type: wikipedia

text:
Plagiomenidae hija familja ta' mammiferi plaċentati estinti, eżattament mammiferi relatati fil-qrib mal-kolugi (il-mammiferi plaċentati li jipplanaw, tal-kontinent tal-Asja mifruxin fin-naħa tax-Xlokk u fuq bosta gżejjer).
 Din il-familja qiegħda klassifikata fil-klassi Mammalia, fis-sottoklassi Theria, fl-infraklassi Eutheria (il-plaċentati), fis-superordni Euarchontoglires u fl-ordni Dermoptera ma' tliet familji oħra (għalkemm sa ftit żmien ilu ma' dawn kien hemm il-familja Paramomyidae ukoll, li llum il-ġurnata hija kkunsidrata bħala familja tal-ordni Plesiadapiformes), li huma Cynocephalidae, Mixodectidae u Thylacaeluridae.
 Il-familja Plagiomenidae hija l-akbar familja tal-ordni Dermoptera kemm fin-numru ta' ġeneri kif ukoll fin-numru ta' speċi. Din tikkonsisti minn żewġ sottofamilji (Plagiomeninae u Ekgmowechashalinae), erba' tribujiet (Planetetheriini, Plagiomenini, Ekgmowechashalini u Tarkadectini), disa' ġeneri (Elpidophorus, Eudaemonema, Planetetherium, Worlandia, Ellesmene, Plagiomene, Ekgmowechashala, Tarka u Tarkadectes) u bosta speċi kollha estinti.
 Lista tal-ispeċi fil-familja Plagiomenidae
 Familja Plagiomenidae
 Sottofamilja incertae sedis
 Ġeneru Elpidophorus (Simpson, 1927)
 Elpidophorus elegans (Simpson, 1927)
 Elpidophorus minor (Simpson, 1935)
 Ġeneru Eudaemonema (Simpson, 1935)
 Eudaemonema cuspidata (Simpson, 1935)
 Sottofamilja Plagiomeninae
 Tribù Planetetheriini
 Ġeneru Planetetherium (Simpson, 1928)
 Planetetherium mirabile (Simpson, 1928)
 Ġeneru Worlandia (Bown & Rose, 1979)
 Worlandia inusitata (Bown & Rose, 1979)
 Tribù Plagiomenini
 Ġeneru Ellesmene
 Ellesmene eureka (Dawsonet al., 1993)
 Ġeneru Plagiomene (Matthew, 1918)
 Plagiomene accola (Rose, 1981)
 Plagiomene multicuspis (Matthew, 1918)
 Sottofamilja Ekgmowechashalinae
 Tribù Ekgmowechashalini
 Ġeneru Ekgmowechashala (MacDonald, 1963)
 Ekgmowechashala philotae (MacDonald, 1963)
 Tribù Tarkadectini
 Ġeneru Tarka (McKenna, 1990)
 Tarka stylifera (McKenna, 1990)
 Ġeneru Tarkadectes (McKenna, 1990)
 Tarkadectes montanensis (McKenna, 1990)
 Referenzi
 The Taxonomicon, sit b'informazzjoni dwar is-Siġra Tassonomika u l-familja Plagiomenidae
 Ħoloq esterni
 Mikko's Phylogeny Archive: L-ordni Dermoptera u l-familja Plagiomenidae
 Dermoptera


type: other

text:
Højesteret afsiger spændende afgørelse om tilbudsåbning
 Bird & BirdNyhederHøjesteret afsiger spændende afgørelse om tilbudsåbning
 Thomas Thorup Larsen, Cecilie Hald Andersen
 Den 18. december 2014 afsagde Højesteret en interessant dom vedrørende glemte tilbud i en tilbudsåbning i forbindelse med en licitation. Licitationen blev afholdt i henhold til den grønlandske licitationslov, hvor den pågældende regel om fysisk tilstedeværelse ved tilbudsåbningen er overensstemmende med den danske tilbudslovs § 7 herom, hvorfor afgørelsen tillige er interessant for dansk ret. Faktum
 Sagen vedrører en licitation af opførelse af en tilbygning til en bygge- og anlægsskole i Sisimiut. I forbindelse med licitationen var Avannaa Arkitekter totalrådgiver for bygherren, Grønlands Selvstyre, mens Rambøll Grønland var underrådgiver til Avannaa Arkitekter. Rambøll Grønland gennemførte licitationen på vegne af bygherren og totalrådgiveren.
 Tilbud skulle afleveres på skolen, og efter udløbet af fristen for aflevering af tilbud blev tilbuddene flyttet fra forstanderens kontor til et klasselokale, hvor tilbudsåbningen skulle gennemføres med oplæsning af tilbudspriser og forbehold, dvs. svarende til reglen i den danske tilbudslovs § 7.
 Da oplæsningen af tilbuddene var gennemført, blev licitationslederen (Rambøll Grønland) opmærksom på, at der manglede at blive oplæst nogle yderligere tilbud, og det blev konstateret, at der var glemt 3 rettidigt indleverede tilbud i forstanderens dueslag uden for forstanderens kontor. De glemte tilbud blev bragt til klasselokalet efter oplæsningen af de øvrige tilbud, men licitationslederen besluttede, at disse 3 tilbud, som både var afleveret i rette tid og på rette sted, skulle tilbageleveres uåbnede til de pågældende tilbudsgivere. Grundet dette forhold annullerede bygherren licitationen og afholdte en ny licitation vedrørende tilbygningen. Den nye licitation medførte, at der blev afgivet højere tilbudspriser end under den første licitation. Under den efterfølgende sag nedlagde Grønlands Selvstyre påstand mod Avannaa Arkitekter om, at virksomheden skulle erstatte selvstyrets tab, her fordyrelsen af tilbuddene i første og anden licitationsrunde, og Avannaa Arkitekter adciterede på sin side Rambøll Grønland med påstand om friholdelse over for selvstyrets påstand.
 Ved dommen fra Grønlands Landsret blev Avannaa Arkitekter i overensstemmelse med påstanden pålagt erstatningsansvar over for bygherren, og Rambøll Grønland blev samtidig dømt til at friholde Avannaa Arkitekter for denne udgift, idet det fandtes at være en fejl, at licitationslederen ikke havde åbnet (og dermed inddraget i licitationen) de 3 glemte rettidigt modtagne tilbud.
 Rambøll Grønland ankede dommen til Østre Landsret. Under sagen blev der fremlagt en erklæring fra Rets- og Responsumudvalget under Foreningen af Rådgivende Ingeniører, som redegjorde for, at det er en branchesædvane ikke at åbne tilbud, hvis disse trods rettidighed ikke er til stede i det lokale og på det tidspunkt, hvor åbningen af de øvrige indkomne tilbud finder sted. På trods af erklæringen, stadfæstede Østre Landsret Grønland Landsrets dom og fandt således, at det var en ansvarspådragende fejl, at licitationslederen ikke åbnede de 3 glemte rettidigt modtagne tilbud ved licitationen. Sagen for Højesteret drejede sig om, hvorvidt Rambøll Grønland skulle friholde Avannaa Arkitekter for bygherrens krav. Som sagen blev skåret til, omhandlede denne ikke spørgsmålet om, om selve forglemmelsen af tilbuddene i sig selv var ansvarspådragende, men alene om Rambøll Grønland havde handlet ansvarspådragende ved ikke at åbne de tre glemte kuverter med tilbud under licitationen, samt om det i øvrigt derfor også var en ansvarspådragende fejl, at licitationslederen udleverede disse tre kuverter uåbnet til tilbudsgiverne, uanset at disse tilbud ikke var blevet tilbagekaldt.
 "Efter § 2, stk. 1, og § 3, stk. 1, i landstingsloven om licitation mv. skal de bydende på en licitation afgive deres bud i en lukket kuvert inden samme bestemte tidspunkt og på samme udbudsgrundlag, og tilbudsgiverne er berettiget til at overvære åbningen af buddene på et forud fastsat tidspunkt. Formålet med disse bestemmelser må antages at være at fremme konkurrencen, at sikre en ligelig behandling af tilbudsgiverne, således at ingen tilbudsgiver har mulighed for at indrette deres tilbudsgivning under hensyn til kendskab til de øvrige tilbudsgiveres tilbud, og at sikre tilbudsgiverne en vis kontrol med, at reglerne overholdes.
 Fremgangsmåden ved åbning af tilbud må i lyset heraf tilrettelægges på en sådan måde, at risikoen for misbrug og andre uregelmæssigheder imødegås bedst muligt. Højesteret finder derfor – og under hensyn til det oplyste om, hvad der er sædvane i branchen – at tilbud som udgangspunkt ikke må tages i betragtning, hvis de ikke, inden åbningen af tilbud påbegyndes, er til stede der, hvor åbningen og oplæsningen af tilbuddene finder sted. Dette gælder, selv om tilbudsgiver har sørget for at indlevere sit tilbud i rette tid og på rette sted.
 Ved licitationen den 18. juni 2008 på Bygge- og Anlægsskolen i Sisimiut var tre kuverter med tilbud ved en fejl ikke medbragt til det lokale, hvor tilbuddene blev åbnet, og de blev først bragt til stede, efter at åbningen og oplæsningen af de øvrige tilbud var tilendebragt. De tre glemte kuverter befandt sig indtil da på et sted, hvortil andre havde adgang. Under disse omstændigheder er der ikke grundlag for at fravige det ovenfor anførte udgangspunkt.
 Det var derfor ikke en fejl, at Rambøll Grønlands licitationsleder afslog at åbne de tre glemte kuverter. Da tilbuddene som nævnt ikke kunne være taget i betragtning under licitationen, var det heller ikke en ansvarspådragende fejl i forhold til det rejste krav, at licitationslederen tilbageleverede de tre glemte kuverter til tilbudsgiverne uden at åbne dem."
 Højesteret fastslår, at det ikke var en ansvarspådragende fejl, at Rambøll Grønlands licitationsleder afslog at åbne de tre glemte tilbud, hvorfor det heller ikke var en ansvarspådragende fejl at tilbagelevere disse uåbnede til tilbudsgiverne.
 Som præmisserne er udformet må Højesterets dom fortolkes som en klar tilkendegivelse om, at glemte tilbud i en situation som den beskrevne som udgangspunkt altid skal lades ude af betragtning.
 Det helt afgørende synspunkt er her beskyttelsen af de øvrige tilbudsgivere og den potentielle risiko for, at en tilbudspris kan justeres efter at man har hørt de øvriges priser.
 I tidligere praksis vedrørende tilbudsåbning, jf. Klagenævnet for Udbuds kendelse af 12. april 2011 mellem Jotar mod Uddannelsescenter Ringkøbing-Skjern, var der en lignende situation, hvor der i forbindelse med en tilbudsåbning tillige var blevet glemt nogle tilbud i en taske. Da de glemte tilbud senere samme dag blev opdaget, blev de herefter åbnet og taget i betragtning, og dette blev af Klagenævnet for Udbud ikke anset som værende i strid med udbudsreglerne.
 Den afgørende forskel i forhold til nærværende sag er adgangen til de fysiske tilbud i den pågældende periode, idet tilbuddene i Jotar-sagen var glemt i en taske, hvor tilbuddene i højesteretssagen kunne anses som lettere tilgængelige, idet disse var placeret i et dueslag, hvor mange personer havde direkte adgang til at kunne udskifte tilbud eller ændre heri.
 Når man læser den konkrete sag herunder beskrivelsen af selve licitationsprocessen og åbningen af tilbuddene synes der imidlertid ikke umiddelbart at have været en stor risiko for snyd, men Højesteret vælger her en meget snæver fortolkning baseret på de konkrete omstændigheder.
 Da Højesteret formentligt kunne have afvist et ansvar allerede med henvisning til, at fremgangsmåden var sædvanlig i branchen, men konkret vælger at komme med en mere generel udtalelse til støtte for afgørelsen, bør dommen helt sikkert tages i betragtning såfremt lignende situationer opstår i fremtiden. Som ordregiver bør man derfor indrette sin modtagelse af tilbud således, at en sådan situation ganske enkelt ikke opstår.


text:
Saksofoni on metallirunkoinen puhallinsoitin. Adolphe Sax, alun perin belgialainen keksijä, rakensi ensimmäiset saksofoninsa vuoden 1841 ja 1846 välillä Pariisissa, ja patentoi saksofonin vuonna 1846. Keksinnössään Sax yhdisti yksilehtisen puupuhaltimen, kuten klarinetin, äänenmuodostuksen oboen kartiomaiseen putkirakenteeseen ja läppäjärjestelmään. Tämä tuotti aivan uudenlaisen soinnin. Vaikka saksofonin runko on metallista, se luetaan puupuhaltimiin äänen tuottamistavan vuoksi.
 Saksofonit
 Saksofonia on valmistettu ainakin 16 eri tyyppiä, joiden viritys ja sävelkorkeus vaihtelevat koon mukaan. Vaikka joidenkin viritykset ovat lähellä toisiaan, niiden sointivärit eroavat kuten ihmisen äänialat. Yleisimmät ovat:
 sopraanosaksofoni (B♭-vire)
 alttosaksofoni (E♭-vire)
 tenorisaksofoni (B♭-vire)
 baritonisaksofoni (E♭-vire)
 Muita käytössä olevia saksofoneja ovat mm. sopraninosaksofoni (E♭-vire), bassosaksofoni (B♭-vire) ja kontrabassosaksofoni (E♭-vire).
 Perinteisten saksofonien lisäksi saksalainen soitinrakentaja Benedikt Eppelsheim rakentaa saksofoneja, joiden nimet ovat soprillo ja tubax. Soprillo on B♭-vireinen piccolosaksofoni. Tubaxista on kaksi versiota, E♭-kontrabassosaksofoni ja B♭-subkontrabassosaksofoni. Ero normaaleihin saksofoneihin on kapeampi poraus, jolloin saadaan helpommin hallittavissa oleva soitin, joka kuluttaa vähemmän ilmaa. Kun normaalia kontrabassosaksofonia soitetaan bassosaksofonin suukappaleella, E♭-tubaxia soitetaan baritonisaksofonin suukappaleella ja B♭-tubaxia soitetaan joko baritoni- tai bassosaksofonin suukappaleella.
 Soprillon ääniala on pienestä B♭:stä kolmiviivaiseen E♭:ään ja se soi pientä septimiä kirjoitettua korkeammalta. E♭-tubaxin ääniala on sama kuin kontrabassosaksofonin ja B♭-tubax on oktaavia matalampi soitin kuin bassosaksofoni. B♭-tubax kilpailee äänialassa kontrafagotin kanssa, jonka ääniala ulottuu subkontra B♭:hen, tubaxin yltäessä soivaan subkontra A♭:aan tai "a-läpällä" venytetyissä malleissa subkontra G:hen.
 C-vireinen tenorisaksofoni oli yleinen 1920-luvulla. Nykyään uusiseelantilainen Aquilasax teettää c-tenorisaksofoneja Kiinassa. C-vireisiä sopraanosaksofoneja valmistettiin myös 1920-luvulla. Aquilasax aloitti syksyllä 2009 uusien c-sopraanosaksofonien valmistuksen.
 Saksofonille kirjoittaminen
 Kaikille saksofoneille kirjoitetaan G-avaimelle joko E♭:lle tai B♭:lle transponoituna. Sama kirjoitettu ääni soitetaan kaikilla saksofoneilla samalla sormituksella. Sopraanosaksofonille kirjoitettu yksiviivainen C soi suurta sekuntia alempaa, alttosaksofonille kirjoitettu yksiviivainen C soi suurta sekstiä alempaa, tenorisaksofonille suurta noonia alempaa jne.
 Saksofoni yhtyeissä
 Saksofonia käytetään useissa sinfoniaorkesterille sävelletyissä teoksissa. Saksofonisektio kuuluu puhallinorkesterien ja big bandien vakiokokoonpanoon. Puhallinorkestereiden kokoonpano käsittää yleensä kaksi alttoa (tai sopraanon ja alton), tenorin ja baritonin. Big bandeihin kuuluu kaksi alttoa, kaksi tenoria ja baritoni.
 Yleisin pelkästään saksofoneista koostuva kokoonpano on saksofonikvartetti (sopraano, altto, tenori ja baritoni). Kokoonpanolle on sävelletty mittava määrä repertoaaria.
 Erityisesti korkeaäänisempiä saksofoneja kuten tenori- ja sopraanosaksofonia on suosittu myös rock-henkisemmässä musiikissa.
 Taidemusiikkia saksofonille
 Solistina
 Claude Debussy: Rapsodia alttosaksofonille ja pianolle/orkesterille
 Aleksander Glazunov: Alttosaksofonikonsertto, opus 109 (alttosaksofonille ja jousiorkesterille)
 Yrjö Gunaropulos: Kaksi saksofonikonserttoa
 Jacques Ibert: Concertino Da Camera (alttosaksofonille ja 11 instrumentille)
 Lars-Erik Larsson: Konsert (alttosaksofonille ja jousiorkesterille)
 Allan Pettersson: Sinfonia nro 16 (alttosaksofonille ja orkesterille)
 Esa-Pekka Salonen: Alttosaksofonikonsertto
 Heitor Villa-Lobos: Fantasia sopraanosaksofonille ja kamariorkesterille
 Takashi Yoshimatsu: Kaksi saksofonikonserttoa
 Orkesterissa
 Georges Bizet: L'Arlésienne I & II sarja
 George Gershwin: An American in Paris; Rhapsody in Blue
 Modest Musorgski/Ravel: Näyttelykuvia
 Sergei Prokofjev: Romeo ja Julia
 Maurice Ravel: Bolero
 Muussa
 Myös Mark-Anthony Turnage on käyttänyt muutamissa teoksissaan saksofonia.
 Katso myös
 Luettelo saksofonisteista
 Lähteet
 Aiheesta muualla
 http://www.worldsax.net World Saxophone Congress
 http://www.saxontheweb.net
 http://www.saxtalk.com
 http://www.classicsax.com Web-radio ja verkkokauppa
 http://www.eppelsheim.com Soitinrakentaja Benedikt Eppelsheimin kotisivut
 http://www.saxophone.org/
 Suomen Saksofoniseura
 Saxophone acoustics: an introduction
 Puhallinsoittimet
 Seulonnan keskeiset artikkelit


type: caselaw

jurisdiction: EU

text:
16.1.2010
 DA
 Den Europæiske Unions Tidende
 C 11/18
 Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Court of Appeal (Civil Division) (England & Wales) (Det Forenede Kongerige) den 28. oktober 2009 — Generics (UK) Ltd mod Synaptech Inc
 (Sag C-427/09)
 2010/C 11/29
 Processprog: engelsk
 Den forelæggende ret
 Court of Appeal (Civil Division) (England & Wales)
 Parter i hovedsagen
 Sagsøger: Generics (UK) Ltd
 Sagsøgt: Synaptech Inc
 Præjudicielle spørgsmål
 1)
 Med henblik på artikel 13, stk. 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 1768/92 (1) er den »første tilladelse til markedsføring i Fællesskabet« da den første tilladelse til markedsføring i Fællesskabet, som blev udstedt i overensstemmelse med Rådets direktiv 65/65/EØF (2) (nu erstattet af direktiv 2001/83/EF (3)), eller er det tilstrækkeligt med enhver tilladelse, der gør det muligt at markedsføre i Fællesskabet eller EØS?
 2)
 Hvis med henblik på artikel 13, stk. 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 1768/92 den »første tilladelse til markedsføring i Fællesskabet« skal være blevet udstedt i overensstemmelse med direktiv 65/65/EØF (nu erstattet af direktiv 2001/83/EF), skal en tilladelse, som blev udstedt i 1963 i Østrig i overensstemmelse med den nationale lovgivning, der var i kraft på dette tidspunkt (og som ikke opfyldte kravene i direktiv 65/65/EØF), som aldrig blev ændret til at være i overensstemmelse med direktiv 65/65/EØF, og som blev endelig tilbagekaldt i 2001, da behandles som en tilladelse, der er udstedt i overensstemmelse med direktiv 65/65/EØF med henblik herpå?
 (1) Rådets forordning (EØF) nr. 1768/92 af 18.6.1992 om indførelse af et supplerende beskyttelsescertifikat for lægemidler, EFT L 182, s. 1.
 (2) Rådets direktiv 65/65/EØF af 26.1.1965 om tilnærmelse af lovgivning om medicinske specialiteter, EFT 1965-1966, s. 17.
 (3) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83/EF af 6.11.2001 om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler, EFT L 311, s. 67.


text:
Kukuřice setá (Zea mays) je druh jednoděložné rostliny z čeledi lipnicovitých (Poaceae). Český název kukuřice patří mezi novotvary vytvořené v 19. století Janem Svatoplukem Preslem.
 Botanická charakteristika
 Jedná se o robustní jednoletou trávu, dorůstající nejčastěji do výšky 1–3 m. Někdy zvláště v suchých podmínkách může být i nižší, např. jen 0,5 m, jsou ale známy rostliny i šestimetrové. Listy jsou střídavé, přisedlé s listovými pochvami a souběžnou žilnatinou. Čepele jsou asi 30–90 cm dlouhé a asi 1,5–12 cm široké. Květy jsou jednopohlavní, v pohlavně rozlišených květenstvích. Samčí květenství je vrcholová lata klásků, někdy je interpretováno jako několik hroznů vyrážející z hlavní osy. Samčí klásky jsou uspořádány v párech, kdy jeden klásek je stopkatý a druhý přisedlý a každý klásek obsahuje 2 květy. Na bázi každého klásku jsou 2 plevy, které na rozdíl od některých divokých druhů nejsou na kýlu křídlaté. Každý samčí květ obsahuje bělomázdřitou pluchu a plušku. Tyčinky jsou 3, plenky 2. Samičí květenství vyrůstají z úžlabí listu. U pěstované kukuřice seté pravé to je ztlustlý klas, někdy nazývaný palice (nejčastěji 2–5, vzácněji až 10 cm silný), který se skládá z mnoha řad obilek, v každém klasu jich je od 60 po více než 1000. U divokých subspecií je samičí květenství mnohem skromnější dvouřadý klas či hrozen (záleží na interpretaci), pouze asi 1 cm silný a obsahuje jen 4–15 obilek. U divokých forem se klas za zralosti rozpadá, u pěstované kukuřice zůstává vcelku. Celý samičí klas je uzavřen v pochvách listenů, u divokých forem bývá obalová pochva jen jedna, na vrcholu vyčuhuje chomáč čnělek s bliznami. Samičí klásky jsou podobně jako samčí dvoukvěté, ale dolní květ je sterilní, proto z každého klásku vzniká pouze jedna obilka. Na bázi klásku jsou 2 plevy, ve kterých je u divokých forem obilka uzavřena, u pěstované kukuřice jsou plevy redukované. Každý fertilní květ obsahuje jednu suchomázdřitou pluchu a plušku, plenky u samičích květů chybí, čnělky jsou 2, ale jsou skoro po celé délce srostlé, jen nahoře dvouklané. Původně se jednalo o diploida, počet chromozómů je 2n=20, dnes se však pěstují i tetraploidi, 2n=40.
 Kukuřice je větrosprašná (anemogamie), pyl je přenášen zejména větrem, včely a jiný hmyz sice pyl sbírají, ale jejich význam pro opylování je malý, protože nemají důvod navštěvovat také samičí květenství. Pylová zrna jsou relativně těžká a velmi rychle vysychají; udává se životnost 10 až 30 minut. Pyl je rozprašován zhruba po dobu 14 dní. Samčí pohlavní orgán většinou dozrává dříve než samičí, což je považováno za původní mechanismus zabezpečující cizosprášení. U mnohých moderních odrůd však dozrávají obě květenství ve stejnou dobu. V přirozených podmínkách se kukuřice rozmnožuje pouze semenem. Zhruba 95 % semen je oplodněno cizosprášením, zbytek samosprášením. Kukuřice během domestikace ztratila schopnost uvolňovat semena z palice a tak je zcela závislá na pomoci člověka. Kukuřice se nerozmnožuje vegetativně. Je sice teoreticky možné rozmnožovat kukuřici pomocí sterilních technik z tkáňových kultur, ale je to na rozdíl od některých jiných kulturních plodin velmi obtížné a nespolehlivé.
 Kukuřice je jako mnohé další tropické rostliny plodina s fotosyntézou typu C4. Díky tomu je kukuřice schopná za dostatečného osvětlení velmi rychle růst a produkovat enormní množství biomasy. Udává se maximální výnos až 23 t z hektaru. Není rovněž příliš náročná na vodu.
 Vnitrodruhové členění
 Široce pěstovaná polní plodina je pouze kukuřice setá pravá (Zea mays subsp. mays). Ostatní divoké poddruhy se nazývají pojmem teosinte (množné číslo teosintes). Kromě 3 divokých subspecií kukuřice seté náleží k teosintům také všechny další známé druhy rodu Zea: Zea diploperennis, Zea perennis, Zea nicaraguensis a Zea luxurians. Tyto druhy (všechny kromě druhu Zea mays) jsou některými autory řazeny do samostatného rodu Euchlaena Schrad. V tomto pojetí obsahuje potom rod Zea pouze jeden druh: Zea mays. Dnešní autoři většinou používají široké pojetí rodu Zea, s 5 uznávanými druhy.
 Druh Zea mays se dělí na následující poddruhy (subspecie):
 Zea mays subsp. mays: Jedná se o známou, dnes na všech kontinentech kromě Antarktidy pěstovanou, kukuřici. Ostatní divoké subspecie se mimo oblast původu pěstují nanejvýš v pokusných kulturách. Je to čistě kulturní taxon, není známa z přirozených společenstev.
 Zea mays subsp. mexicana (Schrad.) H.H. Iltis, někdy považována za samostatný druh: Zea mexicana (Schrad.) Kuntze, syn.: Euchlaena mexicana Schrad. Poddruh je znám pod názvy: Chalco Teosinte, Central-Plateau Teosinte či Nobogame Teosinte. Samičí klas je daleko menší než u pěstované kukuřice, je jen 5–8 (vzácněji až 10) cm dlouhý, 0,6–0,8 cm silný. Poddruh je rozšířen v Mexiku, nejvíce v oblasti zvané Meseta Central. Ve své domovině roste často na okrajích polí pěstované kukuřice seté pravé, se kterou se i kříží.
 Zea mays subsp. huehuetenangensis (H.H. Iltis et Doebley) Doebley je mohutná tráva dorůstající až 5 m. Nazývá se Huehuetenango Teosinte. Na rozdíl od subsp. parviglumis má lysé listy. Samičí klasy jsou podobné jako u subsp. mexicana. Je to endemit provincie Huehuetenango v Guatemele a také je to častý plevel v polích pěstované kukuřice, s níž se často kříží. Někdy roste ale i v lesích.
 Zea mays subsp. parviglumis H. H. Iltis et Doebley je tráva dorůstající nejčastěji výšky 2–4 m. Samičí klasy jsou podobné stavby jako u subsp. mexicana. Nazývá se Balsas Teosinte nebo Guerrero Teosinte. Listy jsou na rozdíl od subsp. huehuetenangensis pýřité. Přirozeně roste v pacifické části Mexika, hlavně v oblastech Oaxaca a Jalisco, zvláště častá je u řeky Balsas. Jelikož nekvete současně se subsp. mays, nekříží se s ní tolik.
 Historie
 Kukuřice setá pravá je kulturní taxon, který má svůj původ ve Střední Americe. Existuje několik teorií vzniku této kulturní rostliny.
 Kukuřice setá pravá vznikla přímou domestikací poddruhu Zea mays subsp. parviglumis, který je domácí v Mexiku, hlavně v údolí řeky Balsas. Více než 12 % genetického materiálu z poddruhu Zea mays subsp. mexicana se do kukuřice seté pravé dostala díky introgresívní hybridizaci poddruhů Zea mays subsp. mexicana a Zea mays subsp. parviglumis
 Kukuřice setá pravá vznikla procesem hybridizace nějaké primitivní domácí kukuřice (jen lehce změněné oproti divokým formám) a nějakého divokého druhu ze sect. Luxuriantes, buď Zea diploperennis nebo Zea luxurians.
 Kukuřice setá pravá vznikla dvojnásobnou nebo vícenásobnou domestikací nějaké neznámé divoké kukuřice či některého teosintu. Tento model byl však dnes zpochybněn.
 Kukuřice setá pravá se vyvinula z hybrida druhu Zea diploperennis a druhu Tripsacum dactyloides (tráva příbuzná kukuřicím). Paul Mangelsdorf se domnívá, že pěstovaná kukuřice je výsledkem hybridizace mezi dokonce mezi nějakým neznámým druhem divoké kukuřice a druhu z rodu Tripsacum. Moderní genetické výzkumy však tuto teorii vylučují.
 Teorii číslo 1 navrhl George Beadle, nositel Nobelovy ceny za rok 1958. Ačkoliv byla tato teorie potvrzena četnými experimenty, pořád je zde mnoho nejasností.
 Domestikace kukuřice seté začala už v pravěku, pravděpodobně mezi léty 10000 př. n. l. – 5500 př. n. l. Dnešní genetické experimenty naznačují, že domestikace kukuřice začala někdy kolem roku 7000 př. n. l. v centrálním Mexiku, někde v kopcích států Oaxaca and Jalisco. Ovšem podle kosterních pozůstatků se ukazuje, že kukuřice před 4700 př. n. l. neměla měřitelný podíl na jídelníčku. Mikrofosilie obsahující kukuřičný škrob byly objeveny archeology na kamenných nástrojích pocházejících z mexických lokalit. Odtud se pak pravděpodobně nová plodina šířila dále: před 7600 lety byla pěstována v Panamě, v severní části Jižní Ameriky byla hojná před 6000 roky. Nejpodobnější divoká kukuřice té pěstované dnes roste u řeky Balsas. Multidisciplinární studie ovšem naznačuje, že původem mohla být i Jižní Amerika.
 Do Evropy se kukuřice dostala v průběhu 16. a 17. století. Před nedávnem vzbudila určitý zájem teorie, že se kukuřice neznámou cestou dostala do Indie pravděpodobně již v 11. až 12. století. Důkazem měly být architektonické a sochařské prvky, připomínající kukuřičné palice. Pravdivost této domněnky je však více než sporná.
 Stanovištní podmínky
 Podmínky vhodné pro pěstování jsou v podstatě podobné podmínkám ve kterých rostly původní divoké druhy, s tím, že procesem šlechtění dochází k toleranci určitým směrem a vyšší reakce na určité podměty.
 Minimální teplota půdy pro klíčení se pohybuje okolo 10 °C, v průběhu vegetace je pak ideální teplota v rozmezí 20–40 °C. Původně se jedná o krátkodenní rostlinu, přičemž nové odrůdy nejsou k délce dne citlivé. Vyšší nároky na světlo však přetrvávají. Kukuřice je náročná na vodu – vytváří mohutný kořenový systém sahající do hloubek od 1–4 m, pokud tomu dovoluje půdní profil. Preferuje hluboké a propustné půdy. Nesnáší naopak půdy obsahující hrubší frakce – písek, suché či zamokřené. Není odolná vůči zasolení. Preferuje půdy neutrální s vyšším obsahem organického materiálu a živin.
 Agrotechnika
 Správná agrotechnika pěstování kukuřice předpokládá pěstování v pestrém osevním postupu, včetně pěstování krycích plodin. Na počátku založení kultury je podmítka strniště nebo úhoru, následuje hlubší orba, doplněná hnojením. Poté se připravuje seťové lůžko smykováním a vláčením. Následuje setí do řádek vzdálených 50–60 cm. Ve střední Americe se stále používá tradiční systém setby, kdy se do jednoho dolíku vyseje semínko kukuřice, dýně a fazole. Pokud není použita krycí plodina, provádí se meziřádkové ošetření proti plevelům a škůdcům včetně prokypření půdy. V oblastech s nízkými srážkami nebo nedostatkem vody jsou aplikovány závlahy. Poslední operací je sklizeň. Sklízí se buď na semeno (v technické zralosti při vlhkosti 25–30 %) nebo na siláž.
 Choroby a škůdci kukuřice
 Choroby:
 sněť kukuřičná (Ustilago maydis)
 virus zakrslé mozaiky kukuřice, MDMV (anglicky: Maize Dwarf Mosaic Virus)
 Pantoea stewartii
 Puccinia sorghi
 Škůdci:
 Heliothis zea
 Spodoptera frugiperda
 Pseudaletia unipuncta
 Papaipema nebris
 bázlivec kukuřičný (Diabrotica virgifera)
 Rhopalosiphum maidis
 zavíječ kukuřičný (Ostrinia nubilalis)
 Euxesta stigmatis
 Elasmopalpus lignosellus
 Peregrinus maidis
 Použití
 V rozvinutých zemích se kukuřice pěstuje převážně jako krmivo pro dobytek ať už ve formě zrna či siláže, nebo jako surovina pro zpracovatelský průmysl. Její přímá spotřeba jako potraviny je okrajová, přestože roste význam sladké kukuřice jako zeleniny. V potravinářském průmyslu slouží kukuřice jako zdroj oleje, škrobu, glukózy, fruktózového sirupu a bioetanolu. Uvažuje se rovněž o použití kukuřice pro výrobu biodegradovatelných plastů a proteinů pro medicínské účely.
 V rozvojových zemích Latinské Ameriky a v Africe je kukuřice převážně spotřebována jako hlavní zdroj kalorií pro venkovské obyvatelstvo. V rozvojových zemích Asie je zhruba vyrovnané její použití jako potraviny i jako krmiva. Ve své domovské zemi Mexiku je kukuřice nedílnou součástí kultury a je nejenom přítomná téměř ve všech potravinách, ale suché stonky se používají jako stavební materiál pro ohrady a střešní krytiny, listy pro tvorbu rohoží atd.
 Ze světové produkce kukuřice na zrno se přímo jako potravina spotřebuje zhruba 21 %.
 U kukuřice pěstované na zrno je důležitou charakteristikou složení endospermu. Na základě této charakteristiky se rozlišuje pět různých typů kukuřice:
 Reventador (pop corn)- původní domestikovaná varianta. Má malá zrna s měkkým škrobovitým jádrem a velmi tvrdým pláštěm. Při zahřívání se voda uzavřená v jádře přemění v páru a ta plášť nakonec roztrhne. Tato kukuřice se pěstuje přibližně na 1 % rozlohy.
 Duro (flint) – podobná Pop kukuřici ale s větší velikostí zrna. Tato kukuřice se pěstuje především v horských podmínkách a v oblastech, kde je zapotřebí odolnost k chladu. Dobře snáší špatné skladovací podmínky. Zabírá asi 14 % rozlohy.
 Blando – kukuřice na mouku. Má měkké škrobové jádro a snadno se mele. Používá se pro přípravu tortil apod. Je to nejběžnější kukuřice pro přímou lidskou spotřebu. Zabírá asi 12 % rozlohy.
 Dentado – jádro je tvořeno měkčím škrobovým endospermem, který je částečně zakryt poněkud tvrdší slupkou. Ta však nepokrývá celé jádro, to proto při schnutí vytvoří charakteristickou výduť. Nejrozšířenější typ kukuřice, představuje zhruba 73 % světové produkce. Používá se převážně jako krmivo pro dobytek a v průmyslu na výrobu škrobu, etanolu, oleje aj.
 Sladká kukuřice – endosperm se skládá převážně z rozpustných cukrů s malým podílem škrobu. Představuje sice zanedbatelnou část produkce, pokud jde o rozlohu, ale zato se prodává za velmi vysokou cenu jako zelenina ve vyspělých zemích.
 Při pěstování na zrno se nechává kukuřice důkladně vyschnout na poli a sklízí se až pozdě na podzim, nezřídka i na jaře následujícího roku. V našich podmínkách se kukuřice pěstuje převážně na siláž, v tomto případě se sklízí zelená ještě před dozráním palic.
 Kukuřice a lidské zdraví
 Kukuřici je vhodné před dalším zpracováním povařit s vápnem nebo jinou zásaditou látkou. Tento proces pomáhá k oddělení slupky, zvyšuje biologickou dostupnost tryptofanu (proteinogenní aminokyseliny) a niacinu (důležitého vitamínu), zvyšuje nutriční hodnotu kukuřice a činí ji chutnější a stravitelnější.
 Výtrusy cizopasné houby – sněti kukuřičné, která na kukuřičných klasech parazituje, obsahují alkaloidy podobné složením a účinkem alkaloidům námele.
 Produkce
 Podle ročenky FAO se výměra kukuřice mezi lety 1970 až 2009 zvýšila ze 113 milionů hektarů na 159,5 mil. ha, průměrný výnos stoupl z 2,35 t/ha na 5,12 t/ha a celková produkce tak vzrostla z 266 mil. tun na 817 mil. tun. Výnosy kukuřice v rozvinutých zemích jsou výrazně vyšší díky použití hybridního osiva, zavlažovacích systémů, hnojení a ochrany před škůdci.
 V České republice dochází k postupnému zvyšování plochy oseté kukuřicí. Od počátku 90. let vzrostla výměra kukuřice z přibližně 30 000 ha na 85 000 ha v roce 2003. Rovněž hektarové výnosy u kukuřice na zrno vzrostly za stejné období z přibližně 4,5 t/ha na 5,5 t/ha v roce 2003 a dokonce na 6,4 t v roce 2004. U kukuřice na siláž se v našich podmínkách dosahuje výnosů okolo 30 t/ha (v roce 2004 činil průměrný výnos 32,4 t/ha).
 Šlechtění a genetika
 Nejvýznamnější odrůdy
 Hlavními odrůdami kukuřice jsou: kukuřice obecná, neboli tvrdá (Zea mays conv. vulgaris syn. Z. mays conv. indurata), tzv. „koňský zub“ (Z. mays conv. identata syn. Z. mays conv. dentiformis), kukuřice pukancová (Z. mays conv. microsperma syn. Z. mays conv. everta), kukuřice škrobová (Z. mays conv. amylacea) a kukuřice cukrová (Z. mays conv. saccharata). Kukuřice pukancová má dvě formy. Je to Zea mays conv. everta var. leucornis a Z. mays conv. everta var. oryzoides.
 Modelový organismus
 Kukuřice je významný modelový organismus používaný v genetice a vývojové biologii. Americká genetička Barbara McClintock objevila při práci s kukuřicí transpozony, za což dostala v roce 1983 Nobelovu cenu.
 GM kukuřice
 Mnoho kontroverzí vyvolává pěstování geneticky upravené ( – GM) kukuřice. Tato transgenní plodina má mnoho zarytých odpůrců, mezi něž patří britský následník trůnu princ Charles, environmentální organizace jako například Greenpeace a některé asociace bio-zemědělců. Zrovna tak proponenti geneticky modifikované kukuřice, mezi které patří velké biotechnologické společnosti jako Monsanto, Pioneer Hi-Bred či Syngenta prosazují svůj pohled na GM kukuřici velmi tvrdě a často bezohledně.
 Většina GM kukuřice je pěstována v USA, Kanadě, Jihoafrické republice a ve Španělsku. Od roku 2005 se pěstuje rovněž v České republice, zatím jako první a jediná transgenní plodina. V současné době je nejběžnější GM kukuřice s vloženým genem z půdní bakterie Bacillus thuringiensis (odtud Bt-kukuřice), který kukuřici propůjčuje odolnost proti škodlivému zavíječi kukuřičnému (Ostrinia nubilalis) nebo bázlivci kukuřičnému (Diabrotica virgifera). Produktem tohoto genu je protein, který je nejprve aktivován trávicími enzymy cílového hmyzu a poté se specificky váže na receptory v jeho střevech, kde vytváří póry. Stejný protein používají pro kontrolu hmyzu ekologičtí zemědělci od první poloviny 20. století. Tento protein je neškodný pro jiné druhy hmyzu, zvířata či ptáky a díky tomu, že se v trávicím ústrojí člověka velmi rychle rozkládá, nehrozí ani riziko alergenních reakcí.
 Výtky odpůrců jsou většinou namířeny proti použití genového inženýrství jako takového. Mezi nejčastější výtky odpůrců patří možnost vzniku alergenních reakcí u spotřebitelů, nechtěný negativní efekt na necílové druhy hmyzu a nekontrolované křížení s netransgenní kukuřicí či s divokými příbuznými. Především v Mexiku má tato poslední obava racionální základ. Je zapotřebí chránit bohatství lokálních středoamerických odrůd kukuřice, protože představují zdroj biodiverzity pro její další šlechtění. Proto by se mělo zabránit jejich křížení s moderními odrůdami (nezávisle na tom jde-li o GM-odrůdy). V Mexiku je z těchto důvodů pěstování jakékoliv GM kukuřice zakázáno.
 Naproti tomu zastánci použití transgenních odrůd tvrdí, že GM-kukuřice snižuje množství toxických chemikálií nutných k ochraně úrody před škůdci. GM odrůdy mohou mít rovněž příznivý vliv na biodiverzitu, protože Bt-toxin působí pouze na housenky okusující kukuřici, zatímco chemická ochrana nespecificky zabíjí veškerý hmyz. Bylo rovněž prokázáno, že GM kukuřice snižuje riziko vývojových deformací u hispánské populace, pro které je kukuřice podstatnou složkou stravy. Je-li kukuřičné zrno nakousnuto od hmyzu, snadněji se na něm uchytí plíseň Fusarium produkující vysoce nebezpečný toxin fumonisin. Díky nižšímu napadení hmyzem by množství fumonisinu v GM kukuřici mělo být nižší.
 Odkazy
 Reference
 Externí odkazy
 "Tracking the Ancestry of Corn Back 9,000 Years," New York Times, May 25, 2010
 Lipnicovité
 Obilniny
 Modelové organismy
 Komodity
 Flóra Mexika
 Flóra Střední Ameriky
 Pícniny
 Energetické rostliny


type: legislation

text:
 COMISSÃO DAS COMUNIDADES EUROPEIAS
 it A
 it tfr
 Bruxelas, 12.12.1997
 COM(97) 689 filial
 Proposta de
 REGULAMENTO (CE) DO CONSELHO
 que fixa, para o ano de 1998, determinadas medidas de conservação e de gestão dos recursos
 haliêuticos aplicáveis aos navios que arvoram pavilhão da Estónia
 (apresentada pela Comissão)
 ---pagebreak--- ---pagebreak--- EXPOSIÇÃO DOS MOTIVOS
 Em conformidade com o Acordo sobre as Relações em Matéria de Pesca entre a Comunidade
 Europeia e a República da Estónia, assinado em Bruxelas em 19 de Dezembro de 1996, foram
 realizadas, em Bruxelas em 3 e 4 de Novembro de 1997, consultas entre a Comunidade e a Estónia,
 que permitiram estabelecer uma Acta aprovada que define um convénio de pesca recíproco para 1998.
 A presente proposta de regulamento tem por objectivo autorizar os navios da Estónia a pescar as
 quotas que lhes foram atribuídas para 1998 nas águas da Comunidade, em conformidade com o
 convénio recíproco acima referido.
 ---pagebreak--- Proposta de
 REGULAMENTO (CE) N° /98 DO CONSELHO
 de.... de Dezembro de 1997
 que fixa, para o ano de 1998, determinadas medidas de conservação e de gestão dos recursos
 haliêuticos aplicáveis aos navios que arvoram pavilhão da Estónia
 O CONSELHO DA UNIÃO EUROPEIA,
 Tendo em conta o Tratado que institui a Comunidade Europeia,
 Tendo em conta o Regulamento (CEE) n° 3760/92 do Conselho, de 20 de Dezembro de 1992, que
 institui um regime comunitário da pesca e da aquicultura*1 , e, nomeadamente, o n° 4 do seu artigo 8o,
 lendo em conta a proposta da Comissão,
 Considerando que, em conformidade com o processo previsto no Acordo sobre as Relações em
 Matéria de Pesca entre a Comunidade Europeia e a República da Estónia*2, nomeadamente nos seus
 artigos 3 o e 6o, a Comunidade e a Estónia realizaram consultas a respeito dos direitos de pesca
 recíprocos para 1998 e da gestão dos recursos vivos comuns;
 Considerando que, durante essas consultas, as delegações acordaram em recomendar às suas
 autoridades respectivas afixaçãode certas quotas de captura para 1998, em relação aos navios da outra
 Parte;
 Considerando que devem ser tomadas as medidas necessárias para dar seguimento, em 1998, ao
 resultado das consultas realizadas com a Estónia;
 Considerando que cabe ao Conselho estabelecer as condições específicas em que podem ser efectuadas
 as capturas pelos navios que arvoram pavilhão da Estónia;
 Considerando que as actividades de pesca abrangidas pelo presente regulamento estão submetidas às
 medidas de controlo pertinentes previstas pelo Regulamento (CEE) n° 2847/93 do Conselho, de 12 de
 Outubro de 1993, que institui um regime de controlo aplicável à política comum das pescas(3);
 Considerando que o n° 2 do artigo 3o do Regulamento (CEE) n° 1381/87, da Comissão, de 20 de Maio
 de 1987, que estabelece as regras de execução relativas à marcação e à documentação dos navios de
 pesca( , prevê que todos os navios com tanques de água do mar refrigerada mantenham a bordo um
 documento autenticado por uma autoridade competente com indicação do calibre dos seus tanques em
 metros cúbicos a intervalos de 10 centímetros,
 Considerando que, por motivos imperativos de interesse comum, o presente regulamento será
 aplicável a partir de 1 de Janeiro de 1998,
 d)
 JO n° L 389 de 31.12.1992, p. 1. Regulamento com a redacção que lhe foi dada pelo Acto de Adesão de 1994.
 (2)
 JO n° L 332 de 20.12.1996, p. 16.
 (3)
 JO n° L 261 de 20.10.1993, p. 1.
 (4)
 JO n°L 132 de 21.5.1987, p. 9.
 2-
 ---pagebreak--- ADOPTOU O PRESENTE REGULAMENTO:
 Artigo Io
 1. De 1 de Janeiro a 31 de Dezembro de 1998, os navios que arvoram pavilhão da Estónia são
 autorizados a pescar as espécies mencionadas no Anexo I, dentro dos limites geográficos e
 quantitativos fixados no referido anexo e em conformidade com o presente regulamento, nas zonas de
 pesca dos Estados-membros até 200 milhas marítimas no mar Báltico. A pesca de bacalhau nas águas
 do mar Báltico, dos seus estreitos (Belts) e do 0resund, está proibida durante o período de 10 de Junho
 a 20 de Agosto de 1998 inclusive.
 2. As actividades de pesca autorizadas nos termos do n° 1 serão confinadas às partes da zona de
 pesca de 200 milhas situada ao largo de 12 milhas marítimas, calculadas a partir das linhas de base a
 partir das quais são delimitadas as zonas de pesca dos Estados-membros, a sul de 59°30' de latitude
 norte.
 3. Sem prejuízo do n° 1, são autorizadas as capturas acessórias inevitáveis de espécies em relação
 às quais não esteja fixada qualquer quota para uma zona, até aos limites previstos pelas medidas de
 conservação em vigor na zona em, causa.
 4. As capturas acessórias, efectuadas numa determinada zona, de espécies em relação às quais
 esteja fixada uma quota para essa zona serão imputadas à quota em causa.
 Artigo 2o
 1. Os navios que pesquem no âmbito das quotas fixadas no artigo Io respeitarão as medidas de
 conservação e de controlo, bem como quaisquer outras disposições que regulem as actividades de
 pesca nas zonas referidas no citado artigo.
 2. Os navios referidos no n° 1 manterão um diário de bordo no qual serão inscritas as informações
 mencionadas no Anexo II.
 3. Os navios referidos no n° 1 transmitirão à Comissão, de acordo com as regras fixadas no
 Anexo III, as informações mencionadas nesse anexo.
 4. Os navios com tanques de água do mar refrigerada, referidos no n° 1, manterão a bordo um
 documento autenticado por uma autoridade competente com indicação do calibre dos seus tanques em
 metros cúbicos a intervalos de 10 centímetros.
 5. As letras e os números de registo dos navios referidos rio n° 1 devem ser marcados
 distintamente dos doislados da proa.
 Artigo 3o
 1. A pesca no âmbito das quotas fixadas no artigo I o está sujeita à emissão de uma licença e de
 uma autorização especial de pesca pela Comissão, em nome da Comunidade, a pedido das autoridades
 da Estónia e à observância das condiçõesfixadasnos Anexos II e III. Serão mantidas a bordo de cada
 navio cópias desses anexos, bem como a licença e a autorização especial de pesca.
 v
 /
 ---pagebreak--- Os navios que devam beneficiar de licenças de pesca na zona comunitária para um determinado mês
 serão notificados, o mais tardar no dia 15 do mês anterior. A Comunidade dará seguimento, o mais
 rapidamente possível, a qualquer pedido de adaptação de uma lista mensal durante o seu período de
 validade.
 2. Aquando da apresentação à Comissão de um pedido de licença e de autorização especial de
 pesca, serão fornecidas as informações seguintes:
 (a) nome do navio;
 (b) número de registo;
 (c) letras e números exteriores de identificação;
 (d) porto de registo;
 (e) nome e endereço do proprietário ou do fretador;
 (f) arqueação bruta e comprimento de fora a fora;
 (g) potência do motor;
 (h) indicativo de chamada efrequênciade rádio;
 (i) método de pesca previsto;
 (j) zona de pesca prevista;
 (k) espécies que se prevê pescar;
 (1) período para o qual é pedida a licença.
 3. A emissão de licenças e de autorizações especiais de pesca está sujeita à condição de o número
 de licenças válidas em qualquer momento de um designado mês ou ano não ser superior aos valores
 mencionados no Anexo I.
 4. Só são autorizados a pescar os navios com menos de 43 metros.
 5. Cada licença e cada autorização especial de pesca são válidas para um único navio. Se vários
 navios participarem na mesma operação de pesca, cada um deles deve ter uma licença e uma
 autorização especial de pesca.
 6. As licenças e as autorizações especiais de pesca podem ser canceladas com vista à emissão de
 novas licenças e autorizações especiais de pesca. Tais cancelamentos produzem efeitos no dia anterior
 à data de emissão das novas licenças e autorizações especiais de pesca pela Comissão. As novas
 licenças e autorizações especiais de pesca produzem efeitos a partir da sua data de emissão.
 7. Se forem esgotadas as respectivas quotas, fixadas no Anexo I, a licença e a autorização
 especial de pesca serão retiradas, no todo ou em parte, antes da data do seu termo.
 8. A licença e a autorização especial de pesca serão retiradas no caso de incumprimento das
 obrigações fixadas no presente regulamento.
 9. Não serão emitidas quaisquer licenças e autorizações especiais de pesca, durante um período
 máximo de doze meses, para os navios em relação aos quais não tenham sido cumpridas as obrigações
 previstas no presente regulamento.
 10. A Comissão submeterá à Estónia, em nome da Comunidade, os nomes e as características dos
 navios estónios que não serão autorizados a pescar na zona de pesca da Comunidade no mês ou meses
 seguintes, devido a uma infracção às regras comunitárias.
 S
 ---pagebreak--- Artigo 4o
 Os navios autorizados a pescar em 31 de Dezembro podem continuar a fazê-lo no início do ano
 seguinte, até que a lista dos navios autorizados a pescar durante o ano em causa tenha sido submetida à
 Comissão e por ela aprovada em nome da Comunidade.
 Artigo 5o
 O presente regulamento entra em vigor no dia da sua publicação no Jornal Oficial das Comunidades
 Europeias. É aplicável a partir de 1 de Janeiro de 1998.
 O presente regulamento é obrigatório em todos os seus elementos e directamente aplicável
 em todos os Estados-membros.
 Feito em Bruxelas, em .... de Dezembro de 1997.
 Pelo Conselho
 O Presidente
 ---pagebreak--- ANEXO I
 Quotas de captura e licenças da Estónia para 1998
 Zona de pesca dos Estados-membros da Comunidade
 Bacalhau CIEMIIId(1) 1 100
 Arenque CIEMIIId(1) 4 000
 Espadilha CIEM IIId(1) 4 000
 (i)
 Para aiém de 12 milhas marítimas calculadas a partir das linhas de base a partir das quais é medido o mar
 territorial e a sul de 59°30' de latitude norte.
 (2)
 O número de licenças e de autorizações de pesca especiais válidas é mencionado entre parênteses.
 7-
 ---pagebreak--- ANEXOU
 Aquando da pesca na zona das 200 milhas marítimas situada ao largo das costas dos Estados-membros
 da Comunidade abrangida pela regulamentação comunitária em matéria de pescas, devem ser inscritas
 no diário de bordo as seguintes informações imediatamente após as seguintes acções:
 1. Após cada operação de pesca:
 1.1. as quantidades (em quilogramas de peso vivo) de cada espécie capturada;
 1.2. a data e a hora da operação de pesca;
 1.3. a posição geográfica em que foram efectuadas as capturas;
 1.4. o método de pesca utilizado.
 2. Após cada transbordo de ou para outro navio:
 2.1. a indicação "recebidos de" ou "transferidos para";
 2.2. as quantidades (em quilogramas de peso vivo) de cada espécie transbordada;
 2.3. o nome, as letras e números exteriores de identificação do navio do qual ou para o qual
 foi efectuado o transbordo;
 2.4. não é autorizado o transbordo de bacalhau.
 3. Após cada desembarque num porto da Comunidade:
 3.1. o nome do porto;
 3.2. as quantidades (em quilogramas de peso vivo) de cada espécie oesembarcad .
 4. Após cada transmissão de informações à Comissão das Comunidades Europeias:
 4.1. a data e a hora da transmissão;
 4.2. o tipo da mensagem: IN, OUT, ICES (CIEM), WKL ou 2 WKL;
 4.3. em caso de transmissão por rádio: o nome da estação de rádio.
 *
 ---pagebreak--- ANEXO in
 1. As informações a transmitir à Comissão Europeia e o calendário da sua transmissão são os
 seguintes:
 1.1. Aquando de cada entrada na zona das 200 milhas marítimas situada ao largo das costas dos
 Estados-membros da Comunidade abrangida pela regulamentação comunitária em matéria de
 pescas:
 (a) os elementos indicados no ponto 1.5;
 (b) as quantidades de peixes por espécie que se encontram nos porões (em quilogramas de
 peso vivo);
 (c) a data e a divisão CIEM em que o capitão prevê começar a pesca.
 Se, num determinado dia, as operações de pesca requererem mais de uma entrada nas zonas
 referida no ponto 1.1, bastará uma única comunicação aquando da primeira entrada.
 1.2. Aquando de cada saída da zona referida no ponto 1.1:
 (a) os elementos indicados no ponto 1.5;
 (b) as quantidades de peixes, por espécie, que se encontram nos porões (em quilogramas
 de peso vivo);
 (c) as quantidades de cada espécie capturadas após a informação anterior (em quilogramas
 de peso vivo);
 (d) a divisão CIEM em que foram efectuadas as capturas;
 (e) as quantidades de capturas transbordadas de e/ou para outros navios, por espécie (em
 quilogramas de peso vivo), após o navio ter entrado na zona e a identificação do navio
 para o qual foi feito o transbordo;
 (f) as quantidades de cada espécie, desembarcadas num porto da Comunidade após o
 navio ter entrado na zona (em quilogramas de peso vivo).
 Se, num determinado dia, as operações de pesca requererem mais de uma entrada nas zonas
 referida no ponto 1.1, bastará uma única comunicação aquando da última saída.
 1.3. De três em três dias, a contar do terceiro dia seguinte à primeira entrada do navio nas zonas
 referidas no ponto 1.1, no caso da pesca do arenque, e todas as semanas, a contar do sétimo dia
 seguinte à primeira entrada do navio na zona referida no ponto 1.1, no caso da pesca de
 quaisquer espécies que não o arenque:
 (a) os elementos indicados no ponto 1.5;
 (b) as quantidades de cada espécie capturadas após a informação anterior (em quilogramas
 de peso vivo);
 (c) a divisão CIEM em que foram efectuadas as capturas.
 1.4. Cada vez que o navio se desloque de uma divisão CIEM para outra:
 (a) os elementos indicados no ponto 1.5;
 (b) as quantidades de cada espécie capturadas após a informação anterior (em quilogramas
 de peso vivo);
 (c) a divisão CIEM em que foram efectuadas as capturas.
 1.5. (a) O nome, o indicativo de chamada, as letras e números exteriores de identificação do
 navio e o nome do seu capitão;
 (b) o número da licença, se o navio pescar sob licença;
 (c) o número cronológico da mensagem para a viagem em causa;
 (d) a identificação do tipo de mensagem;
 (e) a data, a hora e a posição geográfica do navio.
 ---pagebreak--- 2.1. As informações indicadas no ponto 1 devem ser transmitidas à Comissão Europeia em
 Bruxelas (telex: 24189 FISEU-B), por intermédio de uma das estações de rádio mencionadas
 no ponto 3 e na forma indicada no ponto 4.
 2.2. Se, por razões de força maior, a comunicação não puder ser transmitida pelo navio, pode ser
 transmitida por outro navio em nome do primeiro.
 3. Nome da estação de rádio Indicativo de chamada da estação de rádio
 Blávand OXB
 Norddeich DAFDAK
 DAH DAL
 DAI DAM
 DAJDAN
 Scheveningen PCH
 Oostende OST
 North Foreland GNF
 Humber GKZ
 Cullercoats GCC
 Wick GKR
 Portpatrick GPK
 Anglesey GLV
 Ilfracombe GIL
 Niton GNI
 Stonehaven GND
 Portishead GKA
 GKB
 GKC
 Land's End GLD
 Valentia EJK
 Malin Head EJM
 Boulogne FFB
 Brest FFU
 Saint-Nazaire FFO
 Bordeaux-Arcachon FFC
 Stockholm SDJ
 Gryt (sem indicativo de chamada)
 Gõteborg SOG
 Reinne OYE
 Maarianhamina OHM
 Helsinski OHG
 Formas das comunicações
 As informações indicadas no ponto 1 devem incluir os seguintes elementos e serem dadas pela
 seguinte ordem:
 o nome do navio;
 o indicativo de chamada rádio;
 as letras e números exteriores de identificação;
 AO
 ---pagebreak--- o número cronológico da mensagem relativa à maré em causa;
 a indicação do tipo de mensagem de acordo com o seguinte código:
 mensagem aquando da entrada numa das zonas referidas no ponto 1.1: "IN",
 mensagem aquando da saída de uma das zonas referidas no ponto 1.1: "OUT",
 mensagem aquando do movimento de uma divisão CIEM para outra: "ICES",
 mensagem semanal: "WKL",
 mensagem de três em três dias: "2 WKL";
 a data, a hora e a posição geográfica;
 a divisão/subárea CIEM em que está previsto começar a pesca;
 a data em que está previsto começar a pesca;
 as quantidades de capturas, por espécie, que se encontram nos porões (em quilogramas
 de peso vivo), utilizando o código mencionado no ponto 5;
 as quantidades capturadas, após a informação anterior, por espécie (em quilogramas de
 peso vivo), utilizando o código mencionado no ponto 5;
 a divisão/subárea CIEM em que foram efectuadas as capturas;
 as quantidades transbordadas de e/ou para outros navios, por espécie (em quilogramas
 de peso vivo), após a comunicação anterior;
 o nome e o indicativo de chamada do navio para o qual e/ou do qual foi feito o
 transbordo;
 as quantidades (em quilogramas de peso vivo) de cada espécie, desembarcadas num
 porto da Comunidade, após a comunicação anterior;
 o nome do capitão.
 O código a utilizar para indicar as espécies de pescado a bordo, na forma prevista no ponto 4, é
 o seguinte:
 COD - Bacalhau (Gadus morhua),
 SAL - Salmão (Salmo sedar),
 HER - Arenque (Clupea harengus),
 SPR - Espadilha (Sprattus sprattus).
 A*
 ---pagebreak--- ---pagebreak--- ISSN 0257-9553
 COM(97) 689 final
 DOCUMENTOS
 PT 03 04 05 10
 N.° de catálogo : CB-CO-97-711-PT-C
 ISBN 92-78-29109-9
 Serviço das Publicações Oficiais das Comunidades Europeias
 L-2985 Luxemburgo
 U