROTECCIÓN INDIVIDUAL
 En la sección I, Disposiciones legales, reglamentarias y administrativas, Disposiciones contempladas en el artículo 1, apartado 2, debe suprimirse la referencia a las disposiciones de Suiza y sustituirse por el texto siguiente:
 «Suiza
 100.
 Ley federal de 12 de junio de 2009 sobre la seguridad de los productos (RO 2010 2573).
 101.
 Ordenanza de 19 de mayo de 2010 sobre la seguridad de los productos (RO 2010 2583).»
 CAPÍTULO 5
 APARATOS DE GAS Y CALDERAS
 En la sección I, Disposiciones legales, reglamentarias y administrativas, Disposiciones contempladas en el artículo 1, apartado 2, debe suprimirse la referencia a las disposiciones de Suiza y sustituirse por el texto siguiente:
 «Suiza
 101.
 Ley federal de 12 de junio de 2009 sobre la seguridad de los productos (RO 2010 2573).
 102.
 Ordenanza de 19 de mayo de 2010 sobre la seguridad de los productos (RO 2010 2583).»
 CAPÍTULO 6
 RECIPIENTES A PRESIÓN
 En la sección I, Disposiciones legales, reglamentarias y administrativas, Disposiciones contempladas en el artículo 1, apartado 1, debe suprimirse la referencia a las disposiciones de la Unión Europea y sustituirse por el texto siguiente:
 «Unión Europea
 1.
 Directiva 2010/35/UE del Parlamento Europeo y del Consejo, de 16 de junio de 2010, sobre equipos a presión transportables y por la que se derogan las Directivas 76/767/CEE, 84/525/CEE, 84/526/CEE, 84/527/CEE y 1999/36/CE del Consejo (DO L 165 de 30.6.2010, p. 1).»
 En la sección I, Disposiciones legales, reglamentarias y administrativas, Disposiciones contempladas en el artículo 1, apartado 2, debe suprimirse la referencia a las disposiciones de Suiza y sustituirse por el texto siguiente:
 «Suiza
 102.
 Ley federal de 12 de junio de 2009 sobre la seguridad de los productos (RO 2010 2573).
 103.
 Ordenanza de 19 de mayo de 2010 sobre la seguridad de los productos (RO 2010 2583).
 104.
 Ordenanza de 20 de noviembre de 2002 sobre la seguridad de los recipientes a presión simples (RO 2003 38), modificada en último lugar el 19 de mayo de 2010 (RO 2010 2583).
 105.
 Ordenanza de 20 de noviembre de 2002 sobre la seguridad de los equipos a presión (RO 2003 38), modificada en último lugar el 19 de mayo de 2010 (RO 2010 2583)».
 CAPÍTULO 7
 EQUIPOS RADIOELÉCTRICOS Y EQUIPOS TERMINALES DE TELECOMUNICACIÓN
 En la sección I, Disposiciones legales, reglamentarias y administrativas, Disposiciones contempladas en el artículo 1, apartado 2, debe suprimirse la referencia a las disposiciones de Suiza y sustituirse por el texto siguiente:
 «Suiza
 100.
 Ley federal de 30 de abril de 1997 sobre las telecomunicaciones (RO 1997 2187), modificada en último lugar el 12 de junio de 2009 (RO 2010 2617).
 101.
 Ordenanza de 14 de junio de 2002 sobre las instalaciones de telecomunicación (RO 2002 2086), modificada en último lugar el 18 de noviembre de 2009 (RO 2009 6243).
 102.
 Ordenanza de 14 de junio de 2002 de la Oficina Federal de Comunicaciones (OFCOM) sobre las instalaciones de telecomunicación (RO 2002 2111), modificada en último lugar el 7 de abril de 2011 (RO 2011 1391).
 103.
 Anexo 1 de la Ordenanza de la OFCOM sobre las instalaciones de telecomunicación (RO 2002 2115), modificado en último lugar el 21 de noviembre de 2005 (RO 2005 5139).
 104.
 Lista de normas técnicas publicada en la Feuille Fédérale con títulos y referencias, modificada en último lugar el 3 de mayo de 2011 (FF 2011 0799).
 105.
 Ordenanza de 9 de marzo de 2007 sobre los servicios de telecomunicación (RO 2007 945), modificada en último lugar el 4 de noviembre de 2009 (RO 2009 5821).»
 CAPÍTULO 8
 EQUIPOS Y SISTEMAS DE PROTECCIÓN PARA SU UTILIZACIÓN EN ATMÓSFERAS POTENCIALMENTE EXPLOSIVAS
 En la sección I, Disposiciones legales, reglamentarias y administrativas, Disposiciones contempladas en el artículo 1, apartado 2, debe suprimirse la referencia a las disposiciones de Suiza y sustituirse por el texto siguiente:
 «Suiza
 100.
 Ley federal de 24 de junio de 1902 sobre las instalaciones eléctricas de corriente de intensidad baja y alta (RO 19 252 y RO 4 798), modificada en último lugar el 20 de marzo de 2008 (RO 2008 3437).
 101.
 Ordenanza de 2 de marzo de 1998 sobre la seguridad de los equipos y sistemas de protección para su utilización en atmósferas potencialmente explosivas (RO 1998 963), modificada en último lugar el 11 de junio de 2010 (RO 2010 2749).
 102.
 Ley federal de 12 de junio de 2009 sobre la seguridad de los productos (RO 2010 2573).
 103.
 Ordenanza de 19 de mayo de 2010 sobre la seguridad de los productos (RO 2010 2583).»
 CAPÍTULO 9
 MATERIAL ELÉCTRICO Y COMPATIBILIDAD ELECTROMAGNÉTICA
 En la sección I, Disposiciones legales, reglamentarias y administrativas, Disposiciones contempladas en el artículo 1, apartado 2, debe suprimirse la referencia a las disposiciones de Suiza y sustituirse por el texto siguiente:
 «Suiza
 100.
 Ley federal de 24 de junio de 1902 sobre las instalaciones eléctricas de corriente de intensidad baja y fuerte (RO 19 252 y RS 4 798), modificada en último lugar el 20 de marzo de 2008 (RO 2008 3437).
 101.
 Ordenanza de 30 de marzo de 1994 sobre las instalaciones eléctricas de corriente de intensidad baja (RO 1994 1185), modificada en último lugar el 18 de noviembre de 2009 (RO 2009 6243).
 102.
 Ordenanza de 30 de marzo de 1994 sobre las instalaciones eléctricas de corriente de intensidad fuerte (RO 1994 1199), modificada en último lugar el 8 de diciembre de 1997 (RO 1998 54).
 103.
 Ordenanza de 9 de abril de 1997 sobre los materiales eléctricos a baja tensión (RO 1997 1016), modificada en último lugar el 11 de junio de 2010 (RO 2010 2749).
 104.
 Ordenanza de 18 de noviembre de 2009 sobre la compatibilidad electromagnética (RO 2009 6243), modificada en último lugar el 24 de agosto de 2010 (RO 2010 3619).
 105.
 Ordenanza de 14 de junio de 2002 sobre las instalaciones de telecomunicación (RO 2002 2086), modificada en último lugar el 18 de noviembre de 2009 (RO 2009 6243).»
 CAPÍTULO 11
 INSTRUMENTOS DE MEDIDA Y ENVASES PREVIAMENTE PREPARADOS
 En la sección I, Disposiciones legales, reglamentarias y administrativas, Disposiciones contempladas en el artículo 1, apartado 2, debe suprimirse la referencia a las disposiciones de Suiza y sustituirse por el texto siguiente:
 «Suiza
 102.
 Ley federal de 9 de junio de 1977 sobre metrología (RO 1977 2394), modificada en último lugar el 18 de junio de 2010 (RO 2010 5003).
 103.
 Ordenanza de 23 de noviembre de 1994 sobre las unidades de medida (RO 1994 3109).
 104.
 Ordenanza de 15 de febrero de 2006 sobre los instrumentos de medida (RO 2006 1453), modificada en último lugar el 8 de septiembre de 2010 (RO 2010 4489).
 105.
 Ordenanza del Ministerio Federal de Justicia y Policía de 16 de abril de 2004 sobre los instrumentos de pesaje no automáticos (RO 2004 2093), modificada en último lugar el 2 de octubre de 2006 (RO 2006 4189).
 106.
 Ordenanza del Ministerio Federal de Justicia y Policía de 19 de marzo de 2006 sobre los instrumentos de medida de la longitud (RO 2006 1433).
 107.
 Ordenanza del Ministerio Federal de Justicia y Policía de 19 de marzo de 2006 sobre la medida del volumen (RO 2006 1525).
 108.
 Ordenanza del Ministerio Federal de Justicia y Policía de 19 de marzo de 2006 sobre los sistemas de medida de líquidos distintos del agua (RO 2006 1533), modificada en último lugar el 5 de octubre de 2010 (RO 2010 4595).
 109.
 Ordenanza del Ministerio Federal de Justicia y Policía de 19 de marzo de 2006 sobre los instrumentos de pesaje automáticos (RO 2006 1545).
 110.
 Ordenanza del Ministerio Federal de Justicia y Policía de 19 de marzo de 2006 sobre los instrumentos de energía térmica (RO 2006 1569).
 111.
 Ordenanza del Ministerio Federal de Justicia y Policía de 19 de marzo de 2006 sobre los contadores de gas (RO 2006 1591).
 112.
 Ordenanza del Ministerio Federal de Justicia y Policía de 19 de marzo de 2006 sobre los instrumentos de medida de los gases de escape de los motores de combustión (RO 2006 1599).
 113.
 Ordenanza del Ministerio Federal de Justicia y Policía de 19 de marzo de 2006 sobre los contadores de energía y potencia eléctricas (RO 2006 1613).
 114.
 Ordenanza de 15 de agosto de 1986 sobre los pesos (RO 1986 2022), modificada en último lugar el 2 de octubre de 2006 (RO 2006 4193).»
 CAPÍTULO 14
 BUENAS PRÁCTICAS DE LABORATORIO, BPL
 En la sección I, Disposiciones legales, reglamentarias y administrativas, Disposiciones contempladas en el artículo 1, apartado 2, debe suprimirse la referencia a las disposiciones de Suiza y sustituirse por el texto siguiente:
 «Suiza
 100.
 Ley federal de 7 de octubre de 1983 sobre la protección del medio ambiente (RO 1984 1122), modificada en último lugar el 19 de marzo de 2010 (RO 2010 3233).
 101.
 Ley federal de 15 de diciembre de 2000 sobre la protección contra sustancias y preparados peligrosos (RO 2004 4763), modificada en último lugar el 17 de junio de 2005 (RO 2006 2197).
 102.
 Ordenanza de 18 de mayo de 2005 sobre la protección contra sustancias y preparados peligrosos (RO 2005 2721) modificada en último lugar el 10 de noviembre de 2010 (RO 2010 5223).
 103.
 Ordenanza de 18 de mayo de 2005 sobre la autorización de productos fitosanitarios (RO 2005 3035), modificada en último lugar el 17 de junio de 2011 (RO 2011 2927).
 104.
 Ley federal de 15 de diciembre de 2000 sobre medicamentos y productos sanitarios (RO 2001 2790), modificada en último lugar el 8 de septiembre de 2010 (RO 2010 4027).
 105.
 Ordenanza de 17 de octubre de 2001 sobre medicamentos (RO 2001 3420), modificada en último lugar el 8 de septiembre de 2010 (RO 2010 3863).»
 CAPÍTULO 15
 INSPECCIÓN DE LOS MEDICAMENTOS CON ARREGLO A LAS PRÁCTICAS CORRECTAS DE FABRICACIÓN Y CERTIFICACIÓN DE LOS LOTES
 En la sección I, Disposiciones legales, reglamentarias y administrativas, Disposiciones contempladas en el artículo 1, apartado 2, debe suprimirse la referencia a las disposiciones de Suiza y sustituirse por el texto siguiente:
 «Suiza
 100.
 Ley federal de 15 de diciembre de 2000 sobre medicamentos y productos sanitarios (RO 2001 2790), modificada en último lugar el 8 de septiembre de 2010 (RO 2010 4027).
 101.
 Ordenanza de 17 de octubre de 2001 sobre el establecimiento de permisos (RO 2001 3399), modificada en último lugar el 25 de mayo de 2011 (RO 2011 2561).
 102.
 Ordenanza de la Agencia Suiza de Productos Terapéuticos de 9 de noviembre de 2001 sobre los requisitos para la autorización de comercialización de medicamentos (RO 2001 3437), modificada en último lugar el 22 de junio de 2006 (RO 2006 3587).
 103.
 Ordenanza de 17 de octubre de 2001 sobre ensayos clínicos de productos farmacéuticos (RO 2001 3511), modificada en último lugar el 8 de septiembre de 2010 (RO 2010 4043)».
 CAPÍTULO 17
 ASCENSORES
 En la sección I, Disposiciones legales, reglamentarias y administrativas, Disposiciones contempladas en el artículo 1, apartado 2, debe suprimirse la referencia a las disposiciones de la Unión Europea y de Suiza y sustituirse por el texto siguiente:
 «Unión Europea
 1.
 Directiva 95/16/CE del Parlamento Europeo y del Consejo, de 29 de junio de 1995, sobre la aproximación de las legislaciones de los Estados miembros relativas a los ascensores (DO L 213 de 7.9.1995, p. 1), modificada en último lugar por la Directiva 2006/42/CE del Parlamento Europeo y del Consejo, de 17 de mayo de 2006, relativa a las máquinas y por la que se modifica la Directiva 95/16/CE (DO L 157 de 9.6.2006, p. 24).
 Suiza
 100.
 Ley federal de 12 de junio de 2009 sobre la seguridad de los productos (RO 2010 2573).
 101.
 Ordenanza de 19 de mayo de 2010 sobre la seguridad de los productos (RO 2010 2583).
 102.
 Ordenanza de 23 de junio de 1999 sobre la seguridad de los ascensores (RO 1999 1875), modificada en último lugar el 19 de mayo de 2010 (RO 2010 2583).»
 CAPÍTULO 18
 BIOCIDAS
 En la sección I, Disposiciones legales, reglamentarias y administrativas, Disposiciones contempladas en el artículo 1, apartado 2, debe suprimirse la referencia a las disposiciones de Suiza y sustituirse por el texto siguiente:
 «Suiza
 100.
 Ley federal de 15 de diciembre de 2000 sobre la protección contra sustancias y preparados peligrosos (RO 2004 4763), modificada en último lugar el 17 de junio de 2005 (RO 2006 2197).
 101.
 Ley federal de 7 de octubre de 1983 relativa a la protección del medio ambiente (RO 1984 1122), modificada en último lugar el 19 de marzo de 2010 (RO 2010 3233).
 102.
 Ordenanza de 18 de mayo de 2005 relativa a la comercialización y el uso de biocidas (RO 2005 2821), modificada en último lugar el 4 de abril de 2011 (RO 2011 1403).»